Drop Collective: «En temps d'incertesa, cal treure forces per brillar, ballar i cuidar-nos» | Enderrock.cat\nManel Vizcaino | 10/12/2021 a les 15:00h\nArxivat a: Enderrock, Drop Collective, entrevistes\nEl col·lectiu rup de jazz jamaicà de Barcelona Drop Collective publica el seu segon àlbum Come shine (Brixton Records, 2021), que coincideix amb la celebració dels 5 anys de formació del grup. El disc gira entorn de les composicions d'Andreu Domènech, Daniel Ferruz i Alba Alsina, que recorren els ritmes jamaicans clàssics com l'ska, el rocksteady i el reggae combinant-los amb els sons del jazz, soul, rock i pop. Gravat als Estudis Ground amb Jaume Figueres, María del Río es converteix en la veu protagonista de les cançons. El treball ha estat editat per Armando Erenas, mesclat per Chalart58 i masterizat per Xavier “Lek” Farré. Parlem amb Drop Collective sobre aquest nou disc i el futur de la multiformació.\nQuina diferència podem trobar en aquest nou treball respecte al debut 'Stormin' (La Panchita Records, 2018)?\nLa diferència principal és que en el nou àlbum hem incorporat per primer cop temes originals. En els inicis del col·lectiu, ara ja fa 5 anys, el nostre objectiu era investigar i jugar a fer arranjaments d’estàndards de jazz sobre ritmes jamaicans, utilitzant tot el potencial de la secció de vents. Aquesta idea inicial la vam poder plasmar en el nostre primer treball amb una acollida molt bona per part del públic. Durant els dos anys que va durar la gira de Stormin’, no vam deixar de presentar nous temes en directe, i a poc a poc vam començar a incorporar temes originals. A principis del 2020, just abans de la pandèmia, vam tancar la gira al Jamboree i, cap a la tardor, vam poder reunir els recursos i les energies per fer un videoclip i presentar el primer tema original, "My Daylight". Va ser cap a finals de l’any passat que vam decidir apostar fort i gravar el segon treball, aquest cop amb cançons originals, però mantenint també una representació d’estàndards, com "Old Devil Moon", arranjat per l’Andreu Domènech, i "Serenity", arranjat per Daniel Ferruz.\nHeu publicat el treball en format vinil.\nSí, és genial! Come Shine és el primer treball que publiquem en format vinil. Tenim la sort de comptar amb el segell Brixton Records, que ha apostat per nosaltres. Estem molt contents de treballar amb ells per la seva especialització en els sons jamaicans i per l’encaix que tenim en el seu catàleg, que compta amb artistes com New York Ska-Jazz Ensemble, Akatz, Jah Jazz Orquestra, North East Ska Jazz Orquestra, The Aggrolites, Maroon Town...\n"Come Shine", que dona títol a l'àlbum, és una celebració del moment present. Que té d'especial per vosaltres aquesta cançó?\n"Come shine" és un early reggae, compost per Daniel Ferruz poques setmanes després de decidir el nom de la segona gira i que ha acabat sent també el nom del segon disc. Per nosaltres, marca un canvi d’etapa i és una injecció d’optimisme molt necessària, tenint en compte els temps que corren, especialment pels que ens dediquem a la música en directe. El nom del treball ve de l'expressió anglesa "Come rain or come shine" (també títol d’un estàndard de jazz, i que en català seria "tant si plou com si fa sol"). Aquesta expressió ens despertava determinació, resiliència i ganes de treballar per seguir fent música tot i la problemàtica actual. Tots estem passant temps de molta incertesa, i cal treure forces per brillar, per ballar i per cuidar-nos. La música és la nostra força i això volem transmetre.\nA "My Favorite Phrase" heu dit que parleu sobre el poliamor. D'on surt el fet de voler encarar aquesta temàtica?\nCreiem que és molt valuós reflexionar i parlar d’altres inquietuds a l’hora d’estimar fora de la monogàmia normativa. Volem ser persones felices i emocionalment sanes. A vegades quan estem en una relació podem tenir sentiments per altres persones sense que això impliqui quelcom dolent per a la nostra parella. Cal tenir eines per parlar-ho i per treballar-ho lluny de la culpa i l’egoisme. Amb "My Favorite Phrase", l’Alba Alsina ens va aportar aquest missatge que compartim tots i totes les que formem el col·lectiu.\nJustament, en la majoria de cançons té un pes important l'amor, sigui entre persones, o cap a la natura -com a "Be the Storm" o "My Daylight"-. Volíeu que l'àlbum se centrés en aquesta mena d'històries?\nNo hi havia una idea predeterminada del missatge que volíem transmetre amb les lletres de l’àlbum. Els tres compositors, el Daniel Ferruz, l’Alba Alsina i l’Andreu Domènech, han aportat les temàtiques que han cregut compartides pel col·lectiu. L’amor és una temàtica que ens toca a totes, però, com dius, l’hem encarada de diferents maneres. "My Daylight" i "I’m So Sad You’re Leaving", de Daniel Ferruz, ens parlen d’un amor romàntic i de l'enyorança respectivament. "One With Love", de l’Alba Alsina, tracta de l’amor i les cures cap a un mateix. "Be The Storm", de l’Andreu Domènech, ens parla de l’amor a la naturalesa, de l’amor impossible, i de la bellesa de tot el que és salvatge i lliure. Al disc, per això, també s'hi troben altres temàtiques, com ara la importància de parlar les coses i tenir una bona comunicació a "Drop The Words", un tema d’aires two-tone.\nEl mateix dia de la sortida del disc vau presentar-lo al centre cívic Tomasa Cuevas de Les Corts. Quines properes actuacions teniu pensat fer?\nLa propera actuació serà el 17 de desembre a les 19h al Centre Cívic Can Clariana Cultural. És l’últim espectacle que farem dins del cicle Barcelona Districte Cultural. Les entrades són gratuïtes i ja està oberta la reserva. De cara a l’any que ve tenim diverses dates confirmades que anunciarem pròximament. La situació per a la música en directe segueix sent molt complicada. Calen ajudes i mesures lògiques i clares. La improvisació que ens la deixin als músics de jazz.


i Albrecht Altdorfer | enciclopèdia.cat\nRatisbona?, aprox. 1480 — Ratisbona?, 12 de febrer de 1538\nTreballà a Ratisbona, d’on fou regidor i arquitecte municipal. És considerat el cap de l'escola del Danubi. En diverses obres donà predomini al paisatge sobre la figura humana: tant l’individu (Sant Jordi al bosc, 1510, Munic) com la massa (Batalla d’Alexandre o d’Issus, 1529, Munic) són elements empetitits per la magnificència de la natura, que és descrita minuciosament. La importància que l’artista concedeix a la natura el portà a fer el que possiblement és la primera pintura on el paisatge és el tema únic (Vista del Danubi, 1520, Munic). Sovint també emmarcà les figures dins escenaris arquitectònics (Nativitat ~1520, Viena; Susanna al bany, 1526, Munic).\nLa batalla d’Alexandre, d’Albrecht Altdorfer\nAltrament, la seva obra més extensa fou l’altar de sant Sebastià de l’església de Sankt Florian (1518-20), les taules del qual es troben repartides avui entre diversos museus i col·leccions. En la línia del subjectivisme expressionista de l’art dels països germànics, la seva obra és precursora de la pintura romàntica. Com altres compatriotes seus, alternà el conreu de la pintura amb el gravat (especialment la xilografia i l’aiguafort).


Elements 1 a 10 de un total de 80\nEls artesans de la València del segle XVII. Capítols dels oficis i col·legis\nUna recopilació normativa d'un bon nombre d'oficis, fonamentada en un fons poc conegut però d'una gran riquesa: el de la Governació del regne. Una visió molt interessant dels conflictes de l'artesanat de la ciutat de València, que ofereix als investigadors una eina útil per a conèixer i estudiar l'evolució de la menestralia al llarg del conflictiu segle XVII. Saber més\nEpistolaris d'Hipòlita Roís de Liori i d'Estefania de Requesens (segle XVI)\nDos epistolaris únics, tant pel contingut i els personatges citats com pel volum de missives. Es tracta de cartes privades, familiars, escrites per dues dones en un llenguatge planer, adreçades a diferents membres de les seues famílies, criats i servidors, que fan referència als assumptes familiars i domèstics, al seu patrimoni i a la seua vida íntima. Saber més\nArdit, Manuel (4)\nCliment, Vicent (1)\nGuinot Rodríguez, Enric (6)\nNavarro Espinach, Germán (2)


EL DOLOR DEL REBUIG: PER QUÈ ET CONTINUA PASSANT? - BLOC SIZTA2SIZTA - ASSESSORAMENT\nPrincipal Assessorament El dolor del rebuig: per què et continua passant?\nEls sentiments de rebuig poden ser aclaparadors. És possible que sentiu rebuig més que altres? O fins i tot atraieu el dolor del rebuig a la vostra vida?\nUna vegada més, heu intentat connectar-vos amb algú i, de nou, no funciona. Podeu fer veure que no us interessa, però en el fons us sentiu traït i usat.\nPer què la gent continua rebutjant-vos i per què fa tant de mal?\nRebuig vs Sentiments de rebuig\nEl propi rebuig és, lògicament, un 'no' directe. Una persona estableix un límit ferm que no vol que participi amb vosaltres. No, no hi haurà una segona cita, no, no tens la feina.\nPerò el «no» és lluny de les úniques vegades que molts experimentem intensamentsentiments de rebuig,quinsovint sorgeixen de situacions molt menys directes.\nPotser algú va cancel·lar els vostres plans per tercera vegada consecutiva i esteu 'bastant segur' que no volen ser el vostre amic. O un company va dir que no volia fer un projecte amb vosaltres, però 'potser podeu treballar en alguna cosa junts en el futur'. 'Sabeu', però, això significa que realment no tenen cap intenció de col·laborar mai amb vosaltres.\nPodeu veure com aquestes situacions anteriors impliquen realment el vostre perspectiva sobre fets reals? Pot ser valent admetre que en aquest tipus de situacions el rebuigde fet vingueu perquè feu suposicions sobre el que pensen i senten els altres.\nI si sembla que sempre us rebutgen a la vida, pot ser que fins i tot quan definitivament se us digui que no, tingueu la tendència aexperimentar el rebuig d’una manera més gran que la situació actual.\nPer: Rakesh Rocky\nPer què sentiria el rebuig amb més intensitat que altres?\nEs poden produir sentiments de rebuig forts perquè el cervell està 'connectat' per veure totes les experiències com a acceptació o rebuig,en lloc d’ocurrències habituals de la naturalesa humana, on de vegades ens entenem amb d’altres i altres vegades no funciona.\nAixò no vol dir que el rebuig només estigui 'al cap'. De fet, és possible que, sense voler-ho, estigui atraient el mateix tipus de gent que tendeix a rebutjar els altres.Es tractaria de persones amb forts sentiments de rebuig i amb coses com problemes d’intimitat . També poden ser persones amb trets narcisistes o bé trastorn narcisista de la personalitat .\nFins i tot es pot estar involuntàriament choosingsituacions que sempre et deixen rebutjat.Podria semblar sol·licitar sempre feines per a les quals no estigueu qualificat o intentar sortir amb gent amb qui no teniu res en comú i altres formes de configurar-vos per fallar.\nPer què estaria connectat per buscar sempre el rebuig? Per què realment atreu el tipus de persones que acomiaden d’altres?\nCom acabem per atraure el rebuig i sentir-lo amb més força que els altres\nLes experiències no resoltes de rebuig a la nostra vida anterior poden deixar-nos susceptibles a sentiments de rebuig més forts com a adults.Això podria ser un trauma infantil com si un pare marxés, perdés un ésser estimat, se li apartés de la seva família, tingui un pare que no pugui estimar-se incondicionalment o sempre se’l tracti com un segon lloc per un germà.\nLes emocions d’aquestes experiències passades, ja sigui impotència, tristesa o ràbia, són 'desencadenats' per les experiències actuals de rebuig. Per tant, si bé el vostre amic, que va tenir una infància estable, és rebutjat per una feina i només se’n riu, vosaltres, que vau créixer amb un pare que només es preocupava pel vostre germà, us podríeu sentir tan terribles que us porteu un mes alguna cosa més.\n2. Baixa autoestima i manca de límits personals.\nSi ja estem en un estat de algú que et digui que no per alguna cosa senzilla pot sentir un enorme rebuig.\nI la baixa autoestima pot funcionar com un imant per atraure aquells que volen tenir tot el control de la relació, de nou, aquells que tenen problemes d’intimitat o trets de narcisisme, és a dir, que esteu atraient aquells que us rebutjaran pel que sou i per tant confirma les teves creences que no ets digne.\nLa baixa autoestima sovint es relaciona amb la manca de força fronteres personals , on no diem que no quan hauríem de posar-nos en situacions per a les quals ens sentim poc preparats.\n3. Creences bàsiques negatives.\nCreences fonamentals són supòsits sobre la realitat que fem com a nens que romanen incrustats en la nostra ment inconscient. Es converteixen en la base a partir de la qual prenem totes les decisions de la vida.\nPer exemple, si teniu experiències que de petit us van portar a processar el món com un 'lloc perillós', com a adult, sempre cercareu perill i dolor en totes les situacions.Pitjor encara, escollireu situacions perilloses perquè pugueu recolzar i ‘demostrar’ la vostra pròpia creença. Per tant, sí, moltes persones amb problemes de rebuig sovint tenen aquesta creença, juntament amb altres com: 'la gent sempre et fa mal', 'no pots confiar en ningú' i 'has de ser especial per merèixer l'amor'.\nA vol dir que és constant i, com a mínim, des de l’adolescència teniu patrons de comportament que vol dir que esteu fora de la ‘norma’. Com que els vostres comportaments són vistos per altres com 'inusuals', és possible que tinguin dificultats per entendre't. La seva manca d’entesa pot significar que t’eviten i et deixa constantment rebutjat.\nUn dels trastorns de la personalitat que en realitat té com a símptoma sentiments constants de rebuig i abandonament és trastorn límit de la personalitat . Vol dir que us falta la 'pell' emocional que tenen els altres, de manera que fins i tot el més mínim pot deixar-vos completament aclaparat.\nAltres trastorns de la personalitat que us poden deixar molt conscients del rebuig són: trastorn evitant la personalitat i trastorn de la personalitat dependent .\n5. Un tipus de personalitat sensible.\nAlguns de nosaltres ho som tímid i introvertit i sembla que se sent més que els altres. Tot i això, sovint és una combinació d’ésser sensible de manera natural i tambéexperimentar alguns dels factors anteriors que us deixa molt susceptibles a sentiments de rebuig. O bé, la vostra sensibilitat pot haver provocat ansietat social, cosa que significa que qualsevol interacció se sent molt perillosa.\nMés enllà del rebuig\nTant se val si algú l’ha rebutjat completament, o si només ho creu. L’experiència del rebuig és aclaparadora de qualsevol manera. I és una gran cosa.Sentir-se sempre rebutjat pot provocar:\nmés sentiments de baixa autoestima\nExtrem solitud .\nÉs molt recomanable buscar recolzament si es reconeix a si mateix com algú que es veu fàcilment desbordat pel rebuig.A podrà diagnosticar si està patint un trastorn de la personalitat o no. A continuació, us poden guiar per processar el dolor emocional passat fins al punt que pugueu controlar el rebuig sense deixar-vos enderrocar. I us poden ajudar a deixar de triar situacions que us deixin rebutjats i, en canvi, a aprendre a triar situacions que us augmentin l’autoestima.\nSizta2sizta ofereix assessors i psicoterapeutes amigables i amb molta experiència en tres ubicacions de Londres, així com a tot el món a través de Skype Therapy.\nTeniu alguna pregunta sobre problemes de rebuig que no hem respost? Publica al quadre de comentaris següent.


Els orígens de Benicarló es troben als poblats ibèrics del Puig i de la Tossa. L´època de màxim esplendor va ésser en els segles V i IV abans de Crist. Les restes de les muralles encara es poden veure als afores de la ciutat. Al Puig es van trobar peces de ceràmica, entre les que destaca el Kylyx fet als voltants de l´any 455 abans de Crist.\nTambé hi han autors que identifiquen l´origen de la ciutat amb la històrica Hystria grega que significa país de vinyes.\nEl nom de Beni-Gazló apareix per primera vegada en documents que es refereixen a una alqueria àrab. La comarca va ser conquistada per Jaume I l´any 1232. En aquell temps la ciutat era una alqueria de Peníscola. Benicarló aconsegueix la Carta-Pobla el 14 de juny de 1236 amb el nom de Benicastló.\nL´any 1523, Carles I, concedeix el títol de Vila amb tots els privilegis del títol, com era el de cel.lebrar una fira anual vuit dies abans i després de Sant Bertomeu. A mitjans del segle XVI, la vila tenia 400 cases de veïns, envoltada de muralles i amb una església molt visitada pels pescadors.\nL´any 1785 havien 1000 veïns i l´any 1794 1300. En aquest segle destaca l´exportació de vi i la fabricació de tonells per l´exportació del vi.\nPer reial decret el dia 22 d´octubre de 1926, Alfons XIII, concedí el títol de ciutat.\nBenicarló va ser atacada per pirates turcs l´any 1556, assetjada pels francesos el 14 d´agost de 1810 i entre els anys 1835 i 1837 durant la primera guerra carlista. L´acció més dura fou el 23 de gener de 1838 quan Cabrera va atacar la ciutat durant la primera guerra carlista. Encera queden restes de la guerra en el campanar de l´església de Sant Bertomeu.


Solidaritat i justícia | elCugatenc\nTranscric alguns titulars. “Els aliments han passat a considerar-se una mercaderia més, en lloc d'un dret fonamental.” “Qui educa una dona, educa un poble.” (Es tracta de dones aborígens que viuen en tribus a l'estat d'Odisha). “L'aigua es vida” (Construcció de 10 pous i latrines. La higiene és important per a lluitar contra l'Ebola al nord de Sierra Leone). “Al Chaco paraguaià es registrava les taxes de desforestació més altes del planeta. Allà se situa la història de lluita per les seves terres i la seva cultura dels indígenes ayoreos”. Bé, no segueixo.\nLa revista acaba demanant més aportacions. “Amb 150 euros les dones de Senegal tindran 20 regadores més per als seus horts”. “Tan sols es necessiten 35 euros perquè 50 dones rebin formació agrícola en Bangla Desh”\nTanques la revista amb la certesa de saber que hi ha una gent ferma, sencera, dedicada als altres. I un íntim sentiment d'haver col·laborat en una petita part del projecte. Com aquells que van a dinars solidaris i col·laboren omplint-se la panxa. O participen en caminades solidàries i aprofiten per a posar-se la roba esportiva de marca que s'han comprat. O el famós acabalat que deixa la seva mansió per uns dies i marxa amb els seus fotògrafs de capçalera a l'Àfrica Tropical a cantar la cançó del Cola-Cao. Així tranquil·litzem la mala consciència que tenim. No. No em dura gaire el goig per la meva col·laboració a les ONG. Només l'apaivago quan l'enfoco com a acte de desgreuge.\nQuè en serà dels solidaris quan la redistribució de la riquesa estigui com hauria d'estar? Quan la dignitat dels pobles sigui la que ha de ser? Quan la indecència de les grans fortunes deixi de fonamentar-se sobre la malastrugança dels països pobres? Quan la política i la religió deixi d'estar al costat dels poderosos?\nNo. No anem bé; anem més aviat en sentit contrari.\nMentrestant, anirem fent petits ajuts; perquè, al que té gana no li pots donar solament justícia social, en tant no arribi, li has d'oferir un tros de pa o una llavor o un tros de terra.\nPerò tinguem present l'objectiu final. Que ningú hagi d'agenollar-se per demanar caritat, ni cap altre se senti generós perquè te la dóna.\nAquests dies passats he estat ajudant els meus nebots a buscar residència per a la mare, la meva germana, que, prematurament envellida per problemes de cos i de cap, necessita une


Revisió del 19:25, 23 set 2017\n31 bytes afegits , fa 2 anys\nRevisió del 10:53, 20 ago 2017 (modifica)\nRevisió del 19:25, 23 set 2017 (modifica) (desfés)\nEl [], la rica correspondència matemàtica que hi havia hagut entre Cantor i Dedekind va acabar-se. Cantor començà una interessant correspondència amb [[Mittag-Leffler]] de Suïssa, i aviat va començar a publicar a la revista de Mittag-Leffler ''Acta Mathematica''. Però el 1885, [[Mittag-Leffler]] va demanar a Cantor que retirés un article d'''Acta'' mentre l'estava revisant, escrivint que "... about one hundred years too soon." Cantor accedí, però va escriure a un tercer :<blockquote>"Had Mittag-Leffler had his way, I should have to wait until the year 1984, which to me seemed too great a demand! ... But of course I never want to know anything again about ''Acta Mathematica''."</blockquote> Així va finalitzar la seva correspondència amb Mittag-Leffler, com ho havia fet el brillant desenvolupament de Cantor sobre la teoria de conjunts els 12 anys precedents. Mittag-Leffler tenia bones intencions, però aquest incident revela com fins i tot els més brillants contemporanis de Cantor sovint no foren capaços d'apreciar el seu treball.\nEl [] i el [], Cantor va publicar un article en dues parts a ''[[Mathematische Annalen]]'' amb [[Felix Klein]] coma editor; aquests van ser els seus darrers articles significatius en teoria de conjunts. (La traducció anglesa és Cantor [].) El primer article comença definint el que és un [[conjunt]], [[subconjunt]], etc., en termes semblants als d'avui en dia. Els conceptes d'aritmètica [[nombre cardinal|cardinal]] i [[nombre ordinal|ordinal]] són revisats. Cantor volia incloure en el segon article una demostració de la [[Hipòtesi del continu]], però hagué de conformar-se exposant la seva teoria dels [[conjunt ben-ordenable|conjunts ben-ordenables]] i els [[nombre ordinal|nombres ordinals]]. Cantor intentà demostrar que si ''A'' i''B'' són conjunts amb ''A'' equipotent a un subconjunt de ''B'' i ''B'' és equipotent a un subconjunt de ''A'', aleshores ''A'' i ''B'' són equipotents. [[Ernst SchroederSchröder]] havia volgut demostrar aquest teorema una mica abans, però la seva demostració, com la de Cantor, tenia defectes. [[Felix Bernstein]] va proporcionar una demostració correcta l'any []en la seva tesi de doctorat; d'aquí el nom del [[teorema de Schröder-Bernstein|teorema de Cantor-SchroederSchröder-Bernstein]].\nAl voltant d'aquesta època, les [[paradoxes]] de la teoria de conjunts començaren a treure el cap. En un article de l'any [] paper en un tema no relacionat, [[Cesare Burali-Forti]] fa esment de la primera de les paradoxes, la [[paradoxa de Burali-Forti]]: el [[nombre ordinal]] del conjunt de tots els ordinals ha de ser un ordinal i això comporta una contradicció. Cantor havia descobert aquesta paradoxa el 1895, i la descriví en una carta del 1896 a [[Hilbert]]. Curiosament, Cantor va ser molt crític amb l'article de Burali-Forti.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/18846875»


Condicionen la plaça de l'Aigua - Diari de Terrassa\nCondicionen la plaça de l’Aigua\nEl Monument del Tall ha estat repintat\nUns operaris, pulint i repintant el Monument del Tall\nOperaris municipals es dediquen aquests dies a la millora d’un dels espais més emblemàtics de la ciutat. Es tracta de la plaça de l’Aigua. L’Ajuntament està duent a terme aquesta setmana una sèrie de treballs. S’està restaurant el Monument del Tall (així s’anomena l’escultura blanca que presideix la plaça), que aviat farà 30 anys. Se’l poleix i se’n reparen esquerdes, a banda de repintar-lo amb materials que n’impedeixen la corrosió.\nLa bassa situada al bell mig de la plaça, on hi ha instal·lat el monument, ha estat rehabilitada. S’ha aprofitat també per reparar bona part de la il·luminació.\nEl brollador i el monument del Tall es van inaugurar oficialment el 25 d’abril de l’any 1992, tres mesos abans de l’inici dels Jocs Olímpics de Barcelona de 1992. El monument és una obra conceptual i abstracta creada per l’artista terrassenc Josep Lluscà.\nEl Tall va ser patrocinat per la Mina Pública d’Aigües de Terrassa i es va inaugurar amb motiu del 120è aniversari de l’entitat.\nLa plaça conté un estanyol circular de 22 metres de diàmetre amb fons fosc, que permet l’enfosquiment visual de l’aigua, el que permet destacar encara més l’element central. El monument del Tall es va crear gràcies al programa Catex-Entorn, patrocinat per Amics de les Arts. El monument, que els terrassencs han batejat amb noms diversos durant aquestes tres darreres dècades, té una alçària de 2,5 metres, una base de 8 i una amplada de 70 centímetres.\nTemes:Monument del Tall, Plaça de l'Aigua


Bankia incrementa un 50% les vendes digitals el primer semestre d'any - Diari de Girona\nBankia incrementa un 50% les vendes digitals el primer semestre d'any\nBankia ha incrementat un 50% les vendes digitals durant els sis primers mesos de l'any, fins a aconseguir el 17% del total d'aquestes operacions realitzades pels clients de l'entitat, enfront del 12,2% d'un any abans.\nSegons un comunicat del banc, el nombre total de vendes es va realitzar a través dels canals digitals i serveis com «Connecta amb el teu expert» i «+Valor».\nRespecte al tipus d'operació, Bankia ha especificat que el 30% del total de les vendes va correspondre a préstecs al consum, l'11% a fons d'inversió i el 21% a plans de pensions.\nA més, el 6,9% de les targetes de dèbit i el 5,5% de les de crèdit es van contractar de forma digital.\nEn aquest període, l'entitat va signar acords amb Apple i Paypal per oferir als seus consumidors serveis de pagament per mòbil «Apple Pay» i per vincular les seves targetes a Paypal, amb l'objectiu de facilitar-los les transaccions digitals.\nBankia també ha assenyalat que els serveis realitzats el 2017 a través dels seus «ofibusos», oficines mòbils que permeten als usuaris realitzar operacions financeres, van superar les 200.000 prestacions, enfront de les 107.100 realitzades un any abans, la qual cosa suposa un increment del 88%.\nEl temporal porta neu a les Gavarres i l´Albera\nSuspenen les activitats a l´aire lliure Girona, Barcelona i Catalunya central\nUn ferit crític després de ser apunyalat al centre de Barcelona\nCelrà obrirà diumenge el circuit de Curses d´Orientació\nSalt signa la compra de 33 pisos per destinar-los a ús social\nL´edificació s´alenteix a comarques gironines i els arquitectes visen un 18% menys d´habitatges el 2019\nTrobar la feina que busques aquesta setmana és possible\nLa Generalitat retira l´acusació contra els encausats pels incidents a la UdG l´any 2010\nTots els gols de la 20a jornada de la Lliga Santander


La calor fa estralls al PP\nLes víctimes més evidents de la calor d'aquest estiu són el seny i la coherència dels dirigents del PP. Hem observat símptomes preocupants a Àngel Acebes, Jaume Matas i Fernando Rubio, per posar tres exemples d'àmbit i rellevància ben diferents. Àngel Acebes va anar a la Comissió d'Investigació de l'11-M a tornar a fer sonar el disc ratllat que es va posar el mateix dia de l'atemptat. L'ombra d'ETA continua planant sobre l'atemptat, va dir. Algun comentarista de premsa ha argumentat que deu hores de compareixença sense contradicció només són explicables si es diu la veritat, com si la història no estigués carregada d'exemples de mentides mantingudes amb contumàcia durant deu hores, deu dies o deu anys. Després de la compareixença, ens és fàcil imaginar Acebes amb vuitanta anys, amb la raó encara més perduda, repetint una lletania monocorde: ha estat ETA, ha estat ETA. No tenim perquè assumir la realitat, quan la realitat s'entesta a ser antipàtica i a jugar-nos males passades.\nEl segon cas d'estudi és el nostre Jaume Matas, que se n'ha anat als cursos d'estiu de El Escorial a predicar la bonanova de l'autocrítica i la conquesta del centre. José María Aznar també predicava el viatge al centre mentre cavalcava la forca centrífuga que el portava als extrems més extremats de l'autoritarisme. No fa gaire mesos, Matas se'n va anar a Madrid a fer mèrits en la carrera per ser més aznarista que Aznar, i hi va explicar que la dreta, durant la transició, havia comès l'errada d'acceptar parlar de «nacionalitats», i que Catalunya tenia, respecte de nosaltres, propòsits imperials designables amb un mot germànic estimat per Hitler. Ara, ja ho veieu: volem ser nacionalitat històrica, volem euroregió de Pasqual Maragall, el PP ha d'aprendre del que va succeir entre l'11 i el 14 de març, i el PP ha de guanyar el centre. La calor ha afeblit la consistència dels seus posicionaments. A no ser que estigui sospesant el pronòstic dels vents dominants al PP estatal (el que realment li importa) i vagi fent punts per ser un dels líders del PP renovat i centrista.\nFernando Rubio, finalment: els joves també es veuen afectats per la calor. És el portaveu del PP al Consell de Mallorca, una dada que jo tampoc no coneixia fins dilluns passat i que procuraré oblidar ràpidament. Aquest cadell del PP no ha llegit cap dels múltiples opinadors dels que expliquen que el 14 de març el «tarannà» va derrotar la «crispació». Dilluns, a la institució on regna Maria Antònia Munar, va comparar les irregularitats en les al·legacions al Pla de Carreteres (que, dit sia de passada, no poden amagar el clam de desenes de milers de persones) a les pitjors pràctiques dels primers temps soviètics. Si el senyor Rubio sap que aquestes pràctiques incloïen les deportacions massives i els camps de treball forçat, la comparació és una indecència que li hauria de costar el càrrec. Si no ho sap, la comparació palesa una ignorància i una lleugeresa que li haurien de costar el càrrec.\nEn fi: la calor. Tots esperam la tardor, en què el Partit Popular se'ns apareixerà (per obra i gràcia de Matas) com un partit que ha après de les seves errades, com un partit que manté coherència en les seves posicions, com un partit conciliador i dialogant, i com un partit centrista. No en dubteu.


Data de publicació: 27/05/2019 20:55\nTinc l’autiestima pel terre desde fa temps i no m’ajuda al dia a dia.\nCom ja he dit al títol fa temps, desde primer d’eso (vaig a tercer d’eso) que timc un gran proboema d’autoestima sobretot física, i no m’ajuda gens en la voda cotidiana, ja que estic sovint rayada, i amb tema nois crec que també influeix, no sé que fer, m’agradaria que algú m’aconsellés algunes coses please. Moltes gràciess!!\nData de publicació: 20/06/2019 16:10\nEntenc el teu malestar. Contínuament ens estant bombardejant amb una tipologia de cos únic, que no s'ajusta a la realitat. Provoquen que s'associï el cos a l'èxit laboral, a l'èxit social (tenir més amistats), a ser una persona triomfadora, a ser desitjada sexualment... Però això és un mite. És pura fantasia, és fals.\nL'èxit laboral apareix per la teva constància, per ser una persona visionària, per la capacitat de preveure el futur i donar-hi resposta.\nL'èxit social s'aconsegueix amb les pròpies qualitats humanes i la cura de les necessitats dels altres (sempre si és equilibrada, no s'hi val donar-ho tot a canvi de res!)\nSer una persona triomfadora... què vol dir? Tenir diners? Ser feliç? I per això cal un cos impossible?\nSer desitjada sexualment i desitjar sexualment no està lligat al físic, sinó a l'actitud.\nAixí doncs... intenta centrar-te en fer coses que t'agradin, en disfrutar de les teves aficions i les teves amistats. Sé que no és fàcil, però amb el teu cos pots fer tot el que et proposis!!! No deixis que el teu cos t'impedeixi fer res, d'acord?\nQuan et vingui algun pensament sobre el teu cos, fes-te aquesta pregunta: "Alguna vegada, alguna persona amb un físic semblant al meu, ho ha pogut fer?" Si la resposta és que Sí, llavors no té a veure amb el físic ;)


Pont de Can Llobina\nPodem afirmar que la protecció dels ponts derivada de la seva inclusió als catàlegs de patrimoni és nula, paper banyat. Ja ho vàrem poder comprovar fa uns anys en el cas del pont del Tren de Palma dissenyat per l'arquitecte Gaspar Bennàssar.\nSi un pont de tanta solera va ser destruït que podíem esperar per al pont de Can Llobina, un humil pont de pedra i marès situat al límit entre els termes de Selva i de Campanet ?\nEl pont fou inclòs al catàleg de protecció de patrimoni de Campanet aprovat definitivament el 25 de novembre de 2011. A la fitxa R-065 llegim la descripció que deia que estava resolt amb un arc rebaixat de carreus de marès sobre paretons de pedra viva de 1 m d'altura i que l'ull del pont tenia una altura de 1,7 m i una amplària de 3,4 m. Se li atorgava un grau de protecció 2 i es deia que s'havien de preservar els elements pertanyents a l'estructura original del pont, de pedra i marès.\nSuposam que aquesta fitxa no degué ser ni consultada pels redactors del projecte "14-11.0 -RF. Reforç de ferm, construcció de murs i reblert de cunetes a la carretera Ma-2131 de P.K. 0.000 a P.K. 6.000 tram Selva-Campanet" elaborat pel Consell de Mallorca l'any 2014.\nÉs segur al manco que la consulta no va tenir cap efecte ja que el pont antic ha estat substituït íntegrament per un nou pont de dimensions molt superiors.\nConclusió: no cal perdre el temps protegint els ponts. Les carreteres són el màxim exponent del progrés a Mallorca. I el progrés no s'atura davant res.\nNOTA: En el mateix projecte del Consell de Mallorca es preveu l'eixamplament d'un altre pont de similars característiques situat al municipi de Selva, el pont d'en Blai. Encara no s'ha executat però no donaríem ni un duro per la seva protecció.\nPont de Can Llobina (2011)\nPont de Can Llobina (2017)


IB3 | Evoluciona favorablement la nina de tres anys que va ingerir metamfetamina\nPortada > societat > Evoluciona favorablement la nina de tres anys que va ingerir metamfetamina\nEvoluciona favorablement la nina de tres anys que va ingerir metamfetamina\nSegons el testimoni dels pares, recolit per la Guàrdia Civil, va trobar la droga a un parc\nA l’hospital de Son Espases evoluciona favorablement la boixa de tres anys que ahir va ingerir, de manera accidental, metaanfetamines a Eivissa. Tot i això es troba en estat greu. Segons el testimoni dels pares, recolit per la Guàrdia Civil, va trobar la droga a un parc.\nLa petita va ingressar a primera hora de l’horabaixa d’ahir en estat crític a l’UCI de l’hospital de Can Misses. Va arribar molt alterada i va ser necessari medicar-la per abaixar-li les pulsacions i poder traslladar-la a Palma. La boixa, de nacionalitat russa, continua a la Unitat de Cures Intensives en estat greu però evoluciona favorablement, segons fonts de l’hospital Son Espases.\nLa Guàrdia Civil té oberta una investigació per esclarir els fets i, segons apunten, els pares varen assegurar que va ser una ingesta accidental. La nena va trobar les metamfetamines mentre jugava en un parc infantil d’Eivissa. La Conselleria de Salut explica que quan es detecta un cas com aquest, es comunica a la Justícia i s’informa Menors.\nEs dona la circumstància que Can Misses ha atès aquesta mateixa setmana un nen petit que havia ingerit pastilles de marihuana. El boix va ser donat d’alta després d’hores a l’hospital.


Altres caixes d'eines — Nexus24 - Comunitats col·laboratives — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\n≡ Altres caixes d'eines\nSou a: Inici / CAIXA D’EINES / Altres caixes d'eines\nAquí trobaràs reculls de tècniques col·laboratives que volem destacar.\nÉs un recull molt interessant d'eines d'innovació oberta, classificades en diferents tipologies i fases del procés d'innovació (en anglès, el link en castellà no funciona).\nProcés d'innovació estructurat en fases, que permet transformar problemes o necessitats en desafiaments o oportunitats per portar noves idees a la pràctica. Com podem portar el "design thinking" a l'aula i en els processos d'aprenentatge?\nRecursos per explorar i promoure noves formes de col·laboració dels anomenats agents de la quàdruple hèlix (Administració pública, agents de recerca i innovació, empreses i societat civil) per donar respostes innovadores i més efectives als reptes que tenim com a societat.\nA la "Fundació Neuronilla per a la Creativitat i Innovació" pretenen estimular el potencial creatiu de persones, equips, organitzacions i territoris. Tenen una àmplia experiència professional des de 1998 en formació i assessorament a més de 160 entitats.\nEn aquesta biblioteca hi trobareu 54 descripcions pràctiques que us ajudaran a fer els mètodes clau utilitzats en el disseny del servei.\nAquests mètodes inclouen instruccions, directrius i consells i trucs per realitzar activitats de recerca, ideació, prototipat i facilitació. Aquesta col·lecció només conté blocs de construcció.\nMini-guia de design thinking\nUna adaptació molt pràctica dels apunts de la Design School de Stanford sobre "design thinking". Molt recomanable i aplicable.\nToolkit de Acción Colectiva\nRecurs traduit al castella. Creat per ajudar a que para ayudar a que els líders de les comunitats formin grups per actuar i resoldre problemes en comú. Consisteix en un mapa d'acció i activitats distribuïdes en sis àrees d'activitats: Imaginar, Fer, Cerca, Planificar i Construir.


Autoritats i agències de seguretat alimentària, cinc anys de treball | Consumer\nAutoritats i agències de seguretat alimentària, cinc anys de treball\nData de publicació: Dilluns, 10deSetembrede2007\nLa Universitat Internacional Menéndez Pelayo, en col·laboració amb l’Agència Espanyola de Seguretat Alimentària i Nutrició (AESAN) acull, del 10 al 13 de setembre, la II Trobada de Seguretat Alimentària i Nutrició. L’objectiu és celebrar, al més alt nivell, el cinquè aniversari de la creació de l’agència nacional, que coincideix a més amb el de l’Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA, en les seves sigles angleses). Constitueix un fòrum privilegiat per als principals actors d’aquests organismes, així com per als responsables d’altres agències europees que se sumen a la celebració. El funcionament d’aquests organismes i les fites més rellevants en els primers cinc anys de la seva història seran exposats i analitzats pels seus principals protagonistes.\nDES DE CONSUMASEGURIDAD ENS SUMEM A la CELEBRACIÓ DEL PASSAT I PRESENT DE DIFERENTS ORGANISMES I AGÈNCIES DE SEGURETAT ALIMENTÀRIA\nLa creació del model d’Autoritat Europea de Seguretat Alimentària va venir precedida per l’aparició de diferents crisis alimentairas i de nous problemes relacionats amb els aliments, així com d’una falta creixent de confiança dels consumidors cap a productes de consum habitual. Per aquest motiu, les autoritats comunitàries van decidir abordar la seguretat alimentària des d’un plantejament global que comprengués tota la cadena, des de la producció primària fins al subministrament als consumidors finals.\nEl caràcter intersectorial, la naturalesa multifactorial i la indubtable complexitat de la seguretat alimentària aconsellaven disposar d’instruments que, sense menyscapte de la responsabilitat empresarial i del marc competencial, poguessin aportar un clar valor afegit a la gestió integral de la seguretat alimentària en tota la cadena de producció, elaboració, distribució i consum.\n/imgs/2007/09/biotec_1.jpgPer això, va ser necessari un profund replantejament de la política de seguretat alimentària, que permetés afrontar els problemes que poguessin associar-se a la cadena alimentària amb les majors cotes de seguretat. D’aquesta forma, els principis continguts en el Llibre blanc de la Seguretat Alimentària tenen el seu fonament en la innocuïtat dels productes alimentosos basada en una consideració integral de la cadena alimentària; a l’anàlisi dels riscos alimentaris, sota la triple consideració de l’avaluació, gestió i comunicació de riscos, com a eina més adequada per a promoure els majors nivells de protecció i confiança dels consumidors; la necessitat de fonamentar la gestió dels riscos duta a terme per les autoritats competents, en avaluacions científiques generades des de l’excel·lència i la independència; així com en la transparència que ha de presidir totes aquestes actuacions.\nDel que es tractava era de posar en pràctica mesures destinades a reforçar, millorar i protegir el desenvolupament dels sistemes d’avaluació i de gestió dels riscos per a la salut vinculats a les matèries primeres, les pràctiques agrícoles i ramaderes, i les activitats de processament i distribució d’aliments.\nAixí, la recopilació i l’anàlisi de la informació, l’assessorament científic i la difusió de la informació als consumidors van passar a ser elements essencials de la política de seguretat alimentària. A més, la situació requeria la creació d’un organisme alimentari europeu independent, representatiu, sota control tant de l’Administració com de la ciutadania i responsable de la determinació i la comunicació dels riscos en l’àmbit de la seguretat alimentària, que a més, pogués coordinar-se amb els organismes de seguretat alimentària dels estats membres; i d’un mètode, el procediment d’anàlisi de riscos, que va ser considerat com l’instrument més adequat per a garantir un nivell elevat de protecció i confiança dels consumidors, sota la triple consideració de l’avaluació, la gestió i la comunicació del risc.\nVes a la pàgina següent: L'Autoritat Europea de Seguretat Alimentària »


Artista “plàstic” | El Culturista\nSi aneu a la platja aquests dies, segur que us heu trobat algun plàstic a l’aigua. La contaminació dels mars i oceans és un fet que sura a la vista i, per fer-nos-en encara més conscients, hi ha engegades mil i una iniciatives per fer-nos-ho veure. Com la de l’artista nord-americà Barry Rosenthal, que s’ha encarregat de fotografiar creativament tots els plàstics que aplega a les costes de Nova York.\nAmb la col·lecció Found in Nature ens posa en evidència que les platges de tot el planeta comparteixen no sols sorra, aigua i brisa, sinó també brutícia i plàstics que no es degraden. Podeu veure una selecció de la seva obra a National Geographic.


Sabater, als Lluïsos: “Fem un país nou sense exèrcit”\nRedacció, Gràcia\t| Actualitzat el 13 abril 2017 a les 09:57\nUna imatge amb tots els ponents de l’acte. Foto: Twitter (@annacrosas)\nL’alcaldessa de Badalona, Dolors Sabater, va reivindicar dijous passat des del Teatre dels Lluïsos de Gràcia, que va acollir la taula rodona ‘Antimilitarisme i Pau’ organitzada per Òmnium Cultural, que Catalunya ha de fer “la revolució ben feta”, cosa que significa “fer un país nou que articuli la defensa sense exèrcit”.\nSabater va tenir al seu costat l’exdiputat de la CUP David Fernàndez; el director de la Fundació per la Pau, Jordi Armadans i Pepe Beunza, el primer objector de consciència de l’Estat espanyol. L’acte el va moderar la periodista Mònica Terribas.\nPer la seva banda, Armadans va afirmar que Catalunya, com a Estat, “té l’oportunitat d’aportar al món un sistema de defensa no basat en l’exèrcit”, al mateix temps que va reivindicar que “aquest país té una llarga trajectòria en la lluita dels drets humans”. En la mateixa línia, Fernàndez va assegurar que “nosaltres no volem aprendre ni a matar ni a morir”.


HB Studio de Nova York i Eòlia ESAD han establert un conveni d’intercanvi internacional a través d’una selecció d’estudiants. - Eòlia ESAD\nHB Studio de Nova York i Eòlia ESAD han establert un conveni d’intercanvi internacional a través d’una selecció d’estudiants.\nPàgina inicial/Passa a Eòlia/HB Studio de Nova York i Eòlia ESAD han establert un conveni d’intercanvi internacional a través d’una selecció d’estudiants.\nHB Studio, una de les institucions originals de formació teatral de Nova York, s’ha unit amb l’Escola Superior d’Arts Escèniques amb seu a Barcelona, Eòlia ESAD, per establir un intercanvi d’estudiants i realitzar un projecte teatral conjunt amb estudiants seleccionats d’ambdues institucions.\nDesprés de la seva transició a la formació virtual, HB Studio va aprofitar l’oportunitat per establir ponts entre la comunitat internacional i establir un intercanvi mutu de treball a l’espai online.\nUna exalumna d’Eòlia i d’HB Studio, l’actriu catalana i actual docent d’HB Studio, Maria Fontanals, va iniciar l’associació entre les dues organitzacions.\n“L’art no té fronteres”, va dir Fontanals. “Com que parlo amb fluïdesa el castellà, el català, el francès i l’anglès, he entès el valor d’una visió del món multilingüe i multicultural. Tenir aquesta associació construirà una comunitat artística forta que no té fronteres”.\nDos docents i dos estudiants de cada institució col·laboraran junts en un projecte teatral tutoritzat, creat i dirigit pels estudiants i que culminarà amb una presentació final. Els professors d’Eòlia, Alexandre Fons i Mariona Esplugues, i les estudiants Clàudia Hernández i Sara Font, es van unir als membres de la facultat HB Paul Pryce i Ben Mehl, i als estudiants Meytar Zehavi i Jandel Camilo, per començar a treballar en el projecte el mes passat.\nJosep Galindo, el director d’Eòlia ESAD, va imaginar el projecte com una oportunitat per als artistes per desenvolupar material original a través d’una llibertat creativa sense impediments i una tutorització generosa.\n“Volem donar molt espai perquè es desenvolupin idees”, va dir Galindo. “No sabem cap a on ens portarà aquest viatge, més aviat el descobrirem pel camí”.\nMitjançant el procés de compartir i generar material, el conjunt donarà forma a una peça creativa i es presentarà al públic de les dues institucions, quan els artistes considerin que està a punt de ser mostrada.\n“Nosaltres, com a mentors del professorat, hem evitat ser prescriptius sobre el que creiem que hauria de ser”, va dir Mehl sobre el projecte.\nA més del projecte teatral tutoritzat, HB Studio i Eòlia ESAD han establert un intercanvi internacional gratuït entre cinc estudiants. Els estudiants d’HB Studio, Chase Ramsey, Anna Cherkezishvili i Gem Nelson, van començar a participar l’11 de febrer en una classe online d’escenificació i direcció escènica de 14 setmanes, dirigida per Josep Galindo, amb altres estudiants de l’escola Eòlia ESAD.\nEn l’assignatura s’explora tot el procés de preparació d’un director que ha de començar a treballar en una obra teatral, explorant llenguatges escènics i sistemes d’anàlisi. Els estudiants trien una obra de teatre i dissenyen una posada en escena per al projecte. Els tres van ser seleccionats entre un grup de 20 estudiants d’HB Studio que havien sol•licitat l’oportunitat de participar-hi.\n“El curs és emocionant”, va dir Gem Nelson. “Està ple d’una gran quantitat d’informació inestimable amb un enfocament sòlid i fonamentat en el procés de direcció”.\nEntre els estudiants seleccionats d’Eòlia ESAD hi ha Adriana Galicia i Mariona Esplugues. Les dues estudiants participaran en un laboratori de creació de teatre multilingüe amb 14 estudiants d‘HB Studio. Aquest laboratori és una reinterpretació col·lectiva i contemporània de “Un enemic del poble” de Henrik Ibsen, amb el professor d’HB Studio Pablo Andrade, i que acabarà en una presentació final del treball en format online.\nSOBRE HB STUDIO\nHB Studio és una organització sense ànim de lucre que dóna suport a la pràctica vigorosa i duradora en les arts teatrals, basada en una base sòlida de formació pràctica. L’estudi es va concebre com un lloc on els artistes en totes les etapes de la seva carrera podrien continuar treballant i entrenant-se entre compromisos, recolzats i desafiats pels seus col·legues amb més experiència, en un espai lliure de pressions relacionades amb l’èxit comercial. HB Studio està obert a qualsevol persona amb un gran interès pel teatre i les seves disciplines relacionades. Els seus estudiants, professors i antics alumnes formen una vibrant comunitat d’actors, dramaturgs i directors.\nLa comunitat d’alumni d’HB Studio inclou alguns dels reconeguts actors americans de teatre i cinema, com Christopher Abbott, F. Murray Abraham, Debbie Allen, Carroll Baker, Susan Batson, Matthew Broderick, Tisa Chang, Stockard Channing, Billy Crystal, Robert DeNiro, Faye Dunaway, Katie Finneran, Lee Grant, Whoopi Goldberg, Hal Holbrook, Christine Lahti, Jessica Lange, Linda Lavin, John Leguizamo, Jack Lemmon, Romulus Linney, Kenneth Lonergan, Anne Meara, Bette Midler, Liza Minelli, Leonardo Nam, Alfredo Narciso, Dael Orlandersmith, Juan Pablo de Pace, Al Pacino, Sarah Jessica Parker, Amanda Peet, Andre Royo, Mercedes Ruehl, Molly Shannon, Barbra Streisand, Jerry Stiller, i John David Washington.\nNota de premsa publicada per HB Studio el dimecres 17 de març de 2021.\nBy Eòlia|2021-03-22T09:24:56+01:0018 març, 2021|Passa a Eòlia|Comentaris tancats a HB Studio de Nova York i Eòlia ESAD han establert un conveni d’intercanvi internacional a través d’una selecció d’estudiants.


Conèixer Catalunya: ESCOLA ULL DE VENT. LA BISBAL DEL PENEDÈS\nEm sobtava no trobar cap dada a la pàgina de l’Ajuntament, de l’escola Ull de Vent, edifici d'estil noucentista, amb una estructura rectangular, d'una sola planta, i unes característiques torres circulars a cadascun dels extrems, coronades amb pinacle cònic recobert de ceràmica.\nLes aules tenen amples finestres que li aporten una bona il•luminació i ventilació.\nVa ser construït entre 1921 i 1923, per l'arquitecte Antoni Pons i Dominguez ( 1-1-1884-1-11-1978 ).\nAra - som curiosos de mena - ens toca demanar a algun bisbalenc de bona voluntat [ que haberlos ailos ] que ens faci arribar a l’email coneixercatalunya@gmail.com , un xic de la ‘petita història’ d’aquest Centre Escolar .\nL’Àngel Espinosa Llauradó, Cap d'Estudis de l'escola Ull de Vent, que es defineix com persona de bona fe i tarragoní, m’explica que van recollir molta informació pel 90è aniversari de l’escola, i que atenen el nostre prec en l’ envia per tal que puguem completar la ressenya.\nCRONOLOGIA DE L’ESCOLA\n1920.- La Diputació Provincial obre un concurs per als pobles de menys de 2000 habitants per subvencionar, si ho desitgen, la construcció o l’arrendament d’escoles. S’acorda participar en tal concurs i, en necessitar uns locals millors, es confia el projecte a l’arquitecte Antoni Pons i Dominguez. Es presenten memòria, plànols i un pressupost de 80.910,92 pessetes.\nLa Diputació Provincial insta a l’Ajuntament de la Bisbal del Penedès a pagar un deute de 277’92 pessetes amb la Mancomunitat de Catalunya per poder rebre la subvenció.\n1921.- El 17 de març s’autoritza a una representació de l’Ajuntament per a que, en nom seu, compri els terrenys on s’han de construir les Escoles.\nUn cop rebuda la subvenció, l’Ajuntament acorda que es venguin la resta d’edificis que posseeix, per completar la quantitat necessària i poder començar les obres.\n1922.- El 2 de març s’acaben totes les gestions necessàries i comencen les obres de construcció. El mestre d’obra és el paleta Pere Batet Galofré, veí de la Bisbal.\nL’Ajuntament nomena una comissió formada pels regidors; Gabriel Mañé, Josep Miró i Jaume Batet que seran els encarregats de vetllar pel bon desenvolupament de l’obra.\n1923.- El diumenge 8 de juliol s’inauguren amb total solemnitat els edificis de les Escoles Nacionals de nens i nenes. Assisteixen a l’acte les autoritats locals i provincials i els mestres Jaume Trujols i Carolina Roig. Acabat l’acte inaugural es realitza un festival amb la participació dels alumnes de l’escola i de l’Orfeo Bisbalenc.\n1932.- A instància de l’Ajuntament i per Decret del Govern de la República, amb data de 1 de juny, es crearan dues escoles més (aules) a la Bisbal.\nS’acorda crear l’Escola de Pàrvuls, per la qual cosa es realitza un expedient pel Ministeri d’Educació.\n1965.- S’amplia el recinte escolar amb la construcció d’una unitat escolar i 3 habitatges per a mestres, que es fan en un terreny al costat mateix.\n1966.- Es modifica altra vegada l’interior de les escoles. De les 3 aules se’n fan 4 i es tanca el pati amb una porta de ferro.\n1990.- Es presenten els plànols de la reforma de l’escola. S’elimina el porxo, es fan dos pisos i es fan 8 aules.\n1992.- El 6 d’abril es distribueixen els grups als mòduls prefabricats.\n1993.- Trasllat dels alumnes de 1r a 8è curs a l’edifici reformat.\n1995.- Es deshabita la primera casa de mestres (actual aula multiusos)\n1994.- Es deshabita la segona casa de mestres\n1997.- Es deshabita l’última de casa de mestres (actual aula de 6è B).\nEns envia també una fotografia en blanc i negre.


Rübezahlhütte Wolfsberg Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 36 allotjaments a Wolfsberg.\n-, Rieding-Koralpe, Wolfsberg, Àustria, 9431 - Veure al mapa\nMés informació sobre Rübezahlhütte\nAl visitar Goding, vosté es sentirà com a casa a Rübezahlhütte, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Rübezahlhütte, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Rübezahlhütte es reflexa en cada habitació. nevera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com camp de golf (a 3 km), esquí, pesca, parc infantil, ping pong que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Goding, faci de Rübezahlhütte la vostra llar.


Visita de las 7 Esglésies | Fuet i Mate\nEl Dijous Sant és el dia que s’obre el Tridue Pascual, on l’Església Crisitana recorda l’Últim Sopar i l’escena del rentat de peus. La tradició cristiana és que el Dijous Sant es visitin 7 esglésies per tenir un moment d’oració a cada Temple. Aquesta tradició va nàixer a Roma de la mà de Sant Felip Neri.\nLa visita a les 7 Esglésies és una peregrinació que recorda quan Jesús va ser portat d’una costat a l’altre al moment de ser ajusticiat. La primera etapa és del lloc del Últim Sopar fins al Hort de les Oliveres, la segona és de l’Hort a Casa d’Anás, desprès d’Anás a Caifás. El quart és de Caifàs a lo de Pilatos i d’allí a lo del Rei Herodes; per tornar a lo de Pilatos i la última i sèptima el recorregut cap al Calvari amb la Creu.\nTambé recorda al via crucis de Jesús, ja que té 7 estacions. I és que el 7 és un número d’una simbologia molt important. Els 7 dies de la setmana, els 7 pecats capitals, els 7 sagraments, entre altres. Potser perquè és la suma del 3 (número Diví, la Santíssima Trinitat) i el 4 (número terrestre) essent així la unió entre lo diví i el terrestre, representat a la creació del món que va ser durant 7 dies. A Buenos Aires hi ha dos rutes, l’organitzada per la Dirección General del Casco Històrico, més de caire turístic i històric i l’organitzada per l’Església totalment religiosa. L’Església invita a caminar, meditar i reviure la Passió de Jesús.\nSigui quin sigui el teu parer sobre la religió i sigui quina sigui la teva fe s’ha de saber que la visita a les 7 Esglésies és una tradició cristiana on es realcen els valors de la fe i els humans, on els fidels s’apropen davant del Santíssim per resar i per pensar sobre la vida de Jesús i els seus actes. És una espècie de peregrinació i sacrifici, és l’inici de la Passió. Per això, sigui quin sigui els motiu pel que realitzis aquesta ruta, és important respectar els ritus cristians.\nLes Esglésies visitades a Buenos Aires són la Basílica de Nuestra Señora de La Merced i l’oratori de San Ramón Nonato al convent homònim, la Catedral Metropolitana, la Basílica y Convento de San Francisco, la Capilla de San Roque, la Basílica Nuestra Señora del Rosario i el Convento de Santo Domingo i la Iglesia San Ignacio de Loyola, l’església més antiga de la ciutat.\nThis entry was posted on dijous, 5 de/d' Abril de 2012 at 22:09\tand tagged with gratis, Monserrat, San Nicolás and posted in Coses que no t'esperes.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed.\n« Setmana Santa, Pesaj i la Pasqua\nBasílica Nuestra Señora de la Merced »


Ovidi Montllor tindrà un carrer a Alcoi divuit anys després de la seva mort\nL'Ajuntament programa diferents activitats en record del cantant i descobrirà una placa a la façana de l'edifici on va néixer\nPresentació a Alcoi dels actes d'homenatge a Ovidi Montllor / ACN\nAlcoiL'Ajuntament d'Alcoi ha aprovat canviar el nom del passeig del Viaducte de la ciutat pel de passeig Ovidi Montllor en record de l'artista, mort fa 18 anys. Al jardí del passeig s'instal·larà l'Espai Ovidi, on hi haurà una escultura dedicada a l'artista, així com una biografia i textos sobre l'Ovidi i el cinema, el teatre, la poesia i la música. Coincidint amb la data del 71è aniversari del seu naixement, el 4 de febrer el consistori descobrirà una placa commemorativa a l'edifici on va néixer. En aquesta mateixa línia la companyia teatral alcoiana La Dependent ha presentat dues produccions teatrals que comptem amb el suport municipal: 'Homenatge a T' i 'Un quart amb l'Ovidi'.\nEl consistori ha iniciat una sèrie d'actes que coincidiran amb el 18è aniversari de la seva mort, el 10 de març, i el 71è del seu naixement. Aquest mateix dissabte, 2 de febrer, es descobrirà una placa commemorativa a la casa on va néixer i viure l'Ovidi, ubicada al carrer Sant Joan de Ribera del mateix Viaducte. La placa serà descoberta per qui va ser el seu gran company sobre l'escenari, el guitarrista Toti Soler, juntament amb la família del cantant i actor, en un acte que comptarà amb una breu intervenció del cantautor Hugo Mas i del poeta David Peidro. Aquest mateix dissabte, a les 21 hores, el Teatre Calderón acollirà un concert de Toti Soler.\nAl mes de març tindrà lloc un acte en què s'inaugurarà el passeig Ovidi Montllor, i també s'inaugurarà l'escultura 'Faré vacances', que l'artista plàstic alcoià Antoni Miró dedica a la memòria del seu amic Ovidi Montllor. Es tracta d'un monument que s'instal·larà al mateix passeig i que presidirà el denominat 'Espai Ovidi',\nL'alcalde de la ciutat, Toni Francès, ha destacat a través d'un comunicat que Alcoi compleix amb el deute que tenia amb l'Ovidi. "Ho farem de la millor manera possible: no només donant-li un carrer al seu poble, sinó també fent cultura, creant cultura que vaja més enllà de la nostra ciutat, i que contribuïsca a regenerar la cultura del País Valencià", diu Francès.\nD'altra banda, el gerent de la companyia teatral La Dependent, Joanfra Rozalén, va presentar dues produccions teatrals dedicades a Ovidi Montllor, que compten amb el suport de l'Ajuntament alcoià. Es tracta d''Un quart amb l'Ovidi' i 'Homenatge a T'. El primer és un muntatge que s'estrenarà al mes de març i s'adreça a públic escolar d'infantil i primària; el segon és una ambiciosa producció sobre un text de Jordi Botella, amb música de Moisés Olcina i audiovisuals de Xavier Cortés.


TecnoCampusMataró entra a formar part de l'Associació Internacional de Parcs Tecnològics - Ajuntament de Mataró\nTecnoCampusMataró entra a formar part de l'Associació Internacional de Parcs Tecnològics\nTecnoCampusMataró, el parc tecnològic i de la innovació de Mataró, acaba d'entrar a formar part com a membre afiliat de la International Association of Science Parks (IASP), associació internacional sense ànim de lucre que aglutina els principals parcs científics i tecnològics d'arreu del món. Això permetrà a TecnoCampusMataró (TCM) guanyar presència a nivell internacional i compartir experiències amb altres entitats del sector.\nL'acceptació per part del Consell Executiu de l'IASP de la candidatura de TCM, suposa el reconeixement del seu projecte de parc tecnològic, que es va començar a construir el passat 23 de febrer, i que vol esdevenir un espai de referència per als emprenedors i els innovadors de tot Catalunya, ja que permetrà la instal·lació de 75 empreses de base tecnològica, la generació de més de 20 noves empreses cada any i la creació o consolidació de 2.000 llocs de treball.\nEntre el 2 i 4 de juliol, la IASP organitza a Barcelona la XXIV Conferència Mundial de Parcs Tecnològics i Científics sota el títol "Feines creatives i empreses creatives. Factors clau per al creixement i la competitivitat". Durant tres dies, el Centre de Convencions Internacional de Barcelona acollirà xerrades i taules rodones que impartiran personalitats d'empreses i entitats d'arreu del món relacionades amb la tecnologia i la innovació.\nLa major associació\nLa International Association of Science Parks té la seva seu central a Màlaga, al Parc Tecnològic d'Andalusia, i compta amb una sucursal a Pequín. En formen part 343 membres procedents de 71 països diferents, que aglutinen unes 110.000 empreses a les seves instal·lacions.\nL'associació agrupa parcs científics i tecnològics, però també incubadores d'empreses innovadores, universitats, agències regionals i locals de desenvolupament, consultors i experts en transferència de tecnologia i coneixement, polítiques d'innovació i desenvolupament regional.


Més de 300 geganters participen en la Diada Antoni Messeguer\nLa festa ha començat amb la plantada dels 24 gegants a la plaça Nova i la concentració dels participants. Al pas pel Raval de Montserrat, els acampats han col·laborat perquè hi passessin els gegants sense problemes\nGegants d’arreu dels Països Catalans han tornat a envair els carrers del Centre. Ha estat en la segona trobada de gegants des que es va instaurar la festa l’any passat. Els Geganters de Terrassa l’han batejat amb el nom del seu president Antoni Messaguer, que va morir l’any passat.\nLa festa ha començat amb la plantada dels 24 gegants a la plaça Nova i la concentració de 300 geganters. Un pilar dels Castellers de Terrassa ha donat el tret de sortida a una cercavila fins a la plaça Vella on han fet els balls de lluïment. Al Raval de Montserrat els acampats han enginyat un mètode perquè passessin els gegants i ballessin davant de l’Ajuntament sense desmuntar l’estructura que hi tenen instal·lada.\nHan vingut la Pubilla i l’Hereu de Manresa, la Margarida i el Genís de Santa Coloma de Gramenet, en Vicenç i la Coloma de Sant Vicenç dels Horts i en Carlemany i l’Anna Gironella, de Girona, acompanyats de capgrossos i bastoners. De Terrassa han sortit els Gegants Vells, els Modernistes i el Tranqui. Ben completa ha estat l’actuació de la colla d’Ontinyent, a la Vall d’Albaida. Han dut les tres parelles de gegants, els reis cristians, jueus i moros. També els 9 cabets, uns capgrossos inspirats en personatges de dibuixos animats i del cinema nord-americà. I per curiosos els gegants d’Argelers, al Rosselló, una parella de dos germans bessons, els sants metges Cosme i Damià.\nCom a fi de festa, un ball conjunt dels 24 gegants al so conjunt de totes les gralles i tabals. Els Geganters de Terrassa han instaurat la seva trobada pel darrer diumenge de maig.


Us expliquem com preparar a casa un clàssic l'origen del qual es remunta a finals del segle XIX i principis del XX\nCapipota amb samfaina Oriol Sabé\nEl cuiner Oriol Sabé, del restaurant Can Marc, proposa cuinar un capipota amb samfaina, un plat del receptari català l'origen del qual es remunta de l’època del Modernisme, quan les fondes i les cases dels menjars a prop dels escorxadors en cuinaven.\nCapipota amb samfaina\n4-5 cebes de Figueres\n1 kg de capipota\nComenceu per la samfaina, que fareu confitada coent-la durant vint o trenta minuts; així aconseguireu que tingui textura de melmelada.\nTalleu totes les verdures, totes a la mateixa mida. Primer, les cebes. Després, els pebrots vermells, les albergínies (que haureu de pelar prèviament), a rectangles. És important que les verdures siguin fresques, perquè així la samfaina tindrà més bon gust.\nUn cop tallades les verdures, saleu-les perquè així suaran, és a dir, deixaran anar tot el suc abans de coure's.\nMentrestant, poseu oli en un paella, i tot seguit els tres grans d’all, sencers, que retirareu quan tingueu la samfaina feta. Aneu-hi posant les verdures pel seu ordre de cocció, que serà el següent. Primer les cebes. Quan les cebes estiguin transparents, hi poseu el pebrot. I quan el pebrot estigui fet, l’albergínia. I, finalment, el tomàquet triturat. Deixeu-ho coure tot mitja hora a foc lent fins que en resulti una melmelada.\nAra, cap al capipota. Poseu al foc una altra paella amb oli d’oliva, i tireu-hi el capipota, una fulla de llorer, dues o tres de bitxos i força sal i pebre negre. És molt important que compreu el capipota en una carnisseria de confiança perquè es tracta d’un menut. Tot seguit aboqueu-hi una copa de vi negre, i remeneu-ho tot ben remenat.\nQuan faci deu minuts que el capipota bull, hi traspasseu la samfaina, de la qual haureu retirat els tres grans d’all. Deixeu-ho tot junt durant cinc o deu minuts més perquè tots els gustos s’homogeneïtzin.\nPassat aquests minuts, tasteu-ho i rectifiqueu-ho de sal. Llavors tireu-hi un all i julivert (mòlt amb oli d’oliva). Poseu-n'hi unes quantes cullerades.\nAl cap d'uns minuts, ja podreu emplatar-lo amb unes branques de julivert.


Els Fanjul, la dinastia sucrera que podria acollir el monarca - Diari de Girona\nEls Fanjul, la dinastia sucrera que podria acollir el monarca\nLa relació del rei emèrit amb els indians asturians fa créixer la remor del seu possible trasllat a la República Dominicana\nMaria José Iglesias | Oviedo\n04·08·20 | 15:07\nEl rei emèrit amb el president de la República Dominicana i els germans Fanjul.\nCobren intensitat els rumors sobre el possible trasllat del Rei Joan Carles a República Dominicana i creix la curiositat per la família Fanjul, la dinastia astur-cubana, una de les majors fortunes d'Estats Units, que ha aixecat un imperi amb el sucre, i sobre tot, per dos dels seus membres; els germans Pepe i Alfonso (Alfie) Fanjul, un demòcrata i un altre republicà, íntims amics del monarca emèrit des de fa dècades i que, pel que sembla, podrien prestar ajuda al Rei Joan Carles en aquests difícils moments. Des que el Rei Joan Carles anunciés aquest dilluns la seva intenció d'abandonar Espanya, i malgrat els rumors que el situaven a Estoril (Portugal), l'opció d'un "exili" caribeny sembla ara la més factible.\nLa relació entre els Fanjul i el monarca emèrit va començar a forjar-se en els estius de Mallorca, en les reunions organitzades per Cristina Macaya a casa seva. Pepe i Alfie porten anys sent amfitrions del pare de Felip VI en les seves propietats de Casa de Campo, a La Romana (República Dominicana), un "Sotogrande caribeny", en què recalen aristòcrates, polítics com Felipe González, multimilionaris i artistes com Marc Anthony o Beyoncé. Un estat dins el propi estat dominicà.\nEl fundador de la saga empresarial va ser l'asturià Manuel Rionda Polledo, que va emigrar a Amèrica en 1870, als 16 anys, i a què a Wall Street es va batejar com el "rei del sucre". Alfonso, Pepe i els seus germans Alexander i Andrés es van criar en una casa de barri del Vedado, a l'Havana, envoltats de quadres de Goya, Murillo, Caravaggio, Boucher, Lebrun i Sorolla, amb visites de personatges de rellevància com els ducs de Windsor. Una casa que el castrisme va requisar i va convertir en museu Nacional d'Arts Decoratives el 1964. El museu ha estat més tancat que obert, amb la sospita de la venda, per part de Govern, de les obres que estaven al seu interior.\nEl 1959, l'imperi industrial dels Fanjul a Cuba ocupava el tercer lloc en producció de sucre en el món. Era una de les famílies més adinerades de l'illa en els anys cinquanta i el més semblant a la noblesa en una república. Quatre enginys sucrers, una dotzena de cases, quatre edificis d'apartaments i un port eren alguns dels béns que conformaven el patrimoni de Lilian Gómez Mena i Alfonso Fanjul, pares dels empresaris que avui controlen l'empresa familiar a Florida.\nEn aquell 1959 la revolució castrista va suposar l'expropiació d'empreses i béns i l'exili. El 1960 els Fanjul, igual que van fer famílies com els Bacardí, van haver de tornar a començar. Avui subministren dos de cada tres cullerades de sucre que es prenen als EUA. Fanjul Corp és el refinador de sucre del món, amb una producció de 7 milions de tones a l'any. Els seus productes són venuts sota les marques Domino i Florida Crystals, entre d'altres.\nEls Fanjul, sobre els quals s'han abocat acusacions d'explotació laboral en el seu negoci, es van estendre a la República Dominicana, el lloc més semblant a Cuba, quan van adquirir l'enginy sucrer Central Romana a la multinacional nord-americana Gulf & Western per 240 milions de dòlars . L'operació va incloure la compra de l'enginy -el més gran del món, amb una producció de 300.000 tones de sucre a l'any, i en el qual treballen unes 30.000 persones-, així com de 971 quilòmetres quadrats de canyars i els 28 quilòmetres de Casa de Campo, un dels 10 complexos residencials més luxosos del planeta, on diuen que podria mudar-se Joan Carles I.\nEntre els Fanjul i els Borbó també pot buscar-se cert parentiu llunyà a través d'Edelmira Sampedro, que va ser comtessa de Covadonga per les seves noces amb Alfons de Borbó, primogènit d'Alfons XIII i oncle de Joan Carles. Edelmira era filla del milionari sucrer Pablo Sampedro i Ocejo, natural de Matienzo (Cantàbria), i de la cubana Edelmira Robato i Turro, filla de l'asturiana Edelmira Margarida Turro Rivera. L'avi d'Alfie, José Gómez-Mena, conegut com Don Pepe, es va casar en segones núpcies amb Elizarda Sampedro, germana d'Edelmira. Va arribar a ser ministre d'Agricultura de Cuba, fundador de la companyia destil·ladora San Nicolás i propietari de la Nova Companyia Sucrera Gómez-Mena. L'única filla de Don Pepe, Lilliam Gómez-Mena Seiglie, es va casar amb Alfonso Fanjul Estrada, el pare d'Alfie.\nAlfie i Pepe, amics dels Bush i els Clinton, mantenen opinions polítiques oposades. El primer ha visitat Cuba en diverses ocasions i s'ha mostrat partidari de la finalitat de l'embargament. Va ser un dels 40 empresaris que va signar la carta enviada a Obama demanant la retirada de les mesures que impedeixen comerciar


Sèries | Ville à Dômat\nPer fi arriba ‘Wayward Pines’\n3 May, 2015 villeadomat\tLeave a comment\nLa mini-sèrie produïda pel reputat director M. Night Shyamalan, Wayward Pines, s’ha estrenat per fi als Estats Units, després d’una llarga espera promoguda per l’interès que sempre desperta Shyamalan. Basada en la novel·la de Blake Crouch Pines, la sèrie creada per Chad Hodges ens transporta fins al poble de Wayward Pines, on Ethan Burke (Matt Dillon), un agent del servei secret, investigarà la desaparició de dos agents federals. Aviat però, el protagonista serà conscient que no sortirà del poble amb vida.\nLa sèrie, recordem, és emesa per la FOX. A més de produir-la, Shyamalan ha dirigit també l’episodi pilot, i el repartiment d’actors es completa amb noms com Terrence Howard, Melissa Leo, Toby Jones i Carla Gugino. La crítica estatunidenca ha estat força positiva amb l’estrena dels primers episodis, destacant la tensió que es desprèn de la sèrie i el bon estat de forma que demostra Dillon.\nEl Movistar Serielizadosfest és el festival per als addictes a les sèries de televisió. Un esdeveniment que va més enllà del simple visionat i aposta per la reflexió, explorar el new media al voltant de la ficció televisiva, i disfrutar de música en directe i espectacles d’humor. Una experiència única pensada exclusivament per al públic amant de les sèries: el parc d’atraccions per al serièfil. En definitiva, un punt de trobada entre tots els serieaddictes necessari en una ciutat com Barcelona.\nAl Movistar Serielizadosfest es podran veure estrenes de sèries, documentals relacionats amb la ficció televisiva, xerrades, entrevistes i espectacles d’humor i música. Tot plegat, amb la presència de protagonistes del sector d’alt nivell com Dan Harmon (showrunner de Community i Rick&Morty), i convidat especial d’aquesta 2a edició. La ficció televisiva serà el pretext d’un Festival que aposta per tenir una mirada crítica, arriscada i polièdrica sobre un dels fenòmens més rellevants dels últims anys, les sèries de televisió.\nLa revista online Serielizados dirigida pel Betu Martínez i en Víctor Sala organitza aquest singular festival a l’Arts Santa Mònica del 16 al 18 d’abril.\n2n Serielizadosfestarts santa mònicaDan HarmonSerielizadosSerielizadosfest


Caganer Surf - Caganer.com\nInici / Novetats>Caganer Surf\nQuè millor per aprofitar el bon temps que lliscar sobre enormes muntanyes d’aigua salada? Tal com defensaven els Beach Boys a la cèlebre Surfin’ USA, surfejar ja ha passat a ser més aviat una filosofia de vida que un esport. Esperar sobre la taula l’arribada de l’onada, remar amb els braços fins a col·locar-se al lloc idoni, just quan l’aigua comença a corbar-se, i es pot treure profit de la seva força per aixecar-se damunt la taula i cavalcar l’oceà. És gairebé una contradicció com la força titànica del mar pot destrossar-nos i alhora alçar-nos en un fràgil equilibri. Algú s’anima a deixar-se el cabell llarg i anar a surfejar l’Atlàntic?\nProduct Name:Caganer Surf\nDescription: Què millor per aprofitar el bon temps que lliscar sobre enormes muntanyes d’aigua salada? Tal com defensaven els Beach Boys a la cèlebre Surfin’ USA, surfejar ja ha passat a ser més aviat una filosofia de vida que un esport. Esperar sobre la taula l’arribada de l’onada, remar amb els braços fins a col·locar-se al lloc idoni, just quan l’aigua comença a corbar-se, i es pot treure profit de la seva força per aixecar-se damunt la taula i cavalcar l’oceà. És gairebé una contradicció com la força titànica del mar pot destrossar-nos i alhora alçar-nos en un fràgil equilibri. Algú s’anima a deixar-se el cabell llarg i anar a surfejar l’Atlàntic?\nPath: Home > Novetats > Caganer Surf


An den beiden Krebsseen - Ferienhäuser-Wohnungen Seebad Bansin Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBergmühlenweg 21, Bansin, Seebad Bansin, Alemanya - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, An den beiden Krebsseen - Ferienhäuser-Wohnungen és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Seebad Bansin. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl An den beiden Krebsseen - Ferienhäuser-Wohnungen, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, lloguer de bicicletes.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, telèfon, cuina americana, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com pesca, equitació, jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a An den beiden Krebsseen - Ferienhäuser-Wohnungen.\nCal que informeu el An den beiden Krebsseen - Ferienhäuser-Wohnungen de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (95) Parelles (74) Viatgers en solitari (4) Famílies amb infants petits (9) Famílies amb infants grans (2) Grups (8)


L'homenatge al passat i al futur de les falles centra l'acte de lliurament de la Flama de Canigó - FÒRUM.ad\nL’homenatge al passat i al futur de les falles centra l’acte de lliurament de la Flama de Canigó\nEl 24/06/15 0:35\nDesprés que la Flama del Canigó hagi estat custodiada durant tot aquest dimarts al matí a Sant Julià de Lòria, els fallaires s’han aplegat a la plaça del Consell per repartir el foc a les set parròquies. El síndic general, Vicenç Mateu, ha estat l’encarregat de llegir el manifest i recordar l’antiguitat d’aquesta tradició. Precisament, l’acte ha servit per homenatjar un grup de gent gran que va recuperar la festa fa desenes d’anys i un grup d’infants com a futur de les falles. Finalment l’acte ha finalitzat amb el relleu de fallaires majors i menors, i la roda de les falles.\nLa tradició del foc ha arribat aquest dimarts al vespre a la plaça del Consell per repartir la flama a totes les parròquies. Els síndics Vicenç Mateu i Mònica Bonell, han estat els encarregats de rebre la Flama del Canigó, juntament amb altres autoritats com ara el cònsol major i menor d’Andorra la Vella, Jordi Minguillón i Eron Estany, alguns consellers del Comú, o l’ambaixador d’Espanya, Manuel Montobbio.\nEl síndic general, Vicenç Mateu, ha estat l’encarregat de llegir el manifest en què ha destacat la importància de viure les tradicions, i ha tingut unes paraules de reconeixement per als protagonistes de l’acte, la gent gran i la més petita, que han rebut un homenatge per ser el passat i el futur de les falles.\nPer escenificar l’homenatge, els nens han estat els encarregats de fer entrega als padrins d’un obsequi, en aquest cas, la versió definitiva del documental ‘El camí del foc. La cremada de falles d’Andorra la Vella’, un documental etnogràfic que recull la història de les falles amb els testimonis dels fallaires més grans.\nA més a més, els fallaires han mostrat la seva il·lusió pel possible nomenament de les falles del Pirineu com a Patrimoni Immaterial de la Humanitat per la Unesco. Tot i això, el president de l’Associació de Fallaires d’Andorra la Vella, Santi Sánchez, ha assegurat que “independentment del resultat, tenim molta feina per fer i seguirem treballant perquè la festa perduri en el temps”.\nDesprés de l’homenatge, s’ha produït el tradicional relleu entre fallaires majors i menors. Aleix Garreta i Santi Sánchez han pres el relleu a Eduard Ordóñez i Alba Garreta. L’actual fallaire menor s’ha mostrat molt satisfet de poder ostentar aquest càrrec, assegurant que, “des que anava en cotxet els meus pares m’han portat a la festa i és un orgull per a mi”. Per la seva banda, el fallaire major, que a més, és de president de l’Associació de Fallaires d’Andorra, ha reconegut tenir molta il·lusió perquè, “això és el colofó per a un fallaire”.\nAquest acte ha finalitzat amb la roda de les falles per part dels fallaires, tot i que també s’han animat algunes autoritats com ara el cònsol major d’Andorra la Vella i alguns consellers del Comú.\nNotícia Anterior: Tallada al trànsit durant 3 hores la carretera dels Vilars a causa d’un despreniment\nSegüent Notícia: Repetir curs: oportunitat o fracàs


La Hidrolipoclàsia Ultrasònica Assistida, coneguda també com la liposucció sense cirurgia, es porta a terme amb l'ús de làser i la infiltració d'un líquid hiposmòtic que debilita les membranes de les cèl·lules grasses per així poder extreure-les mitjançant una microcànula. És un procediment que permet, en tot just una sola sessió, eliminar el greix localitzat d'una zona, de manera eficaç i sense que aquesta es torni a acumular.\nLa Hidrolipoclàsia ha demostrat excel·lents resultats en cartutxeres, cuixes, abdomen, avantbraç, flancs, coll i cames. A més, en el cas dels homes serveix per eliminar el greix pectoral (Ginecomàstia).\nEls resultats de la Hidrolipoclàsia són realment sorprenents i es poden apreciar gairebé des del primer dia, tot i que prendrà uns 4 mesos (depenent de cada persona) per poder apreciar el resultat final. Els que fa de la Hidrolipoclàsia un tractament tan reeixit, és que els resultats s'equiparen a una liposucció, però amb costos molt més baixos; a més no requereix hospitalització, ni baixa laboral.\n¿Interesant? Pots continuar llegint.


Barcelona en Comú pensa Europa, i la fa en Comú | Barcelona En Comú\nBarcelona en Comú pensa Europa, i la fa en Comú\nEl Plenari “Pensem Europa amb Yanis Varoufakis”, espurna que encén la flama del debat continental a l’organització\nComencem amb retard. Vint-i-dos minuts passen de l’hora convinguda. Quin dia és? Dimecres 1 de juny. Què hem vingut a fer? Un plenari de Barcelona en Comú. Però amb un objectiu molt especial: pensar sobre Europa. Més concretament, què volem fer en el debat europeu. Una tasca titànica! Presentat així, la tasca fa una mica de por. Però això no ha impedit que vinguin 200 persones –mesurat a ull, sense grans precisions–. De cop i volta, apareix el convidat especial: Yanis Varoufakis, seguit de Gerardo Pisarello. Salutacions i abraçades. Alguna broma puntual. Nervis, com no podia ser d’altra manera. I una abraçada –bastant entusiasta–, d’una fan que, literalment, se l’hi acaba de llençar en braços.\nDes de facilitació s’expliquen les claus de la jornada: les properes hores han de ser “un debat horitzontal” que serveixi per “parlar de la democratització d’Europa”. Dos punts a l’ordre del dia. Primer, la situació del continent. Després, com BComú pot contribuir a la construcció d’una Europa des d’avall, via xarxa de ciutats rebels. Reflexionar està molt bé, però actuar és més divertit.\nMarcelo Expósito encén el foc: “Momentàs, ¿eh?”. La gent no pot evitar alguna rialla, entre d’altres coses pels nervis. Sobre la taula, què fer a Europa. Un debat vinculat al de les eleccions generals, on es va “donar un salt per protegir la democràcia local”. Maria Eugenia Rodríguez Palop manté la flama. Europa s’ha constituït en un “leviatan autoritari” que ha posat “la pistola dels mercats apuntant als caps dels parlaments”. L’alternativa, però, no passa per tornar a l’Estat nació: “el racisme cultural fa maridatge amb el xovinisme del benestar”. Més aviat, creu que cal una aliança democràtica dels pobles del continent. Encara que optar per aquest camí suscita preguntes: què fem amb l’euro? I amb una economia que depèn del creixement infinit? David Llistar recorda que Barcelona és coneguda en bona part del planeta; i que pot comptar amb xarxes de ciutats internacionals, com la CLGU o les ciutats refugi. Pot fer vàlida la màxima de que el tot és més fort que la suma de les parts.\nPer acabar d’estimular el debat, Varoufakis pren el micro. Si n’hi ha alguna cosa que no l’abandona és un somriure que destil·la a parts iguals confiança, atreviment i picardia. Amb aquesta targeta de presentació, parla del projecte polític que lidera, DIEM25. Perquè l’ha creat? Europa, ve a dir, és el camp de joc, agradi o no. I està convençut que les Institucions de la UE faran sentir la seva influència al govern elegit després del 26-J. La gent riu, però no és per fer broma: “en una reunió a porta tancada voldran que firmi un document, on es compromet a complir amb les decisions de l’eurogrup. Aquest text no es pot firmar”. Cal practicar la desobediència pacífica, “lluitar dins la UE”, emfatitza rotund. Somriures còmplices.\nLa gent parla. I sorgeix un allau d’interrogants: què fer amb l’euro? I amb el deute? Ha de créixer l’economia de forma il·limitada? Com crear una confluència a Europa? Com superar la derrota del govern grec?\nEs posen més idees sobre la taula. Hi ha qui defensa un sistema de pagaments paral·lel. Es proposa que el Banc Central Europeu financi la transició energètica. Es suggereix aplicar l’experiència de Barcelona, que lluita contra les limitacions de la Llei Montoro, a l’hora de fer front a la pressió de l’eurogrup. L’economia no és, ni molt menys, l’únic tema. “Em falta un discurs diferent a l’Europa econòmica, un discurs per compartir cultures”, apunta un assistent. Vàries mans s’aixequen en aplaudiments silenciosos. Tampoc es poden oblidar els moviments polítics que sacsegen Europa, i Javier Toret en menciona alguns: des del Envolta el Congrés d’Islàndia pels Papers de Panamà fins al Nuit Debout. “Cal una cartografia de les dinàmiques dels moviments dels diferents territoris”, conclou.\nArriba la segona ronda del debat: L’objectiu? Pensar en el com. En què cal fer a Europa. Barcelona és un referent internacional, i la Kate té clar que la resposta passa per aportar les especialitats de BComú: l’activisme i el “feminisme com una manera de fer”. Com també el municipalisme –“Hi ha una molt bona acollida del discurs de les ciutats rebels. Al moment te l’estan robant” –, assegura. L’Enric, al seu costat, fa que sí amb el cap. Amb rotunditat. Aquests ingredients donen per molt: si més no, per donar suport als moviments socials que s’obren camí al continent, estenent la xarxa municipalista. “Podríem fer una gran trobada internacional a Barcelona, i que diguin que som molt guais”, afegeix la Kate entre somriures còmplices.\nA la proposta de la Kate també se l’hi sumen d’altres de la Manuela –aprofitar el potencial dels moviments socials per generar respostes a crisis imposades des de la UE, com la dels refugiats– i l’Enric –“crear musculatura” en els moviments socials d’arreu d’Europa–. Fer tot això, es clar, no és senzill. I Enric tira, apassionat, de l’exemple de BComú: la “tecnopolítica” que ha empleat l’ha permès sumar voluntats molt diferents. I aprendre que, a major escala, més coses es poden compartir.\nLa finestra d’oportunitat està oberta. Toret s’encarrega de recordar-ho dempeus, apassionat: “En els propers cinc anys altra gent de tota Europa farà el mateix que nosaltres”. Una revolta que tindrà com a nodes les “capitals d’Europa”, però que s’estendrà a tots els nivells de l’Adminstració.\nL’interès del públic creix. La gent escolta atentament les intervencions i hi diu la seva. D’en quant en quant, riu alguna broma. Aplaudeix, silenciosament o sorollosament. Poc a poc, les persones que han vingut –grans i joves, mares i pares de família amb nadons– es van motivant. No és estrany veure caps que pugen i baixen, en senyal de suport. En definitiva, queda clar que la gent vol fer alguna cosa amb Europa. I els valors que aporta BComú poden marcar la diferència. Però segueixen havent dubtes: Com pot un govern estatal resistir la pressió de les Institucions europees? Cal crear canals de comunicació europeus que siguin transformadors? Com evitar que activisme local i europeu quedin separats pel temps i la distància?\nCaldrà respondre aquestes preguntes amb la pràctica. L’Enric recorda que les lluites locals són part d’un procés internacional. I no faltaran oportunitats per aprendre fent. El Xavi n’apunta un parell, les eleccions del 26-J i les converses a


Les pistes d'esquí de Catalunya acorden obrir el 9 de desembre - FÒRUM.ad\nPistes d’esquí de la Molina. Foto: ARXIU\nLes estacions d’esquí catalanes públiques i privades han acordat obrir el 9 de desembre, després del pont de la Puríssima.\nUna data motivada per evitar les aglomeracions. Això sí, sempre que el Procicat (Protecció Civil de Catalunya) aprovi el canvi de tram dilluns vinent i hi hagi prou neu. Cal tenir en compte que, malgrat el canvi de tram tiri endavant, la mobilitat estarà limitada a les comarques el cap de setmana.\nMesures a França per qui vagi a esquiar a l’estranger\nFrança ja ha anunciat que imposarà un confinament de 7 dies a tots els francesos que aquest Nadal vagin a esquiar a l’estranger. A més, també s’hauran de sotmetre a un test. Són les mesures que ha anunciat l’executiu francès per evitar una fugida massiva de persones cap a països com Suïssa o Espanya, on es volen obrir les estacions aquest període nadalenc.\nDavant el debat que s’ha generat a Europa amb l’obertura de les estacions d’esquí, el primer ministre de França, Jean Castex no ha negat que li agradaria que hi hagués una harmonització europea a l’hora d’obrir totes les estacions.\nNotícia Anterior: La Federació espanyola d’Esports d’Hivern demana que es faciliti l’inici de la temporada\nSegüent Notícia: Reunions familiars de màxim 10 persones aquest Nadal a Catalunya


Acerca de - Política de privacidad | RGB Consulting\nRGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L. compleix amb les directrius de la Llei Orgànica 15/1999 de 13 de desembre de Protecció de Dades de Caràcter Personal, el Reial decret 1720/2007 de 21 de desembre pel qual s'aprova el Reglament de desenvolupament de la Llei Orgànica i demés normativa vigent a cada moment, i vetlla per garantir un correcte ús i tractament de les dades personals de l'usuari.\nRGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L., amb C.I.F. B-25.359.043 i domicili al Polígono Industrial Activa Park - Calle Térmens 6 Local 08 - 25191 de Lleida és titular de les pàgines web http://www.rgbconsulting.com http://www.odoo.rgbconsulting.com, i responsable dels tractaments que es realitzen a través d'aquesta, ja que decideix sobre la finalitat, ús i contingut d'aquests..\nTots els tractaments de dades de caràcter personal són realitzats conforme a la legislació espanyola, en concret la Llei Orgànica 15/1.999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal (LOPD), i el Reial decret 1.720/2.007, de 21 de desembre, pel qual es desenvolupa aquesta Llei (RLOPD). En particular, als enviaments de publicitat per correu electrònic els és aplicable la Llei 34/2.002, d'11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic (LSSICE).\nPer aquest motiu, al costat de cada formulari de recapte de dades de caràcter personal, en els serveis que l'USUARI pugui sol·licitar a RGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L., farà saber a l'USUARI de l'existència i acceptació de les condicions particulars del tractament de les seves dades en cada cas, informant-lo de la responsabilitat del fitxer creat, l'adreça del responsable, la possibilitat d'exercir els seus drets d'accés, rectificació, cancel·lació o oposició, la finalitat del tractament i les comunicacions de dades a tercers, si escau.\nAixí mateix, RGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L. informa que dóna compliment a la Llei 34/2002 d'11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i el Comerç Electrònic i li sol·licitarà el seu consentiment al tractament del seu correu electrònic amb finalitats comercials a cada moment.\nL'usuari de la pàgina web pot exercir els seus drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició posant-se en contacte amb RGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L.\nConsulteu la informació de contacto legal\nRGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L. recull les dades de caràcter personal de l'usuari utilitzant SSL (Secure Socket Layer), protocol de seguretat que permet la transmissió de dades de manera xifrada entre el servidor de la pàgina web i l'usuari, i viceversa.\nRGB INFORMÀTICA I CONSULTING S.L. utilitza “cookies” de sessió i permanents a la seva pàgina web. Una “cookie” és un petit fitxer de text que s'emmagatzema a l'ordinador de l'usuari per a diferents propòsits, com per exemple recordar les seves preferències de navegació. Una “cookie” de sessió expira quan l'usuari tanca el seu navegador, sense que sigui emmagatzemada en el seu disc dur. Una “cookie” permanent s'emmagatzema en el disc dur de l'ordinador de l'usuari durant un cert període de temps, tenint una data de caducitat determinada. L'usuari pot eliminar-les conforme a les instruccions d'utilització del seu navegador. L'usuari sempre té l'opció de desactivar les “cookies” en el seu navegador, afectant a la navegació en el lloc web.\nUtilització de Google Analytics\nAquesta pàgina web utilitza Google Analytics, un servei analític de web prestat per Google, Inc., una companyia de Delaware, l'oficina principal de la qual està a 1600 Amphitheatre Parkway, Mountain View (Califòrnia), CA 94043, Estats Units (“Google”). Google Analytics utilitza “cookies”, que són arxius de text situats en el seu ordinador, per ajudar al website a analitzar l'ús que fan els usuaris del lloc web. La informació que genera la cookie sobre el seu ús del website (incloent la seva adreça IP) serà directament transmesa i arxivada per Google als servidors d'Estats Units. Google usarà aquesta informació per compte nostre amb el propòsit de seguir la pista del seu ús del website, recopilant informes de l'activitat del website i prestant altres serveis relacionats amb l'activitat del website i l'ús d'Internet. Google podrà transmetre aquesta informació a tercers quan així l'hi requereixi la legislació, o quan aquests tercers processin la informació per compte de Google. Google no associarà la seva adreça IP amb cap altra dada del que disposi Google. Vostè pot rebutjar el tractament de les dades o la informació rebutjant l'ús de cookies mitjançant la selecció de la configuració apropiada del seu navegador, no obstant això, vostè ha de saber que si ho fa pot ser que no pugui usar la plena funcionabilitat d'aquest website. En utilitzar aquest website vostè consent el tractament d'informació sobre vostè per Google en la forma i per a les finalitats a dalt indicades.\nLa present política de gestió de dades està vigent des de l'1 de gener de 2015.


Arxius de Pausa 29 (2008) - Revista (Pausa.) Quadern de teatre contemporani\nEditorial núm. 29\n«Llengua i teatre», certament un enunciat gens diàfan. De fet, bona part —potser la majoria— dels espectacles teatrals contemporanis usen la llengua. També és cert que la seva importància, enmig d’altres sistemes de signes, sempre és relativa. Depèn de la proposta. Si ens referim a «drama contemporani» o a «teatre de text contemporani», el títol...\nTrobada Internacional de Xarxes de Dramatúrgia. 26 i 27 d’octubre de 2007 Sala Beckett. Barcelona\nCoherent amb la vocació artística i la nova orientació de la Sala Beckett, els passats 26 i 27 d’octubre l’Obrador Internacional de Dramatúrgia va organitzar la primera Trobada Internacional de Xarxes de Dramatúrgia a Barcelona. En aquesta primera convocatòria no es va pretendre organitzar una trobada exhaustiva, amb representació de totes les iniciatives internacionals d’intercanvi...\nBrevíssima relació de la destrucció d’un matrimoni\n(Això només era una idea. Una idea que mai no escriuré.) Quan s’il·lumina l’escena apareix el decorat habitual del monòleg Brevíssima relació de la destrucció d’un matrimoni. X entra al decorat arrossegant una corda amb un nus escorredor en un dels extrems. Fixa la corda en algun element del decorat i fa passar el llaç...\n(Monòleg per a tants actors com es vulgui.) EL MODEL: Primera escena hauré de dir qui sóc dir El que sóc dir en què Consisteixo. El lloc un búnquer caserna de campanya on amb mi entre ells hi ha un cert nombre de clons de mi mateix que no se m’acut comptar. Intento sobresortir singularitzar-me...