750è aniversari de la implantació del català com a llengua oficial dels tribunals de l’antic Regne de València - Consell de l'Advocacia Catalana\nHome / Servei lingüístic / 750è aniversari de la implantació del català com a llengua oficial dels tribunals de l’antic Regne de València\n750è aniversari de la implantació del català com a llengua oficial dels tribunals de l’antic Regne de València\nin Servei lingüístic, Sin categoría 2,441 Views\n[Article publicat a la revista El Temps núm. 1569, del mes de juliol]\nEnguany es commemora el 750 aniversari de la implantació del català com a llengua oficial dels tribunals de l’antic Regne de València. L’efemèride ens recorda que a hores d’ara la llengua dels valencians continua sent marginal en l’àmbit judicial.\nEl passat mes es van complir 750 anys de la implantació del català com a llengua oficial dels tribunals de justícia de l’antic Regne de Valencià, per manament del rei Jaume I. Fou exactament un 4 de juny de 1264 quan el rei Conqueridor va dictar aquest estatut pel qual es deixava d’utilitzar el llatí. La finalitat del dit decret, com explica el professor d’història del dret de la Universitat Jaume I de Castelló, Vicent Garcia Edo, era força resolutiva: “Per una banda prohibia que advocats i altres juristes pogueren advocar de paraula i per escrit davant dels tribunals de justícia de la ciutat i regne de València, i per l’altra que foren els jutges els qui només d’acord amb els Furs de València (llavors ja traduïts al romanç valencià) escoltaren directament les parts, feren el seguiment del procés i dictaren sentència. I que tot aquest procés es registrara tan sols en romanç, cosa que volia dir que els litigants ho entendrien fàcilment i no seria necessària la intervenció dels juristes, amb qui el rei estava en conflicte perquè havien abusat del seu ofici des de feia prou de temps i, d’aquesta manera, quedaven quasi privats de l’exercici professional”.\nCal tenir en compte que l’ús i la comprensió de la llengua llatina era patrimoni d’uns quants, mentre que el romanç s’utilitzava en la parla diària. A més –explica Garcia Edo– es perseguia fugir de les al·legacions en llatí que sempre usaven els juristes, prenent com a referència les antigues lleis romanes, la qual cosa feia que els processos s’allargaren innecessàriament, a causa de la complexitat de les fórmules al·legades”.\nL’aniversari d’aquesta fita lingüística –que va tenir vigència fins que el decret de Nova Planta ens va arrabassar les bases jurídiques– ha passat totalment desapercebut per a les institucions públiques valencianes. Només Vicent Garcia Edo, qui treballa de fa uns anys en la transcripció, traducció i ordenació cronològica dels Furs de València, ha cridat l’atenció sobre la rellevància històrica d’aquest episodi. En l’any en què la Generalitat s’ha llançat a festejar els 30 anys de l’aprovació del primer Estatut dels valencians, “l’efemèride del valencià com a llengua de la justícia ha passat sense pena ni glòria”, reconeix aquest expert en dret medieval.\nEl silenci institucional al voltant d’aquest aniversari, però, no sembla tan casual. Al capdavall, commemorar i donar rellevància a aquest 750è aniversari significaria posar en evidència una realitat: que la llengua pròpia dels valencians –que Jaume I va promocionar amb la promulgació d’aquell privilegi– té una presència raquítica en l’Administració de justícia en ple segle XXI. Mentre en esferes com l’ensenyament o la funció pública, el català ha avançat en la seua presència social, en l’àmbit dels tribunals l’ús de l’idioma propi continua sent un exotisme, la qual circumstància desprestigia la llengua. La inèrcia pròpia d’un àmbit on fins fa 40 anys s’usava únicament el castellà; el fet que siga l’Estat qui manté la competència exclusiva en l’Administració de justícia; la manca de voluntat política de la Generalitat per promocionar l’ús del català; la falta de coneixement i alfabetització en el llenguatge jurídic per part dels agents que intervenen en els procediments i certa creença entre els usuaris que el català no és vàlid per a un àmbit tan seriós com ho són els tribunals, expliquen en part la marginalitat del català entre togues. El fet que la Conselleria de Governació i Justícia ni tan sols no dispose de dades estadístiques respecte a aquesta qüestió és ben simptomàtic de fins a quin punt l’ús del català és anecdòtic en els tribunals valencians. “Els poquets avanços que s’han fet en temes lingüístics cal atribuir-los al voluntarisme d’uns quants”, apunta Ferran Puchades, que en l’actualitat és secretari judicial a Alzira i arrossega 26 anys de carrera professional. Parlar de normalització en l’àmbit de la justícia és, a aquestes alçades, una quimera.\nUna cobertura formal. En els seus primers anys d’exercici, a Anna Oliver molts companys de feina la coneixien com “l’advocada del valencià”. El seu entestament a fer servir el català en el seu dia a dia professional li va valer aquest sobrenom. Al contrari que altres companys, aquesta lletrada va optar per no seguir la inèrcia i fer ús de l’idioma que parlava a casa. “No estava disposada a claudicar”, explica Oliver, que treballa en un despatx però també exerceix d’advocada d’ofici.\nL’obstinació d’aquesta lletrada és una excepció en un món on el castellà té un predomini d’ús aclaparador. I això és així no tant perquè l’ús del català en els òrgans judicials no estiga emparat legalment (que ho està, encara que amb algunes deficiències) sinó perquè la inèrcia d’anys d’ús del castellà arrossega els pocs professionals i usuaris que tenen voluntat de revertir la situació.\nAlmenys formalment, l’ús del català per part dels usuaris té cobertura legal. Així, l’article 231 de la llei del poder judicial i el 142 de la llei d’enjudiciament civil estableixen que, si bé la llengua de l’Administració de justícia és el castellà, els usuaris tenen dret a emprar tant oralment com per escrit les llengües cooficials i que els documents presentats en aquests idiomes tenen total validesa. “El problema és que molts usuaris no saben que estan en tot el seu dret de fer servir el valencià”, explica Moisès Vizcaíno. Advocat amb 20 anys d’experiència, Vizcaíno imparteix cursos sobre drets lingüístics al Col·legi Oficial d’Advocats d’Alzira –una matèria que, per cert, no s’estudia a les universitats–. “Només que abans de començar un judici el jutge explicara a les parts que tenen ple dret a parlar en el seu idioma i que les seues declaracions i actuacions tenen plena validesa, sense necessitat de passar-se al castellà, ja suposaria un canvi revolucionari. Perquè per a molta gent, ara mateixa la llengua de la justícia és únicament el castellà”, explica Vizcaíno.\nEl problema, arribats a aquest punt, és que si bé la llei empara els ciutadans que es veuen involucrats en un plet, els funcionaris de justícia no estan obligats per llei a saber expressar-se en l’idioma cooficial. Ni jutges, ni fiscals, ni secretaris judicials, ni procuradors han d’acreditar saber català per tal d’accedir al càrrec dins del territori valencià. En tot cas, disposar del nivell mitjà o superior de la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià computa com a mèrit, però no és un requisit. A hores d’ara es poden comptar amb els dits d’una mà els jutges que a la ciutat de València esperonen les parts a fer ús del català en els plets.\nI això és així perquè la justícia continua sent un àmbit molt centralitzat i és l’Estat qui estableix els perfils lingüístics a l’hora d’accedir a una plaça. I cada volta que una comunitat autònoma amb una llengua cooficial ha intentat exigir el requisit lingüístic, el Tribunal Constitucional s’hi ha mostrat en contra. El resultat de tot plegat és que un jutge extremeny pot exercir al País Valencià sense cap necessitat de demostrar uns mínims coneixements de l’idioma propi dels valencians. Per a Mercè Teodoro, advocada amb 20 anys d’experiència, seria imprescindible exigir el requisit lingüístic als funcionaris de justícia. “Si un jutge no entén la llengua del país on s’exerceix, difícilment es podrà complir amb el principi d’immediació”, assevera.\nUna llengua subordinada. Per a aquesta professional, l’organització centralitzada de la justícia i la mateixa Constitució Espanyola determina en bona mesura el diferent estatus de què gaudeixen castellà i català. “La Constitució estableix que hi ha una llengua per a tot el territori que és el castellà i després n’hi ha d’altres que són exclusives d’alguns territoris. Aquesta subordinació lingüística es trasllada a tots els àmbits, també el judicial”, argumenta. Teodoro recorda, per exemple, que la llei orgànica del poder judicial permet als funcionaris de justícia parlar català, “si cap de les parts no s’hi oposa al·legant-ne el desconeixement que poguera produir indefensió”. Així doncs, apunta aquesta advocada, “no hi ha garantia per al català. El que es deriva del redactat de la llei és que la llengua normal és el castellà i el català s’admet només en determinades condicions”. La jurisprudència sobre aquesta qüestió és clara: mentre el castellà té un caràcter general, les altres llengües oficials tenen caràcter potestatiu.\nD’una altra banda, la Generalitat Valenciana s’ha desinhibit de la seua obligació promotora. Els successius governs mai no han mostrat cap interès per promocionar-ne l’ús. Al contrari del que passa en altres territoris amb llengües cooficials, el programa Cicerone, a través del qual es gestionen tots els procediments judicials, no té versió en català (vegeu entrevista en pàgina 44). Tampoc no s’ha dotat els jutjats d’assessors lingüístics ni de manuals jurídics en català. De fet, hi ha una sola traductora al català per a tots els jutjats del País Valencià. “La preocupació de l’administració per l’ús de la llengua en la justícia ha estat nul·la”, es lamenta l’advocat Moisès Vizcaíno. Els cursets de valencià que ofereix la Generalitat, coincideixen a apuntar totes les persones entrevistades per a aquest reportatge, no tenen gens d’incidència en l’ús real de l’idioma.\nDiglòssia judicial. Si entre els administradors de justícia el panorama és desolador, tampoc la situació no és molt millor pel que fa als usuaris de la justícia. És a dir, els sociolingüistes tenen un camp d’estudi ben interessant en l’àmbit de la justícia valenciana. El català continua apareixent a ulls de molts ciutadans com una llengua menor i, per tant, no apta per abordar els temes judicials. Com apunta l’advocada Mercè Teodoro, “hi ha una consciència generalitzada que el valencià és encara una llengua per a l’àmbit privat, però que no és útil per als intercanvis socials més formals”. “Que els jutges parlaren en català amb normalitat seria un pas endavant fonamental, ja que contribuiria a normalitzar i prestigiar l’idioma”, apunta el secretari judicial Ferran Puchades.\nSignifica això que a la Ciutat de la Justícia de València no se sent parlar català? En absolut. De fet, hi ha judicis que se celebren en català –més a les comarques que a les grans urbs– quan totes les parts hi estan d’acord, però la transcripció i tota la documentació del procés s’escriu en castellà. S’imposa, doncs, una inèrcia diglòssica: per a tot el que és l’ús jurídic del llenguatge s’utilitza el castellà, mentre que en usos informals el català té més presència social.\nTambé hi ha, però, usuaris i advocats catalanoparlants que s’estimen més fer els judicis en castellà. Juli Just, que és procurador a la ciutat de València i a l’àrea metropolitana ha vist molts de casos com aquests. “Malauradament, la llengua en el nostre país és encara motiu de conflicte –explica–. I ningú que està involucrat en un plet –que és ja de per si un conflicte– vol afegir-hi més tensió. A l’advocat el que li interessa és guanyar el judici i per això tracta de posar com menys traves millor. I, amb les poques facilitats que es posa en la justícia per a l’ús del valencià, usar-lo pot entrebancar el procés”. Mercè Teodoro afegeix un altre factor que explica que molts advocats amb sensibilitat lingüística acaben abdicant de la seua voluntat d’usar el català. “S’ha de tenir en compte que els jutjats estan molt saturats a causa de la falta de mitjans. Així doncs, per a alguns jutges i funcionaris de justícia, plantejar-los fer el judici i la documentació que se’n deriva, en valencià, suposa una complicació extra, perquè no n’hi ha l’hàbit. I això –remata l’advocada d’Acció Cultural– genera hostilitat i incomprensió”.\nHi ha qui, com Anna Oliver, Mercè Teodoro o Moisès Vizcaíno, han optat canviar aquesta dinàmica. “L’ambient et coacciona perquè faces els judicis en castellà, però els qui tenim sensibilitat no podem claudicar”, assegura Oliver. “Encara que el client siga castellanoparlant, jo sempre prepare els judicis en català. Preparar bé els casos és la nostra millor carta de presentació. I si això ho fem bé, el client no posarà reticències a l’idioma”, apunta aquesta advocada. I Mercè Teodoro recorda: “Perquè usar el nostre idioma no és una qüestió de cabuderia, sinó d’exercir els nostres drets lingüístics”.\n[Font: Violeta Tena, la revista El Temps núm. 1569, del mes de juliol]\nNext: El Consell de l’Advocacia Catalana, a l’ofrena floral a Rafael Casanova


Agenda dels esportistes FER (31 de juliol-2 d'agost) - Proyecto FER\nAgenda dels esportistes FER (31 de juliol-2 d’agost)\nEl mes d’agost s’inicia amb l’esport espanyol dirigint la seua atenció a la Comunitat Valenciana. En concret, a la ciutat de Castelló, seu durant este cap de setmana de la gran festa anual de l’atletisme en sol nacional, el Campionat d’Espanya a l’aire lliure. La competició es presenta com un assaig general abans del Mundial, fixat en Pekín del 22 al 31 d’agost. El Proyecte FER no falta a esta gran cita i desplaça fins les pistes del complexe esportiu Gaetà Huguet un contingent format per 12 atletes. I aspira a imposar el seu domini en tres de les quatre proves que es desenrotllaran en el fossal d’arena: la llargada masculina, la llargada femenina i el triple salt masculí.\nConxa Montaner, Mar Jover i Fátima Diame, tres atletes FER, es disputaran la corona nacional en la llargada femenina. A banda del títol, les tres somnien amb eixe gran i difícil salt de 6,70, que els permeta aconseguir la mínima mundialista per a Pekín. De moment, qui més s’ha apropat ha sigut l’alacantina Mar Jover, amb un registre de 6,65 durant un control en Sierra Nevada. En la llargada masculina, máxima expectació davant l’actuació d’Eusebio Cáceres, qui ja posseix la marca exigida per a Pekín. Fa poques hores, en la Diamond League d’Estocolmo, l’esportista d’Onil aconseguia un registre de 7,73m. La tercera prova de salts on el Projecte FER ha dipositat fonamentades esperances d’aconseguir l’or és el triple masculí. La incógnita és saber si Pablo Torrijos recuperarà la rutilant versió de principi de temporada, moment en que va proclamar-se subcampió continental. Altres esportistes FER que competiran en este Nacional absolut de Castelló són Fernando Ramos, Marcos Ruiz, Alejandro Kedar, Daniel Andújar, Adrià Sobrino, Paula Ferrándiz i Judit Prats.\nDel Campionat d’Espanya d’atletisme al Campionat del Món de ciclisme paralímpic en ruta, competició que se celebra en Suïssa i en la qual participa Maurice Eckhard. L’esportista FER afronta el seu nové Mundial. Fins la data, acumula huit medalles en altres tants Campionats anteriors. De moment, este passat dijous, 30 de juliol, finalitzava en la quarta posició en la contrarrellotge individual. Només 15 segons el separaven del podi i de la medalla de bronze. Encara disputarà la prova de fons en carretera. Serà este dissabte, 1 d’agost. Coneix el traçat, relativament exigent, i considera que s’ajusta prou a les seues possibilitats.\nL’agenda d’este primer cap de setmana d’agost es completa amb triatló, ciclisme i judo. La triatleta Tamara Gómez torna a escena amb una prova de puntuació olímpica que es disputa en la mateixa ciutat dels Jocs de 2016, Rio de Janeiro. Es desenrotllarà en el circuit que albergarà la competició olímpica i repartix una bona quantitat de punts per a la cita de Rio. A més, la ciclista Cristina Martínez Bonafé es desplaça fins Alemanya per a competir en una nova prova de la Copa del Món, el judoka León Villar participa en una Copa de Espanya que se celebra este dissabte, dia 1 d’agost, en Valencia, i l’atleta Luis Salort estarà present en la final dels 110m tanques del Festival Olímpic de la Joventut que està celebrant-se en Tiblisi, capital de Georgia.\nPrevious Post Les reines valencianes de la llargada busquen la mínima per a Pekín al Campionat d’Espanya absolut de Castelló\nNext Post Maurice Eckhard es proclama subcampió mundial en Suïssa


Esteve López desperta i comença a 'processar i respondre' - FÒRUM.ad\nEsteve López desperta i comença a ‘processar i respondre’\nOn: 05/10/13 15:56\nL’exsubsíndic general Esteve López ja ha despertat de la hipotèrmia induïda a la que l’havien sotmès després de patir una parada cardíaca aquest dimecres. Segons ha informat el cap de guàrdia de l’Hospital Nostra Senyora de Meritxell, López processa i respon a les primeres indicacions que se li estan donant. Tot i que encara està greu, el cap de guàrdia ha indicat que aquesta és una ‘dada positiva’.\nDes que se li va començar a retirar la hipotèrmia, aquest divendres al vespre, López està responent a les primeres indicacions dels metges com seguir amb la mirada, i està responent favorablement a la retirada de la medicació. Les primeres reaccions estan sent favorables i això fa ser optimistes, tot i que el cap de guàrdia ha recordat que encara no està bé.\nL’exsubsíndic Esteve López es troba ingressat a la Unitat de Cures Intensives de l’Hospital Nostra Senyora de Meritxell des del passat dimecres, quan va patir una aturada cardíaca mentre es trobava a la feina.\nPrevious Post: Literatura infantil i juvenil: Ratlles blaves\nNext Post: La tercera ‘Gimkna’t a 7 bandes’ arriba al seu màxim de participació amb 200 joves


27 maig 2021Conselleria de Transició Energètica, Sectors Productius i Memòria Democràtica\nEl Govern lliura les restes de Miquel Martorell a la seva família NNota Informativa\nHa estat durant un acte privat al cementeri de Palma, al qual han assistit el vicepresident, Juan Pedro Yllanes, i el secretari autonòmic, Jesús Jurado, que han lliurat als familiars el certificat de víctima del franquisme de Miquel Martorell Gelabert.\nEl Govern de les Illes Balears ha lliurat aquest dijous les restes de Miquel Martorell Gelabert a la seva família, en un acte privat que ha tingut lloc al cementeri de Palma.\nMiquel Martorell, originari de Bunyola, va ser afusellat a l’antiga carretera de Palma a Portocolom, entre els km 19 i 20, entre els mesos d’octubre i desembre de 1936. El seu cos va ser enterrat al cementeri de Llucmajor i les restes varen ser recuperades arran de les tasques d’exhumació duites a terme l’any 2019 per la Societat Aranzadi dins el Pla d’Actuació de Fosses 2018-2019, impulsat pel Govern de les Illes Balears.\nA l’acte de lliurament, celebrat aquest matí, hi han estat presents el vicepresident i conseller de Transició Energètica, Sectors Productius i Memòria Democràtica, Juan Pedro Yllanes; el secretari autonòmic de Sectors Productius i Memòria Democràtica, Jesús Jurado; el director general de Memòria Democràtica, Marc Herrera; Maite Blázquez i Maria Antònia Oliver, en representació de la Comissió de Fosses de les Illes Balears i de l’associació Memòria de Mallorca, així com representants dels ajuntaments de Bunyola, Llucmajor, Palma, i membres de la Societat Aranzadi.\nLes restes de Miquel Martorell varen ser identificades a principis de 2020 juntament amb les d’altres dues víctimes —Antoni Oliver Jordà, natural de Pollença, i Macià Salvà Coll, del Coll d’en Rabassa. Tots tres havien estat assassinats i enterrats en una fossa comuna al cementeri de Llucmajor. Per a la seva identificació, varen ser cabdals tant les anàlisis d’ADN com els estudis antropològics realitzats per la Societat Aranzadi.\nAvui, els seus familiars també han rebut de mans del vicepresident, Juan Pedro Yllanes, el certificat de reconeixement com a víctima del franquisme a nom de Miquel Martorell Gelabert, que reconeix «el seu patiment i la greu injustícia a la qual fou sotmès, ell i la seva família». És un document que atorga el Govern de les Illes Balears en aplicació de la Llei 2/2018 , de 13 d’abril, de memòria i reconeixement democràtics de les Illes Balears, i a proposta de la Comissió Tècnica de la llei esmentada.\nNascut a Orient (Bunyola) el 3 de juliol de 1901, morí assassinat a l’edat de 35 anys. Era fill de jornalers i carboners. El cadàver va aparèixer el 3 de desembre de 1936 vora la cuneta de la carretera de Palma a Portocolom, a Llucmajor, amb múltiples ferides de bala, amb les mans fermades a l’esquena i sobre un bassiot de sang, tal com recull la historiadora Bàrbara Suau en la comunicació feta sobre Miquel Martorell Gelabert a les V Jornades d’Estudis Locals de Bunyola. El cadàver va ser enterrat sense identificar. La seva dona va reconèixer la roba i les pertinences una setmana després que fos enterrat al cementeri de Llucmajor. Tenia un fill de dos anys. Segons la família, se sentia perseguit i s’havia amagat diverses vegades a Alaró.


Llista d'accions a executar per treballar amb Atom directament sobre un repositori a Github Qüestions prèvies: El paquet GitHub for Atom ja ve instal·lat al Core des de la versió 1.8. Caldrà posar-lo en comunicació amb GitHub perquè aquest ens doni un "token", una clau d'accés, per permetre que Atom faci els commits a GitHub. Inici d'un repositori En local Creem el directori al nostre\nQuè és Atom? Intal·lació a Ubuntu Descàrrega del paquet deb de https://atom.io/download/deb Obrir una línia de comandaments a la carpeta on hi hagi el paquet deb descarregat i escriure: # Install Atom sudo dpkg -i atom-amd64.deb # Install Atom's dependencies if they are missing sudo apt-get -f install Actualització de versions Per actualitzar la versió cal repetir la instal·lació\nJornades IOC 10 anys\nQui té un amic té un tresor. Així que qui en té tants és l'home més ric del món: Gràcies a vosaltres! Ep! i jo també tenia preparada una pechakucha que no vaig posar per no endarrerir-nos més:\nIntent d'autobiografia -1- La nit dels temps\nVaig començar a treballar en formació d'adults potser el 76, al que després esdevindria l’Escola d’adults del Clot, a l'Associació de veïns del Clot-Camp de l'Arpa. Recordo que jo anava a estudiar a la universitat i, baixant pel carrer Muntanya a buscar el metro vaig veure un anunci que deia: Es busquen voluntaris per fer classes d'adults. Jo estudiava Biologia a la UB, a la Pl. Universitat, i\nActualització de la versió d'Sphinx\nSi ja tenim instal·lat Sphinx però volem tenir la darrera versió estable podem actualitzar-la amb pip, l'instal·lador de paquets de python amb l'ordre: sudo pip install sphinx --upgrade Per saber quina és la versió d'sphinx instal·lada, o per comprovar que s'ha actualitzat escrivim: sphinx-build -h o bé sphinx-build --version\nQuè fer després d'actualitzar Ubuntu\nVet aquí la llista de programes que m'he d'instal·lar després d'actualitzar la versió d'Ubuntu: synaptic: per instal·lar fàcilment els programes i paquets que calgui dropbox: per sincronitzar amb el servidor remot i altres ordinadors java: per fer anar LibreOffice calibre: per la gestió de la biblioteca de llibres electrònics shutter: per capturar imatges i editar-les vlc: per reporduir vídeo i\nNavegant per l'interior de la documentació creada per Sphinx\nEn aquest article veurem algunes de les possibilitats que ofereix el llenguatge de marques RST i Sphinx per generar enllaços i dreceres a l'interior de la documentació que crea. Referències internes Una referència interna ens remet a un altre punt de la documentació on es tracta el tema del que estem parlant. La solució més habitual és un text del tipus: Tal com es pot veure a la Secció... o bé\nEstructura dels documents amb Sphinx\nQuan encetem un projecte de documentació amb Sphinx només seguint les indicacions bàsiques veurem que cada fitxer es converteix en un capítol. Dins d'aquest capítol, amb la formatació RST d'encapçalaments, podem crear seccions i subseccions. Però, com podem incloure subdocuments dins d'aquesta estructura?. En altres paraules, com dibuixem l'arbre de continguts del document? Com aconseguim una\nQuè tenen en comú el Manual de l'usuari de Mahara i la Documentació no oficial de Sublime Text, l'excel·lent editor de codi i text? Si visiteu ambdós llocs us trobareu amb un espai web molt ben estructurat i organitzat, amb informació rica i fàcil de trobar gràcies al formatatge del contingut. És a dir, són llocs que tots voldríem tenir per a mostrar la nostra documentació. Doncs ho podem tenir\nTags: epub LaTeX Mahara tecnologia Ubuntu\nHi ha moltes eines per crear blogs. Des de les més potents i sofisticades (aquest mateix blogger o wordpress) fins a eines més senzilles que es poden editar des del web o bé en local i, en acabat, penjar al web. Però avui volem destacar-ne una especialment interessant. Es tracta de postach.io. És una aplicació a la que s'entra identificant-se amb l'identificador d'Evernote i que permet publicar\nCoursePacker és una aplicació web http://www.coursepacker.org/ on podem carregar una sèrie de fitxers de text de diferents tipus (html, pdf, odt, txt, doc, docx i rdf), etiquetar-los, dir el tipus de llicència que tenen (usualment variants de les CC), ordenar-los per capítols i seccions i, finalment empaquetar-los (d'aquí el nom) i previsualitzar-los. Veurem que s'ha generat un document únic\nTags: societat tecnologia\nTags: 'Moodle' 'Mahara' 'Moodlemoot'\nTags: 'societat' 'tecnologia'


El TC admet el recurs del PP contra la llei d'habitatge catalana - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl TC admet el recurs del PP contra la llei d'habitatge catalana\nEl TC admet el recurs del PP contra la llei d'habitatge catalana Regió7\nEl Tribunal Constitucional ha admès a tràmit el recurs del PP contra el decret llei de mesures urgents per millorar l'accés a l'habitatge impulsat el 2019 pel Govern, que obliga els grans tenidors a oferir lloguer social a les persones vulnerables que ocupin il·legalment un habitatge. Segons el TC, el ple de l'alt tribunal ha admès el recurs, interposat per més de 50 diputats del PP al Congrés, i ha donat quinze dies al Parlament i a la Generalitat perquè puguin presentar-hi al·legacions.\nEl PP considera que el decret llei aprovat pel Govern vulnera el dret a la propietat privada i no respecta un dret fonamental que s'aplica a tot Espanya. «No permetrem que Catalunya esdevingui una mena de paradís okupa inèdit a la resta d'Europa, i alhora en un infern tant per als propietaris com per a les famílies que no ocupen cap pis», va afirmar Alejandro Fernández, líder del PP.\nSandro Rosell reclama una indemnització milionària per la presó preventiva.\nSandro Rosell reclama a l'Estat una indemnització de més de 29 milions pels dos anys en presó preventiva.


Lukan Sant Gallenkirch Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nLukan-, Montafonerhusli, Sant Gallenkirch, Àustria, 6791 - Veure al mapaExcepcional9,6Basada en1comentariLukanVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 32 fotosUbicació excepcional 10,0Veure al mapa10,0UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassa\nSobre l'allotjamentDescripcióIdeal tant per a la diversió com per al relax, Lukan es troba a la zona de Sankt Gallenkirch de la ciutat de Sant Gallenkirch. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Lukan ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, renta vaixelles a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Lukan és una elecció inteligents per a viatgers a Sant Gallenkirch, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisiócalefaccióplat de dutxabalcó/terrassaempolles d'aigua de cortesiarenta vaixellesbanyeranevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésInformació útilEntrada/SortidaHorari d'entrada des de: 03:00 PMHorari d'entrada fins a: 06:00 PMHorari de sortida des de: 09:00 AMHorari de sortida fins a: 10:00 AML'allotjamentNombre d'habitacions: 1Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Belvilla t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.Mostrar més


TOT SON PUNTS DE VISTA: mayo 2012\nEns decidíem la Maria Jesús Lorente Ruiz, i l’Antonio Mora Vergés, a fer el camí que des de Castellar mena fins a Can Padró, ja dins del terme de Sentmenat.\nD’aquesta casa arreu trobem la mateixa informació : Masia de planta rectangular i dues crugies, amb teulada a dues vessants i carener perpendicular a la façana de migdia. L'edifici té molts afegits al llarg del temps, tant a la banda de davant, a l'esquerra, com a la part posterior i als voltants. Cal destacar-ne una finestra gòtica.\nNosaltres trobàvem particularment remarcable la galeria coberta, que suporten uns arcs.\nActualment la casa sembla ‘poc habitada’ en algun lloc s’explica que es fa servir com a segona residència.\nLa casa ha estat objecte d’un Projecte de Final de Carrera, en el que trobàvem informació molt interessant :\nEl lloc on es troba la masia de can Padró era conegut antigament com el Coll de Solanet.\n(L'any 1052 ja es troba aquesta referència: "in ipso Collo de Solaneto"). La masia apareix documentada el any 1161 com a Mas de Solanet. Per tant, d’aquesta masia – inicialment de dos cossos – se’n té constància que es va originar en el període del segles XII-XVI.\nDel llinatge Solanet n’hi ha constància documental des del any 1236. S'ha trobat un pergamí d'aquesta època on Pere Guillem (Pere, fill de Guillem) cedeix la masia al seu fill Arnal.\nL’any 1437, existeix una còpia d'un llevador de censos realitzat pel notari Alemany de Barcelona a la zona del Castell de Sentmenat en el qual, s’especifica el nom i el cognom del cap de família d’aquesta casa , Guillem de Solanet.\nA les darreries del segle XV , constatem un canvi pel que fa als cognoms de la família. Entra com a hereu Bernat Padró, fill gran de Can Padró de Sant Vicenç.\nEl blasó d’aquesta família és : http://www.armoria.info/libro_de_armoria/PADR%D3.html\nA partir d'aquesta data, els registres on s’esmenta la masia, figura com Padró- Solanet, o Padró de la Muntanya, o bé Padró només.\nL’any 1553 , en una còpia del fogatge, s’especifica el nom i el cognom del cap de família d’aquesta casa, Antic Padró-Solanet.\nEl fogatge era un cens o recompte de totes les cases de cada localitat, i servia per establir la quantitat de diners que cada municipi havia d'aportar a la Corona d'Aragó. El sistema –força injust – deixava el repartiment en mans dels ‘cacics locals’ , i va estar vigent fins l’any 1978.\nA mitjans del segle XVI, el llinatge dels Padró-Solanet , s’uneix amb els Mir, pel matrimoni, entre el fill hereu i la filla del Mas Mir de Polinyà. La masia es coneixerà com Can Padró del Mas Mir.\nL’any 1716 en el cadastre de José Patiño, es documenta el mas, i esmenta com propietari a Jaume Vilanova Padró.\nEncara a mitjans del segle XVIII, es fa referència a l’existència d'un document en el que apareix Josep Padró-Solanet com l'hereu de Can Padró.\nLa sortida del tot plàcida ha consumit escassament tres quarts d’hora, i perquè ens entreteníem a retratar la bassa.\nHem fet però un llarg recorregut per la història d’aquesta contrada, oi ?.\nEl Josep Antoni Uriz Rodríguez, ens envia una preciosa imatge de l’església de Santa Maria de Guimerà; a la portalada, en els capitells d'accés, encara hi ha els escuts esculpits de Guerau Alemany i Gueraua de Rocabertí que iniciaren les obres de construcció d’aquest temple gòtic. Guerau va morir al 1326, aquesta data aporta una cronologia aproximada de l'església.\nL'església gòtica va romandre inacabada fins al segle XIV.\nPosteriorment s'iniciaren les noves obres datades del segle XVIII.\nAl segle XX es realitzà la part de l'absis i del presbiteri per Jujol.\nLa parròquia la trobem documentada des de mitjans del segle XII en una relació de parròquies del bisbat de Vic; fa referència sens dubte a la primitiva església romànica de Santa Maria, de la que més enllà d’aquestes dades no en tenim coneixement.\nLa descripció ‘tècnica’ ens diu : Església de nau única amb coberta a base de tres trams de volta de creueria, on als laterals s'hi insereixen les capelles laterals, cada una d'elles de cronologia diversa i allotjades entre els diferents contraforts laterals. Exteriorment, als peus de l'església i a la seva banda esquerra, s'hi adossa el campanar de planta quadrada i dos trams d'alçada. Posteriorment al campanar, seguint el lateral esquerre intern de l'església hi ha la capella dedicada a baptisteri, també amb la coberta de creueria. Després hi ha la capella del Sant Crist d'igual estructura i per últim hi ha una nova capella gòtica coronada per una cúpula del segle XIX. Simètricament situada davant d'aquesta capella n’hi ha una altra del mateix estil dedicada a l'advocació de Sant Sebastià. L'absis és de morfologia hexagonal i hi allotja el retaule de la Mare de Déu de l'Assumpció de Josep MªJujol, fet cap als anys 1944-46 d'alabastre policromat.\nA l’interior podreu admirar :\nDe l’exterior des de la portadala gòtica situada als peus, ens ‘descobrien’ detalls molts interessants : Sobre el sòcol es recolzen les bases i les columnes. A cada costat hi ha vuit columnes sortints, intercalades amb columnetes encaixades. Als capitells hi ha esculpit, cares d'homes, escuts i flors. La línia d'arrencada de les arquivoltes està correguda, donant la forma de botzina a la porta. Damunt de la línia d'imposta tenim les arquivoltes amb forma de feixos. Es pot observar una estela funerària discoïdal que conserva el cap i el coll i es troba encastada a un dels murs laterals de la plaça de l'església. Aquesta estela és valuosa pel seu bon estat de conservació i pels alts relleus decoratius que la conformen a la part superior del cap. Aquest cap circular té un marge exterior sobresortit on, a l'interior s'hi entrellacen filades concèntriques de semicercles deixant a l'espai central un buit, també circular, on al mig hi ha un delicat alt relleu d'una flor. Podria provenir de l'antic fossar, desmuntat en construir l'altar de Sant Sebastià. Notable també és el sarcòfag d'estil gòtic primitiu, encara que amb reminiscències romàniques, que trobem adossat al mur lateral de contenció de l'església parroquial, es troba situat just a l'arc veí d'una de les esteles funeràries discoïdals millor conservades de l'Urgell; el sarcòfag conserva únicament la part que es correspondria amb la caixa, havent perdut la tapa. Té forma de paral•lelepípede i en un dels laterals conserva en alt relleu les figures de cinc escuts nobiliaris emmarcats sota arcs apuntats lobulats interiorment. Cada escut té una representació diferent, malgrat coincidir simètricament. Als extrems, com a emblema, hi ha tres torres de l'homenatge coronades per merlets disposades piramidalment. Els següent emblema heràldic consisteix en una sola torre merletada superiorment i finalment en l'espai central hi ha un escut amb una àguila rampant d'ales esteses. Als extrems superiors hi ha alts relleus, un en forma de creu tallada en diagonal i l'altre en forma de creu en alt relleu dins un cercle.\nVeniu a Guimerà !\nSol ésser de llautó, plom, etc i molt rarament d'or o argent.L'àmbit d'ús dels getons és molt ampli: fitxes de joc, per a utilitzar telèfons o altres aparells, unitats per a facilitar la comptabilitat, monedes de caràcter privat (eclesiàstic, de cooperatives, etc). Hom en coneix des de l'època romana, i el seu ús s'estengué a camps molt diversos en els temps medievals i moderns, sobretot a França. A la corona catalanoaragonesa hom pot assenyalar les pellofes i els ploms eclesiàstics (segles XV-XIX), els ploms de veremes que permetien el control de la producció entrada a la ciutat (Tàrrega sege XV), les fitxes de cooperatives destinades a avaluar les compres dels socis amb vista al repartiment dels beneficis (segles XIX-XX) i altres tipus aïllats com els de l'Hospital Desvilar (segle XV), els dels mercaders catalans de Messina (segle XV) i diferents peces de plom, algunes imitant tipus monetaris, d'aplicació poc coneguda (senyal). També són getons les fitxes emprades per bars i altres establiments en temps de penúria de moneda menuda.\nDits també necròpolis, fossar, o camposanto en llengua castellana, aquests indrets s’associen a la pau, el repòs, el descans etern,... i en molts , no és infreqüent trobar-hi veritables obres d’ art.\nA http://imatgesdesilenci.blogspot.com.es/ n’ hi trobareu algunes mostres.\nDes de la distància, situat prop de la casa dita el Saiol Comtal , amb l’única pretensió de recollir la perfecta integració amb el paisatge, retratava el cementiri de Moià.\nAquest cementiri es fa servir des de finals del segle XIX, fins aleshores el cementiri havia estat a la zona de l'actual hospital; el primer fossar conegut però , és el que estava situat a la plaça major del poble al costat de Santa Maria; encara hi ha restes in situ, en ambdós ubicacions ; Plaça Major i l'hospital, com s’ha constatat en fer treballs en el subsòl.\nEl cementiri està format per nínxols en paret, tot i que hi ha algun panteó però tots estan distribuïts entorn a les parets del recinte. Hi ha alguna fila de nínxols que divideix el terreny del cementiri estant perpendiculars als murs nord i sud.\nCal destacar el nínxol de la família del tenor Viñas, tot i que ell no reposa a Moià.\nL'accés al cementiri es fa per la banda est i per una porta de ferro forjat en la que es pot llegir la data 1874.\nEl mur est confronta amb el mur oest de l'ermita del Remei, que queda fora del cementiri, i amb la base de la creu del Remei. Construïda a l'any 1578 a càrrec de la família Saiol , dins els termes de la propietat del Saiol Comtal, al peu del camí públic. Les despeses de l'obra van anar a càrrec del prevere Serpà Saiol. Estigué dedicada a la Mare de déu del Roser fins que es construí la capella del Roser a l'església Parroquial.\nDurant el segle XII la vila de Caldes estava emmurallada, i en trobem constància en documents de l'any 1102 en que s’esmenta que existia una muralla amb quatre portals que permetien l'entrada a l'interior de la vila i que corresponien als punts cardinals. Així, al carrer de Vic hi hauria un portal orientat tramuntana. Al portal de Vic, durant el segle XVIII, va existir una capella.\nA ponent hauria existit el portal de Santa Susanna, documentat al 1344.\nAl sud, el portal de Santa Esperança.\nDe l'any 1370 es documenta el portal Nou, que a mitjans del segle XVI serà conegut com a Portal d'en Bellit.\nI a llevant el portal de Salze, esmentat en un document de l'any 1387, data en que es documenta el Portal d'en Porcell, també dit de Berenguer Porcell.\nLa denominació ‘de Montbui’ apareix a partir del XIII pel seu veïnatge amb la baronia del mateix nom (el feu de Montbui es constituí el 1059 amb la segregació d'una petita part del terme), la vila fou durant l'edat mitjana de jurisdicció reial, tret de curts períodes en què fou alienada de la corona.\nDurant el segle XIV li foren concedits els mateixos privilegis de què gaudien els habitants de Barcelona i adquirint la categoria de carrer de Barcelona.\nDurant el segle XVII, concretament de l'any 1616, se sap que hi haurà un altre portal, conegut amb el nom de portal de l'Àngel anomenat així perquè aquest estava custodiat per un àngel. Altres fonts expliquen que el portal hauria dut el nom de Portal d'en Roig, i també portal de Don Carles.\nTambé es tenen documentats d’altres portals que s'aniran construint en llarg del temps, com a conseqüència de les necessitats de la vila.\nJa del segle XV, concretament a partir de l'any 1454, i fins el segle XIX es tenen referències del Portal de La Portalera o La Portalera.\nDe l'any 1581 es té constància de l'existència del portal de l'Abeurador, situat al carrer que porta el mateix nom i que formava part dels Corredossos de la muralla.\nDel segle XV trobem datat un nou portal conegut com Portal de Barcelona.\nDe l'any 1684 (segle XVII) es té coneixement del Portal del Pont, que també va rebre el nom de Portal de Sant Cristòfol durant el segle XVIII.\nJa del segle XIX, (concretament l'any 1860) es té coneixement del Portal de la Bretxa, que correspon al carrer que porta el mateix nom i que uneix el carrer Major amb els Corredossos.\nDe l'any 1867 ja durant el segle XIX es coneix la Porta dels Jaquesos. A mitjans del segle XIX, s'inicià una remodelació i engrandiment del recinte urbà extra murs i s'ultrapassà l'àmbit de l'antiga població emmurallada.\nEn el segle XIX una de les torres de defensa d'un dels portals d'entrada al recinte emmurallat, situada a la cantonada entre els carrers Major i Bigue, s'habilità com a presó, fet que li ha donat nom fins a l'actualitat.\nGranollers ha fet una tasca de recuperació històrica del traçat de la muralla, assenyalant els llocs on estaven situats els antics portals. El recorregut evidència la petitesa d’aquesta Ciutat fins al segle XIX.\nNo serà tasca complicada – ni costosa en termes econòmics; tenim en país en situació de fallida- fer el mateix a la Vila de Caldes de Montbui.\nEm costava identificar aquesta casa que possiblement s’aixecava en un entorn de pau, i amb un moderat nivell de soroll - té façana a la carretera que mena fins a Moià - , el tràfic actual ha convertit aquest espai en que hi ha una corba quasi en angle recte, en un dels indrets més sorollosos de Sant Feliu de Codines.\nRetratava la casa des de costat contrari , de fet només la façana plana amb elements formals -llindes, medallons- i decoratius -botons ceràmics, esgrafiats- representatius del llenguatge del modernisme, d’aquest edifici entre mitgeres, compost de soterrani, planta baixa i pis. A la mitgera de ponent sobresurt el cos que inclou l'escala. L'edifici té un aspecte descurat.\nJoan Rubió i Bellver ( Reus 24 d'abril de 1870 - Barcelona 30 de novembre de 1952 ) va ser l'arquitecte d'aquesta casa. Junt amb Can Trinxet són les dues úniques edificacions del terme de Sant Feliu de Codines que se li han atribuït.\nSant Feliu de Codines faria molt santament, si elaborava un catàleg dels seus edificis més emblematics.\nEm cridava l’atenció aquest edifici aïllat, al que es qualifica de tipologia ciutat-jardí, compost de planta baixa i dos pisos amb coberta plana limitada per una balustrada que inclou un frontó en la façana principal. Les façanes són planes i de composició clàssica. Els elements formals i decoratius són representatius del neoclassicisme.\nEns caldria un xic més d’informació :\nQui va encarregar la construcció d’aquest magnífic edifici ?\nQui es va fer càrrec de dirigir les obres ?\nL’escut que llueix a dalt de la façana, té algun sentit heràldic ?.\nÉs una malaltia que no garanteix el desenvolupament de les ‘ alegries de la casa’ .\nRecordo les traduccions macarròniques del llatí :\nAve, Caesar, morituri te salutant / LAS AVES DEL CESAR SE MORIAN POR FALTA DE SALUD\nMater tua mala burra est / TU MADRE ES UNA MALA BURRA\nI, atenen la catastròfica situació econòmica del Regne d’Espanya proposava :\nPlasmopara obducens / EL PARO ABDUCE EL PLASMA\nCertament l’atur literalment ‘ mata la vida’ , i més enllà de la resistència heroica dels catalans, que han aconseguit 4.000.000 € per reduir l’ impacte dels ‘ danys col•laterals’ , que en forma de restriccions a l’educació, la sanitat , i la justifica social, els governs han previst particularment per als que vivim en aquest territori. No s’han fet maratons a d’altres llocs de l’estat perquè la duresa de les ‘retallades’ és molt menor.\nEn un recent article feia esment a un català que va ser ministre durant la Dictadura; de Franco no us en puc explicar res de bo, però en qüestions econòmiques es refiava dels catalans, els veia capaços, honestos i amb un ‘sentit d’estat’, que fins i tot l’admirava a ell mateix. Ara tornem a tenir al davant del Gobierno un altre gallec, no sembla però que tingui – ni de lluny – l’astúcia del dictador, perquè s’ha envoltat de persones - que possiblement li son fidels – de les que no es pot però, predicar en absolut allò de la capacitat, honestedad, i sentit d’estat.\nMalgrat la incorrecta traducció del llatí, és dolorosament cert, i a Catalunya ho patim molt especialment que EL PARO ABDUCE EL PLASMA\nDeia en l’article dedicat a la casa homònima de Sentmenat:\nRiera: llinatge existent a Celrà, Osor, Mollet d'Empordà, Caldes de Montbui, Mataró, Igualada, Barcelona, Valls, Vilallonga, Anglesola, Artesa de Segre, Tàrrega, Alacant, Gata, Muro, Vall d'Evo, Vall de Laguar, Mallorca, Menorca, Eivissa... afegeixo Sentmenat, i podria fer-ho de totes i cadascuna de les poblacions de Catalunya. Tingueu per afegit Castellar del Vallès.\nEm sobtava llegir sobre aquesta casa construïda al segle XV, i modificada al segle XVII, per ser refeta al segle XIX; que havia estat la residència del Marquès de Sant Esteve de Castellar. El títol s’atorgava el 1896 a Emília Carles i Tolrà, i el segon marquès Emili Carles-Tolrà i Amat, morirà al seu exili a Nàpols, en un context històric ple d’estranyes – i fins ara inexplicades - circumstancies. M’agradarà rebre informació al respecte a l’email coneixercatalunya@gmail.com\nActualment a Can Riera – on volia accedir, però el cartell PROHIBIDA LA ENTRADA, em va dissuadir – s’hi crien gossos de la raça rottweiler. Us en deixo l’enllaç.http://www.canriera.cat/\nDe la casa a la fitxa ‘històrica’ llegim :\nMasia de planta rectangular, encimbellada per un cos sobreposat, que presenta base quadrada i teulada a quatre vessants. En els seus quatre cantons hi ha tres obertures, de formes ogivals, facilitant l'entrada de llum a l'interior. La teulada presenta un ràfec de notòria volada que requereix un fort embigat. El portal, situat a la façana principal, és d'arc rodó de mig punt. Les grans arcades que s'han obert en els laterals i que són fruit de posteriors modificacions, segueixen la mateixa línia d'arcades. Els murs són estucats totalment. A continuació dels laterals, transcorre un mur també arrebossat que tanca totalment els patis davanters, a través dels quals s'accedeix a la casa un cop traspassat el llindar. Per fora del tancat i començant des del mateix mur que fa de lateral a la casa, s'hi poden veure unes obertures de línia verticalitzant i esbocinades que indiquen el gruix dels murs de la tanca i de la façana.\nLa proximitat a la carretera de Castellar del Vallès a Terrassa que circumda la casa, ens fa difícil fotografiar-la.\nPublicado por ANTONIO en 6:46 No hay comentarios:\nLa comtessa de Morillo reconeix la Nació Catalana i el seu himne.\nEsperanza Fuencisla Aguirre y Gil de Biedma, més coneguda com la Presidenta de la Comunitat Madrid, ha fet unes declaracions en les que ‘mutatis mutandi ‘ per justificar anteriors declaracions seves de caire clarament feixista, reconeix la ‘qualitat’ de Nació a Catalunya, i posa com exemple el fet que algú xiuli mentre es canten ‘els Segadors, com en alguna ocasió s’ha quan sona l’himne espanyol.\nDe l’himne de Madrid – que també en té – no en fa esment.\nMés enllà dels continus excessos de la comtessa, cal posar fil a l’agulla i demanar-li responsabilitats – com a la resta de ‘comunitats mentideres del PP’ - , politiques i fins penals. En aquesta hora cal que els Portadors de Pobresa, intentin com la dona del Cèsar – a més de ser honrats, semblar-ho -.\nVinculat amb l’escàndol de Bankia, m’arribava el rumor que les companyes asseguradores que treballen amb bancs i caixes, estan en una situació ‘molt delicada’ .En tinc una particular mostra tota vegada que a la nostra Comunitat del Parquing tenim un problema, l’asseguradora es fa l’orni per atendre un sinistre que comunicàvem en data 02.03.2012.\nEm reservo – de moment – el nom de la companyia.\nUn consell : Reviseu l’assegurança que teniu contractada per la llar, el vehicle o qualsevol altra.\nEl Josep Antoni Uriz Rodríguez ens feia arribar una excel•lent imatge d’aquesta església d'origen preromànic, esmentada des del 888 i reedificada en època romànica, al segle XII, ampliada, modificada i retocada totalment a partir del segle XVII, amb ‘els diners de les ameriques’ ; aleshores s'allargà la nau amb un presbiteri que substituí l'antic absis, es construïren dues capelles laterals (una de les quals data del 1735), unes golfes i dos arcs als murs de la nau per allotjar-hi altars laterals, així com un nou campanar de torre, massís, amb una gran finestra a cada cara del pis superior. També li foren afegides una capella del santíssim a l'esquerra del presbiterià i una sagristia a la dreta. A la segona capella de la part sud es conserva una imatge de la Mare de Déu del Roser, dita de Moreta, del segle XVIII.\nEl terme – quasi infinit de les Lloses – aixopluga un bon nombre d’elements patrimonials, als que no dissortadament no se’ls ha donat, la publicitat i el reconeixement que en un ‘país civilitzat ‘ tindrien; certament avui quan la misèria obliga a fer maratons per evitar la mort per inanició, malnutrició i/o descurança de moltes persones, sembla que aquestes reivindicacions estan fora de lloc, ‘no toquen’. Pensem contràriament que toquen i molt, ja que quasi perduda l’activitat industrial, ofegades l’agricultura i la ramaderia, només en el turisme s’albira un cert creixement. I certament turisme d’alcohol i drogues, ja en tenim més del que ens pertoca.\nDemanava a Santa Maria de Matamala, la seva protecció davant de les continues accions dels Portadors de Pobresa, i per la seva intercessió elevava una vegada més la meva pregaria a l’Altíssim ; Senyor, allibera el teu poble !!!! .\nText : Antonio Mora Vergés\nFotografies : Josep Antoni Uriz Rodríguez\nLa colla formada per l’Àngels, la Rosa i el Miquel, seguint en aquesta ocasió la petjada experta del Lluis, que coneix perfectament els cingles de Coforb, anomenats també les ‘tres Maries’, s’arribaven fins a la casa dita de la Torneula , seguint un itinerari que des de la carretera de Berga a Sant Llorenç de Morunys just en arribar a la boca del túnel de la Mina on hi ha la cruïlla a l’esquerra que duu a Capolat, continua per la pista asfaltada i poc després de passar la Font Gran un rètol els indicà el camí de terra que el menarà fins a Torneula.\nEl paratge per qui li agradi la muntanya és fabulós, caminàvem pas a pas per entremig del bosc i dels prats mentre seguíem la ruta. En aquesta època de l’any, la pluja caiguda els dies passats entapissa la terra d’herba amb un to verd brillant i on ressalten les flors de diferents colors. L’olor del timó (farigola) s’endinsa als nostres narius i ens delectem amb el seu perfum.\nSeguint la pista, poc després un senderoi entre arbres ens porta a un cingle on divisem les terres d’Avià i les cases de pagès del seus voltants.\nPoc després trobem un parell de basses plenes d’aigua i també una mica de llot que ens fa enfangar les botes. Davant nostre s’alça la casa de Torneula amb les seves dependències.\nHom pensa que el topònim sorgeix a mitjan segle X, un cop la frontera és lluny i s’ha consolidat plenament la zona sota domini cerdà; ‘la Torre de les Bromes o de la Boira’ (Turrem Nebule), es transformarà en Torneula.\nEn trobem referències documentals l’any 1341, quan Guillem de Sant Salvador de Torneula fou testimoni d’un acte jurídic (Guillelmo de sancto Salvatore de Torneula), on ja s’associa l’advocació de l’antiga església al roc prominent de la Torre de les Bromes.\nL’anomena actualment Roc de Sant Salvador, és un cingle o penya-segat imponent , que vist des del Berguedà jussà , sembla tot ell com una torre.\nL’edifici del mas de la Torneula abandonat avui, podem datar-lo vers la ﬁ de l’època moderna quan s’hi construiria un mas que s’abandonaria en plena època contemporània.\nEl Lluís ens explica algunes de les penalitats viscudes per la darrera família que hi va viure , i que podem reduir a les dificultats de viure en un lloc aïllat; els treballs per portar els fills a col•legi quan eren petits, i les caminades que li calia fer al masover, per anar a treballar a Berga, en els períodes en davallava la feina al camp, i/o calien ‘diners frescos’. La conclusió és tot del previsible, res no és fàcil en la vida del pagès o ramader.\nEls porxos mantenen la seva utilitat per emmagatzemar la palla pel bestiar. Ens sorprèn la grandària dels antics estables, sota la vivenda, per la profusió d’espais pels diferents animals. El sostre interior ha davallat a diferents punts de la construcció.\nEl topònim dissortadament el podem predicar d’una bona part del camp català.\nPublicado por ANTONIO en 0:55 No hay comentarios:\nREFLEXIONS DES DE LA SALA CAPITULAR DEL MONESTIR DE VALLBONA DE LES MONGES\nEl Reinald i la Maria Teresa, mitjançant l’Enric Nogues em feien arribar una fotografia feta a la sala capitular del monestir de Vallbona de les Monges, a la comarca de l’ Urgell, en terres de Lleida.\nEls que sortim – només alguns del grup de l’IMSERSO que fèiem una estada a l’establiment termal de Rocallaura - , escoltaven sota el mantell protector de la imatge Mare de Déu de la Misericòrdia, del segle XV, atribuïda a Pere Joan, escultor de la façana gòtica del Palau de la Generalitat, les explicacions de la nostra guia.\nLa Sala Capitular es construir a finals del segle XIV, i malgrat el període en que fou aixecada destaca per la seva sobrietat. Les voltes són de creueria amb la clau esculpida. La porta que comunica amb el claustre és ogival amb interessants traceries gòtiques.\nEn la imatge ens admiràvem davant les lloses sepulcrals d’algunes Abadesses, sense ànim d’exhaustivitat esmentem :\nEns preocupava aleshores – i ho fa ara amb major intensitat – la deriva erràtica dels que ‘remenen les cireres ‘; un seguit de ‘divendres negres’ , ens confirma –com alguns ja ens temíem- que la mort del Dimitris Christoulas, lluny d’un suïcidi – com ens volien fer creure els mitjans ‘oficials’ – va ser la resposta ètica d’un just, davant d’un genocidi fred i calculat.\nDemanem a la Mare de Déu de la Misericòrdia, que ens atorgui la seva protecció, com ho fa amb les monges de Vallbona.\nPublicado por ANTONIO en 12:20 1 comentario:\nEl Tomàs Irigaray Lopez, i la Carmen Toledo Cañadas, tornaven a la Garrotxa – em confessaven que també a ells el té el cor robat - ; anaven al municipi de Montagut i Oix, producte de la concentració de Municipis que havia de comportar grans estalvis, i que – com preveien les persones honestes – només ha servit per reduir els serveis que reben els veïns.\nLa masia de la Quera amb la capella dedicada a la Mare de Déu del Roser, a la qual s’hi accedia des de dins de la casa, n’és un exemple, la Margarida, la darrera mestressa va morir als cinquanta-nou anys, el 1976. El mas , descuidat de tothom , va anar caient, i avui presenta – per la nostra vergonya eterna- l’aspecte enderrocat i tristoi, que veure en aquest enllaç : http://www.novasenda.com/girona/la-garrotxa/talaixa-la-quera.php\nLligat amb aquesta casa està el malnomenat Pont Romà – recordo un comentari que retratava al que el feia, ‘ el romànic, era allò que feien els romans’, poseu-hi un català macarrònic -; s’ explica que fou fet aixecar pel senyor de la Quera [ de quer, roca ] per salvar el llit de la riera d’Oix que en ocasions venia molt crescuda.\nEl gran arc de mig punt amb la clàssica forma d’esquena d’ase , permetia als veïns d'Escales, Talaixà, Hortmoier, Monàs, Santa Bàrbara i Oix creuar la riera quan l’aigua baixava forta , i els guals esdevenien perillosos.\nNo trobava cap imatge en que apareguin els forats que a banda i banda del pont, permetien sostenir el bastiment de fusta, dit cindrio cintra,[ Bastida de fusta que sosté una volta, un arc en construcció, fins que està posada la clau.] El cindri havia de ser suficientment resistent per suportar el pes del pont fins que es col•locava la clau i tot el conjunt quedés ben assentat per poder resistir les batzegades del corrent d'aigua.\nEn ambdós costats hi ha un petit arc , que permetia agafar el camí, que hi ha paral•lel a la riera, cap a Pruneres i Castellfollit.\nDurant molts anys va ser abandonat i com la casa de la Quera, anava degradant-se l’ any 1991 els Amics de l'Alta Garrotxa i els Serveis Territorials de Cultura de la Generalitat van endegar els treballs de restauració.\nNo el trobàvem esmentat a l’enciclopèdia de Barcelona, i en la llista de Patrimoni, diu : [en fase de documentació]\nPublicado por ANTONIO en 6:34 No hay comentarios:\nLa Rosa Planell Grau i el Miquel Pujol Mur s’arribaven fins a ‘ la petita Girona’; tenien feina a fer ja que la Vila disposa d’un gran patrimoni històric i artístic, que no està dissortadament reconegut com es mereix. Certament és mal de molts, però lluny del que s’acostuma a dir, això ens desconsola.\nSanta Eulalia està documentada com església parroquial des de l'any 1222, i mantindrà aquesta funció fins a darreries quasi del segle XX quan es va aixecar l’església ‘nova’; el motiu al•legat fou la previsió d’un creixement demogràfic que no s’arriba a materialitzar; ben al contrari, la tendència apunta en sentit contrari.\nPer a fer front a les despeses de construcció de l'edifici nou, la parròquia es va vendre a l'església vella; des d'aleshores l'edifici ha acollit diverses activitats com una indústria tèxtil, una fàbrica de fideus, un esbart, una cafeteria, ... Finalment al 1972, el propietari la cedí a l'ajuntament que n'inicià la seva recuperació.\nEl campanar fou restaurat al 1984 i el 1985 començaren els treballs arqueològics i de restauració per part de la diputació de Barcelona, sota la direcció d'Antoni Gonzàlez, redactor del projecte definitiu. A principis dels noranta l'acondicionament de l'edifici ja s'havia donat per acabat però encara no tenia ús.\nLlegim pel que fa a la descripció tècnica : Església d'una sola nau coronada a llevant per un absis poligonal cobert amb volta de creueria nervada amb una imatge de santa Eulàlia amb l'escut de Pinós a la clau. Al costat de tramuntana s'hi obre una capella a manera de transsepte que separa la nau, més ample i més elevada que l'absis, cobert amb volta apuntada i flanquejada per petites capelles laterals a mode d'arcosolis.\nEl campanar és una torre massissa de planta rectangular que s'alça sobre el braç nord del transsepte i presenta un doble nivell de finestres d'arc de mig punt. El parament és de grans pedres escairades, disposades en fileres i unides amb morter. Trobem afegits de moments posteriors de maó, obertures cegades amb un parament també de pedra però lleugerament divers. La coberta és de teula àrab.\nActualment a l’interior de l’edifici s’hi duen a terme activitats culturals.


El Sueldazo de l'Once deixa un premi de 240.000 euros\nEl premiat rebrà 2.000 euros mensuals durant 20 anys\nper Redacció dimarts, 24 de setembre 2019 - 14:30h\nCupó de 'el Sueldazo' de l'ONCE | ONCE\nEls punts de venda de cupons de l'Once de la plaça Ramon Berenguer IV i l'Escorxador de Lleida es tornaran en les pròximes hores en els preferits pels lleidatans.\nI direu, per què? Doncs perquè el seu venedor, l'Albert Navarro, ha estat l'encarregat de repartir la sort amb el cupó 97.513 del Sueldazo de l'Once el passat diumenge a la capital del Segrià. Concretament, i segons han informat des de l'Once, Navarro va vendre la butlleta premiada amb un total de 240.000 euros, que es traduiran en 2.000 euros al mes durant deu anys.\nEs desconeix qui ha pogut estar el beneficiat\nFins al moment, el venedor desconeix qui ha pogut estar el beneficiat amb el premi i, passades ja unes hores, el més probable és que mai arribi a saber-ho. Això no obstant, Navarro ha explicat al diari 'Segre', sentir-se molt emocionat per haver aconseguit aquesta fita quan només fa un any que treballa com a comercial de l'Once. Cal recordar que l'últim bitllet premiat a Lleida va caure el passat 7 d'agost a la Zona Alta de Lleida i l'afortunat es va poder emportar 35.000 euros al comptat.\n¡¡Llega el otoño cargado de #PremiosONCE!!\nToca un #Sueldazo de 300.000 euros al contado y 5.000 al mes durante 20 años en #Torremolinos y otro de 2.000 euros al mes durante 10 años en #Lleida@JuegosONCE@Torremolinos_On@paerialleidahttps://t.co/cTYxThGBlk — ONCE (@ONCE_oficial) 23 de septiembre de 2019\nCada cap de setmana un premi principal de 300.000 euros\nEl Sueldazo de l'Once sorteja cada cap de setmana un premi principal de 300.000 euros al comptat més 5.000 euros mensuals durant 20 anys. Com a premis addicionals, d'altra banda, també sorteja 24.000 euros anuals durant deu anys i 20.000 al comptat. Està clar que la sort és un factor important en aquests sortejos, ara bé, també s'ha de trucar a la seva porta, ja que si no es compren els bitllets, el més probable és la sort ni conegui el vostre nom... Juguem?\nTomàs, venedor de l'Once, reparteix més de 9 milions d'euros a Gavà\nBONA FEINA: Tres cooperants lleidatans col·laboren a la maternitat Elna d'Atenes\n🍏🍐 FRONT COMÚ per a promocionar la fruita de Lleida la Fira de Sant Miquel


Una altra innovació, però aquesta ben fortuïta, ha estat la de canviar el títol. La irregularitat en les sortides va fer-nos perdre el registre de correus mexicà. Per a reprendre-la amb el títol de sempre hauríem hagut d'iniciar un seguit de gestions que, en l'aventurat cas de reeixir-les, ens haurien fet sortir massa tard. Dolent-nos molt, ha calgut posar un nou títol, i per tal de fer menys brusca la substitució, només hem canviat un adjectiu. Qualificatiu o possessiu, nova o nostra, serà sempre la mateixa. Nostra –dels catalans– per vinculació; nova per encarnació.


Com es fan els degradats? - :faq\nCom es fan els degradats?\nM’estic barallant a base de bé amb els degradats i no acabo d’entendre com carai es fan. Amb l’InDesign ràpid ho vaig agafar, està molt ben ordenat, amb Illustrator m’arriba el caos.\nCom puc fer un degradat utilitzant els colors que tinc a la paleta de mostres?\nTens raó: aquest és un dels punts en què Illustrator i InDesign es comporten de forma diferent. Incomprensible! No són dos programes de la mateixa casa? En fi, ja aniràs veient que la llista de diferències (incomprensibles) no és pas curta…\nPerò anem al que t’interessa: com es fan els degradats amb Illustrator. I en concret, com pots fer servir els colors que tens definits a la paleta de mostres.\nLa solució passa per tenir les dues paletes visibles a la vegada: la de Degradat i la de Mostres.\nComences dibuixant un element, per exemple un rectangle.\nDesprés, amb aquest element encara seleccionat, te’n vas la la paleta de degradat i li dius quin tipus de degradat vols: lineal o radial.\nI ja tens un degradat. Només que està de blanc a negre i el volem en colors.\nArrossegar i deixar\nEn aquesta paleta de Degradat, a la part de baix has de tenir una barra, amb el color blanc a la dreta i el color negre a l’esquerra. Tens una barra que et mostra el degradat, i just a sota, a cada punta, un quadradet que simbolitza el color d’inici i el color de final.\nEl que has de fer és, de la paleta de Mostres, seleccionar el color que vulguis i arrossegar-lo cap a aquests quadradets: el d’inici i el de final.\nSi el que volem és un degradat de verd a groc, seleccionem el verd de la paleta Mostres i l’arrosseguem fins a la paleta de Degradat, just a sobre del quadradet blanc.\nRepetim el procés per al groc: anem a Mostres, seleccionem el groc i l’arrosseguem fins a la paleta de Degradat, en aquest cas a sobre del negre.\nTambé passos intermitjos\nSuposem que volem un degradat múltiple. Per exemple, no volem que vagi de verd a blau i després de blau a groc. Doncs amb el mateix procediment que dèiem abans: arrossegar i deixar.\nSi arrosseguem un color de la paleta de Mostres cap a la Paleta de Degradat, però el deixem anar en qualsevol punt entremig del degradat, el que fa és afegir-nos un pas intermig, amb aquest colors.\nDes de la paleta de Color, també\nAcostumo a no recomanar l’ús de la paleta de Color. És molt millor tenir els colors ben controladets a la paleta de Mostres.\nPerò bé, per completar aquesta explicació sobre els degradats, s’ha de dir que el mètode d’arrossegar i deixar també funciona des de la paleta de Color.\nI a la inversa, també\nDesprés de definir el degradat, sigui de la manera que sigui, podem fer el procés a la inversa: arrossegar de la paleta de Degradat cap a la paleta de Mostres.\nEl que ens fa això és tenir aquest degradat disponible, per si el volem aplicar més endavant a altres elements d’aquesta mateixa feina.\nO per si el volem refinar, modicar-lo més endavant.\nOn puc traçar el text?


Com sabeu la Fosca -la "Foqueta"- era molt gran, gairebé 16 anys. Era una iaia discreta que no cridava gaire l'atenció ni es feia notar. Ja feia temps que estava molt malalta i avui ens ha deixat.\nSobre tot pels que l'heu coneguda de gran, cal fer-li justícia. Heu de saber del 2003 al 2010 va participar sis cops al Campionat del Mon i que en el Mundial del 2004 a Montichiari va quedar tercera fent equip amb la Livinia y la Tebas. Ni que ara no ho semblés, la Fosca era una gossa molt ràpida -precisament en el jumping del mundial 2004 va fer el segon millor resultat- però també una mica autònoma en pista i això sempre afegia un punt d'interès als seus recorreguts.\nVa caldre esperar fins als onze anys per que es centrés una mica i guanyés el Campionat d'Espanya però, això si, va donar moltes satisfaccions i plantejar reptes tant a en Josep com a la resta de la família. Ara com ho fem per que toqui sempre la passarel·la, com aconseguim entrades d'eslàlom des de qualsevol angle, com treballem la distància ... Va ser, com tots els grans gossos, una bona mestra pel seu guia.\nJa no està amb nosaltres però sempre la tindrem molt present!


Les cèl·lules tumorals esquiven la mort per una reparació "in extremis" del seu ADN | IRB Barcelona\nEl cap de grup, Angel R. Nebreda, i l'estudiant de doctorat, Begoña Cánovas, al Laboratori de Senyalització i Cicle Cel·lular (M. Minocri, IRB Barcelona)\nConèixer al detall els mecanismes que contribueixen a la supervivència de les cèl·lules tumorals ajuda a desarmar-los. La investigació publicada avui a la revista Cancer Cell, liderada per l'investigador ICREA de l'Institut de Recerca Biomèdica (IRB Barcelona), Angel R. Nebreda, revela un nou mecanisme protector de les cèl·lules tumorals en càncer de mama i assenyala noves dianes terapèutiques per tractar-lo. L'estudi ha estat possible gràcies a dos ajuts competitius del Consell Europeu de Recerca, ERC Advanced i ERC Proof of Concept.\nEls resultats demostren que la proteïna p38alfa (p38 d’ara endavant) actua com a protector de les cèl·lules tumorals perquè està implicada en encendre un mecanisme de reparació de l'ADN. D'aquesta manera, p38 salva les cèl·lules tumorals de sucumbir per acumulació excessiva d'errors, o mutacions, en el seu ADN. "De forma inherent les cèl·lules tumorals tendeixen a acumular dany en l'ADN però algunes n’acumulen més que d’altres i veiem que aquestes són les que depenen més de l'acció de p38", explica Nebreda.\nEl càncer de mama és, en dones, el tumor més mortífer al món -521.000 morts a l'any-, així com a Espanya -6.213 anuals- (fonts: Organització Mundial de la Salut 2012 i SEOM 2017).\nExisteixen, principalment, tres tipus de càncer de mama: el receptor d'estrogen positiu (ER), el HER 2 positiu i el triple negatiu. Els experiments es van fer en un model que desenvolupa tumors de mama triple negatiu. Aquest tipus de tumor suposa el 15% de casos de càncer de mama i l'única opció terapèutica coneguda, fins ara, és la quimioteràpia genèrica, mentre que per als altres dos tipus hi ha teràpies dirigides. Aquests descobriments podrien obrir la porta a millorar el tractament per al tumor de mama triple negatiu.\nBloquejar p38 per optimitzar la quimioteràpia\nEls investigadors van usar fàrmacs inhibidors de p38 per bloquejar-ne l'acció en cèl·lules tumorals. Aquests inhibidors ja han estat utilitzats en assajos clínics amb pacients, però per a altres malalties. Els inhibidors de p38 es van combinar amb medicaments de quimioteràpia clàssica denominats taxans, com el paclitaxel i el docetaxel. Com preveien, les cèl·lules tumorals tractades amb la teràpia combinada acumulaven més inestabilitat cromosòmica, és a dir, més dany en el seu ADN així com variacions en el nombre de cromosomes, de manera que moltes morien i es reduïa considerablement la massa tumoral.\nEs van utilitzar 9 tumors de pacients crescuts en ratolins. En set d'ells, incloent tant ER com triple negatiu, l'inhibidor de p38 va potenciar, accelerar o allargar l'efecte antitumoral dels taxans.\n"Els taxans impedeixen la divisió cel·lular danyant els cromosomes i generant inestabilitat cromosòmica. Com intuíem, atès que p38 actua com un fre a aquesta acció, quan la inhabilitem les cèl·lules es queden sense la protecció i els taxans actuen més eficaçment", explica Begoña Cánovas, estudiant de doctorat de "la Caixa" i primera autora de l'article juntament Ana Igea, investigadora postdoctoral i avui Alumni de l'IRB Barcelona a la Universitat de Vigo.\nEls investigadors creuen haver trobat, a més, una possible explicació de per què dos dels tumors analitzats no responien a la teràpia, el que podria permetre distingir a les pacients que podrien beneficiar-se’n de les que no. Van veure que l'eficiència del tractament depenia del grau d'inestabilitat cromosòmica de les cèl·lules tumorals: a més inestabilitat, millor funciona la teràpia.\n"Des del punt de vista de l'aplicació, és un dels resultats més interessants d'aquest estudi ja que hi ha maneres senzilles de mesurar el grau d'inestabilitat cromosòmica dels tumors. Però també és cert que necessitem confirmar-ho amb un major nombre de tumors de pacients ", adverteix Nebreda.\n"Esperem que es facin aquests estudis, en col·laboració amb nosaltres o en altres laboratoris, i que de validar-se, la indústria farmacèutica s'interessi per dur a terme els assajos per comprovar l'eficiència del tractament combinat amb pacients reals", afegeix.\nA més del finançament del Consell Europeu de Recerca, l’estudi ha comptat amb el suport del Ministeri d’Economia i Competitivitat, la Generalitat de Catalunya i la Fundació BBVA. El treball s’ha fet en col·laboració amb Roger Gomis, especialista en càncer de mama, i Travis Stracker, especialista en inestabilitat genòmica, ambdós a l’IRB Barcelona: ; Eva Gonzalez-Suarez i Violeta Serra de l’IDIBELL i el VHIO, respectivament, de Barcelona; la Universitat de Zurich, a Suïssa, i la Universitat d’Austin, als Estats Units.\nL'article publicat per científics de l'IRB Barcelona a Cancer Cell identifica la funció de la proteïna p38 en el desenvolupament de càncer de mama i proposa noves vies de tractament.\n1. Genètica inestable\nLes cèl·lules tumorals tenen gran inestabilitat genètica: mutacions en l'ADN i variacions en el nombre de cromosomes (aneuploïdies).\nAquesta proteïna reguladora és imprescindible per corregir molts d'aquests errors abans que la cèl·lula es divideixi.\n3. Bloqueig de p38\nEn bloquejar p38, els errors genètics són excessius i el tumor es redueix.\n4. Combinació amb quimioteràpia\nSi es fan servir inhibidors de p38 combinats amb taxans (els quimioteràpics més freqüents en càncer de mama), l'efecte antitumoral es potencia.\nEl tractament proposat afecta tres característiques importants dels tumors:\nEl tractament s'ha provat en cèl·lules tumorals de pacients reals crescudes en ratolins de laboratori\nEficaç en diferents tipus de tumors\nMés efectiu en tumors amb més inestabilitat cromosòmica (Aneuploïdia)\nEl més mortal\nMort de dones per tipus de càncer el 2017 (Espanya)\nFonts: Cánovas, Igea, et al. Cancer Cell (2018), SEOM.


Registre en línia Pet Party. Juga en línia del joc Pet Party. Joc en línia per a mascotes Partit Online\nBon joc Pet Party per als més petits. Si el seu fill no ha tingut mai una llar o animals petits no es pot iniciar els animals a causa de les al · lèrgies o alguna altra malaltia, però tenen un petit amic de quatre potes és sempre agrada molt aquest joc - la solució perfecta. Ara el nadó serà capaç de tenir cura dels animals del nadó amb el seu desenvolupar-lo i pinsos. A més, el sistema oferirà constantment per realitzar missions i tasques interessants. Completant sistema missions donarà punts extra, bonificacions i una varietat de regals per les seves petites criatures. Pet Party en línia - és meravellós i amable dels desenvolupadors de jocs Plinga Play. Aquí també es poden rebre bonificacions i la seva visita diària. Després de cinc dies, si vostè regularment cada dia, vam anar al partit, el sistema li farà un regal sorpresa, i així tot el temps! Per visualitzar de què es tracta aquest joc, vostè pot comprovar fent clic sobre el botó "Proveu» a la part inferior del formulari d'inscripció.\nAbans que vostè va haver de fer front a qualsevol joc de Plinga, el registre que Pet Party serà molt ràpid. Més precisament registrar vostè no ha de començar el joc pots simplement només ha d'entrar en PP en virtut de les seves dades prèviament gravats. Si per a vostè és la primera presa de contacte, ha d'estar preparat per al fet que vostè ha de omplir un formulari especial. Per a la interfície de jugadors de parla més comprensibles del joc, que es pot traduir al rus, en substitució de la bandera americana a la cantonada superior dreta de la pantalla (que és la pantalla del joc, no a la pàgina del joc) a la russa.\n1. Just al mig de la pantalla de joc davant de vostè serà presentat per al formulari de registre. Opcionalment, podeu entrar al seu compte de Facebook, sinó - en el joc de la caixa superior anomenada «e-mail» haurà de proporcionar la seva adreça de correu electrònic.\n2. Line "Password" haurà d'omplir la contrasenya únics per accedir al seu compte personal. Et recomanem que triïs una clau prou forta per jugar el joc Pet Party era segur i fiable.\n3. A continuació, el sistema li demanarà que introdueixi un nom d'usuari en el camp corresponent. Així és com es va a utilitzar l'administració i Plinga en aquest i en altres jocs d'aquest projecte, ja que registrar-se una vegada, que utilitzarà el seu compte i per entrar en els altres jocs d'aquest desenvolupador.\n4. Perquè vostè pugui completar el seu registre en el sistema tan aviat com sigui possible i va començar a jugar Pet Party haurà d'acceptar les condicions de l'acord amb usuari i les regles del sistema. Vostè pot fer això posant l'ocell davant de la línia "Estic d'acord."\n5. Si vols rebre un butlletí de correu electrònic e-mails regulars de l'administració, posar l'ocell en la següent línia: "Em vull subscriure al" si no, es pot deixar la casella en blanc.\n6. Feu clic a "Registrar-se".\nCom es veu, aquest joc pot captivar un nen un bon temps, a més de jugar Pet Party de forma gratuïta, i no ha d'instal lar cap corretges addicionals.\nRegistre en línia Pet Party


ALBERT CORNELLÀ El Pare Pelegrí culminarà el seu vot amb el camí de retorn a Tossa de Mar. Després de la primera jornada amb arribada a Santa Coloma de Farners els peregrins sortiran de nou després de fer nit. Segons mana la tradició, el Pelegrí i la seva comitiva seran rebuts a Tossa quan el sol ja s'hagi post.\nL'artista empordanès Jaïr Domínguez haurà de declarar aquest matí als jutjats de Figueres després que el jutge de l'Audiència Nacional Javier Gómez Bermúdez hagi sol·licitat la seva declaració per la polèmica que es va originar per la seva intervenció en el programa del 33 Bestiari il·lustrat. Domínguez apareixia simulant uns trets contra uns dibuixos del rei Joan Carles o el periodista Salvador Sostre, entre d'altres.\nEl professor de l'escola de negocis Eduardo Martínez Abascal pronunciarà, a 2/4 de 8 de la tarda a l'Espai Caixa, la conferència Situació econòmica: els números per aclarir-se.\nUn espectacle teatral, musical i poètic donarà, al Palau de la Música, el tret de sortida a l'any Espriu, per commemorar el centenari del naixement de l'insigne escriptor català amb exposicions, publicacions i la inauguració d'una escultura a Barcelona. El director Xavier Albertí dirigirà l'acte en el qual participaran poetes com Miquel de Palol o Josep Maria Sala Valldaura, actors com Carme Sansa i Enric Majó i músics com la palafrugellenca Silvia Pérez Cruz, entre molts altres.\nL'expresident de la Generalitat de Catalunya Jordi Pujol, el president d'Esquerra Republicana de Catalunya, Oriol Junqueras, i l'economista Ramon Tremosa participaran, a 2/4 de 8 de la tarda a la Casa de Cultura, en una Taula Rodona entorn de la figura de l'escriptor, poeta, traductor i editor català Joan Sales. L'acte servirà per cloure els actes de celebració del centenari del seu naixement.\nHerois i pares del rock espanyol, Siniestro Total, arriben aquest divendres a La Mirona de Salt per mostrar, un cop més, que per a ells el temps no passa. I és que amb la gira Tierra Desconocida, la banda de Vigo celebra els seus 30 anys de vida. No hi faltaran tots aquells èxits que, encara avui en dia, més d'un canta, ni que sigui a la dutxa.\nLe Croupier torna a l'atac amb el seu tercer disc, on canvia de llengua (ara en català), de muda i d'actitud. A Lesió per tensió repetitiva el músic gironí Carles Cors, s'allunya del personatge, es despulla de ruletes i ens mostra la seva cara més personal. El presentarà a les 9 de la nit a la Sala de Cambra de l'Auditori.


BURNING MAN FESTIVAL: BLACK ROCK CITY, CITA AL DESERT - COLLONADES\nHome COLLONADES BURNING MAN FESTIVAL: BLACK ROCK CITY, CITA AL DESERT\nBURNING MAN FESTIVAL: BLACK ROCK CITY, CITA AL DESERT\nFrancesc Puigcarbó - 4.11.15\nBurning Man Festival: Black Rock City, un miratge, una gallina. Es un reportatge de setembre de 2010, però m'ha sorpres i crec pot ser del vostre interés.....\n"L'escriptura d'aquest post té una gran complexitat. Descriure una cosa tan sobrenatural com el que es viu al Burning Man no és senzill, i una vegada més cobra sentit el "CAL PASSAR PER, PER SABER QUE". - Miguel Olivares - eldiario.es\n52.000 persones s'han donat cita aquest any a la major concentració mundial de l'auto-expressió radical. El lloc triat, el desert de Black Rock, al nord de l'estat de Nevada. L'elecció d'aquest remot paratge respon a un procés de selecció natural, i la carretera que et condueix travessant Death Valley et dóna mostres i posa a prova el teu desig d'assistència.\nL'arribada al més pur estil Mad Max és atesa per somriures i bon rotllo continu. Aquests éssers abillats amb vestits de peluix i estranys complements fluor et conviden a baixar de la teva RV i tocar una gran campana, sent aquesta la manera de desvirgarte del BM, i com no, si et veuen entusiasta, et demanen que facis l'Àngel, començant aquí la teva relació amb una paraula nova apresa aquest dia "DUST, DUST, DUST".\nUn cop passada la primera porta t'allunyes de tot el que coneixies i t'endinses en BLACK ROCK CITY.\nAquí tens la sensació d'haver-te caigut a la cova del conill blanc d'Alícia al país de les meravelles.\nÉssers de llum en un compassat anar i venir et bufetegen traient de la teva realitat, vehicles mutants amb els dissenys més originals i bizarros recorren el que tothom coneix com "la platja", el lloc central on s'aixeca aquest gran home de fusta que , a jutjar pel nom, acaba cremat fix.\nLes sensacions que es viuen són totalment noves. No és una ciutat d'una capital europea que encara no coneixes. És el zoològic humà en la seva hiper- expressió, només que res s'assembla a la realitat de la vida quotidiana.\nAquesta primera nit camines i camines en un xoc continu atret pels campaments amb les propostes més dispars. Tot aquí es fa per als altres, amb un gran propòsit de lliurament. Els diners es deixa enrere i tot es dóna per amor als altres.\nSens dubte, amb el pas dels dies comences a sentir el procés que és viure el BM, tant a veure una estampida amorosa de 300 persones disfressades de unicorns et causa un estat de total simpatia feia l'ésser humà. La convivència és total i en els 8 dies que dura aquest experiment sociològic tot és felicitat i lliurament cap als altres. Aconsegueixes tenir experiències increïbles gràcies a la generositat dels altres.\nLa crema de l'home arriba i el foc fa la seva feina ancestral de purificació. Un reverencial murmuri acompanya les increïbles flames i les tempestes de sorra no donen treva a aquest acte tan solemne i esperat. L'estructura s'ensorra del tot i sorgeix un gran crit d'excitació momentània. Després d'ella queda el silenci. Un silenci que grava aquest moment per sempre."\nMiguel Olivares és director creatiu de la despensa\nMiquel 5 de novembre de 2015 a les 8:05\nPuesssssss me va cantidad. Es daliniano ¡¡¡\nFRANCESC PUIGCARBÓ 5 de novembre de 2015 a les 10:33\naixó vaig pensar jo en veure-ho.


ARAMULTIMÈDIA - El grup valencià Esjava llança el seu primer àlbum 'Donde mueren los miedos'\n'Elefantes' ha sigut el senzill triat per a donar-se a conéixer\nEl grup valencià Esjava llança el seu primer àlbum 'Donde mueren los miedos'\nL'any 2015 va nàixer el grup valencià Esjava que combina la música indie, pop i a vegades el rock. Aquest grup jove, llança el seu primer àlbum d'estudi 'Donde mueren los miedos' on parlen sobre personatges ficticis, així com de si mateixos i, de com, cadascun d'ells, venç allò que li turmenta.\nEls quatre components són: Esther Ortega Cantó que es veu i teclat, Alejandro Romera Ruíz, guitarra, Jorge Serra Montava "Koki" és el baix i Genaro Mateu García la bateria.\n'Elefantes' ha sigut el senzill triat entre 11 cançons per a donar-se a conéixer i que està inspirat en el moment més 'bizarro' de la pel·lícula Dumbo en el qual parla d'una persona que es veu superada per l'alcohol i, de totes les seues fases fins a arribar ací.\nEl productor que ha fet possible aquest àlbum ha sigut Raúl Nácher, un àlbum que val la pena escoltar.\nEl grup valencià Esjava llança el seu primer àlbum 'Donde mueren los miedos' / Grup Esjava\nLaura Bernal - 08/11/2017\nL'any 2015 va nàixer el grup valencià Esjava que combina la música indie, pop i a vegades el rock. Aquest grup jove, llança el seu primer àlbum d'estudi 'Donde mueren los miedos' on parlen sobre personatges ficticis, així com de si mateixos i, de com, cadascun d'ells, venç allò que li turmenta. Els quatre components són: Esther Ortega Cantó que es veu i teclat, Alejandro Romera Ruíz, guitarra, Jorge Serra Montava "Koki" és el baix i Genaro Mateu García la bateria. 'Elefantes' ha sigut el senzill triat entre 11 cançons per a donar-se a conéixer i que està inspirat en el moment més 'bizarro' de la pel·lícula Dumbo en el qual parla d'una persona que es veu superada per l'alcohol i, de totes les seues fases fins a arribar ací. El productor que ha fet possible aquest àlbum ha sigut Raúl Nácher, un àlbum que val la pena escoltar.


Mor el papa Borja, el pontífex que governava l’Església e...\n18 d'agost de 1503\nMor el papa Borja, el pontífex que governava l’Església en català\nTarragona. Divendres, 18 d'agost de 2017\nTal dia com avui de l'any 1503, fa 514 anys, moria a Roma el papa Alexandre VI, de nom Roderic de Borja, nascut a Xàtiva (País Valencià) el 1431 i criat a València. El papa Borja seria escollit cap de l'Església l'11 d'agost de 1492 i exerciria el pontificat fins a la seva mort. Durant els 11 anys de pontificat d'Alexandre VI, la llengua catalana, com a idioma vehicular i de cultura de la família Borja, es convertiria, també, en la llengua habitual de la cancelleria vaticana. I si bé la documentació es va continuar redactant en llatí, les fonts confirmen que el català de València va ser, durant el seu pontificat, la llengua de comunicació oral habitual als despatxos pontificis.\nRoderic no era el primer pontífex de la família Borja. Anteriorment, el seu oncle matern Alfons de Borja i de Llançol, Papa amb el nom de Calixt III, havia ocupat la seu vaticana entre l’abril de 1455 i l’agost de 1458 i havia estat el primer catalanoparlant que exercia la dignitat de cap de l’Església. Els Borja eren una poderosa família de l’oligarquia agrària valenciana, molt vinculada a les polítiques de la dinastia dels comtes-reis catalanoaragonesos. Ho havien estat amb els Berenguer-Aragó i, després del canvi de dinastia, ho serien amb els Trastàmara. Abans d'exercir el pontificat, Alfons havia estat secretari de la cancelleria reial.\nRoderic de Borja va fer una carrera fulgurant a l'ombra del seu oncle Alfons. La mort prematura del seu pare, Jofre Llançol, va posar la família sota la protecció de l'oncle. Roderic, dotat d'unes extraordinàries qualitats intel·lectuals, es doctoraria en dret a Bolonya (Itàlia) i, tot seguit, a 25 anys d'edat, el seu oncle, que ja ocupava la seu pontifícia, el nomenaria bisbe i cardenal de València. A partir dels 27 anys esdevindria canceller de l’Església en quatre pontificats, durant els quals acumularia, gràcies a la seva gestió, extraordinàries riqueses econòmiques i influència política. Això i l’herència rebuda del seu oncle en facilitarien l’elecció als 60 anys d’edat.\nImatge principal: Alexandre VI / Font: Viquipèdia\n12 de març de 1507 Mor Cèsar Borja, el príncep valencià que hauria pogut ser rei d’Itàlia Marc Pons\n18 d'abril de 1480 Neix Lucrècia Borja, icona del poder valencià al pontificat Marc Pons\nMenuda sarta de mentiras y manipulación histórica. Era valenciano, del Reino de Valencia y hablaba LENGUA VALENCIANA como asi lo atestiguan muchos documentos.\nLlevant, que en un dia com avui continuïs cagant per la boca és molt desagradable. Tanca-la, reiet.\nQué pesadito está el Marc Pons con lo de condes reyes y los Berenguer Aragón. Leyendo sus artículos de "historia" se puede ver el lamentable estado de la educación en Cataluña.


nadal « Museu Vida Rural\nPost amb el Tag ‘nadal’\nDimecres 4 Gener 2012 16:37 Escrit per Carme Marti Canti NIT VIVA\n5, 6 i 7 de gener\nEls veïns i veïnes de Fonollosa (Bages) organitzen Nit Viva, un Espectacle Itinerant Nadalenc que convida tots els visitants a recórrer el poble. L’originalitat de la proposta rau en anar més enllà dels pessebre vivent. A més dels quadres nadalencs presenten escenes de la vida quotidiana de pagès de fa un segle.\nNaixement a l'establia\nLes representacions es poden veure en cases antigues del poble, el marc idoni per recuperar els orígens rurals, una manera de fer i de viure que forma part del passat. Escenificar aquests quadres durant aquestes dates permet, a més, recuperar també l’esperit nadalenc.\nL’anunciació a Maria, buscant posada i el portal de Betlem són els principals quadres nadalencs. Pel que fa a les escenes quotidianes rurals, el ventall és molt ampli. Des de dependències de la casa: la cuina, el galliner i la comuna; a diversos indrets del poble: la font, l’escola, la lleteria i ca la modista.\nLa representació d’oficis és molt àmplia. Podem veure el forjador, el forner, el cisteller, el picapedrer, l’apicultor, l’esmolet, el músic, el pastor, el llenyataire, etc. Les escenes sobre el pagès aborden diverses feines: arrencant patates, piant raïm, desgranant blat de moro, collint olives, etc. Les dones les podem veure netejant la casa, filant, garbellant llenties, cosint, fent formatge…\nNit Viva completa la seva programació amb representacions de dansa tradicional, un mercat de productes alimentaris de la terra i, en acabar la visita, pa torrat amb cansalada per als visitants.\nEl dia 5 la representació és a dos quarts de set, els dies 6 i 7 a dos quarts de set i a les vuit. L’aforament és limitat. L’entrada és de 5 euros per persona, nens menors de quatre anys gratuït. Cal reservar les entrades al web o al telèfon 629 07 61 18\nTags: nadal, oficis, pessebre vivent, vida quotidiana ruralPublicat a Articles | No Comments »\nDivendres 17 Decembre 2010 16:00 Escrit per MVR El Museu vol agrair a totes les persones que ens seguiu a través de les xarxes socials i el blog, el vostre interès i la vostra col·laboració per enriquir constantment el Museu de la Vida Rural. Que passeu unes bones festes i bon any nou!\nTags: blog, museu de la vida rural, nadal, Xarxes SocialsPublicat a Articles | No Comments »\nDesembre al calendari dels pagesos\nDijous 2 Decembre 2010 15:12 Escrit per MVR Asseguren els més ancians que el desembre arriba disfressat de sembrador i que passeja pel cel amb un gran sac de constipats que va escampant damunt dels habitants de les viles.\nEl sembrador d'estels (Kaunas, Lituània).\nDegut a l’arribada dels freds i les gelades en el mes de desembre disminueix considerablement l’activitat agrícola. Tan sols els guarets, és a dir, les terres en repòs, necessiten una mica de dedicació per part dels pagesos, sempre i quan les baixes temperatures ho permetin.\nEn aquest mes tan fred és característic fer les collites de la remolatxa, cols, bròquils, espinacs, bledes, enciams, escaroles, la segona collita de la patata i la recollida del apis de Nadal, tan preuats en les comarques catalanes.\nA les zones olivareres es cullen les olives. S’inicien també les podes i els empelts, així com les plantades, tot supeditat a que les temperatures siguin baixes, però sense arribar a córrer el risc de gelades. Se segueix a bon ritme la collida de taronges, llimones i mandarines, iniciada al mes d’octubre.\nEl solstici d’hivern s’esdevé en aquest mes, entre el 21 i el 22, just abans de les festes nadalenques. El fred convida al recolliment i al caliu de la llar. Són moments d’estar en família més que de passar llargues hores al camp.\nL’arribada del desembre, el mes que porta l’hivern del braç, tanca el cicle anual del calendari agrícola.\nTags: apis, calendari, Calendari Agrícola, desembre, museu de la vida rural, nadalPublicat a Articles | No Comments »\nDimarts 22 Decembre 2009 16:24 Escrit per Montse Cabal Blanch El tió era simplement el tronc per cremar a la llar, que al cremar donava béns tan preciosos com escalfor i llum. Era un gran tronc que es cremava pocs dies abans de Nadal. A partir d’aquí, el tronc evoluciona i es converteix en un tronc triat pels nens que esdevé màgicament en un ésser que s’ha d’alimentar per tal de donar uns regals el dia de Nadal i després es crema. Poc a poc se’l va personalitzant afegint-li unes potes i pintant-li una cara. Se li dóna menjar i aigua uns dies abans, i el dia de Nadal els nens li van donant cops amb un bastó mentre canten una cançó per tal que el tió els doni regals.\nAquesta peça forma part d’un conjunt que l’escultor olotí Josep Traité realitzà pel museu.\nJosep Traité i Compte (1915) va ingressar a l’Escola de Belles Arts d’Olot, i des del 1955 realitza pessebres artístics. A partir del 1974 treballa com a professor de dibuix.\nAl llarg de la seva carrera rep nombrosos encàrrecs com un “Naixement” per al Sant Pare, cinc grups escultòrics que representen escenes de la vida rural al camp pel Museu de la Pobla de Mafumet, un diorama de la matança dels Innocents pel museu de la Nativitat de Betlem per encàrrec de la UNESCO, entre altres.\nEl més característic en l’obra de Josep Traité és el “moviment” que els personatges assoleixen i que converteix aquestes figures en autèntics personatges “vius”.\nAl 1988 el Museu li dedica una sala, i amb la seva ampliació d’aquest any li ha canviat l’ubicació i la presentació. Aquestes figures de terra cuita ens expliquen el món popular i la vida quotidiana de les viles i els pobles de Catalunya. Totes elles són personatges vius i entrenyables que treballen, mengen, resen, festegen i es relacionen tot formant escenes humanitzades, en uns ambients de pagès i de muntanya, que segons el propi autor, “sempre hi bufa el vent”.\nTambé podem veure una col·lecció de pessebres realitzats per diferentes associacions de pessebristres de Catalunya, ara que som a les portes de Nadal, és un bon moment per fer-hi una passejada.\nTags: museu, nadal, TraitéPublicat a Sin categoría | No Comments »


La Robotseny Kids va adreçada als nois i noies de 5è, 6è de primària i 1r i 2n d’ESO.\nEl projecte pretén implementar en horari lectiu la robòtica educativa a través d’un centre d’interès, enguany “Logística i Packaging”.\nEl treball a l’aula tindrà dues parts:\nL’objectiu és que els alumnes, treballant en grups, hagin d’investigar sobre el projecte d’enguany, i que aquests, puguin exposar el seu punt de vista crític, tot oferint solucions innovadores i reals.\nPer tant, cada centre educatiu haurà de destinar les hores necessàries dins l’àrea corresponent del currículum o dins l’organització específica de cada escola perquè tots els alumnes el puguin realitzar.\nCada grup realitzarà aquesta tasca d’anàlisi i proposta de millora i s’haurà de presentar el dia de la jornada Robotseny en format de fira científica. Cada centre educatiu disposarà d’una taula a la fira per tal que l’equip o equips que participen en representació del centre puguin mostrar la seva proposta a tothom que s’apropi. El jurat anirà visitant els diferents stands per tal de valorar la feina feta.\nLa fira tindrà lloc el mateix dia del torneig i hi pot participar un equip de 5 alumnes si l’escola és d’una línia i dos equips si l’escola és de més d’una línia (per etapa educativa). Cada equip presentarà a la fira el seu estudi i la seva proposta de millora.\nDesenvolupament del robot\nEn paral·lel, es plantejaran les proves dels robots que, aquest curs 2015-2016, també giraran entorn a la mobilitat al Baix Montseny. Els alumnes disposaran d’un taulell de 2400x1180mm amb la imatge esquemàtica del mapa del Baix Montseny on hi apareixeran les poblacions, les principals vies de comunicació, els dos parcs naturals i els polígons industrials.\nPer tant, en aquesta part els alumnes hauran de:\nDissenyar, construir i programar un robot (qualsevol marca) per resoldre les proves proposades\nCompartir amb els altres centres que participen en el projecte, mitjançant vídeos i imatges penjades en el seu espai del portal web, les pràctiques de robòtica, les resolucions dels reptes i els diferents dissenys que han construït durant el temps que han estat realitzant el projecte a l’aula.\nEl dia del torneig, participaran en equips de 5 alumnes (1 per escola d’una línia, dos per escoles de més línies, per etapa.) amb el robot que han dissenyat en una sèrie de rondes on intentaran obtenir el màxim de punts possibles.\nBASES PROVES I PUNTUACIONS\nA la Jornada Robotseny Kids hi haurà dues categories, primària i secundària, encara que a l’hora de competir ho faran barrejats. Hi haurà els següents premis per cada categoria:\nPremi a la millor presentació de la fira.\nPremi a la idea més creativa.\nPremi al contingut.\nPremi a la parada millor decorada.\nPremi a la millor idea per a la empresa\n3 Premis al robot que ha obtingut la màxima puntuació (1r 2n i tercer).\nPremi a la millor ronda (si no coincideix amb cap dels premis a la màxima puntuació). Per a qui hagi fet més punts en una ronda.\nPremi al millor robot de la prova “in situ”.\nPremi a l’equip que ha realitzat una aportació més destacada a la web


Enric I. Canela » Paradoxes europees » Print\nPosted By Enric I. Canela On 6 Desembre 2007 @ 9:38 In Articles Enric I. Canela,Educació | No Comments\nTraduït d’ABC digital .\nComnetari personal previ: Òbviament algunes bestieses escrites al final de l’article no es dedueixen de l’estudi de Science. Són coses d’aquestes ments carpetobetòniques que no tenen el més mínim criterii barregen ciència amb estupidesa. Diu l’article:\nRecull la revesteixi Science un estudi nord-americà sobre la influència que tenen els cursos de Secundària, sobre diferents matèries científiques, en el posterior rendiment dels estudiants en aquestes mateixes matèries en la Universitat. Una bona formació prèvia, en Biologia, Física o Química, respectivament, determina millors resultats de qui després cursen cadascuna d’aquestes matèries en la universitat, el que no sorprèn. No hi ha influències creuades entre aquestes temàtiques segons la referida anàlisi; en canvi, la formació en Matemàtiques potència posteriorment els resultats en totes les matèries científiques analitzades.\nBenvinguts siguin els estudis empírics que aportin claus sobre la forma d’organitzar l’Educació Secundària. La formació científica preuniversitària és la clau per a promoure la formació de les futures generacions, en un país que aspira a progressar per mitjà de la Ciència i la Tecnologia. Està a punt de desvetllar-se l’últim informe PISA de l’OCDE, sobre indicadors d’assoliments formatius en ciències, matemàtiques, lectura i resolució de problemes. Dades extraoficiales avançats no revelen que el nostre sistema hagi avançat, ni que destaqui per res entre els dels països amb els quals hem de competir. Més aviat ens relega a llocs problemàtics, sense que situacions semblants en alguns països rics hagin de suposar consol algun. D’informes anteriors es concloïa la necessitat de realitzar un gran esforç que s’ajorna una vegada i una altra.\nEls problemes del nostre sistema educatiu van, des de l’escassesa de la inversió, fins al localisme que condueix a una notable curtesa de mires, fins i tot un falsejament de la Història en moltes comunitats.\nNo obstant això, no hi ha futur sense una educació de qualitat; ha de ser la gran aposta. Quan s’acosta el moment de decidir sobre el govern dels pròxims anys, tal vegada calgui recordar que l’escola va ser punt focal de les recents eleccions a França, quan els nostres veïns van decidir plantejar-se el seu futur de debò.\nURL to article: http://www.enriccanela.cat/index.php/2007/12/06/paradoxes-europees/\n Traduït d’ABC digital: http://www.abc.es/hemeroteca/historico-04-12-2007/abc/Opinion/paradojas-europeas_1641449476181.html