i les Garrigues | enciclopèdia.cat\nIndústria, demografia i serveis\nDe la prehistòria a l’antiguitat\nComarca de Catalunya; cap de comarca, les Borges Blanques.\nÉs constituïda per un planell inclinat cap al NW i enèrgicament dessecat que constitueix l’extrem meridional de la Depressió Central Catalana i, al N, per un sector de la plana d’Urgell. Forma part del vessant esquerre de la conca del Segre, des de les serres que formen la divisòria d’aigües amb el Francolí: serra la Llena, la més alta (alt del Curull, 1.025 m alt.), continuada cap a l’W pels contraforts septentrionals del Montsant. Tanmateix, en dos indrets la comarca ultrapassa aquesta línia divisòria d’aigües: a la vall de Bovera, drenada pel riu de la Cana, afluent de l’Ebre per l’esquerra, i al sector de Vinaixa i de Tarrés, drenat cap al Francolí i que morfològicament forma part de la Conca de Barberà. El curs d’aigua més important és el riu Set, afluent del Segre per l’esquerra, el qual té molts torrents tributaris, secs gairebé tot l’any. El clima és de transició entre el mediterrani i el de la regió continental, amb una especial caracterització derivada de l’altitud i de la sequedat de l’ambient, notable en aquesta comarca. La mitjana de pluja anual és de 384 mm, que cauen en 47 dies, cosa que representa un dèficit important d’aigua.\nPaisatge característic de la comarca de les Garrigues\nSituada a sotavent del muntanyam marítim, la comarca de les Garrigues posseeix un clima força àrid i continental, el qual només permet l’existència d’una vegetació xerofítica mediterrània, semblant a la que domina a la resta de les baixes planes de l’Ebre mitjà. Primitivament, la màquia de garric i d’arçot i, als indrets més muntanyosos, el carrascar devien cobrir la major part del terreny. Avui dia, després de milers d’anys d’explotació per l’home, erms ressecs i matollars clars, però rics en espècies d’una gran significació biogeogràfica, són els tipus de vegetació més estesos. Una vegetació de baixa muntanya mediterrània seca prepondera a les altes terres orientals i meridionals (obac de serra la Llena, etc.).\nLa base econòmica de la comarca és, en gran part, agrària. El 1989 hom dedicava 45.060 ha a l’agricultura, xifra que el 2003 s’havia incrementat fins a 48.304 ha (39.060 ha de secà i 9.244 ha de regadiu). Els cultius més importants són les oliveres (19.534 ha) i els fruiters (14.799 ha), principalment els ametllers, que ocupaven 12.721 ha del total. També destaquen els cereals (5.411 ha), amb preeminència de l’ordi (3.246 ha) i el blat de moro (1.493 ha), i la vinya (865 ha), destinada principalment a l’elaboració de raïm per a cava. L’olivera, el conreu principal (gairebé en la seva totalitat al secà) és protegida des del 1975 per la denominació d’origen Borges Blanques; també són importants els ametllers. Tots dos tipus de conreu són la base econòmica de molts pobles de la comarca, com l’Albagés, l’Albi, Bovera, Cervià, la Granadella, el Cogul, Juncosa, la Pobla de Cérvoles, el Soleràs, Vinaixa, Castelldans i els Torms. Els cereals i la vinya són els altres conreus importants al secà, però pateixen una recessió considerable, malgrat que a l’E de la comarca el vi és emparat per la denominació d’origen Costers del Segre, subzona Garrigues. El regadiu es troba a la part més propera al canal d’Urgell, i és important als termes d’Arbeca, les Borges Blanques i gairebé exclusiu als de Juneda i Puiggròs. La ramaderia té importància sobretot al sector de regadiu de la comarca. L’any 2003, el cens ramader estava constituït per 55.261 caps de bestiar porcí, 21.042 caps de boví, 19.209 d’oví i 1.568 de cabrú. Es tracta d’explotacions de tipus intensiu, amb una considerable importància de l’avicultura.\nLa majoria d’empreses són petites amb un predomini clar del sector alimentari, i concentrades en els municipis més propers a l’autopista de Lleida. Hi ha pedreres als Omellons i a la Floresta, i una indústria de mobles metàl·lics a Puiggròs.\nLa Plaça Major de les Borges Blanques, cap de comarca de les Garrigues, on se celebra el mercat setmanal\nPel que fa a la resta d’activitats econòmiques, la construcció tendeix a davallar, mentre que el sector terciari, on destaca principalment el comerç, augmenta (44,1% dels ocupats el 2001). L’activitat industrial no s’ha desenvolupat gaire i només donava feina al 18,4% dels actius ocupats l’any 2001.En aquest mateix any, la indústria es concentrava als municipis més poblats (les Borges Blanques, l’Arbeca i Juneda) i depenia en gran part de l’agricultura (el 25% de les indústries de la zona eren agroalimentàries i el 27% es dedicaven a la transformació de metalls), que representava més del 30% de la riquesa de la comarca. La producció d’oli és una de les més importants del país, ja que les Garrigues és una de les tres comarques catalanes que conformen la Denominació d’Origen Protegida de les Garrigues. Sota aquesta denominació es produïren una mitjana de 5 milions de l d’oli anuals en el període 1997-2002. La població era aproximadament d’uns 28.000 h el 1857, i arribà al màxim el 1925, amb 32.000 h; a partir d’aleshores s’inicià una minva accelerada, fins a arribar a uns 20.212 h (1981), que havien baixat a 19.429 h el 1991. El 1998 se censaren 19.237 h i el 2001 la població era de 18.999 h, amb una densitat de 23,7 h/km2. En el període 1998-2001, el cens disminuí en 238 h (en 1991-98 la pèrdua absoluta es calculà en 192 h). 14 municipis de la comarca perderen població en aquest període, especialment la Granadella, que passà de 831 h a 776 h; Juncosa, de 594 h a 547 h; Juneda, de 3.002 h a 2.960 h, i les Borges Blanques, de 5.181 h a 5.143 h. Els nuclis que superaven el miler d’habitants eren les Borges Blanques, Juneda i Arbeca, que concentraven el 54,9% del cens comarcal. El saldo vegetatiu fou del -6,7‰, el saldo migratori, del 4,1‰ i el creixement total de la població, del -2,6‰. Les Garrigues era una de les comarques més envellides de Catalunya; la població menor de 15 anys només representava l’11,3% del cens, el 61,25% era població adulta i el 27,5% sobrepassava els 65 anys. La població activa era de 8.135 persones, 7.670 de les quals estaven ocupades de la manera següent: el 23,7% treballava en el sector primari (la mitjana a Catalunya era del 2,5%), el 18,4% en la indústria, el 13,8% en la construcció i el 44,1% en els serveis. La taxa d’atur era del 5,7%. Un total de 4.667 persones eren pensionistes o jubilades, xifra que representa el 24,6% del total del cens. La comunicació principal de la comarca és i ha estat sempre la ruta entre Tarragona i Lleida, d’origen prehistòric, que resseguí una important via romana existent ja al segle II aC i transformada a l’edat mitjana en camí ral. És seguida actualment pel ferrocarril i per la carretera i l’autopista. Un altre antic camí important és el camí vell entre Lleida i Tortosa, que, per Sarroca i Enviure, arribava a l’Ebre i que fou igualment via romana. Des de l’edat mitjana hi ha mercats i fires, entre els quals es destaquen el mercat de les Borges Blanques, centre econòmic de les baixes Garrigues, i el de la Granadella, centre de les altes Garrigues.\nEl vestigi més destacat del poblament prehistòric de la comarca de les Garrigues són les pintures rupestres de la roca dels Moros del Cogul, fins fa molt poc l’exemple més septentrional conegut dels santuaris dels pintors de les serres. Hi ha indicis de Neolític (sepulcre de fossa de les Borges Blanques). Durant l’època ibèrica la comarca pertangué als ilergets. La romanització es manifesta pel poblament en vil·les, cases de pagès, documentades sobretot a la banda N de la comarca, mentre que hom no té notícia de cap ciutat romana ni de la possibilitat que cap poblat ibèric hagués continuat, romanitzat.\nEl territori de les Garrigues fou inclòs en la vegueria de Lleida (després del 1716, corregiment), excepte l’Albi, Cervià i l’Espluga Calba, que ho foren a la de Montblanc (després del 1716, del corregiment de Tarragona). Eclesiàsticament fou dividit entre les diòcesis de Tarragona (Cervià, la Pobla de Cérvoles, el Vilosell, l’Albi, Vinaixa, Tarrés, Fulleda, els Omellons, l’Espluga Calba i Arbeca) i de Lleida. El 1833 la comarca restà inclosa dins el partit judicial de Lleida, a la província del mateix nom, però el 1908 fou creat el partit judicial de les Borges Blanques (annexat recentment de nou al de Lleida), el qual serví de base (amb la inclusió de Granyena i l’exclusió de Belianes) per a la nova comarca creada el 1936 per la Generalitat de Catalunya amb el nom de les Garrigues. Tanmateix, aquesta denominació incloïa també tradicionalment els pobles de secà veïns del Segrià, especialment Maials, Llardecans i Almatret. En canvi, els pobles de la zona baixa de la comarca (de les Borges Blanques i Castelldans cap al N) han estat considerats del pla d’Urgell, i de Vinaixa cap a l’E de la Segarra. En la nova divisió territorial del final dels anys vuitanta, el fins aleshores municipi garriguenc de Torregrossa s’incorporà a la comarca del Pla d’Urgell.


cul-de-sac: d’octubre 2011\nPublicat per Josep M Brugera a 30.10.11 2 comentaris\nVaig rebre, a casa i fa molt poc, una visita inesperada. Una estudianta de Biotecnologia, convidada a dinar. Tot plegat, molt cordial: converses d'aproximació, de vegades divertides, de vegades un pèl més serioses. De sobte, a les postres, la jove es va mig incorporar, es va palpar un maluc i, amb entusiasme, va dir:\n- Voleu veure les meves cèl·lules?\nVaig aixecar les celles, però el que va passar a continuació va superar les meves expectatives.Va treure de la butxaca un mòbil i ens va mostrar unes fotografies fetes amb microscopi: ens va assegurar que es tractava de cèl·lules d'ovari de hàmster...\nDesprés va mostrar unes altres, d'un recipient que semblava una gerra de cervesa de blat a mig consumir. Però no: eren fotos d'una cosa anomenada "entorn nutritiu" i que era, en realitat, un flascó amb líquid fetal boví.\nVaig dissimular tant com vaig poder, però he de reconèixer que, des d'aquell dia, cada vegada que paladejo la meva cervesa preferida, em vénen al cap i a la gola una pila de sensacions tèrboles.\nI és que hi ha qui troba en la ciència plaers inexplicables. Vés a saber què més hi ha emmagatzemat en aquell coi de mòbil...\nFotografia: Josep M. Bru. Proteïnes crues. Octubre 2011.\nPublicat per Josep M Brugera a 27.10.11 2 comentaris\nDisorder in the American Courts és un llibre que transcriu diàlegs reals, recollits per periodistes i reporters al llarg dels anys als tribunals dels Estats Units. N'hi ha de tot tipus: absurds, malentesos, paradoxals,... Transtorns de la comunicació al medi judicial, en el que la severitat de les situacions acaba per generar algunes converses còmiques o surrealistes. Un exemple és la següent conversa entre un forense, que intervé com a testimoni, i un advocat:\nAdvocat: Doctor, abans de practicar l'autòpsia, va comprovar el pols?\nAdvocat: I la pressió arterial?\nAdvocat: I no va comprovar si el pacient respirava?\nAdvocat: Llavors... és possible que fos viu quan va començar a fer-li l'autòpsia?\nAdvocat: I com pot estar tan segur, doctor?\nTestimoni: Perquè el seu cervell era sobre la meva taula, en un pot de vidre.\nAdvocat: Bé... però tot i això, no podia el pacient continuar viu?\nTestimoni: Bé, sí, és possible que continui viu i fent d'advocat vés a saber on...\nFotografia: J.M. Bru. (Domus, Vic, octubre 2011)\nPublicat per Josep M Brugera a 20.10.11 0 comentaris\n"10 years ago we had Steve Jobs, Bob Hope and Johnny Cash. Now we have no Jobs, no Hope and no Cash"\n(Mr. Anonymous by Twitter)\nFoto: J.M. Bru. Vic, octubre 2011\nPublicat per Josep M Brugera a 16.10.11 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Bob Hope, Cash, Hope, Jobs, Johny Cash, Steve Jobs\nLa gent, quan crida en un concert, no t’aclama a tu, sinó a les cançons. Les cançons no són com les pel·lícules, que les veus dues o tres vegades. Una cançó, si t’agrada, l’escoltes quaranta, cinquanta o seixanta vegades... i després passa a formar part de la teva vida. I aquesta vida és la vida que crida la gent en un concert...\nThe Edge (Dave Howell Evans, guitarra d’U2)\nEl 6 de setembre, tres dies abans del primer concert al Palau Sant Jordi de Barcelona, els Sopa de Cabra van fer un assaig general al Club Sant Jordi. Davant d’unes dues-centes persones (familiars, amics, diversos coneguts i alguns saludats), el grup feia els darrers retocs als temes seleccionats del seu repertori. Sense la luminotècnica ni el decorat de l’escenari del Palau, era, però, la darrera gran prova del grup abans de tornar a tocar en públic.\nVint-i-cinc anys després de la seva fundació i deu anys més tard de la seva dissolució, els Sopa tornaven. I a l’engròs, emplenant tres dies consecutius el Palau Sant Jordi. Més de cinquanta-quatre mil persones. Una fita mai assolida abans per un grup de rock català. Una fita que recorda que el rock és música popular i que un país normal, a més del seu folklore i de les excel·lències minoritàries, també necessita de fenòmens massius per obtenir la seva cohesió, per assolir un tot cultural com a suma de parts complementàries... Un país normal és un país amb concerts on la gent “crida la seva vida”.\nTast de Sopa és un petit testimoni de l’assaig del 6 de setembre. Podeu veure les fotografies al City Arms de Vic, fins el 15 de novembre, però si la distància (o la mandra, perquè enganyar-nos...) és més gran que la curiositat, podeu veure-les clicant aquí.\nBru Two: Josep M. Bru (1957) & Anna Bru (1989) / City Arms, Vic / On: 7.10.11 / Off: 15.11.11.\nAgraiments: Jaume Soler "Peck" / Pep Bosch / Ignasi Roviró / Konrad Czerwinski.\nPublicat per Josep M Brugera a 8.10.11 0 comentaris


Encuentra aquí información de Teoria i història de l'escriptura para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nAPUNTS DE TEORIA I\nProfessor: Jesús Tusón\n= Icona de mar " [mar]\nLa icona de “mar” té a veure amb la realitat del mar. En canvi, el fonema [mar] no té res a veure ni amb el mar real ni amb la icona del mar.\nPassos que fa l'escriptura durant la història\nL'escriptura va començar fa uns 5.000 anys, cap a Mesopotàmia.\nEscriptura pictogràfica. Podem associar els dibuixos amb el concepte real, saltant-nos la pronunciació. El problema és que només podem dibuixar coses dibuixables.\nLogogrames. Amb la necessitat d'alleugerir la feina es produeix una simplificació del dibuix. Ara, el fil pot ser, per exemple, un fil o més coses. Per tant, aquests dibuixos s'han d'associar a alguna cosa, ja que per si sols no es concreten, i no hi ha més sortida que associar-los a la parla. D'aquesta manera es produeix la vinculació entre pronunciació i figures.\nmar\tMAR\t= mar + fil = Marfil\nfil\tFIL\t= fil + mar = Filmar\nVan veure que la figura simplificada, a més de referir-se a “mar”, podia referir-se a qualsevol síl·laba que sonés igual, o semblant (fil, fill, filla, etc.). Així: “marbre”, “martell”, etc.\nAixò és molt important perquè amb l'escriptura pictogràfica hi podia haver milers de figures, amb els logogrames també n'hi havia moltes, però amb l'escriptura sil·làbica es reduïa molt el nombre de símbols (75 - 80 -110...)\nA més a més, arribats a aquest punt, la vinculació lingüística es va fer molt més forta.\nEn lloc d'associar la figura simplificada amb una síl·laba va passar a identificar-se a la lletra amb la què començava la síl·laba. Així,\nEs va produir la simplificació màxima, amb resultats d'alfabets amb dues dotzenes de figures ±.\nEls egipcis ja feien servir un sistema realista i un sistema alfabètic alhora. Les nostres escriptures tenen el seu orígens en figures mil·lenàries i iconogràfiques.\nEgipte Península Fenicis Grecs Romans\tNosaltres\nBou amb banyes\nEgipte Península Fenicis\tGrecs Romans\tNosaltres\nEl xinès ha fet tan sols el pas de pictogrames a logogrames. El japonès també. Però a més a més hi va afegir un sil·labari.\nN és el dibuix esquematitzat d'una serp.\nA a són tres formes diferents pel mateix fonema. Per què? Perquè a l'època dels romans es va produir la següent transformació:\n1.- A = Capital Quadrada Romana. Segles I, II, III, etc. Usada per escriure inscripcions sobre pedra, etc.\n2.- = Capital Rústica. És la que normalment feien servir.\n3.- = Degut al traç, li va sortir panxeta.\n4.- a = Així que ja feien una rodoneta amb una pal. I encara es va produir més simplificació traient el tros de pal de sobre.\nEls canvis de forma de la lletra depenen:\nDe l'instrument que es fa servir (pinzell, escarpa, impremta, ...)\nDel suport (pedra, pergamí, paper, papir, ...)\nDe la pressa (inscripcions, notes informals, ...)\nDe l'estil de l'època (modes, a vegades per decret com el cas de Carlemany.\nL'únic requisit que han de tenir les lletres, tinguin la forma que tinguin, és que siguin diferents les unes de les altres; és a dir, mantenir el principi de la distintivitat.\n+l qu+ +s important, +s qu+ l+s ll+tr+s siguin dif+r+nts.\nAquesta frase es pot llegir perfectament. Això justifica la variació de les lletres al llarg de la història.\n2.- Els inicis de l'escriptura van ser molt humils, nascuts de la pura necessitat pràctica. Responia a les necessitats del comerç i a les necessitats de la constitució de ciutats (Ur i Uruk foren les primeres): rebuts comercials per magatzems... Ho feien en tauletes de fang de més o menys 3x3 o 4x4cm. on a una banda tenien una sèrie de cercles fets a pressió... indicant la quantitat i a l'altra el dibuix o símbol del material comptabilitzat (blat, sacs de farina, ovelles, àmfores de cervesa...).\nConstaven d'un número i una cosa\n! 40 mesures de cereals.\n3.- Gutenberg (Maguncia, 1400?-1468) va inventar la impremta amb tipus mòbils cap al 1450. Va veure que el nou invent podia proporcionar-li grans guanys econòmics i el va voler guardar per ell fins que se separà del seu soci capitalista, el qual, un cop separats, va escampar l'invent als quatre vents. La primera obra que va imprimir Gutenberg va ser la Biblia.\nEls segells mesopotàmics (patata Cau) deixaven relleu a la cera, la qual cosa ja es pot considerar un antecedent (tot i que molt primitiu) de la impremta.\nEl Disc de Fest, del s.XIX a. C., es pot considerar també, un antecedent de la impremta. Estava fabricat de fang i sembla ser que era fet amb dibuixos mòbils, ja que aquests es repetien idèntics.\n4.- Orígens de l'alfabet. El primer alfabet concret que coneixem és l'alfabet fenici.\n5.- La biblioteca d'Alexandria va existir fa aproximadament 2000 anys o més. Es diu que hi devien haver hagut uns 400.000 volums, que Déu ni do.\n6.- La primera tanca publicitària de la història és de fa 2.500 anys. Es tracta d'un inscripció sobre roca (de 10x8m.) que segons sembla un rei mesopotami va fer-se grabar per a fins propagandístics (de la seva persona).\nSEMIOLOGIA I ESCRIPTURA\nDe tots els objectes, n'hi ha de dos tipus: els que tenen un valor absolut i els que fan de mitjancers, i.e., que recorden alguna cosa.\nÍndex (imatges) (convencions)\nA partir de quin dels tres casos es pot fer escriptura? Per començar, els senyals naturals no ens permeten escriure. Ara, es poden fer moltes coses amb ells. Els símptomes, índex o indicis corporals ho són i ens permeten fer un diagnòstic de salut. Els senyals naturals són molt fiables, perquè no menteixen. L'escriptura, però, la situem des d'un àmbit històric, en l'àmbit dels senyals no-naturals. L'escriptura va començar amb icones.\n["], en egipci antic volia dir ciutat. Representa les quatre cantonades d'una cruïlla.\nTambé serveixen els símbols. La muntanya xinesa és un símbol mixte en l'escriptura i un de pur en el sonor (ling).\nProtoxinès\t(Ling) Xinès\nL'escriptura icònica, però, té un problema que és que no pot cobrir tota la dimensió d'una llengua. No pot representar, per exemple, ni preposicions ni adjectius. Les llengües que eren icòniques, ho eren fonamentalment però no absolutament.\nEn sumeri antic,  vol dir fletxa. Es pronuncia /ti/. /ti/, a més, volia dir vida. Per tant, , va passar a voler dir vida.\nEn l'escriptura icònica, per resoldre el problema de la dimensió lingüística, tot allò que no es pot representar per icones, es soluciona d'una manera semblant al /ti/ sumeri.\nUna escriptura icònica també demana, immediatament, convencions (verbs, preposicions, articles, conjuncions, nocions abstractes...).\nLes icones originarien l'escriptura pictogràfica. Els símbols originarien l'escriptura necessàriament vinculada al llenguatge, deslligada de la realitat. A partir del moment que l'escriptura és simbòlica ho pot cobrir pràcticament tot. Un signe pot representar paraules, síl·lbes (Katakana, japonès), articulacions bàsiques, etc. S'estableix una convenció.\nEn l'escriptura coreana [ ] vol dir /k/. Fa referència icònica a l'articulació vocal de la llengua. D'aquesta manera [ ] vol dir /t/. Es combina convenció i icona, o imatge. Deixant aquest exemple a part, però, les escriptures alfabètiques són convencions.\nNormalment parlem de signes de l'escriptura. Un signe té dues dimensions: forma i significat. En egipci,  vol dir “icona de la cara” i /ner/, que vol dir cara. Això pel què fa a les icones. En l'àmbit dels símbols, la “m”, per exemple, té forma però no té significat. Les lletres dels alfabets no són signes, des d'aquesta definició. Però si diem que un senyal és un objecte que remet a un altre objecte, sí que podem dir que “m” és un signe.\nA la vista dels diferents tipus d'escriptura, no es pot dir que una escriptura icònica és extraordinàriament costosa i que en canvi una escriptura alfabètica és molt més simple perquè té menys signes. No es poden avaluar les escriptures sota termes absoluts. Hi ha circumstàncies objectives, etc.\n! Si la pronunciació de la llengua canvia, no hi ha cap problema.\n= /mú/ (ull)\nENOUGH = /inaf/\t! La llengua evoluciona. L'escriptura és més conservadora. De manera, que es llegeix com un dibuix.\nEl problema de les escriptures alfabètiques és que són molt conservadores i la parla canvia, i el símbol es va allunyant de la realitat lingüística. En les llengües icòniques aquest problema no existeix.\nL'escriptura, i la transmissió d'informació en general (regal d'un ram de flors, per exemple) té dues característiques fonamentals: durabilitat i transportabilitat. Però allò més revolucionari de l'escriptura és que no representa coses, sentiments i idees sinó elements del sistema lingüístic: lletres, síl·labes, paraules...\nL'escriptura és un sistema per donar estabilitat no a coses, sentiments, idees o objectes (que també), sinó a elements lingüístics com les paraules o les articulacions.\nAixí es passa de l'observació de la realitat a l'observació del llenguatge. El procés pel qual es passa del món de la realitat al món de les articulacions és un camí monumental.\nLa desvinculació de la realitat s'ha fet en el punt que hem passat de la casa de la realitat als fonemes.\n= __ . __ = /k/ morse\n= = /k/ braille, o qualsevol cosa que convinguem.\nAixò és la GRAN TRANSFERÈNCIA SEMIÒTICA. Es tracta d'agafar un material sonor (oral), i convertir-lo en visual (gràfic). És la gran revolució cognitiva perquè implica una transferència sensorial. És a dir, que tot allò que era d'un domini sonor ho reconvertim en visual. I això només és possible si es fa una connexió convencional o arbitrària.\nHomo Sapiens - 1999\n1999- Ximpanzés\t± 100.000 anys\n_0,2.- Homo Neanderthalensis\n_1,6 M. d'anys, Homo Erectus\n_2,5 M. d'anys, Homo habilis (fabrica instruments)\n_ 3,6.M. d'anys, Austrolopitecus afarensis\n6 Milions d'anys.\nLa humanitat ha fet les seves 19/20enes parts del seu recorregut evolutiu sense escriptura. Els pobles àgrafs, que no tenen escriptura, són ben normals.\nLa posició erecta, que és el punt d'arrancada d'una sèrie de modificacions en l'esquelet i que sembla que provoca un increment de la intel·ligència, es fa sense l'escriptura. El llenguatge també neix sense escriptura, així com la precisió dels dits.\nLes llengües humanes (aproximadament 5.000) són inimaginables sense la oralitat. És per això que existeixen els pronoms personals, elements plenament orals.\nDOSSIER, Pàg. 4, 1 i 2.\nEn l'escriptura s'ha de lligar tot. L'exemple 2 és l'estil d'una instància. L'escriptura està deslligada dels contextos espacials, temporals i personals. Per això, la instància pren aquesta forma.\nLes llengües són fonamentalment orals: l'escriptura arriba molt tard per complir una sèrie de funcions que ara veurem. El conjunt de la humanitat ha començat a escriure de manera generalitzada a partir del segle passat. Els altres 5.200 anys, l'escriptura ha estat minoritària. L'alfabetització generalitzada és molt recent. Actualment, al món hi ha uns mil milions d'analfabets, la majoria, pobles que viuen al marge de l'escriptura. Els indis Ianomami? del Brasil no necessiten l'escriptura per a res. Del total que es considera que estan alfabetitzats, lamajoria són analfabets funcionals. Per nosaltres l'escriptura és beneficiosa, però no ho és per a tothom.\nEl desenvolupament de la parla és contemporani al desenvolupament del nostre cervell. L'interior del nostre crani té les marques en negatiu de la composició del nostre cervell. Tenim, per tant, una mena de fossilització del llenguatge (marques endocranials). En els humans, a més a més, la glotis està en posició baixa mentre que en els ximpanzés està alta. Aquest petit espai de diferència és el que produeix la física del llenguatge sonor, és a dir que és l'espai on s'hi encabeixen els plecs anomenats cordes vocals. També hi ha una sèrie de modificacions respiratòries a part del gran aprofitament que s'ha fet de les possibilitats del múscul de la llengua.\nPer què els humans van triar la oralitat i no la comunicació grafico-gestual?\nEl llenguatge no hagués funcionat a la nit, si es basés en la via visual. En canvi, la oralitat funciona les 24 h. del dia. El so s'escampa de manes radial, cosa que fa que no necessiti contacte visual, i a més a més es pot percebre a distàncies considerables. A part d'això, tenim que la boca està molt poc ocupada durant el dia. I finalment, hi ha dues funcions bàsiques en la comuinicació que només funcionen en la oralitat: la apel·lativa i la imperativa. L'escriptura va resoldre problemes en el Neolític. Les ciutats del Pròxim Orient, entre el Tigris i l'Èufrates (Ur i Uruk), es van complicar. La humanitat va passar de viure en comunitats de 100 o 150 persones, a viure en ciutats d'entre 3.000 i 10.000 habitants amb economia centralitzada. I no es poden administrar 10.000 habitants de memòria: llista de famílies, racionament de blat, cervesa, oli, quantitat d'ovelles que han entrat...\nLa oralitat té totes les avantatges menys la perdurabilitat.\nLa oralitat és natural i primària mentre que l'escriptura és un artifici.\nDOSSIER, diferències oralitat i escriptura\nL'escriptura s'ha de crear la seva pròpia situació, la oralitat porta el seu propi context. La conversa pot tenir alternança d'emissors i receptors, mentre que l'escriptura no planteja aquesta alternança, tot i que això actualment canvia amb les chats. En aquestes tenim una escriptura que permet la dimensió oral per la via dels símbols emotius del llenguatge chat: , , :*, :-/, etc. La oralitat té poques possibilitats de crear ambigüitat, mentre que l'escriptura en té moltes més.\nSi t'estima/ poc/ mal et farà\nLa puntuació és un sistema de marques o guies de lectura o d'entonació (indicadors suprasegmentals). En general, la oralitat és espontània. La dimensió escrita, en general, és elaborada. La oralitat té com a característica l'expressivitat directa. D'aquí venen, p. ex., la multitud de sinònims asimètrics del verb dir . La oralitat ens acompanya a la humanitat des dels orígens, en canvi, l'escriptura és una conquesta molt recent.\nTEXT DOSSIER, Richard Licky?\nL'Homo Sapiens és el llenguatge\nL'escriptura ha posat solució a les limitacions de la memòria i al problema de la perdurabilitat temporal i a la transportabilitat espacial.\n3.- Història de l'escriptura\nHistòricament la parla està lligada al moment i al lloc. Ara les coses comencen a ser diferents degut als enregistraments... (HIC, NUNC). Un rebut s'arxiva, una carta es guarda, un imprès queda imprès, inalterable i implicarà a la gent que impliqui. Hi ha masies catalanes que tenen arxius des del segle XIII. Aquesta independència temporal i espacial fa possibles moltes coses, p. ex., l'escrit pot viatjar sense perdre informació.\nbullæ (fa 7.000 anys) - boles d'argila amb incisions. Quan s'obren les boles, a dins hi ha les pedretes amb què s'han fet les marques. Es tracta d'un testimoni de quantitat de ramat. Són, en efecte, els primers rebuts/albarans de la història. Es tracta de saber el nombre d'exemplars lliurats a un pastor que els ha de dur a algú altre.\nLa independència tempoespacial fa possible la transmissió i difusió de les tècniques. La Enciclopèdia francesa del s.XVIII era o volia ser un compendi de tot allò que se sabia a l'època. La independència tempoespacial permet la construcció de la història més enllà de les limitacions de la memòria personal: no hi ha història, al nostre estil, sense escriptura. Això també permet l'accés al passat, fins i tot amb forats temporals.\nTenen lloc uns fets\nAlgú refà la història\nNosaltres llegim el llibre\nEl Renaixement és la relectura del món clàssic i sobretot, dels seus textos. L'escriptura té una altra cara, que és que es poden escriure mentides. Hi ha una llarga tradició històrica de falsos.\nUn historiògraf és un crític de la història que s'intenta ajustar més a la realitat dels fets. La història, a nosaltres, ens arriba pel filtre dels historiògrafs.\nFunció de perdurabilitat\nLes cultures àgrafes són pobles que actualment no han passat per l'anomenada revolució neolítica. Aquestes cultures viuen fonamentalment de la caça i la recol·lecció. No tenen magatzems. Viuen al dia. No han experimentat un augment important de la població i no els ha canviat mai l'economia. Hi ha distribució de funcions. Gairebé no practiquen el comerç, només l'intercanvi i viuen en grups de 100 o 150.\nConserven la història de manera memorística. Calendari Lakota (dossier). 5 indis Lakota van morir ofegats. El calendari Lakota és un ajut mnemotècnic.\nPer contra hi ha cultures que necessiten l'escriptura perquè s'ahn complicat l'existència. Per ex. En determinades cultures hi ha relacions laborals (contractes), comerç (rebuts, notes de pagament), necessitat de vendre (publicitat), escola (manuals, llibres),...\nTenen, tb, creació literària constant (més llibres), familiars i amics a distància (cartes, e-mails, chats), lleis, distribucions del menjar, constància dels fets del poder, mites fundacionals, història...\nContra la perdurabilitat de l'escriptura només hi ha una manera d'actuar: cremar els llibres o picar la inscripció. Ex.\n1. Biblioteca d'Alexandria. Ptolomeus (IV a. C.) explica que els qui van quedar a Egipte després de nosequè. Més o menys 700.000 obres en rotlles de papir. Versions del que va passar: a)391 d.C.un bisbe va trobar tot de versions paganes i va ordenar cremar-les . b)VII d.C. Yahima (bisbe) i Omar I, califa, van dir: si el contingut parla d'Alà, no cal pq ja n'hi ha prou amb l'Alcorà, i si no s'han de destruir. Diu que els van distribuir per tots els banys per cremar-los. Diuen que només van quedar vius els llibres d'Aristòtil.\n2. Cap al 1500 es parla de molts manuscrits maies. Actualment se'n conserven tres\n3.Franquisme. Es va cremar la biblioteca de Rovira i Virgili i tb la de Pompeu Fabra (Badalona).\n(dossier p. 5, decert 5 i 6)\n4- Debilitats de l'escriptura\nLa perdurabilitat tb pot ser un problema. Falta context al cap d'un temps. La producció oral queda vinculada al lloc i al moment. El problema principal de l'escriptura és que l'escrit no expressa els sentiments emocionals. És per això que l'escriptura, a més de disposar de lletra, ha creat els signes de puntuació i les diferents maneres de jugar amb la tipografia. Però l'escriptura és massa freda. Els signes són molt limitats.\nEn l'escriptura es perden: les vistes prosòdiques\nL'estat d'ànim del parlant\nVistes com la postura del cos...\nAquesta mancança es supera transcrivint tot el que no es pot dir. Els cal·ligrames o el llenguatge chat, que són emoticones.\n(dossier pag 5, nº 7 i 8)\nCal dominar molt bé la puntuació. (dossier, pag.5, nº9)\nL'escriptura és molt conservadora mentre que la parla evoluciona. I es produeix un decalaix (desfasament). En algun moment s'havia dit /enoug/. Fabra volia suprimir les h i volia que l·l fos una l amb un pal al ½.\nExisteixen tb els dialectes. És impossible reflectir aquesta realitat en l'escriptura. Això, de fet, significaria la disgregació de l'escriptura: ex. Albercoc, aubercoc, ubercoc, barcoc, baicoc, obrecoc. // soldado, soldao, sordau, zurdau.\nAixò seria la dissolució dels principis de durabilitat i transportabilitat. Si hi ha una norma generalitzada, val la pena conservar-la. La dimensió pràctica de l'ortografia és considerable: és un gran guany.\nUn tipus d'escriptura que respecti la varietat de la llengua (dialectes), és discriminadora. L'únic tipus d'escriptura que ho pot fer és la pictogràfica. Si una llengua té una ortografia estable s'ha d'acceptar, però sempre com a solució imperfecta. Hi ha gramàtiques que no inclouen les interjeccions, cosa comprensible si pensem que potser no tenen el mateix valor que els articles (Fabra no els inclou, RAE sí).\nCrits, punxades... no són sistemàtiques. El còmic és una excepció.\nEn els jeroglífics, els dibuixets poden indicar alguna cosa específica. Però els signes són els signes.\n1.5.- EINES I SUPORTS DE L'ESCRIPTURA\nDossier, pàg. 6, nº 10.\nL'escriptura és una tecnologia. Però s'aprèn a unes edats diferents que les altres tecnologies. De petit i espontàniament. Tecnologia: “Conjunt d'eines, materials, i mitjans, que s'utilitzen per produir coses.”. Les de l'escriptura són: 1.- Objectes que deixin marques, pintin gratin, ... 2.- Qualsevol superfície que les accepti i les faci durar.\nÉs discutible si els dibuixos a la sorra són escriptura. L'escriptura sobre vidre és raríssima. Les + habituals són el fang, ceràmica, paper, fusta, marbre, papir, pergamí, etc.\nEines i suports:\nCanya i fusta per a fer pressions sobre el fang. (Doss. P. 6)\nPinzell i tinta sobre paper (Egipte) (Doss. P. 7, papir)\nPloma i tinta, sobre pergamí (pag. 7)\nPloma i tinta, sobre paper (Xina-nna, Txim-na-na)\nActualment, combinació d'eines i suports\n.Làser. Injecció de Tinta. Sprais. Etc.\nEl fang admet molt poca elaboració (fig. 14). L'escriptura arriba a ser tan important que obliga a fer una producció tecnològica de suports especials. Les eines no representen cap problema ecològic: no tenen incidències destacables en l'entorn. Però els suports sí: paper - Boscos (OOOOOOOH!)\nEn el passat s'aprofitaven eines de suporta bundants i barates. Ex. Fang - barat i renovable, papirs -que van creixent, o pellsd'animals domèstics per a pergamins (KE NO ËS EL MATEIX QUE ELS ABRICS DE PELLS!!! EH?!!!\nLa fabricació original del paper era renovable. Escorces d'arbre (roba, etc..). Els problemes han vingut amb la inflació. També hi ha suports no específics: pedres, càntirs, estàtues, part posterior dels miralls a Etrúria...\nFigura 15 i 15bis, és = a DISC DE FEST O FAISTOS.\nMuseu d'Erakleyon. Nord Creta. 16 cm de diàmetre i +- 1 cm de gruix. És de cap el 1500 ac. Una peça única. Cosa que fa creure als especialistes que és una peça d'importació ja que no té semblança a res més trobat a Creta però tampoc saben d'on és. El que més sorprèn és que totes les figuretes (a les dues cares), estan fetes a pressió i són idèntiques. Es considera un antecedent de la impremta. Entre les 2 cares hi ha 242 signes però de diferents només n'hi ha 45. Signes estan agrupats per separacions, ratlles verticals. Signes... van fent una espiral i no se sap com s'ha de llegir: si començant pel centre... però el sr. Tusón diria que sí que es pot saber > figura central, a baix, homenet que camina cap a la dreta, cap guerrer mirant cap a dreta... Comença centre i acaba en no sé quin cercle que té una ratlla i cinc punts.\nDiu... es deu llegir del centre cap a la perifèria, per la posició de les figures. Deu ser escriptura pq hi ha figures que es repeteixen i seqüencialitat. Podria ser que cada signe fos un mot i cada requadre una frase. I tot el disc un text o col·lecció de diferents situacions: és, si més no, versemblant.\nÉs indesxifrat pq el conjunt de figures no s'ha pogut associar a cap llengua coneguda i és una peça única. Però segur que n'hi havia més ja que ningú fabrica tipus mòbil per usar-los una sola vegada.\nSembla que parla de coses quotidianes.\nPatates del Cau.\nAntigament l'analfabetisme vorejava el 100%. Fins fa poc, el 30-35%. Els escrivans eren una èlit que dominava sistemes d'escriptura molt complicats apresos per tradició familiar. Era un ofici com els fusters o els metges.\nApareixen a Mesopotàmia, cap al 3300 a C. Però hi ha antecedents de 3 o 4 mil·lenis abans. Al 3300 apareixen les tauletes pictogràfiques més antigues i més tard arribaran les cuneïformes, que deformen la pictografia. Els mesopotàmics tenien com a déu a Nabú, déu de les ciències, que era fill de Marduk, deïtat màxima. En la història de l'escriptura, aquesta sempre és la donació d'un déu. Els déus que donen l'escriptura sempre són els de la intel·ligència. Jahvé donà les lleis escrites en pedra perquè duressin.\n[li donà l'habilitat d'interpretar la lletra, o ja sabia llegir?]\nUna ciutat complexa no pot funcionar sense l'escriptura. Existeixen tauletes que parlen sobre l'ofici de l'escrivà i les seves dificultats, com tb textos egípcis.\nAquesta funció s'aprenia per tradició familiar i en escoles especials. N'hi havia a les ciutats de Mesopotàmia, Babilònia i Nínibe.\nA Babilònia aquestes escoles s'anomenaven:\nE dub la\nCasa Tauletes La\nL'instrument per escriure era una canya o una vareta de fusta. Per una punta era rodona i per l'altra acabava en triangle-punxa. Per marcar xifres feien servir la rodona o mitja, i pela altres signes, la punxa.\nTambé se'ls ensenyava religió, història, matemàtiques... S'han trobat tauletes escolars: les escolars també havien de ser bilingües: Sumeri (llengua ritual antiga -llatí-) i Accadi (llengua d'ús habitual). Hi ha tauletes bilingües.\nEl British Museum té una col·lecció de 130.000 tauletes. Surdanípal va fundar la biblioteca de Nínibe (15 mapat). Els escrivans mesopotàmics també eren els bibliotecaris (classificadors): hi ha tauletes que són catàlegs numerats d'altres tauletes.\nEls escrivans mesopotàmics feien servir un sistema sexagesimal: tot és divisible o múltiple de sis. Any, 360 dies. 12 mesos. 1 hora, 60 minuts. 1 minut, 60 segons. 24 hores.\nLes obres copiades no eren anònimes.\nEls escrivans estaven sota la protecció del déu Thot (déu de la saviesa, representat com un beduí o un mico). Eren una casta privilegiada, lliures d'impostos. Consideraven que tenien la feina més agradable de totes (fig.17). A diferència de Mesopotàmia (marques), escriure a Egipte (dibuixets), és un art i no una feina mecànica. Els escrivans egipcis escrivien sobre papir. Usaven pinzell, bossa d'aigua i una capseta amb dos pigments (negre i vermell). Funcions (text 18.)\nFins fa poc es tenia molta cura de la materialitat de l'escriptura: cal·ligrafia. Al s.XVIII l'encyclopédie estableix les normes de l'escriptura amb il·lustracions (nº21). Era considerada un tècnica. Una tradició elitista.\nEls humans fem representacions de la realitat.\nHocket: productivitat, arbitrarietat i dualitat... Les llengües humanes són l'únic sistema semiòtic que permet dir mentides (el fum no en diu). Una novel·la o un dibuix és una mentida.\nEscriptures icòniques, pictografia.\nLes icones només són escriptura quan estan lingüísticament condicionades, és a dir, quan evoquen una paraula o un fet verbal. Només ho són quan han de ser llegides. Ex. Una senyal de trànsit no és escriptura però és una icona, o sigui, transmet una única informació però es pot llegir de moltes maneres diferents. Té moltes interpretacions pràctiques i no està condicionada lingüísticament . En canvi el símbol egipci de l'ull (hac) només es pot llegir ull, o el de jardí, jardí.\nAvantatges: Una icona es percep de cop, demana poc aprenentatge i serveix per a llengües diferents.\nInconvenients: Independència de tot allò que és piritable. Es basa en la semblança (semblança és una cosa de graus), desconcert, ambigüitat. Amb el temps es produeix la desfiguració motivada per les necessitats de les llengües (majúscules, minúscules: per escriure ràpid). Nº 35\nL'escriptura grega ve de la fenícia?\nSí. Per què?\n- La forma de les lletres del grec arcaic és la forma fenícia (76-77). Aquest és un argument pràcticament inqüestionable.\n- El nom de les lletres és molt semblant. Però en grec no vol dir res. (79).\nL'ordre de les lletres en grec i en fenici és substancialment en el mateix.\nHerodot, al seu llibre Històries diu que els grec escriuen amb lletres fenícies. Aquest és un argument històric.\nEls grecs van rebre 22 signes i en van fer una reconversió (sobretot a la Jònia). Assignaren valors més o menys semblants o adaptats, a les lletres fenícies. Tb afegiren lletres noves com les vocals o els grups consonàntics propis. L'adaptació no va ser completa: no van fer distinció escrita entre vocals breus i llargues que ells feien servir amb valor fonològic conscient. Però cal? Podem viure amb ortografies deficitàries. Ex. La “h” o tb “s, ss, c, ç, sc” per a dir “S”.\nEls grecs, com els romans, tb aprofitaven les lletres per a representar els números (nº 80). Un sistema creat per a una llengua concreta pot servir per a una llengua d'una família diferent un cop descobert el principi de relacions.\nPoble al nord del riu Tíber que en el segle VII ac, estava més desenvolupat que els romans. L'alfabet grec arriba als etruscos a principis del segle VII ac, perquè els grecs tenien colònies comercials a la costa de la mar Tirrena. (Ex. 81). Càntir amb inspiració de l'alfabet.\nSegons noséqui van ser els etruscos qui van deixar de dir alfa i beta per començar a dir a, bé, etc. Deixant els noms fenício-grecs per fer servir noms molt més funcionals. Trobem escriptura a sarcòfags, i a miralls escrits per darrera. Els etruscos cediren l'escriptura als seus veïns romans cap a mitjans del segle VII ac. (nº 82).\nUn segle més tard, l'alfabet llatí s'estabilitza amb 21 signes. (nº 83). Tb es consolida la direcció de l'escriptura d'esquerra a dreta. Cap a l'any 0 s'afegeixen la Y i la Z a l'alfabet romà, que només es feien servir per a escriure els noms grecs (un del motors de l'escriptura és la necessitat d'escriure noms).\nA Roma s'aconsegueix, per primer cop, una perfecció formal. La lletra funcional es pot adaptar a usos estilístics. (fig. 84). A la base de la columna de Trajà. Del 200 dc.\nEl tipus de lletra es pot fer servir per a dir coses: Telefònica vs. Amena. I.e, Seriositat vs. Informalitat.\nLes adaptacions de l'alfabet\nUn cop establert un alfabet, i la notícia ha arribat a d'altres cultures, amb d'altres llengües es poden produïr 3 tipus d'extensions: 1.- agafar l'alfabet amb pes (problemes per lletres inútils, manca de lletres...) així, aquesta adopció literal no s'ha fet mai. 2.- Adaptar l'alfabet. 3.- mantenir només el principi alfabètic i inventar-se una escriptura nova.\nPrincipi de Rebus\nAvantatges de l'escriptura sil·làbica\n1.- Reducció impressionant del nº de signes que es fan servir. Una escriptura pictogràfica o logogràfica demana milers de signes. Si el text és estereotipat en demana alguns centenars. Els sil·labaris, en canvi, tradicionalment, demanen més de 100 signes. L'escriptura lineal b de Creta, XV a. C. Tenia 89 signes (Pag 15, katakana i Sherokee). El Sherokee es va posar en funcionament el 1821. Un indi, inspirat per l'alfabet, va fer un sil·labari. El sil·labari katakana es fa servir al Japó des de fa segles per transcriure noms propis.\n2.- Amb un sil·labari es poden escriure els noms de referent abstracte amb el principi de semblança o analogia.\n3.- El tercer avantatge que té és el de la claredat perceptiva o realitat psicològica de les síl·labes. De sil·labaris n'hi ha, pràcticament, des del principi de l'escriptura.\nEls sumeris van desenvolupar un sil·labari pràcticament des del començament de l'escriptura. Els egipcis tenien unes 20 figures que no se sap si eren sil·labaris o alfabets consonàntics. Però gairebé sempre amb paral·lel amb d'altres tipus d'escriptura.\nEn teoria, els sistemes alfabètics són els de màxima economia. S'intenta establir una correspondència entre les articulacions bàsiques (fonemes) i les grafies. És clar, que aquesta correspondència és totalment arbitrària. És sempre imperfecte perquè les llengües es realitzen dialectalment i a més evolucionen. No es pot ajustar l'escriptura a unes articulacions que estan evolucionant, perquè l'escriptura, per definició, és estable.\nUn cop descobert el sil·labari, devia ser relativament fàcil el pas següent: l'alfabet.\n*=gat % =ombra $=sal\n*%$ = /gos/\nAixò és el principi de Rebus o d'acrofonia (T de Tortosa). L'escriptura alfabètica va néixer al 1700 a. c. Amb l'aplicació del principi d'acrofonia. I només ha nascut una vegada.\n(fig. 46 bis)\nDe vegades s'ha dit que els pobles semítics van ser els inventors de la fonologia. No és mentida però és un anacronisme: no es pot traslladar una descoberta del segle XX tres mil·lenis enrera.\nQuè és un fonema per nosaltres? Els sons /n/ i // són un sol fonema. [n]. El que van descobrir els pobles semítics va ser el principi d'acrofonia.\nEls antecedents fiables de l'escriptura són sistemes de registre comptable. En considerarem 2: les bullæ (boles) i les penyores d'argila (47 i 48).\nBullæ: Objectes que comencen a aparèixer cap al 4000 a C. I que es troben per tota Mesopotàmia (Tigris, Èufrates). Són del tamany d'una taronja. Si les sacsegem, sonen. Són petites pedretes de fang que hi ha dins que corresponen amb unes incisions que hi ha a l'exterior. Es tracta de: un amo de ramat, li volen comprar 10 vaques, l'amo de les vaques encarrega a un tercer que porti 10 vaques d'Ur a Uruk, on viu el comprador. Les boles serveixen de rebut sòlid de quantitat de ramat. Així el comprador sap quantes vaques han sortit d'Ur i quantes han arribat. L'antecedent de l'escriptura és un sistema de comptabilitat.\nPenyores d'argila: Són de 8000 anys a C. Corresponen al neolític. N'hi ha de fins al 2000 a C. Són petites formes de fang: N'hi ha d'abstractes (cons, cilindres) i n'hi ha de figuratives (animals, eines, recipients). Algunes tenen forats, que vol dir que es poden guardar enfilades en un cordill.\nAquesta dos objectes permeten manipular objectes amb objectes, és a dir, per primer cop, d'una manera sistemàtica, es fan servir objectes que designen la realitat: signes. (ovella...nº...)\nL'escriptura cuneïforme va durar tres mil·lenis: sumeris > accadis > elamites > cananeus > perses.\nTrobem escriptura a parets de tombes, a vegades, completament. En llocs inaccessibles>funció decorativa. Tb a la base d'estàtues, en obeliscos, pots, capses, mobiliari...Art i escriptura són una mateixa cosa com en l'escriptura xinesa, maia o àrab.\nEl suport més important dels que fan servir és el papir. La planta del papir pot arribar a fer tres metres. Pelen la tija, i la tallen en seccions molt fines, s'enganxen horitzontal i verticalment , i es deixen assecar. I es poleixen. Només es poden escriure per una cara. Llavors s'enganxen els fulls l'un amb l'altre per fer rotlles. N'hi ha de fins a 6 metres. E papir representa la primera tecnologia de l'escriptura: hi ha procés de transformació de la natura.\nEls escrivans es dedicaven exclusivament a l'escriptura. Dominaven fins a 6000 signes. Van elaborar un sil·labari, quasi alfabet, de 24 signes, que és l'antecedent de l'alfabet protosinaític.\nLa tipografia pot servir per expressar coses.\nAdaptacions de l'alfabet\nPoble receptor adopta alfabet en pes o bé l'adapta. Si l'adopta literalment, tindrà problemes de tipus fonològic. L'adaptació (jònica, eslava, ciríl·lica, anònim islandès del s. XII). Hi ha una tercera opció, que és mantenir el principi alfabètic i inventar-se una escriptura nova. Aquest és el cas de les runes (cèltiques) o altrament dit futhark.\nEscriptura rúnica-runes s. X, XI i XII, pobles germànics. Va conviure amb el llatí.\nEscriptura Ogham cèltica. Potser secreta, potser amb les mans. Ratlla horitzontal amb barres verticals.\nAnònim islandès s. XII. Primera reforma ortogràfica de la història per raons fonològiques. No va tenir continuadors.\nAlfabet Hangul de Corea. Va néixer al 1496 i va ser el rei Sejong el qui la va proposar i qui va dir que se l'havia inventat. Fins aleshores havien escrit com els xinesos.\nIMPREMPTA A França, els impressors van ser els primers reguladors ortogràfics. La impremta fa còpies idèntiques. El paper abarateix els llibres. Històricament ja existeixen tipus mòbils (disc de Fest). Guttemberg sembla que no tenia notícies del disc de Fest ni dels tipus mòbils xinesos.\n.- Els escrivans egipcis tenien molt prestigi; no pagaven impostos!\n.- Aquesta biblioteca sembla ser que la van cremar a causa de l'integrisme religiós, tant cristià com musulmà; encara que també hi ha qui diu que és possible que regalessin els llibres al poble i aquest els cremés a l'hivern tot i que segur que ho va haver algun listillu que se'n va quedar un i en va treure molta pasta al cap dels segles. Un descendent seu, vaja.\nHistoria de la escritura # PictografìaImpremtaAlfabetInscripció sobre rocaAlfabet


Ajuntament de Barberà del Vallès - BARBERÀ CELEBRA L'ANY EUROPEU DE LA CIUTADANIA AMB UNA XERRADA COL·LOQUI\nBARBERÀ CELEBRA L'ANY EUROPEU DE LA CIUTADANIA AMB UNA XERRADA COL·LOQUI\nLa xerrada va anar càrrec del secretari general del Consell Català del Moviment Europeu, Joaquim Millán i de l'assessora i dinamitzadora de tallers relacionats amb temàtiques de Pau i Cooperació Internacional, Marta Marfany.\nEn el marc del 20è aniversari de l'establiment de la ciutadania de la Unió Europea (UE), se celebra arreu de Catalunya, l'Any Europeu de la Ciutadania que té per objectiu assegurar que els i les ciutadanes coneguin els seus drets com a membres de la UE i la forma d'exercir-los al màxim.\nPer aquest motiu, el passat dijous, 10 d'octubre, la Torre d'en Gorgs va acollir la xerrada col·loqui 'Any Europeu de la Ciutadania 2013: La salvaguarda dels Drets Humans a la ciutat de Barberà del Vallès'.\nL'acte va ser presentat per la regidora de Participació Ciutadana de l'Ajuntament de Barberà del Vallès, Elvira Maza la qual va destacar que aquest tipus d'activitats no "vol ser no només una xerrada si no un espai de participació i comunicació amb el qual sortiu amb un coneixement i sobretot, amb una consciència més practica de que Europa no ens queda tan lluny i que per tant no tinguem desafecció".\nMarfany va posar de manifest que hem de considerar que actualment "la ciutat és un espai d'oportunitats on les accions s'han de realitzar de forma conjunta. Institucions, associacions, col·lectius, conciliem lo públic amb lo privat", accions que segons va destacar s'estan realitzant a la nostra ciutat. "En concret, per exemple, el consistori barberenc s'ha adherit al Projecte ‘Ciutat Defensores dels Drets Humans'; ofereix serveis amb professionals qualificats per garantir els drets dels ciutadans".\nPer la seva banda l'altre ponent, Joaquim Millán, secretari general del Consell Català del Moviment Europeu, es va centrar en explicar els drets que el marc normatiu de la Unió Europea ofereix als estats membres. "La pròpia UE s'ha adonat que ha d'implicar més a la ciutadania". Si no haurà de canviar el seu rol i prendre's seriosament la bona governança dels seus estats. Fent més partícip al ciutadà, creant noves eines per què tothom tingui l'oportunitat d'exposar temes a l'agenda política de la UE.\nL'acte el va cloure la regidoria de Participació, Elvira Maza, recordant que aquests "espais són els més adients per compartir i posar en coses en comú amb la participació de tota la ciutadania. Amb les propostes dels diferents estaments, es treballa per què Barberà continui sent una ciutat que recolza i assessora sobre quins són els drets i deures dels seus ciutadans i ciutadanes".


BLOCTECA DE SANT GREGORI: La Mancomunitat de la Vall de Llémena\nLa Mancomunitat de la Vall de Llémena\nEl President de la Mancomunitat de la Vall del Llémena, el Sr. Jaume Busquets i Arnau, ens ha fet arribar una missiva per convidar-nos a visitar i difondre la nova web turística de la Vall de Llémena.\nAixì doncs, aquí en teniu un petit extracte:\nLa web de la Mancomunitat de la Vall de Llémena neix amb l’objectiu de ser d’utilitat i, alhora, un referent informatiu per al sector turístic de la Vall de Llémena, donant a conèixer l’oferta turística dels municipis de la vall així com els principals recursos turístics del seu territori.\nActualment la web està publicada en català i està en procés de proves. No obstant, s’està treballant perquè en breu pugui estar publicada també en castellà, anglès i francès, i que pugui incorporar també canals de turisme 2.0.\nLa web compta amb dos espais dinàmics d’informació:\nEn l'espai d’Agenda, s'hi publicaran les activitats d’interès turístic que organitzin els ajuntaments o altres entitats i empreses turístiques del territori.\nI l'espai de propostes interessants està pensat com a espai on destacar de manera rotativa els recursos turístics que hi ha en el territori, i alhora, anar informant de les propostes del sector privat, tal com propostes de cap de setmana, activitats, rutes a realitzar, etc; per tant està oberta a rebre totes les propostes i activitats que s’organitzin en els establiments, entitats o ajuntaments, que puguin tenir un interès per als visitants de la vall.\nPublicat per Marisa SGR a 19:47\nEl gust de la paraula. 20è aniversari de la biblio...\nTaller de desenvolupament de la consciència amb Te...\nTallers a Mithila amb Sandra Aisenberg\nNovetats gener de 2012\nNova exposició a POPULART\nLes biblioteques a la televisió!\nExposició de dibuixos de Sergi Peramo\nAssumpta Montellà a la Biblioteca de Sant Gregori\nREGALS i BIBLIOTEQUES\nDeLectura amb Assumpta Montellà


Sis claus per valorar els programes contra l’obesitat infantil | Consumer\nSis claus per valorar els programes contra l’obesitat infantil\nL'Associació Americana de Pediatria estableix sis pautes per detectar si un programa d'adelgazamiento és fiable i adequat per als nens\nPer Julio Basulto 13 de gener de 2015\nCada vegada existeixen més empreses o institucions que ofereixen “programes” per perdre pes. Davant aquesta proliferació, és molt important aprendre a detectar si estan supervisats per veritables professionals sanitaris i si no estem davant un frau. Per a això, pot ser molt útil acudir al‘ test per detectar dietes miracle‘, publicat en EROSKI CONSUMER. Però, quan es tràfic de nens, el control ha de ser encara major. cal preguntar-se si aquests “programes” són eficaços (i assegurances) per fer front a l’obesitat infantil, atès que el seu disseny no sempre té en compte les importants diferències que existeixen entre adults i nens. Això és alguna cosa que ha abordat l’Acadèmia Americana de Pediatria, que ofereix una checklist (llista de comprovació) per avaluar aquesta classe de programes, tal com amplia el present article.\n“El disseny dels programes comercials de pèrdua de pes normalment no està pensat per a nens o adolescents”. Amb aquesta categòrica frase encapçala l’Acadèmia Americana de Pediatria (AAP) un document sobre els programes per controlar l’excés de pes de nens amb sobrepès o obesitat. Aquests programes presenten nombrosos avantatges, com un menor risc que el nen sigui objecte de burles o estigmes, atès que tots els nens inscrits en ells tenen sobrepès. No obstant això, també poden no estar ben dissenyats, per la qual cosa l’AAP emet sis claus per detectar quan un programa per a l’obesitat infantil és fiable.\n1. Inclou una avaluació mèdica?\nUn pediatre ha d’avaluar la salut general del nen abans que aquesta passada a formar part d’un programa de pèrdua de pes, però també ha de fer un seguiment de forma regular en el transcurs del programa. El pediatre anotarà les seves característiques antropométricas (com el pes i l’altura), el grau d’excés de pes que presenta, l’evolució del pes i de l’altura, a més d’altres aspectes relacionats amb la seva salut (com la tensió arterial o nivells de colesterol).\n2. Compta amb diversos professionals sanitaris?\nSense cap dubte, a més de pediatres, l’equip ha de comptar amb dietistes-nutricionistes, segons l’AAP. Però la qualitat d’aquest programa augmenta quan en l’equip hi ha també altres professionals sanitaris, com a fisioterapeutes especialitzats en aspectes relacionats amb l’exercici físic, metges de família, psiquiatres o psicòlegs.\n3. El programa abasta a tota la família?\nEl programa no ha de centrar-se en el nen amb excés de pes, sinó que ha d’abastar a tota la família. La importància d’aquesta qüestió la reflecteix la següent dada: molts pares consideren que el pes del seu fill amb obesitat és “normal”. Subestimar el problema de pes del nen no resulta en absolut d’ajuda perquè aquest evolucioni de forma favorable. D’altra banda, molts pares de nens amb excés de pes restringeixen de forma manifesta el menjar als seus fills, alguna cosa que pot resultar contraproduent. De fet, existeixen estudis que apunten que tractar exclusivament als pares resulta efectiu per controlar el pes dels seus fills. És el cas de la recerca publicada a l’abril de 2011 en International Journal of Obesity o de la qual es va publicar al febrer del mateix any en Pediatrics.\n4. Se centra en canvis del comportament?\nL’objectiu primari que han de perseguir els professionals sanitaris no és tant el que marqui o deixi de marcar la bàscula, sinó millorar la seva salut a llarg termini. Per a això resulta imprescindible que el pacient (sigui adult o nen) adquireixi la suficient destresa com per gestionar per si mateix tot el relacionat amb els seus propis hàbits de salut. “Això inclou com seleccionar aliments saludables en porcions adequades o com fer més exercici, alhora que es limita el temps dedicat a comportaments sedentaris”, declara l’AAP. Així, hem de poder dilucidar si al programa es fomenta el coneixement d’eines o habilitats que permetin que el nen i la seva família es converteixin en “timoners” de la seva pròpia salut.\n5. És el programa apropiat per a l’edat i les habilitats del menor?\nLes “eines” recentment esmentades han de ser diferents en funció de l’edat del nen. L’AAP utilitza un exemple molt esclarecedor: mentre que en un programa dirigit a nens de 8 a 12 anys d’edat les responsabilitats últimes han de recaure en els pares (com determinar què classe d’aliments hi ha a casa), en nens d’entre 13 i 18 anys d’edat, tals responsabilitats incumbeixen al menor. Sigui com sigui, fins i tot en aquest últim cas, no hem d’oblidar que els pares exerceixen un paper molt important, tant para ben com para mal. A manera d’exemple, sabem que les coaccions en adolescents poden augmentar el risc que pateixin obesitat.\n6. Existeix un programa de manteniment?\nL’adelgazamiento presenta una alta taxa de “recaiguda”, segons l’AAP, i segons qualsevol entitat implicada en l’obesitat. Per això, el programa, a més de permetre un seguiment en el temps, ha d’oferir recursos de suport i de referència perquè el menor o la seva família acudeixin a ells de forma periòdica. Això permetrà consolidar el comportament alimentari i els hàbits d’exercici físic, reforçar les noves habilitats i evitar qualsevol problema subjacent.\naprimar Dieta obesidad infantil-ca


Construït l'any 2008, My Hotel Davao és una distintiva adició al perfil de la ciutat. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 0.0 km, i normalment només es triga 45 minuts per arribar a l'aeroport. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Grub Resto Café, Centre Comercial Gaisano Sud, Riu Bakerohan donen a aquest hotel un encant especial. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Davao. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de servei d'habitacions 24 h, instal·lacions per a reunions i banquets , cafeteria, ascensor, restaurant. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a My Hotel Davao.


El tràiler del Gran Gatsby, el preludi de tota crisi | wikiNoticia\nHas vist faltes en alguna notícia? WikiNoticia la fem entre tots! Si et registres podràs corregir els errors que has vist. Llegeix com funciona WikiNoticia o registrat!\tEl tràiler del Gran Gatsby, el preludi de tota crisi\nEntreteniment\t- Cinema\tdimarts, 3 de juliol de 2012 23:30\tEls excessos als quals pot portar l'abundància de diners tornen a repetir-se, i ningú recorda ja la primera gran desastre dels mercats internacionals durant la Gran Depressió. En els anys vint, la borsa de valors va desplaçar el protagonisme de la producció industrial, de manera que tot va tornar financer: és més important l'acció que representa un producte que el propi producte. I així, tot es va inflar fins a crear un vel onerós: el món es va cobrir d'una màscara monetària, tot era intercanvi de diners i no realitat. El resultat només va poder ser la caiguda de les borses i, amb això, la caiguda dels seus accionistes per les finestres. Però no avancem, perquè El Gran Gatsby, l'obra mestra de la literatura escrita per Francis Scott Fitzgerald, es queda en l'abans. I la seva adaptació cinematogràfica a càrrec de Baz Luhrmann també, tal com podem observar en el tràiler que acaba de sortir en castellà: Tant el crack del 29 com la crisi actual van germinar en unes altes esferes que van tractar d'erigir gratacels sobre el fum: van crear diners sense fonaments a través de l'intercanvi, de manera que només és possible capturar-ho en una transacció constant. No hi ha diners en l'estatisme. Aquestes ressonàncies entre el crack del 29 i la crisi actual van portar indubtablement a la necessitat d'una nova adaptació del Gran Gatbsy. I així és com el director australià Baz Luhrmann, cèlebre pel seu musical Moulin Rouge i la seva èpica pel·lícula ambientada al seu país, Austràlia s'ha fet càrrec d'una versió que, com pot apreciar-se en el tràiler, porta les marques de la casa: frenetismo en el muntatge, barroquisme en la composició i imatgeria postmoderna, que beu d'elements de diferent origen. L'obra està protagonitzada per un de les grans icones de l'Hollywood actual, Leonardo DiCaprio, a qui ja hem vist submergit en tals èpoques en la seva interpretació d'Howard Hughes en The aviator (L'aviador), de Martin Scorsese). Segurament aspiri a l'Oscar amb la seva actuació. Així mateix, també apareixen altres actors cèlebres com Tobey Maguire, en voga per protagonitzar Spiderman, i Carey Mulligan, una actriu en ciernes després de la seva aparició en pel·lícules de recent èxit com Drive o Shame (i que indubtablement va saltar a la fama amb An Education). La novel·la de Scott Fitzgerald és un prodigi del recurs al narrador testimoni. En un autèntic tour de force, Fitzgerald ens narra l'auge i declivi d'un extravagant multimilionari, Gatsby, sempre des del filtre del veí Nick Carraway: estem sempre en una mirada indirecta, que arriba fins a on els límits de la percepció permeten. No en va, El Gran Gatsby és una obra de la modernitat literària, on la veritat és inaprensible: només podem accedir a una veritat individual, a la qual podem captar a través dels nostres sentits i la nostra experiència. Per això, és un relat del frenetismo de l'era del jazz en els anys vint d'EUA, i del balafiament, però sempre a través d'una mirada aliena a tot això: no és moralitzadora, ni jutja, però sent una estranyesa davant la seva sumersión en aquest món. L'adaptació de Luhrmann sembla decantar-se més cap a un narrador omniscient, tal com mostren les imatges, encara que conserva la veu en off del protagonista. L'obra de Fitzgerald ja ha estat objecte de diverses adaptacions, com l'Herbert Brenon en 1926, Elliot Nugen en 1949 i Robert Markowitz en 2001 per a televisió. Però la més cèlebre és, sens dubte, la de Jack Clayton en 1974, concebuda per la Paramount com el gran projecte de l'any i que gairebé arruïna a la productora. Malgrat els seus intèrprets, Robert Redford i Mia Farrow, la pel·lícula va ser un fracàs, i té motius per a això. L'argument centra la major part del metratge en la relació sentimental entre els protagonistes, entre Gatsby i Daisy. Abandona així l'interessant narrador testimoni al que recorre Scott Fitzgerald i converteix una crítica als excessos del capitalisme en un melodrama vacuo. És, doncs, una traïció al text en els seus pilars més essencials: per aquest motiu tot l'hàlit crític de l'obra s'enfonsi en l'adaptació. Esperem que la de Baz Luhrmann corri una millor sort i il·lumini alguns aspectes d'aquesta crisi econòmica que estem vivint. Fotos: El País Font Compartir Enviar a un amic


[ Barcelona, 1926 – 2011 ]\nTítol de Monitor d’Esquí i carnet núm. 9 del jove estudiant de Medicina, Josep Maria Figueras Anmella. La Molina, 1945. [Família Figueras]\nEl metge Josep Maria Figueras Anmella, campionat de salts de La Molina, 1953. [Família Figueras]\nEl metge i esquiador d’hivern, Pitu Figueras, Campionat de Salts d’Esquí Nàutic. Port d’Arenys de Mar, 1956. [Família Figueras]\nEl cirurgià i traumatòleg Josep Maria Figueras Anmella atèn un jove pacient a la Clínica de La Molina, 1969. [Família Figueras]\nL’especialista en Medicina de l’Esport i esquiador Pitu Figueras conversa distesament amb el dirigent olímpic Joan Antoni Samaranch i l’esquiador Paquito Fernández Ochoa. Olimpíades d'Hivern de Sarajevo, 1984. [Família Figueras]\nSlàlom gegant de Josep Maria Figueras Anmella, Congrés SITEMSH a Val d’Isère, Alps francesos, 1984. [Família Figueras]\nEl metge Pitu Figueras i el rei Joan Carles I, esquiadors i amics. Baqueira Beret, 1991. [Família Figueras]\nJosep Maria Figueras rep la Creu de Sant Jordi a mans del President de la Generalitat de Catalunya, Jordi Pujol, en presència del president del Parlament de Catalunya, Joan Rigol, i del conseller de Cultura, Jordi Vilajoana. Gran Teatre del Liceu. Barcelona, 14 desembre 2003. [Foto Jordi Bedmar, Generalitat de Catalunya]\nPitu Figueras assisteix al lliurament de la quarta edició dels ‘’Premis Importants de la Neu’’ on és guardonat amb el Premi a la Personalitat Internacional. Amb ell, d’esquerra a dreta: Albert Coma i Josep Maria Cosan, membres de la Federació Andorrana d’Esquí (FAE), el doctor Figueras i el guardonat esportista olímpic Albert Llovera. Notícies Andorra, 28 novembre 2008. [Nevasport.com]


La Fiscalia de Sevilla investigarà la crema del ninot de Puigdemont - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Fiscalia de Sevilla investigarà la crema del ninot de Puigdemont\nCentenars de persones van presenciar el 21 d'abril la festa de la Crema del Judes, a Coripe\nefe 04.06.2019 | 13:29\nImatge del ninot de Puigdemont. Fermin Cabanillas\nImatge del ninot de Puigdemont.\nLa Fiscalia de Sevilla investigarà la crema d'un ninot que representava l'expresident de la Generalitat de Catalunya Carles Puigdemont durant unes festes a la localitat de Coripe a final de l'abril passat.\nCentenars de persones van presenciar el 21 d'abril la festa de la Crema del Judes, que està declarada d'Interès Turístic Nacional i que en aquella ocasió personificava el polític català, qui el va definir més tard com "un acte d'odi" i va anunciar que interposaria una denúncia.\nSegons han informat fonts judicials aquest dimarts a Efe, la Fiscalia de Sevilla va rebre ahir aquesta denúncia i incoarà diligències d'investigació per determinar si els fets, que es corresponen amb una antiga tradició d'aquesta localitat de la Sierra Sur, són constitutius de delicte d'incitació a l'odi.\nLa Crema del Judes, una festa amb més de cent anys d'història, ja va ser objecte de polèmica el 2018 perquè el personatge elegit va ser Ana Julia Quezada, l'assassina confessa del nen Gabriel, i l'associació Moviment contra la Intolerància va presentar una denúncia que finalment va ser arxivada per la Fiscalia de Sevilla després d'incoar les corresponents diligències.\nEl passat 24 d'abril, el Govern català va acordar denunciar davant la Fiscalia la crema i el tiroteig del ninot per un delicte d'incitació a l'odi, segons va explicar la consellera de la Presidència, Meritxell Budó, qui va condemnar aquell "acte de foment de l'odi i la violència" i va expressar la seva "sorpresa" pel fet que "ni la Fiscalia ni la Policia espanyola hagin actuat d'ofici".\nBudó va dir que la decisió d'elevar el cas a Fiscalia va ser adoptada "per unanimitat" i que la denuncia es presentaria davant la Fiscalia especialitzada en matèria de delictes d'odi i discriminació, en considerar que el que va passar a Coripe podia ser constitutiu d'un delicte d'incitació a l'odi de l'article 510 del Codi penal.\nL'executiu català també va indicar que abans de la crema de la figura de Puigdemont, que portava una estelada penjada del coll, els membres de l'organització de l'acte "van carregar les escopetes de munició de salves en un cotxe de la policia local", per la qual cosa l'Ajuntament "va col·laborar activament" en un "espectacle públic, davant de menors i amb utilització d'armes de foc".\nSegons el parer de la Generalitat, aquestes celebracions pretenen "fomentar odi i violència cap a determinats col·lectius o persones" amb el "desenvolupament d'estereotips de naturalesa racista o per raó de la ideologia".\nDe la seva banda, l'alcalde de Coripe, Antonio Pérez, va treure importància a la polèmica perquè "és una tradició que porta celebrant-se molts anys i no és res més que una sàtira d'algun personatge públic que no ha actuat bé i és negatiu per a la societat", va explicar.\nAltres protagonistes de la Crema del Judas els últims anys han estat Miguel Carcaño, assassí confés de Marta del Castillo, l'exministre Rodrigo Rato, el petit Nicolás i Iñaki Urdangarin.


Periodico Ara - 22/3/2017\nLa CUP exigeix ja\ndata per al referendum\nEls cupaires, que avui facilitaran\nL'oposició impugnara els\nl'aprovació dels pressupostos,\ncomptes davant el TC, un gest\ndemanen concreció a JxSi\nque no tindra efectes practics\nESPECIAL SOBRE REUS\nLa ronda de Dalt es cobrira parcialment\nAl juliol l'Ajuntament de Barcelona comencará a cobrir un tram de la ronda de Dalt a l'altura de la Vall d'Hebron\na proposta del PSCimalgrat les reticencies inicials dels comuns, que consideraven el projecte massa costós\nIglesias desautoritza Fachin i forca\nPodem a entrar en la confluencia de Colau\nENTREVISTA AOCTAVI VILA\nesgota el seu\nEuropa no "respirara\n"Per al país, la nostra opció hauria\ntranquilla" fins queles\ninquietuds deles classes\nde ser el que la majoria decideixi"\npopulars siguin canalitzades\n"La llei de l'eutanàsia no garanteix l'objecció de consciència", portada de l''Abc'\nAquestes són les principals portades dels diaris de Barcelona i Madrid d'aquest dimarts:\nUna trucada telefònica entre mandataris ha servit per recuperar la comunicació entre Corea del Nord i Corea del Sud, després de tretze mesos d'aïllament extrem de la dictadura liderada per Kim Jong-un i gràcies a un acord entre els líders dels dos països, segons ha informat l'agència de mitjans estatal de Corea del Nord (KCNA).\nMaialen Chourraut va començar a estimar l’aigua de ben petita. Nascuda a Lasarte-Oria i malgrat que el seu pare tenia una llibreria familiar, a ella li encantava passar hores i hores a la platja de La Concha de Sant Sebastià. Va ser a la capital guipuscoana on va començar la seva passió pel piragüisme. Es va forjar al Club Atlètic Sant Sebastià, del qual avui dia és un referent per a totes les joves piragüistes que l’admiren i que ahir, des de la distància, van celebrar el seu triomf.\n“Ara soc una lleona i vinc a ballar a Barcelona”, diu una radiant Germaine Acogny (Benín, 1944) sense cap rancor per debutar en aquesta ciutat als 77 anys. Hi arriba en el moment de màxim reconeixement internacional, després de rebre el Lleó d’Or de la Biennal de Dansa de Venècia a la seva impressionant carrera. I malgrat això, no s’està de recordar les dificultats que arrossega la seva escola del Senegal, l’École des Sables, que és el centre neuràlgic de la dansa contemporània de tot el continent –“hem aconseguit una cosa que els nostres dirigents polítics no han aconseguit, que és reunir l’Àfrica francòfona a través de la dansa”, afirma– però igualment perilla per la precarietat d’un àmbit que només pot viure “de subvencions que venen d’arreu”.\nQuan el valencià Manuel Borja-Villel va tancar el 2007 l’etapa al Macba per passar a dirigir el colossal museu del Reina Sofia a Madrid hi va trobar moltes mancances. Entre elles, la falta del testimoni de l’art de l’exili espanyol en l’exposició permanent. Al cap d’un temps va provar de salvar-ho amb una petita sala a prop del Gernika de Pablo Picasso, però ha sigut finalment amb la profunda remodelació del recorregut habitual del museu –que culminarà al novembre i que oferirà una nova interpretació dels seus fons– que el Reina Sofia ha acabat saldant el deute pendent amb l’exili espanyol. A partir d’avui ja es pot visitar la nova col·lecció titulada Pensamiento perdido: autarquía y exilio, un recorregut des del 1939 fins als anys 50 a través de 300 obres d’un centenar d’artistes, molts d’ells catalans.


Coneixeu el “plan mecuida”? - timenet - Gestió de temps de treball\nConeixeu el “plan mecuida”?\nEl “plan mecuida” el poden sol·licitar aquelles persones treballadores que es troben en una sèrie de circumstàncies excepcionals relacionades amb les actuacions necessàries per evitar la transmissió del Covid-19, i és una de les vies que tenen per negar-se a un canvi d’horari a la feina, sense haver de recórrer a la justícia.\nAquest pla està regulat a l’article 6 del RDL 8/202 del 17 de març, i està creat perquè el treballador/a s’hi pugui acollir per poder adaptar i/o reduir la seva jornada, si acredita que està vivint una sèrie de circumstàncies excepcional a causa del Covid 19, com poden ser el fet d’haver de tenir cura de la parella, o de familiar consanguinis (fins al segon grau), i que per raons d’edat, malaltia o discapacitat els hi calgui que algú en tingui cura personal i directa.\nEl “plan mecuida” especifica que també poden ser considerades circumstàncies excepcionals algunes decisions adoptades per les Autoritats Governamentals relacionades amb el Covid 19, i que impliquin el tancament de centres educatius i per tant calgui tenir cura d’un menor; o també quan es requereixi la presència de la persona treballadora perquè la persona que ho havia fet fins aquell moment, i que reunia les característiques per fer-ho, ja no ho pot continuar fent per causes també relacionades amb el Coronavirus.\nS’estan vivint temps convulsos i per això és important conèixer tots els mecanismes legals relacionats amb la jornada laboral i el Covid que hi ha poder utilitzar-los quan calgui.\nEmpresarialment parlant és molt important poder comptar amb les eines més òptimes, com timenet, per poder complir amb la Llei, i poder portar un registre de la jornada laboral de tota la plantilla, i que permeti diferenciar les hores ordinàries de les extraordinàries o d’altres tipus, i que possibiliti poder-ho fer des de qualsevol lloc amb connexió a internet, i per tant que faciliti també el teletreball.


Ocupació al departament d'Economia contra la subhasta de 47 immobles - Diari Jornada\nSet col·lectius en defensa de l'accés a l'habitatge exigeixen a la Generalitat que incorpori els pisos al parc públic\nOcupació al departament d'Economia contra la subhasta de 47 immobles\nHelena Roura / Andreu Merino\nSet col·lectius barcelonins en defensa del dret a l'habitatge agrupats en la plataforma ocupen des de fa unes hores la seu del departament d'Economia de la Generalitat de Catalunya. Asseguren que no marxaran fins que el conseller i vicepresident del govern Pere Aragonès atengui la seva demanda d'aturar la subhasta de 47 immobles procedents d'herència entre els quals hi ha 26 habitatges i 2 edificis. Els col·lectius s'han agrupat en la plataforma Aturem la Subhasta i el seuobjectiu és que els pisos s'incorporin al parc públic d'habitatge de Catalunya i s'adjudiquin a través d'un lloguer social. «Que la subhasta es pugui fer normativament no vol dir que sigui raonable. Desitgem, exigim i necessitem que s'aturi», diu la portaveu d'Aturem a Subhasta Lourdes Garcia. La plataforma argumenta que l'emergència habitacional és elevada a Barcelona i critica que els pisos se subhastin mentre la llista d'espera per accedir a un habitatge públic pot arribar als dos anys.\nEntre els immobles que entren a subhasta destaca un àtic a la Gran Via de Carles III valorat en mig milió d’euros i un edifici al carrer Llibreteria de Barcelona, taxat en més de 800.000 euros.\n5 milions de benefici\nLa Generalitat va convocar la subhasta el 9 de juny i avui acaba el termini perquè es presentin les ofertes. L'obertura dels sobre que contenen les ofertes es farà el 5 de juliol en un acte públic on els licitadors podran millorar les seves ofertes a mà alçada. «Sino ens escolte, aturarem la subhasta el mateix dia 5», assegura la portaveu d'Aturem la Subhasta Bàrbara Roch. La Generalitat preveu obtenir un mínim de 4.981.900 d’euros i s'ha compromès a destinar-los a assistència social o a institucions culturals, preferentment del municipi o la comarca on vivia el darrer propietari del pis.


Apartment Makarska with Sea View 414 Makarska Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartment Makarska with Sea View 414Apartament-, Makarska Centre, Makarska, Croàcia, 21300 - Veure al mapaApartment Makarska with Sea View 414Veure més fotosVeure més fotosVeure més fotosBanyVeure més fotosBanyVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Makarska, Apartment Makarska with Sea View 414 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Makarska. L'hotel ofereix habitació familiar, caixa forta per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Makarska with Sea View 414 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Makarska.


Com fer galetes de barreja de pastissos més saludables | l-groop.com\nCom fer galetes de barreja de pastissos més saludables\nLes galetes de pastissos són delicioses, però poden ser una mica menys saludables del que voldríeu. En aquest article, aprendràs a aconseguir que siguin més saludables mitjançant només quatre ingredients, dels quals un és el pastís. És millor per a tu que les galetes habituals (ja que no es necessita mantega, també es redueixen en calories, però tenen un sabor com una galeta real) i són molt senzilles de fer.\nPreescalfeu el forn a 350ºF / 180ºC.\nReuneix tots els ingredients esmentats anteriorment. És molt més fàcil coure al forn quan tot ja està al vostre davant.\nAfegiu tots els ingredients al bol de barreja. Barregeu els ingredients junts en un bol gran amb una cullera de fusta.\nBarregeu amb la cullera de fusta fins que la barreja es faci gruixuda, enganxosa i difícil de barrejar.\nUtilitzeu una cullera o una cullera de galeta per posar la barreja de galetes a una fulla de galeta. Proveu que les galetes tinguin la mateixa mida.\nCoure les galetes de 10 a 14 minuts. La durada del temps de cocció dependrà de la mida que els hagueu fet.\nConfigureu el temporitzador just després d’introduir les galetes al forn.\nTreu les galetes un cop apagat el temporitzador. Col·loqueu les galetes en un suport refrigerador amb una espàtula i deixeu-les refredar uns 10 minuts abans de menjar.\nServir Les cookies que no es mengen ara s’han d’emmagatzemar en un recipient hermètic.\nAquestes galetes surten del forn suaus, humides i esponjoses cada vegada. En comparació amb les galetes habituals que tenen una aparença diferent i que no tenen mai forma, les galetes sempre són cercles perfectes.\nSi no voleu fer galetes circulars simples, podeu utilitzar formes de galetes de silici. Col·loqueu les formes de silici directament sobre el full de galetes i poseu una cullerada de barreja de pastissos dins de la forma. La barreja de la barreja de pastissos s'ampliarà cap a fora i cap amunt, però no en massa, així que assegureu-vos que la barreja de galetes estigui una mica a prop dels costats de la forma.\nPodeu gelar les galetes de la coca amb les vostres glaçades preferides un cop acabin el refredament.\nUtilitzeu les guàrdies del forn quan introduïu la safata de galetes al forn i les traieu del forn.\nEl full de galetes es farà calor!\nCom coure la massa de galetes congeladesCom arreglar la massa de galetes sequesCom mantenir les galetes fresquesCom mantenir les galetes casolanesCom saber quan es fan les galetesCom fer galetes bàsiquesCom fer galetes amb galetesCom fer una massa de galetes sense ousCom fer que les galetes estiguin mulladesCom fer galetes al microonesCom fer galetes cruixentsCom suavitzar les galetes duresCom emmagatzemar macarons


5.4. Resolució de problemes del procés d'instal·lació\n5.4.1. Fiabilitat del CD-ROM\nDe vegades, especialment amb unitats de CD-ROM velles, l'instal·lador podria no arrencar des del CD-ROM. L'instal·lador podria — inclús després d'arrencar correctament des del CD-ROM — fallar en el reconeixement del CD-ROM i donar errors mentre l'està llegint durant la instal·lació.\nHi ha dues coses molt senzilles que podeu provar.\nSi no funciona, aleshores proveu els suggeriments que teniu a la subsecció de baix. Casi tots, però no tots els suggeriments discutits són vàlids tant pels CD-ROM com pels DVD, però utilitzarem el terme CD-ROM per simplicitat.\nSi no podeu aconseguir que la instal·lació funcione des del CD-ROM, proveu un dels altres mètodes d'instal·lació que hi ha.\n5.4.1.1. Problemes usuals\nAlgunes unitats de CD-ROM velles no funcionen correctament si està activat l'«accés directe a memòria» (DMA).\n5.4.1.2. Com investigar i potser resoldre alguns problemes\nSi heu descarregat una imatge iso, comproveu que l'md5sum d'aquesta imatge coincideix amb el que estigui al fitxer MD5SUMS de la imatge, que hauria d'estar al mateix lloc d'on vau descarregar la imatge.\nA continuació, comproveu que l'md5sum del CD-ROM que heu gravat també coincideix. L'ordre següent hauria de funcionar. Utilitza la mida de la imatge per llegir el nombre correcte de bits des del CD-ROM.\nMireu en la sortida de dmesg si s'ha reconegut la vostra unitat de CD-ROM. Hauríeu de veure alguna cosa de l'estil (les línies no han de estar obligatòriament de forma consecutiva):\nSi no veieu res de l'estil, les opcions són que no es reconega o no estiga suportada la controladora a la que està connectat el vostre CD-ROM. Si sabeu quin controlador fa falta per la controladora, podríeu provar de carregar-lo manualment amb l'ordre modprobe.\nComproveu que hi ha un node de dispositiu per la vostra unitat de CD-ROM a /dev/. En els exemples de baix, açò seria el /dev/sr0. Hauria d'estar també el /dev/cdrom.\nUn «1» a la primera columna després de using_dma vol dir que està activat. Si ho està, proveu de desactivar-lo:\nSi hi ha algun problema a la instal·lació, proveu de comprovar la integritat del CD-ROM fent ús de l'opció que hi ha casi al final del menú principal de l'instal·lador. Aquesta opció es pot utilitzar com una comprovació general de si el CD-ROM es pot llegir amb confiança.\n5.4.2. Configuració de l'arrencada\nSi teniu problemes i el nucli es penja durant l'arrencada, no reconeix els perifèrics o les unitats no es reconeixen com cal, primer de tot comprovau els paràmetres d'arrencada, tal com s'indica a Secció 5.3, «Paràmetres d'arrencada».\nEn molts casos, el funcionament incorrecte por ésser causat per què el dispositiu no disposa de microprogramari («firmware») (llegiu Secció 2.2, «Dispositius que requereixen microprogramari» i Secció 6.4, «Carregar microprogramari no inclòs a l'instal·lador»).\n5.4.3. Com interpretar els missatges del nucli durant l'arrencada\nDurant la seqüència d'arrencada, podeu veure nombrosos missatges del tipus can't find quelcom, o quelcom not present, can't initialize quelcom, o fins i tot this driver release depends on quelcom. No us heu de preocupar per la majoria d'aquests missatges. Els veieu perquè el nucli dels sistema d'instal·lació s'ha fet perquè funcione a ordinadors amb molts dispositius perifèrics diferents. Òbviament, cap ordinador té tots els dispositius possibles, per tant el sistema operatiu potser es queixarà en cercar perifèrics que no hi ha. Potser veureu també que el sistema fa una pausa momentània. Això ocorre quan s'espera la resposta d'un dispositiu i aquest no hi és. Si trobeu que hi triga massa, podeu fer-vos després un nucli a mida (vegeu Secció 8.6, «Compilar un nou nucli»).\n5.4.4. Informar d'errors d'instal·lació\n5.4.5. Emissió d'informes d'error\nSi teniu un sistema Debian en funcionament, la manera més fàcil d'emetre un informe d'instal·lació és instal·lar els paquets installation-report i reportbug (apt-get install installation-report reportbug) i configurar reportbug tal com s'explica a Secció 8.5.2, «Enviar correus fora del sistema», executant l'ordre reportbug installation-reports.\nDe forma alternativa, podeu utilitzar aquesta plantilla per als informes d'instal·lació, i enviar-lo com un informe d'error al pseudopaquet installation-reports, enviant-lo a <submit@bugs.debian.org> (en anglès):\n< Aquí descriviu (en anglés) la instal·lació, amb totes les vostres impressions, comentaris\ni idees que heu tengut durant el procés d'instal·lació.>\nEn l'informe d'error, descriviu quin és el problema, incloent els darrers missatges visibles del nucli en el cas que el nucli s'hagi penjat. Descriviu cada una dels passos que heu fet fins arribar a la situació problemàtica.\n5.3. Paràmetres d'arrencada Capítol 6. Utilització de l'instal·lador de Debian


vadmin – Pàgina 3 – La vilavella\nAdjuntem resultats del Quart Exercici de la Policia Local - Torn Lliure, així com la convocatòria per al cinquè exercici. Resultats quart exercici\nvadmin 2019-10-17T16:00:33+00:00 17/10/2019|\nResultats del tercer exercici de la policia local\nA continuació adjuntem els resultats del tercer exercici de la policia local per torn lliure. També s'indica la convocatòria per al quart exercici. Resultats tercer exercici\nvadmin 2019-10-14T16:23:16+00:00 14/10/2019|\nA continuació adjuntem els resultats del segon exercici de la policia local per torn lliure. També s'indica la convocatoria per al tercer exercici. RESULTATS EXERCICI\nResultat primer exercici policia\nS'adjunta resultat del primer exercici de la Policia, per Torn Lliure.\nDes de l'Ajuntament de la Vilavella tenim el plaer de anunciar-vos que estrenem canal de Telegram. Ara podreu estar al dia de totes les novetats i notícies amb la comoditat de poder consultar-lo des del teu dispositiu mòbil. Pots unir-te al nostre canal de Telegram des del següent enllaç. Canal Telegram @lavilavella Si no vols [...]\nA partir del dilluns 12 d'agost, els propietaris que van fer la reserva a l'Ajuntament, poden passar a recollir-los en el Magatzem Municipal en horari de 7 a 10 hores.


BLOCTECA DE SANT GREGORI: Mainada de l’Escola Joan Riu ens tornen a visitar\nAvui a la tarda han vingut alguns dels alumnes de l’escola Joan Riu. Aquesta és la seva tercera visita, amb el suport de l'ajuntament de Sant Gregori, dins del projecte estatal “Comunidades participatives de aprendizaje”.\nEn aquesta ocasió han tingut la sort de conèixer a la Laia Alabau, la persona que tenim en pràctiques en aquests moments. Ella els ha explicat una adaptació del conte en “Patufet”. Ha portat un muntatge que ha fet ella mateixa. Tot seguit se’ls ha deixat perquè miressin al seu aire els contes de la biblioteca.\nCadascun d’ells ha triat l’espai i el material que millor s’adapta a les seves necessitats. Com en la darrera vegada la visita s’ha fet curteta...això vol dir que ens ho hem passat molt bé!\nEtiquetes de comentaris: Centre Joan Riu, Laia Alabau, visites_escolars


Curs de primavera de Tai-txi, Txi-kung i Meditació a la natura. - UBK Centre\nDel 6 al 8 de maig 2022.\nAquest cap de setmana Mas Carbó –6/8 maig— celebrarem l’alegria de poder-nos trobar de nou i practicar junts en plena natura amb en Tew Bunnag i Jordi J. Serra.\nEl curs de primavera a la natura de Tai-txi, Txi-kung (Qigong) i Meditació està obert a tothom. No cal experiència. Treballarem per nivells.\n– Tew Bunnag\n– 24€ abans 25 abril


Regnat a l'Horda d'Or[modifica]\nEn el seu temps, el 1429, Vitautes de Lituània va fer una incursió al districte pantanós anomenat la Selva Negra, per castigar als novgorodians; els habitants se sentien en seguretat als seus pantans; Vitautes va assetjar Porkof. Un gran canó (transportat per 40 cavalls) va enfonsar amb un sol tret la torre i la muralla, però el canó va explotar; no obstant la ciutat va preferir pagar 5000 rubles a canvi de pau. Nòvgorod també va fer propostes en aquest sentit i Vitautes es va acontentar amb els diners (10.000 rubles) més 1000 rubles pels presoners. El 1430 Vitautes tenia 80 anys i va prometre al seu nét Basili II de Moscou no interferir als afers de Nòvgorod i Pskov. Basili II el va anar a veure; a la seva cort, segurament la més poderosa d'Europa, es reunien els prínceps de Tver, Riazan, Odoev, Mazov, el khan Hacı I Giray de Crimea que s'havia fet de fet independent, Ilya, hospedar exiliat de Valàquia, l'ambaixador romà d'Orient, el gran mestre dels cavallers de Prússia i el gran comandant dels cavallers de Livònia, i Jagelló rei de Polònia. Es va celebrar una gran festa que va durar set setmanes; seguint els consells de l'emperador Segimon I del Sacre Imperi Romanogermànic, amb el que s'havia entrevistat el 1429, va planejar coronar-se com a rei de Lituània (coronació que faria el legat del papa), però els magnats polonesos s'hi van oposar per evitar que el seu regne caigués a l'ombra, i van rebre el suport del llegat del Papa. Segimon intentava separar els interessos de Polònia i els de Lituània i buscava la confrontació entre ambdós; la negativa va irritar a Vitautes que es va posar malalt i va morir poc després (27 d'octubre de 1430). El va succeir Suidrigailo, germà de Jagelló. Va intentar conquerir Podòlia i Volínia al seu germà sense èxit i va tenir bones relacions amb Basili II de Moscou i amb l'església grega, però era borratxo i dèbil; la noblesa va cridar al tron a Segimon I Kestutis, germà de Vitautes, que fou cruel i avariciós, mentre Suidrigalo va acanar com a nòmada a Moldàvia. Segimon I va regnar fins que fou assassinat pels prínceps de Chertorisk, Ivan i Alexandre (néts d'Olgerd), el 1340 i el va succeir Casimir IV Jagelló, fill de Jagelló, el germà del qual, Vladislau o Ladislau III, era llavors rei de Polònia i a la seva mort el 1444 es van unificar les corones de Lituània i Polònia\nVasili l'Estràbic això no obstant, es va proclamar successor del seu pare; els seus germans no el van reconèixer i el van expulsar de Moscou i van reconèixer altre cop a Basili II. Aquest els va recompensar i Shemiaka va rebe part dels principats d'Uglitx i Kíev. L'Estràbic va agafar les armes i va assolar les fronteres del gran principat i del territori de Nòvgorod; Shemiaka, sospitós d'ajudar-lo, fou empresonat a Moscou; en la lluita que va seguir entre els dos Basilis, l'Estràbic fou capturat pel seu rival i se li van treure els ulls. Shemiaka va ser alliberat i va recuperar el seu feu. Poc després Basili II va castigar als novgorodians que havien imposat un tribut a Ustiughe, una dependència de Moscou; Nòvgorod va haver de pagar una multa de 8.000 rubles.\nDarrers anys a Sarai[modifica]\nKhan de Kazan[modifica]\nAntecedents de Kazan[modifica]\nSembla que encara governava a Bulgària del Volga quan va fer la seva expedició el xibànida Arab Shah Khan vers 1377. En la campanya de Toktamish contra Tamerla s'esmenta el contingent de Bulgària del Volga com a separat. El 1391 Nòvgorod va fer una incursió a les ciutats de Yukotin i Kazan, i les va assolar. El 1395 Toktamish fou greument derrotat per Tamerlà i el 1399 el gran príncep Basili va enviar al seu germà Yuri amb un exèrcit que va capturar Bolghar, Iukotin, Kazan i Krementxuk; el país fou arrasat durant tres mesos i es va fer un important botí; des de llavors Basili es va titular príncep de Bulgària. En la segona expedició de Tamerla sembla que Hasan i Muhammad Sultan foren expulsats del poder local (en circumstàncies desconegudes, per mort o revolució o altres) i un cap de nom Abdul Khan i governava quan Tamerlà hi va arribar; era el pare de dos caps anomenats Altun Bek Khan i Alim Bek Khan. Tamerlà hauria destruït Kazan que la tradició fa reconstruir a un cap de nom Ilkhan Khan. El 1411 Daniel Borisovitx un dels prínceps de Nijni Nóvgorod, al front de la guàrdia dels prínceps de Bulgària (?) va derrotar a Peter Dimitrovitx, germà del gran príncep Basili, a Liskof, mentre Talix, vioivoda de Daniel, ajudat per l'hereu de Kazan, amb menys de 500 homes russos i tàtars van saquejar l'antiga ciutat de Vladímir, però després els tàtars de Kazan van abandonar a Daniel i van tornar a casa amb el seu botí. No hi ha dubte que Ulugh Muhammad tenia una base forta de poder (tot i que no se sap segur si era a Bulgària del Volga) doncs es va erigir en defensor de la família de Toktamix i va poder imposar almenys un khan l'Horda d'Or des de 1419 abans d'esdevenir khan per a si mateix.\nFundació o refundació del khanat[modifica]\n↑ Via Nòvgorod, Riga, Lübeck, Lüneburg, Braunschweig, Leipzig, Erfurt, Bamberg, Nuremberg, Augsburg i el Tirol\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ulugh_Muhammad_Khan&oldid=22603549»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 gen 2020 a les 18:11.


L'EQUIP +45 FEMENÍ ES QUEDA A LES PORTES DE LA FINAL DE CATALUNYA\nLes jugadores de l’equip +45 del Cercle han disputat aquest matí les semifinals del Campionat de Catalunya per equips. Després d’arribar a jugar els dobles, les tennistes han perdut per un ajustat 3 a 2 amb el RCT Barcelona-1899.\nCLÍNIC DE DOBLES AMB ELS EQUIPS VETERANS FEMENINS\nLes jugadores dels equips veterans del Cercle han realitzat aquest dissabte al matí un clínic de dobles impartit pel Bruno Barrientos, gerent esportiu de la nostra entitat.\nBONA PARTICIPACIÓ A LA PANERA JUVENIL DE TENNIS\nAquest dissabte a la tarda s'ha disputat el Torneig de la Panera Juvenil de Tennis a les instal·lacions del Cercle Sabadellès 1856. Més d'una trentena de nens i nenes han jugat aquesta competició tradicional de Nadal al nostre Club. RESULTATS Cadets Subcampions:...\nSUBCAMPIONS ABSOLUTS DE CATALUNYA\nL'equip absolut masculí del Cercle Sabadellès 1856 es proclama subcampió de Catalunya després de perdre als dobles amb un resultat definitiu de 4 a 3 a favor del CT Barcino. La final masculina ha sigut molt disputada ja que, als partits individuals,...\nCLASSIFICATS PER LA FINAL DEL CATALUNYA\nL'equip masculí del Cercle s'ha classificat aquest divendres per la final del Campionat de Catalunya Absolut per equips de primera categoria després de guanyar per 4 a 1 al RCT Barcelona-1899. Els jugadors del Cercle han assolit aquesta victòria...\nCARA I CREU EN LA SEGONA JORNADA DEL CAMPIONAT DE CATALUNYA\nTant l'equip femení com l'equip masculí han seguit jugant aquest dijous les eliminatòries del Campionat de Catalunya Absolut de primera categoria. L’EQUIP FEMENÍ DEL CERCLE ES QUEDA A LES PORTES DE LA FINAL Després de guanyar la primera...\nL'EQUIP FEMENÍ PASSA A SEMIFINALS DEL CATALUNYA\nL'equip femení del Cercle Sabadellès 1856 s'alça amb la victòria de la primera ronda del Campionat de Catalunya Absolut per equips de tennis. Les jugadores del Cercle han guanyat per 4 a 0 al CT Reus Monterols. Aquest dijous, a partir de les 14.00...\nUN ANY MÉS AL MÀXIM NIVELL\nL'equip masculí revalida per 8è any consecutiu la continuïtat al màxim nivell estatal amb la victòria per 4 a 1 amb el Sporting Tenis Club de València a la fase de permanència del Campionat d'Espanya Absolut per equips masculins de primera categoria....\nEL TENNIS ADAPTAT AL MÀXIM NIVELL ESPORTIU\nEls alumnes i jugadors de l'Escola de Tennis Adaptat han participat a diferents competicions. Per una banda, el Julià Montero ha jugat al Future de Toulouse on s'ha fet amb el títol a la prova de dobles juntament amb el Roberto Romo. Per altra...\nCLÍNIC DE DOBLES DE LA PENYA ARLEQUINADA\nEls jugadors dels equips de la Lliga de la Penya Arlequinada han realitzat aquest dissabte al matí un clínic de dobles impartit pel Bruno Barrientos.


El Casal de Joves l’Envelat escalfa motors per a la Trobada de Casals de Joves 2016 – 772.cat\n20/10/2016 20/10/2016 Vicenç Moliné Cultura, EntitatsNo comments\nLa Trobada de Joves de tots els Casals de Catalunya inscrits a la Federació Casals de Joves de Catalunya portarà a Castellbisbal xerrades i tallers així com festa, ja que coincidirà amb la Nit de Foc.\nLa Trobada, que se celebra cada tres anys i durarà quatre dies, del 29 d’octubre al 1 de novembre, estarà apadrinada pel Casal de Joves local, l’Envelat, un dels més novells dins de la Federació. Tot i això, les casaleres s’han dedicat durant pràcticament un any a construir el que serà la demostració de la força casalera que hi ha a Catalunya.\nL’agenda de la Trobada corre molt atapeïda: a través de xerrades – com “Les no-monogàmies ètiques”, “Altres masculinitats” o “El moviment revolucionari Kurd” – es pretén conscienciar i visibilitzar l’altra cara de la moneda. També hi haurà, però, altres tallers – com el Tast de vins, teles acrobàtiques o Bollywood – així com festa amb correfoc i concerts a la nit. Totes les xerrades i activitats estan obertes a thothom.\nSegons expliquen des de l’entitat, “l’essència de les Trobades de Casals de Joves no és sinó organitzar un espai d’intercanvi d’experiències, coneixements i idees entre els diferents Casals, a més d’animar a totes les joves curioses a participar activament, per tal de fer el moviment cada cop més gran”.\nPublicat el 20 d’octubre de 2016 a les 9:00 per Vicenç Moliné\nEl primer equip de la UE Castellbisbal guanya el Sant Andreu\nSegona victòria dels Hornets del Club Patí Castellbisbal a la Liga Élite