Pàgina d'inici\tAgenda\tXXXIV Setmana Gastronòmica Gironina\nDel 21 al 31 de març de 2014 - Girona (Gironès)\nUn dels plats de la XXXIV Setmana Gastronòmica Gironina\nCom cada any per aquestes dates, arriba la Setmana Gastronòmica Gironina amb els menús gastronòmics oferts pels establiments de l'Associació d'Hostaleria de Girona i Radial. L'edició d'enguany augmenta fins a 39 el nombre de restaurants participants, que ofereixen plats que no acostumen a estar dins el menú diari d’aquests restaurants. D’aquesta manera, es vol promocionar la cuina gironina tant entre els visitants com entre els clients habituals. Els preus oscil·len entre els 18 —els menús més econòmics— i els 137,50 €, preu del menú del Restaurant Massana.\nPodeu consultar els menús de cada un dels restaurants.\nPreu: Menús des de 18 fins a 137 €\nWeb de la XXXIV Setmana Gastronòmica Gironina


Apartment The little garden Jordaan Àmsterdam Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartment The little garden JordaanApartamentTuinstraat 12, Amsterdam-Centre, Àmsterdam, Països Baixos, 1015 PE - Veure al mapaExcepcional9,2Basada en58comentarisApartment The little garden JordaanVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotos9,2 Excepcional valoració dels hostesVeure tots els comentaris"The location was perfect for us. Amazing little apartment f..."JadeUnited KingdomVeure més fotosVeure totes les 53 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Àmsterdam, no busqui més enllà de Apartment The little garden Jordaan. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Àmsterdam. Aparcament de cotxes, Zones públiques amb Wi-Fi, s'admeten animals de companyia, transport hotel/aeroport, lloguer de bicicletes són només algunes de les comoditats que fan que Apartment The little garden Jordaan sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, calefacció, estris de cuina, escriptori, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Apartment The little garden Jordaan la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Àmsterdam.


4 calamars frescos grans\n1 got d’aigua (200ml. aprox.)\nNetegem els calamars, sense aigua, només amb paper de cuina els eixuguem bé. Els tallem a rotllanes no massa amples i reservem.\nTot seguit preparem la pasta per arrebossar:\nEn un bol hi posem la farina, el sobre de llevat, la sal i ho barregem bé. Fem un forat al mig.\nEn un altre plat, deixatem un ou amb un bon raig d’aigua i ho aboquem al centre del bol (on hi hem fet el forat). Comencem a barrejar tot, integrant mica en mica la farina. Acabem de posar la resta d’aigua i remenem fins aconseguir la textura adequada.\nAra ja només ens queda fregir-los.\nPosem força oli en una paella i quan sigui ben calent comencem: Primer els passem, un a un, per farina seca, espolsem l’excés i després el passem per la massa que hem preparat, escorrem i el posem a la paella procurant que ens quedin oberts del mig. Quan veiem que agafen color d’un costat els girem i un cop fets els anem posant en un plat a sobre paper de cuina que absorbeixi l’excés d’oli.\n• Coure amb foc viu.\n• SOBRETOT fer les fregides ràpides, ja que si els deixem massa estona és quan ens quedaran secs.\n• El procés és ben senzill, tirem les rotllanes a l’oli, veurem com pugen de seguida, al cap de poc quan veiem que agafen color les girem i de seguida les traiem i posem a sobre de paper absorbent per escórrer l’excés d’oli.\n• Si tenim algun ajudant millor que millor, així en un moment estarem tots a taula gaudint d’un bon plat de calamars a la romana ben tendres i calents.


EL BLOG DE CICLE MITJÀ: LES COLÒNIES DE 4t AL COLLELL\nLES COLÒNIES DE 4t AL COLLELL\nEls dies 26, 27 i 28 d’abril, els nens i les nenes de 4t vam deixar les aules i ens vam traslladar a la casa de colònies El Collell, acompanyats de les nostres tutores, la Nancy i l'Esther, l'Angel i la Marta Rigall.\nHi havia diverses temàtiques. El nostre centre d’interès era “1, 2, 3, Acció”.\nA l'escola, havíem preparat aquests 3 dies amb il·lusió:\n- ens va arribar una carta motivadora del senyor John Smith que ens animava a fer una gravació durant aquests dies i\n- la realització d'un dossier d’activitats prèvies.\nEls nens vam conèixer com es porta a terme una pel·lícula, quins elements són necessaris i vam participar en el rodatge d’un curtmetratge! Un director de cinema (el John Smith) ens explicava com funcionava tot aquest món.\n- Joc de nit\n- Excursió al poble Rural El Torn (2 Km del Collell)\n- Taller de cinema\n- Super disco fashion i\nEls diferents àpats van ser molt bons i ens ajudaven a recuperar forces.\nA la tornada a l’escola vam fer una rúbrica final per reflexionar sobre alguns aspectes. Tots vam quedar molt contents, satisfets i animats!\nSi voleu veure algunes de les activitats que vàrem fer i tot el que vàrem gaudir, només cal que cliqueu a la foto del grup.\nHola soc la Laura Fau de 4tB.\nVaig anar de colonies i em van agradar per moltes coses:\n1. Perquè vaig estar amb les meves amigues\n2. Perquè els monitors eren molt amables i feien bromes.\n3. Perquè les activitats eren molt divertides, sobretot a la nit.\nSoc l'Alejandro de 4tB i a mi les colonies em van agradar molt encara que no vam poder jugar a futbol encara que el temps d'esbarjo vam fer molts tornejos del futboli amb altres escoles.\nHola soc la Maria de 4tB I les colonies em van agradar molt perquè fer coses de cinema va ser molt divertit.\nLes colònies d'aquest any han sigut molt divertides.\nHem apres moltes coses per a ser director/a de pel·lícules.Fins i tot ha vingut en John Smith que es un director molt famós de Holliwood.La nostra paraula màgica era llums , càmera i acció .Hem rodat pel·lícules molt divertides. SARA 4tB\nLes colonies van ser divertidisimes. Ens van fer un dibuix a la ma.\nI a mi em va tocar en el grup d'en JOHN SHMIT. Ariadna M 4tB\nSoc joel de 4tB. Les colonies van ser divertides i ho tornaria a repetir 1000 vegades si fa falta.\nSoc la Yanira de 4tA.Va ser molt divertit perque van fer cosas novas.Un casting i moltes coses mes.\nSoc Yanira 4tA. M'AGRADAT MOLT PERQUE EM FET COSAS DIFERENT,UN CASTING Y FER LA GRABACIO DE LA PELICULA.


Madrid abona la idea que Eurovegas s'instal·larà a Alcorcón\nEl líder dels socialistes madrilenys assegura que existeix un pacte ocult entre Adelson i Aguirre que tots dos desmenteixen\nEl Govern creu més fiables les paraules de Las Vegas Sands, que nega haver pres encara cap decisió\n05/09/2012 03:03 Actualizado a 05/09/2012 10:06\nPotser no és més que un globus sonda de l’estratègia política del líder madrileny del PSOE, Tomás Gómez. Però n’hi ha hagut prou que aquest assegurés que Sheldon Adelson i Esperanza Aguirre ja han acordat que Eurovegas vagi finalment a Madrid perquè tornin a disparar-se els nervis sobre l’elecció definitiva del macroprojecte hoteler i de joc que el magnat nord-americà vol construir a Espanya.\nLes afirmacions de Gómez se sumen a les declaracions d'alguns dirigents del PP fetes en les últimes setmanes que, si bé no revelaven cap acord, donaven per fet que la decisió ja està presa i que serà Madrid la que s'emporti el premi. L'última resposta d'Aguirre, fa només dues setmanes quan li van preguntar sobre Eurovegas, mostrant un somriure als periodistes, va deixar entreveure que preferia esperar que sigui Las Vegas Sands el que anunciï la seva decisió però que l'esperava amb optimisme.\nGestos com aquest i algunes distraccions de dirigents populars van contribuir ahir a atorgar certa credibilitat a les paraules de Gómez. En una roda de premsa a l'Assemblea de Madrid, el secretari general del PSM va assegurar tenir informació contrastada encara que de fonts que no va voler revelar sobre l'acord assolit per l'empresari i la presidenta madrilenya.\nPerò la seguretat amb què Gómez va donar per feta la decisió va ser la mateixa amb la qual els portaveus de Las Vegas Sands Corporation i la Comunitat de Madrid van desmentir que existeixi cap classe de pacte i fins i tot que ja s'hagi pres la decisió. “Desmentim categòricament que estigui decidida la ciutat, i menys encara el terreny", van explicar des de Las Vegas Sands, restant valor a les paraules del socialista.\nAquestes mateixes fonts van recordar que, de fet, la setmana passada es van fer reunions de feina de l'empresa amb representants de l'administració madrilenya i catalana: “No tindrien sentit les reunions a dues bandes si aquesta decisió s'hagués pres ja".\nDes de la Comunitat de Madrid van emfatitzar que l'empresa promotora del projecte no ha comunicat encara la seva decisió i que, en qualsevol cas, haurà de ser Gómez qui hauria de demostrar la seva veracitat. Fins i tot el Ministeri de Treball es va sumar als desmentiments, ja que el líder socialista va arribar a assegurar que ja hi havia un expedient sobre el projecte que es trobava paralitzat en aquest departament. “No hi ha cap document d'aquest assumpte ni tindria sentit que n'hi hagués", van concloure categòrics.\nI és que Gómez va arribar a acusar Aguirre d'estar administrant la informació a la seva conveniència per utilitzar-la en el debat de política general que se celebra el proper dia 11 a Madrid. L'objectiu de la presidenta seria, segons l'argument del dirigent socialista, eclipsar amb l'anunci d'aquesta notícia els molts i greus problemes que afligeixen la regió madrilenya. El secretari general del PSM va arribar a afirmar que “el que seria decent" és que Esperanza Aguirre expliqués que fa dies que aquest acord s'ha tancat en ferm i que deixés l'assumpte fora del debat de l'estat de la regió per donar la cara davant els madrilenys.\nTampoc des de Barcelona no es va atorgar la més mínima versemblança a les paraules del secretari general del PSM. “Entre el que pugui dir Tomás Gómez i la mateixa empresa, que és qui ha de prendre la decisió, val el que diu l'empresa", va assenyalar ahir el portaveu del Govern, Francesc Homs, a la roda de premsa posterior a la reunió de l'Executiu català. Homs va assegurar que la Generalitat ja ha ofert a Sheldon Adelson tot el que estava a les seves mans. De tota manera, al Govern regnava ahir la inquietud.


Il·lusió amb els peus a terra | Futfem.cat\nEl Barça torna a la Champions amb la lliçó del BIIK-Kazygurt apresa\nTorn de Champions. Demà dimecres 17, a les 18.30 hores, el Barça rebrà el Glasgow City en l'anada dels vuitens de final. Després de l'ensurt important que es van endur les blaugrana al Kazakhstan, les jugadores entrenades per Fran Sánchez han passat pàgina del mal partit, però tenint presents i havent corregit els errors que van causar el 3 a 1 desfavorable. Davant tindran un Glasgow City immers de ple en la lluita per la Lliga escocesa; un equip de joc físic on la majoria de jugadores formen part de la selecció nacional, ja classificada pel Mundial de França del proper estiu.\nEn el Media Day previ a aquest partit, Patri Guijarro ha atès Futfem.cat i ha definit el Glasgow City com un equip fort i dur: «Són un equip molt físic, que va a totes. Sí que és veritat que no hi ha una jugadora que destaqui per sobre de la resta, van en bloc, són totes molt fortes i haurem de ser contundents». Pel que fa al Barça, sempre es destaca el joc de mig camp per obtenir bons resultats i la migcampista ha parlat de les claus del partit perquè el conjunt blaugrana tregui un bon resultat: «Hem de donar continuïtat al joc, una característica nostra. Hem de tenir la pilota, moure-la i fer que l'equip jugui. I no ens han d'agafar en contraatacs, la prioritat és no encaixar».\nEn la plana personal, el millor nivell de Patri es va veure aquest passat estiu al Mundial sub-20, on va dominar la competició. La futbolista ha explicat el seu rendiment allà comentant la seva posició preferida: «Allà tenia molta arribada, però la posició que m'agrada més és la de '6'. Potser és més defensiva, però jo al mig és on em sento més còmode», valora. I és que la temporada passada Patri va arribar a jugar de central en diversos partits, entre ells els de Champions contra l'Olympique Lyonnais, i ha afirmat que està preparada per adaptar-se a qualsevol posició si Fran torna a col·locar-la en un lloc que no és el seu.\nPerò aquesta setmana ha estat difícil per jugadores com Patri Guijarro o Mariona Caldentey, les dues balears de la plantilla. Patri, de Palma de Mallorca, ha repassat els dies difícils que es viuen allà després de les inundacions: «Ha estat dur. Tant la Mariona com jo hem intentat ser properes a la nostra gent. Hem preguntat i hem intentat ajudar en tot el possible. Està sent difícil».\nLIEKE MARTENS I FRAN SÁNCHEZ A LA RODA DE PREMSA\nLa futbolista holandesa, nominada a la primera Pilota d'Or femenina de la història, s'ha mostrat molt motivada de cara a aquesta cita amb el Glasgow City i, igual que Patri, ha destacat la prioritat de no encaixar. Martens ha parlat de la confiança que ara mateix té el Barça i de les qualitats a vigilar de les escoceses: «Hem d'estar preparades. Elles són molt físiques i també grans corredores». L'extrem ha ressaltat el gran resultat a l'últim partit, davant el Rayo, on ella no va disputar cap minut, i presumiblement tornarà a la titularitat contra el Glasgow City.\nQuan a Fran Sánchez, el tècnic català ha coincidit amb les jugadores sobre la importància de no encaixar i ha donat algun altre detall sobre la qualitat del rival a vuitens: «És un equip compacte, rocós i que li agrada el contacte físic. Però tenen gent amb criteri al mig del camp i gent ràpida davant». L'entrenador blaugrana també ha compartit les bones sensacions que té la plantilla i espera poder seguir amb la dinàmica: «Hem d'aprofitar la confiança que té l'equip i seguir en línia ascendent», ha conclòs.


Detenen un home que vigilava 400 plantes de marihuana amb un rifle - Diari de Girona\nDetenen un home que vigilava 400 plantes de marihuana amb un rifle\nL'home va intentar fugir pel bosc on hi havia la plantació oculta a Rabós d´Empordà en veure´s sorprès per la policia\nEls Mossos d'Esquadra han detingut un home que vigilava un cultiu de 400 plantes de marihuana armat amb un rifle a Rabós d'Empordà. L'home va intentar fugir pel bosc on hi havia la plantació oculta.L'arrestat és un home de 22 anys, de nacionalitat marroquina i veí de Figueres, presumpte autor d'un delicte contra la salut pública i d´un delicte de tinença il·lícita d'armes.\nEls fets van passar la tarda del 12 de setembre, al nucli de Delfià, dins el terme municipal de Rabós d'Empordà. Efectius de les unitats de seguretat ciutadana de la comissaria dels Mossos de Figueres i d'investigació van dur a terme un dispositiu per trobar una plantació de marihuana en una zona boscosa de difícil accés.\nUn cop localitzada, van constatar que hi havia unes 400 plantes de marihuana en avançat estat de creixement i floració. Al mateix lloc hi havia una tenda de campanya que ocupava el cuidador de les plantes. Davant la presència policial l'home va intentar fugir precipitadament, però va ser interceptat i detingut.\nEn l'escorcoll de la zona els agents van localitzar un rifle amb mira telescòpica que estava carregat amb munició del calibre 22. El detingut, a qui no consten antecedents, va passar el dia 13 de setembre a disposició judicial i se li va decretar llibertat amb càrrecs.


Coneixement, innovació i tecnologia per a una gestió de qualitat de l’aigua | El Bloc de Mina\nAmb aquest compromís Mina va impulsar l’any 2009 una carta de compromisos per la qual l’empresa es compromet a complir amb els terminis de prestació del servei, però també es compromet a garantir la qualitat de l’aigua i la transparència en la informació dels propis compromisos. Així mateix, a tall d’exemple, Mina es compromet a avisar en el termini de dos dies dels excessos de consum als usuaris ja siguin domèstics, comercials o industrials; resoldre les incidències a la xarxa de distribució (rebentaments) en menys de 40 minuts, o destinar el que resulti dels incompliments de la pròpia carta a accions mediambientals i socials.\nUna altra qüestió en la que Mina ha treballat amb molt d’interès és la relativa a la gestió dels residus. L’empresa fa tota la recollida selectiva amb gestors autoritzats, porta a terme també una declaració anual de residus i reutilitza els llots resultants del procés de tractament de l’aigua. Garantia d’aquesta bona tasca és la certificació ISO 14.001 que va obtenir el 1998 i renova periòdicament, així com el Reglament EMAS de gestió ambiental que té des de l’any 2001. Mina també disposa del segell d’excel·lència en gestió de la Fundació Europea per a la Gestió de la Qualitat (EFQM) i la certificació de la norma de gestió de qualitat ISO 9000.\nMina també ha treballat intensament en la qualitat de l’aigua. Així, té certificat per una entitat independent la garantia d’innocuïtat del producte aigua (ISO 22000), certificació que garanteix que l’aigua es prepara i/o consumeix d’acord amb el seu ús previst i que arriba en les millors condicions sanitàries als punts de consum. Per fer-ho, s’han hagut de preveure tota una sèrie de programes i la identificació de punts crítics de control i elaboració de protocols de funcionament, afegits als que ja es tenien.\nPerò cal anar més enllà. Per això, l’any 2008 l’empresa va iniciar uns estudis per a preveure una planta industrial per a eliminar les sals de l’aigua i amb l’objectiu de millorar la qualitat i, en concret, el gust de l’aigua. Des del 2010 que Mina disposa d’una proposta que ha anat completant a mesura que la tecnologia ha millorat.\nL’estudi és el pas previ per a realitzar el projecte executiu d’implantació\nL’estudi que ha fet Mina és el pas previ per a realitzar el projecte executiu d’implantació i conté la definició de totes les instal·lacions i equips necessaris per a complementar les infraestructures actuals, així com les noves necessitats operacionals a considerar.\nCom ja s’ha dit en moltes ocasions, l’aigua que abasta la ciutat de Terrassa prové, principalment, del riu Llobregat i té un contingut en sals relativament important. Aquest fet provoca que l’aigua no compleixi amb les exigències organolèptiques dels clients. El motiu d’aquesta salinitat rau essencialment a l’existència d’explotacions mineres a la conca del riu Llobregat i del seu afluent, el Cardener, que de forma indirecta incorporen sals dissoltes a la llera.\nA més, l’aigua conté matèria orgànica, que combinada amb l’alt contingut en bromurs procedents també de les explotacions mineres, fa que en clorar l’aigua per a la seva desinfecció, se li aporti sabor i es generin subproductes que fan que la valoració organolèptica sigui millorable. Tot i que l’aigua compleix amb escreix els límits normatius en l’actual instal·lació de tractament, cal tenir un marge de seguretat confortable.\nD’entre les tècniques que podrien ser adequades per millorar aquests aspectes, Mina s’ha decidit per l’osmosi inversa, tractament eficaç i àmpliament utilitzat, que produiria una aigua amb unes característiques de gust i olor plenament satisfactòries.\nLa tecnologia de tractament per membranes d’osmosi inversa permet l’eliminació gairebé total de les sals dissoltes en l’aigua i de la matèria orgànica. Això s’aconsegueix per mitjans físics, sense l’addicció de productes químics que tinguin efectes adversos sobre la qualitat final de l’aigua.\nD’acord amb les proves realitzades per Mina en una planta pilot a l’estació potabilitzadora d’Abrera, la barreja en una proporció adequada de l’aigua tractada per sistemes convencionals amb l’aigua tractada per membranes d’osmosi inversa proporciona una qualitat satisfactòria a nivell organolèptic, alhora que millora les propietats físico-químiques de l’aigua.\nMina ha fet els deures, ha treballat per complir i per estar preparats per afrontar el futur.\n← Jordi López: “Mina està preparada per assumir nous reptes com la millora del gust de l’aigua”\tDiscurs del President de Mina, Marià Galí a l’acte de celebració dels 175 anys de l’empresa →


Gran gent (Marta Grau)\nSegurament no els hem estat prou agraïts, no els hem escoltat prou, no els hem admirat prou\n2 min. 01/07/2020 07:00\nLa gent gran. I no padrinets, ni iaios, ni avis ni àvies, gent gran és la que s’ha hagut d’acomiadar sense poder fer-ho. Segons les estadístiques, més del 80% de les persones que han perdut la vida a causa de la pandèmia del coronavirus tenien més de setanta anys. Gran gent que ha empès els canvis més transcendentals de la nostra època. Van ser fills i filles de la postguerra i els va tocar un sòrdid repte: sobreviure.\nLa majoria van haver de començar a treballar amb set, nou, quinze anys. Van haver de passar de puntetes per sobre el franquisme perquè no els esclafés i més tard van reinaugurar les urnes. Des d’aleshores han faltat a ben poques cites electorals, coneixedors del valor de la democràcia, tot i l’excés de convocatòries a les quals darrerament ens ha acostumat una classe política que ha degenerat amb més rapidesa que no pas la seva pell, endurida pel sol, l’esforç i la lluita. Una lluita per pujar fills i filles, per estalviar i comprar casa per deixar en herència, per posar d’aval en l’era de les hipoteques d’oferta.\nA alguns la crisi del 2008 els va arribar a deixar sense casa, a d’altres se’ls ha endut amb els peus per davant aquesta nova crisi, i ni abans i ara, segurament, no els hem estat prou agraïts, no els hem escoltat prou, no els hem admirat prou. Una lectura que pot ajudar a fer aquest reconeixement imprescindible, individual i col·lectivament, és l’exercici que fa l’escriptora Elvira Lindo en la seva última novel·la, A corazón abierto. Amb les pàgines d’aquest llibre, l’autora acompanya la vida del seu pare, nen de la postguerra, per gairebé un segle de trifulgues. Ella mateixa ha reconegut en alguna entrevista que després de repensar el seu pare, d’entendre’l, de convertir-lo en protagonista, ha après a estimar-lo encara més.


Sen Drago: “El missatge de ‘Live Therapy’ és molt dur: en 10 anys es van morir tots els meus avis i els meus pares"\nEl cantant ampostí es despulla emocionalment en un disc que marca el seu nou camí musical en solitari\nQuatre anys de silenci paint el passat i trencant cadenes. Quatre anys preparant un disc que li ha servit per buidar-se emocionalment i que s’ha convertit en una teràpia per veure la llum al fons del pou i agafar forces per reprendre la seva carrera en el món de la música. L’ampostí Jordi Senar Drago –conegut com Sen Drago– presenta ‘Live Therapy’, la seva nova proposta en solitari amb la qual es reinventa i foragita els fantasmes del passat.\n"Són 10 cançons sobre situacions molt dures però escriure-les m’ha ajudat a tirar endavant. Ha estat com un final positiu"\n- Sempre s’ha dit que la música cura l’ànima i que, fins i tot, pot ajudar a suportar dolors físics. En aquest disc, ho has experimentat així?\nSí, m’ha anat molt bé perquè tot ha estat un procés a mesura que muntava les cançons i que m’ha ajudat molt. A mesura que anava acabant l’àlbum i s’aproximava la data del primer concert em trobava millor. Per a mi ha estat una teràpia en viu, per això el títol del disc és ‘Live Therapy’. Ha estat com si hagués fet un ‘reset’.\n- La teva intenció inicial ja va ser que totes les cançons tinguessin una continuïtat referencial?\nEn un principi, no. Només volia fer cançons i, a part, tampoc volia ser un cantautor en solitari. Vaig intentar muntar una banda amb més gent però per diferents motius no va poder ser. Però també veia que a mesura que escrivia, m’era molt més fàcil fer-ho sobre el meu passat. Tot va anar sortint quasi sense voler. Es van anar posant les peces a lloc i com que per a mi tocar sobre un escenari és com una teràpia, el que em fa sentir bé, també el títol del disc va sortir rodat.\n- ‘Live Therapy’ són 10 cançons que recullen 10 moments que han marcat la teva vida. Ha estat complicat despullar-te per donar-los a conèixer?\nNo, perquè quan composo no penso que ho escoltarà la gent. És com quan agafes un paper per escriure el teu diari personal abocant-hi els teus pensaments o els teus sentiments, que penses que no ho llegirà ningú més. Aquesta part no va ser gens complicada.\n- Parles sobre remordiments, situacions que et fan sentir fora de lloc, sentiments de pèrdua, de recollir i endreçar per remuntar... Són aquestes situacions les que necessitem abocar, en aquest cas amb cançons, per compartir-les potser més que les alegries?\nEl missatge de ‘Live Therapy’ és molt dur: en 10 anys es van morir tots els meus avis i els meus pares. Tot marca. Són 10 cançons sobre situacions molt dures però escriure-les m’ha ajudat a tirar endavant. Ha estat com un final positiu. Tot té solució.\n- Quina va ser la primera cançó que vas escriure de les que formen part d’aquest treball?\nA vegades tens un popurri d’idees i no tens cap cançó acabada. La primera, però, que vaig acabar va ser ‘See u soon’ i va ser la que em va fer adonar que feia alguna cosa nova i diferent, per això la vaig triar com a single del disc. I dic diferent perquè va ser la primera que vaig muntar amb uns ritmes de guitarra, bateria i cors amb el pedal de loop que m’acompanya des de fa poc. Va ser tot un descobriment que em va fer adonar que era el camí que havia de seguir, tant en el disc com en els concerts en directe. Em va motivar molt perquè també m’oferia molt dinamisme per a les actuacions.\n- Les cançons són en anglès perquè els teus referents musicals també ho són?\nSí, els meus referents són grups dels anys noranta, com ara Nirvana. He escoltat molta música grunge. A més, sempre m’he identificat amb gent que ha tingut molts problemes a la vida. Músics com ara Kurt Cobain o Chris Cornell, que es va suïcidar l’any passat. Ara m’estic fixant molt amb Ed Sheeran, que fa uns directes semblants als que faig jo.\nSen Drago Foto: Eva Mascarell\n- Però a l’hora d’expressar unes coses tan íntimes també t’hi sents més còmode?\nTot això ve de que quan composo: primer faig la música i després hi canto per damunt. El que passa és que a mi no m’ajuda posar una lletra i intentar que quadri amb la melodia. Llavors, el que faig, per cantar damunt d’una roda d’acords que m’agrada, és anar dient “uachu uachu”. De fet, si pogués, faria concerts només amb aquests crits [riu] i el més semblant a aquest “uachu uachu” és l’anglès. A part, com que canto en anglès també m’oblido del que estic dient i es com si fes crits tàntrics. Em desfogo.\n- La teva trajectòria musical ha tingut altibaixos molt lligats a la teva situació anímica i emocional. Com ho has gestionat?\nPrimer vaig estar amb el grup Mantra (1998), que va ser molt bèstia perquè fins i tot vam signar per una discogràfica i va anar molt bé. Van ser sis anys però llavors ho vam deixar. Vam muntar un altre grup, es va morir ma mare... Al final, el que em va passar és que anava fent per avançar en el dia a dia per no enfonsar-me però no acabava fent res del que m’agradava i no m’acabava d’omplir. Feia diferents projectes i començava molt bé, però com que alguna cosa grinyolava, no acabaven de funcionar. L’última cosa que vaig fer va ser tocar en un grup de versions de Tortosa, els Somerock, i també vaig muntar un grup fent versions de Nirvana en acústic, però vaig haver de parar perquè no sentia allò que estava fent. He estat quatre anys aturat. No volia saber-ne res ni en tenia ganes. No em sentia valorat. Durant aquests quatre anys, però, sí que componia però ho deixava tot aparcat en un calaix fins que em vaig adonar que tenia un munt de material i vaig decidir que podria preparar alguna cosa.\n- Les cançons que formen part de ‘Live Therapy’ eren d’aquestes que es quedaven al calaix o ha estat una producció ràpida de buidatge també ràpid?\nHi ha una mica de tot. N’hi ha alguna que he recuperat però que ha evolucionat. La cançó ‘Invisible Magnet’, per exemple, té un ritme més de jazz que les altres perquè la vaig compondre fa més de dos anys al piano i aquesta essència s’hi ha quedat. També hi ha algunes cançons més del passat i d’altres de més noves.\n- Per què has decidit que el disc sigui només virtual?\nSón els nous temps. A més, la idea en engegar aquest projecte era el de fer les coses ben fetes. He estat quatre mesos preparant el concert que vam fer el 12 de maig a Amposta perquè fos una aposta d’alt nivell i tenir material per després poder trucar portes. Al final, també vaig pensar que, en aquests temps que corren, si fas un disc físic te’l compraran només els quatre amics. La gent s’ho baixa tot per internet. Per això vaig pensar que era millor oferir-lo de manera virtual i gratis perquè arribi al màxim de gent possible. A mi el que m’interessa és que quan vagi a tocar, als concerts hi vingui gent.\n- Quines sensacions t’emportes després del primer concert de presentació?\nVa ser brutal! El que m’emporto és, sobretot, veure que tinc un munt de gent al meu costat que em dóna suport i m’anima, que no estic sol. No sé on arribaré perquè aquest món és molt difícil però noto almenys que estic construint alguna cosa des dels fonaments.\n- Just acabes de presentar ‘Live Therapy’ però ja tens en ment noves propostes musicals per un proper treball?\nAra només assajo el directe, però sí que estic pensant en quina direcció vull que vagi el proper disc. No estic fent encara cançons, però el meu cap no para i estic començant a agafar idees però no les desvetllaré ara encara.\nWeb Sen Drago\nFacebook Sen Drago


"Scream" s'ha completat oficialment, el director comparteix la foto amb "#ForWes"\nInici Notícies d’entreteniment de terror 'Scream' s'ha completat oficialment, el director comparteix la foto amb "#ForWes"\n'Scream' s'ha completat oficialment, el director comparteix la foto amb "#ForWes"\nby Trey Hilburn III Juliol 7, 2021\nCridar finalment s'ha acabat. Després de moltes retencions durant els temps finals del COVID, per fi hem arribat. La pel·lícula està acabada i el director Matt Bettinelli va publicar al seu Twitter i va compartir una imatge molt divertida per commemorar el dia tan especial.\nSCREAM (2022) s'ha completat. Ens fa molta il·lusió que tots ho vegeu aviat. #PerWes\nBettinelli publicat. Personalment, segueixo sentint sentiment sentimental el fet que Wes Craven mor i el fet que no estigui present per aquesta entrada del Cridar franquícia.\nSempre he estat una persona que creu que és el final d’una banda quan un dels membres de la banda deixa o mor. Per exemple, teniu grups com Pilots del Temple de Pedra AC / DC que va continuar amb el mateix nom després del pas dels cantants Scott Weiland i Bon Scott. Van passar una estona buscant i finalment van lliscar algú altre cap als seus cantants principals. Després tenim bandes que es fan després que un membre mor. Acabat. Vull dir, Beastie Boys ni tan sols realitzar sense el seu membre perdut. Per tant, és una mica delicada per a mi. I estic segur que no estic sol.\nTot el que deia, Cridar els fans estan molt emocionats amb la propera entrada. Realment ajuda que l’equip mantingui Wes al cor mentre treballaven en la pel·lícula. Però, en definitiva, crec que els fans de Scream estan preparats per a més Cridar després d’una espera tan llarga.\nRealment ajuda que els directors, Bettinelli i Tyler Gilett siguin seriosament impressionants, genials i humils. Si hi ha algú que funcioni dins de la fundació Scream de Wes Craven, són Bettinelli i Gillett. Aquests nois tenen una fantàstica formació de pel·lícules. Tant Ready or Not com Southbound són exemples brillants de suspens i terror realment grans amb un avantatge propi.\nTambé és fantàstic tornar a veure les estrelles que tornen David Arquette, Courtney Cox i, per descomptat, Neve Campbell. Tots van veure el guió i van pensar que era quelcom intel·ligent que va rendir homenatge a Wes Craven i la seva obra.\n“Els directors són increïbles, ho fan absolutament ... és una nova franquícia. És maluc, fa por. És només un nou crit. No és un reinici, no és un remake, és només un nou llançament. Crec que serà fantàstic ", va dir Cox durant el seu temps El Drew Barrymore Show.\nCridar apunta als cinemes el 14 de gener de 2022.\nEsteu preparats per a un Wes Crevenless, Scream? Creus que és hora? Feu-nos-ho saber a la secció de comentaris.\nLa família Addams 2 torna la família i els porta de vacances al sol. Mireu el tràiler aquí mateix.\nCourtney CoxDavid Arguettedrew BarrymoreGhostfaceMatt BettinelliCridarcrit 2022Tyler Gillett\nEl 'Nightmare Alley' de Guillermo Del Toro ha estat classificat com a R\n'American Horror Stories' anuncia una llista estrellada de talent a la pantalla


Dr. Ramon Grimalt - Grimalt Dermatologia\nDr. Ramon GrimaltHNo99Jsxb3iUCmbE4LQijjWXh7gq3A2021-03-25T09:44:14+02:00\nRamon Grimalt (Terrassa 1965), llicenciat en Medicina i Cirurgia (1989), és especialista en Dermatologia (1994) i Doctor en Medicina i Cirurgia. (1995). De 2001 a 2014 ha impartit classes a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona com a Professor Associat de Dermatologia. Des de 2006 és Professor Lector AQU i des de 2008 és Professor Titular Acreditat ANECA. El 2011 es va incorporar a la Universitat Internacional de Catalunya UIC com a Professor coordinador de Dermatologia. Al juny de l’any 2014 va obtenir la plaça de Professor Titular amb el càrrec de Afegit i Coordinador.\nDes de 2004 fins a 2008, ha format part de el grup d’experts de la Unió Europea a la legalització dels productes de consum. Concretament s’ocupava dels cosmètics i productes capil·lars dins de l’SCCP (Scientific Committee for Consumer Products). De novembre de l’2004 fins al 2008 ha format part de la Junta de la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona com a PDI (Personal Docent Investigador).\nEntre les seves publicacions científiques destaquen 11 llibres (LA PSORIASIS Grimalt R. Barcelona 1998; ATLAS OF DIAGNOSI IN Paediatric TRICHOLOGY: Ferrando J, Grimalt R.Madrid 2000. Versió Xina, Madrid 2001; alopècies: GUIA DE DIAGNOSTIC I TRACTAMENT Ferrando J, Grimalt R , Hausmann G, Lacueva L, Moreno G. Barcelona 2000; HAIR SCIENCE AND TECHNOLOGY, Van Neste D, Blume-Peytaví O, Messenger A, Grimalt R. Belgium, 2002. hiperhidrosi: diagnòstic i tractament actuals, Grimalt R, Carrerons MA. Madrid 2004; SALVEM LA PELL, Grimalt F i Grimalt R. La Campana Barcelona 2006). El Dr. Ramon Grimalt ha escrit més de 150 articles científics.\nDins de la seva activitat didàctica ha participat com a professor convidat en 160 congressos internacionals i en 50 de nacionals. Ha estat chairman a 60 congressos internacionals i ha presentat treballs mèdics en 145 congressos internacionals i en 86 de nacionals.\nEl Dr. Grimalt és revisor científic habitual de 7 revistes científiques internacionals (British Journal of Dermatology, Medicina cutànies Ibero Llatina Americana, Dermatology, European Journal of Dermatology, Actes Dermosifiliográficas, European Journal of Pediatric Dermatology, Journal European Academy of Dermatology and Venereology) i és editor associat de la Revista Dermatològica “Medicina cutània Ibero Llatina Americana”, i també editor associat de l’Journal of the European Academy of Dermatology and Venereology.\nHa organitzat 22 congressos mèdics (1998 Quarta Reunió Internacional de Grup Espanyol De Tricologia, 2000 1a Jornada Sobre Tractament de la Hiperhidrosi, 2000 Reunió de la Secció Catalano-Balear de l’Acadèmia Espanyola de Dermatologia i Venereologia, 2000 Exploració, Diagnòstic i Tractament de les malalties de l’Cabell, 2001 9th European Society of Dermatology and Psychiatry Congress Barcelona, 2001 2a Jornada Sobre Tractament de la Hiperhidrosi, 2002 7th Congress of the European Society of Pediatric Dermatology, 2003 VI Reunió Internacional d’el Grup Espanyol de Tricologia (AEDV), 2003 10th Meeting European Hair Research Society, 2005 Dermopediactrics II, 2006 Dermopediatrics III, IV, V VI VII VIII IX i el 2012 es va fer la X edició, EHRS 2013 Barcelona).\nRamon Grimalt és membre de 18 Societats Científiques (1991 Col·legi Ibero-Llatí-Americà de Dermatologia, 1992 International Society of Dermatology, 1994 Grup Espanyol de Dermatologia I Psiquiatria, 1995 Dowling Club, 1995 Acadèmia Espanyola de Dermatologia, 1995 Societat Catalana de Dermatologia, 1995 societat Catalana de Pediatria, 1995 Grup Espanyol de Tricologia, 1996 Grup Espanyol de Dermatologia pediàtrica, 1997 Vocal 1r de l’Associació Catalana de Dermatologia l’acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears, 1997 Grup Espanyol de Dermatologia i Imatge, 1998 Membre corresponent estranger de la Societat Veneçolana de Dermatologia. 1999 Board Member of the European Hair Research Society, 1999 Secretary European Society of Pediatric Dermatology, 1999 Associació Catalana de Dermatologia l’acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears).\nMostra un interès especial en Dermatologia Pediàtrica, acreditat per les més de 60 publicacions en Dermatologia Pediàtrica i per a les estades en centres de gran prestigi en aquest camp, i.e. University of Illinois, USA (Prof. L. Solomon) i Università di Milano, Itàlia (Prof. R. Caputo). Va ser el secretari des de 1998 fins 2004 de la European Society for Pediatric Dermatology i des de 2004 fins 2007 va ser el president, també és membre de la Societat Catalana de Pediatria i de el Grup Espanyol de Dermatologia Pediàtrica. Ha col·laborat en diferents tractats internacionals de dermatologia pediàtrica i participa activament en congressos de dermatologia pediàtrica com a professor convidat.\nLa seva línia de treball inclou la recerca dins el camp de la Hiperhidrosi (excés de sudoració). Ha treballat durant més de 10 anys en la primera Unitat Funcional Espanyola per al Tractament de la Hiperhidrosi l’Hospital Clínic de Barcelona que es va dissoldre el 2011, ha escrit múltiples articles sobre l’argument, organitzat diversos cursos, escrit un capítol d’un llibre i el 2004 ha publicat un llibre sobre la Hiperhidrosi publicat per Panamericana.\nMostra també un interès en Cirurgia Dermatològica, acreditat per l’estada al Servei de Cirurgia Plàstica de la Universitat d’Illinois (Prof. M. Cohen), i també pel seu període de formació en el Servei de Cirurgia Dermatològica a l’Hospital Clínic i Provincial (Dr. A. Vilalta).\nHa dedicat una part important de la seva carrera a l’estudi de les al·lèrgies cutànies i ha estat el responsable de la unitat d’al·lèrgies medicamentoses de el Servei de Dermatologia de l’Hospital Clínic de Barcelona de 2019-2012.\nLa seva línia de recerca actual es troba centrada en la Tricologia (estudi de les alteracions de cabells). Ha escrit un llibre en llengua anglesa, que ha estat traduït a l’xinès, sobre displàsies piloses, com coautor juntament amb el Dr. Joan Ferrando. També ha participat en múltiples capítols d’altres llibres sobre tricologia.\nDes de 2012 és membre de la junta directiva de l’European Hair Research Society www.ehrs.org i des de 2011 és el Coordinador de Grup Espanyol de Tricologia www.aedv.com. És també director no executiu de l’Oxford Hair Foundation. El 2003 va organitzar a Barcelona, juntament amb el Dr. J. Ferrando el “X Meeting of the European Hair Research Society” i el 2012 va tenir la sort de poder tornar a organitzar una nova edició de l’EHRS a la mateixa ciutat.\nEl Dr. Ramon Grimalt presenta un interès especial per a la didàctica. Ha participat en múltiples cursos de comunicació científica, empatia mèdica i comunicació científica. El seu interès per la docència ha estat reconegut en diverses ocasions com a ser escollit com Padrí de la Promoció en dues ocasions pels estudiants de la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona el 2004 i el 2006.\nEl Dr. Grimalt, diplomat en clarinet i pianista amateur treballa com dermatòleg consultor de l’Institut de Medicina de l’Art on s’ocupa dels problemes dermatològics dels professionals de l’art (músics, ballarins, actors …) i de la seva patologia específica. Des de 2004 fins a l’actualitat forma part d’un quintet de Jazz com contrabaixista i ha participat en diferents festivals de Jazz i tocat amb músics d’alt nivell (www.jazzterrassa.org).\nRamon Grimalt ha estat pioner en el terreny de la informàtica mèdica: crear la primera pàgina web de el Departament de Dermatologia de l’Hospital Clínic de Barcelona i va elaborar la primera versió de l’DERMACAT. (Dermatologia Catalana) el 1995. Ha estat el coordinador d’Informàtica Mèdica de el Servei de Dermatologia de l’HCP, ha participat en diferents cursos i congressos de tele dermatologia i actualment coordina i supervisa tres pàgines web de contingut científic.\nInterès en llengües amb finalitats científiques. Imparteix conferències en anglès, francès i italià a més de Castellà i Català.\nMostra un interès en la divulgació científica, forma part de l’comitè assessor de el portal Medicina TV, participa activament en programes de ràdio i de televisió i ha estat col·laborador habitual de “La Vanguardia”.\nTerrassa, gener de 2021\nPer a més informació actualitzada sobre el CV de Dr. Grimalt consultar: www.researchgate.net


Auto rentats amb energia solar | Katae\nProjectes d'èxit. Solar Tèrmica\nAuto rentats amb energia solar\nL’auto rentat de Masia Salat ha utilitzat energia solar tèrmica per escalfar l’aigua i així reduir els consums de la seva activitat\nNombre de boxes de l'auto rentat 4\nEquip instal·lat Sistema forçat Drain Back\nNombre de panells solars 4\nVolum del dipòsit d'aigua calenta 300 litres\nTemperatura de funcionament Fins a 60ºC\nEstalvi aproximat 35%\nL’energia solar té un potencial enorme i pot ser utilitzada d’infinites formes. Mentre s’estudien nous mètodes o sistemes per poder-la explotar, en el món dels auto rentats ja s’ha començat a emprar l’energia solar tèrmica.\nL’auto rentat situat a la parcel·la annexa a la Masia Salat, ha instal·lat un sistema d’energia solar tèrmica per tal d’escalfar l’aigua amb la qual els clients netegen els seus vehicles. Anteriorment a aquest sistema es disposava d’una caldera de gasoil que duia a terme l’escalfament total de l’aigua amb un elevat cost. En l’actualitat, aquesta funció la desenvolupa la instal·lació solar amb els estalvis significatius que suposa escalfar aigua a partir d’una font gratuïta com el Sol.\nAquesta instal·lació cobreix el consum diari d’aigua que utilitza l’auto rentat per netejar els vehicles i permet utilitzar tot tipus de programes de neteja, amb nivells de fins a 60 graus, temperatura la qual no danya la pintura del automòbil.\nAixí doncs, canviar la vella instal·lació per un nou sistema solar ha permès reduir els consums de l’auto rentat i augmentar el grau de satisfacció entre els seus clients. Aquesta dada és significativa ja que amb els estalvis aconseguits possibiliten un augment del temps de neteja per a cada vehicle mantenint el mateix preu al client final.


Un hort capaç de capturar fins a 30 vegades més CO2 a l'any\nL'agricultura regenerativa és una alternativa encara anecdòtica però amb molts beneficis potencials\nBarcelonaUna finca abandonada s'ha erigit en laboratori per assajar la resposta que pot donar l'agricultura a les nefastes conseqüències de l'escalfament global, que ja són inevitables segons han certificat els científics de l'ONU. El que proposa l'agricultura regenerativa –així és com s'ha anomenat el model que per primer cop s'ha estudiat a Catalunya– és aplicar tècniques per recuperar la qualitat del sòl de manera natural (sense fertilitzants químics). El benefici va molt més enllà de la necessària transformació del model alimentari: els investigadors que fa tres anys que treballen a Planeses (Garrotxa) han constatat que el sòl viu i fèrtil d'un hort regeneratiu "emmagatzema unes 30 vegades més carboni atmosfèric que un de convencional".\nLa clau de l'experiment és alimentar la terra: garantint-li fertilitzant a través de recursos naturals com els excrements d'animals o la matèria orgànica de l'hort mateix i aconseguir, de retruc, una millor retenció d'aigua. La finca abandonada de la Garrotxa on s'ha desplegat el projecte ha aconseguit que en tres anys es dupliqui la matèria orgànica del sòl i que la capacitat de retenir aigua creixi entre un 15% i un 20%. "El sòl és el combustible per fer treballar al màxim el sistema, i d'això en dependrà la collita futura", insisteix Marc Garcia, el coordinador del projecte Polyfarming desplegat pel CREAF i cofinançat per la Comissió Europea a través del programa Life.\nUn sòl que és capaç de retenir més l'aigua pot suavitzar els efectes de les inundacions i l'erosió en cas de fortes pluges. Alhora, aquesta capacitat també pot ajudar els cultius a suportar "condicions àrides severes, com les sequeres que cada cop seran més freqüents al Mediterrani pel canvi climàtic", afegeix Maria Josep Broncano, tècnica del CREAF en el projecte.\nEl model regeneratiu aconsegueix convertir una activitat emissora de gasos d'efecte hivernacle com l'agricultura –que suposa el 12% de tot el que s'emet a Catalunya– en una activitat que mitiga aquest impacte climàtic, celebren els impulsors de Polyfarming amb els resultats obtinguts a la finca experimental. La solució s'estén també a les pastures, que, gestionades amb animals pasturant-hi, segresten tres cops més carboni a l'any que si no es gestionen, segons els resultats observats.\nA Planeses s'hi ha volgut "integrar-ho tot" per demostrar que l'equilibri animal-planta és la clau del model regeneratiu, explica Javier Retana, també membre de l'equip del CREAF que subratlla així la singularitat de l'experiment de Planeses. A la finca s'ha treballat alhora en l'hort i les pastures, a través de corrals mòbils que han permès que animals com vaques, conills i gallines pasturin cada dia en una parcel·la diferent.\n"No es tracta de tornar enrere, sinó només en allò que és beneficiós", recalca Retana. Per exemple, en el model regeneratiu la terra no es llaura i no es deixa el sòl despullat o sense coberta, ni tampoc s'utilitzen químics. Pel que fa a les emissions, el model les redueix un 40% gràcies a la no utilització de fertilitzants i també gràcies al fet que a la finca no es recorre pràcticament a maquinària pesant.\nUna resposta al despoblament\nA Planeses s'ha passat de l'abandonament rural a aconseguir la viabilitat d'una finca que ara té activitat agrícola i ramadera. "Allà el model convencional no hi hauria resultat rendible", destaca Garcia, que afegeix que en pocs anys ja hi ha vuit persones que hi treballen. El problema d'engegar un projecte així, si de cas, és la inversió inicial que requereix la recuperació de la terra, però aquí és on ha d'entrar en joc l'administració, subratlla Retana. "La Unió Europea ho està potenciant molt tot i les ajudes encara han d'acabar d'arribar", afegeix l'investigador, que defensa que l'esforç inicial està demostrat que val la pena.\n"Hem perdut medi rural i no ens ho podem permetre. O ho recuperem o no tenim futur", vaticina categòric Retana. Potenciar un model beneficiós mediambientalment és, en aquest cas, també una oportunitat per atraure gent jove a l'agricultura i la ramaderia, fer que siguin de debò una sortida professional i combatre el despoblament rural creixent.\nL'experiència de Polyfarming ha quedat recollida en un manual amb el qual els investigadors confien resoldre dubtes i animar a replicar-lo en altres indrets d'Espanya i Europa. De moment, hi ha interès a Extremadura, Euskadi i la zona de l'Arieja.\nagricultura medi ambient crisi climàtica


Els nostres tallers de teatre – Teatre Nu\nEls nostres tallers de teatre\nLa Casa del Teatre Nu,Residències,Notícies\nAquest mes de juny que hem deixat enrere s’han presentat els diferents tallers de teatre que organitzem des del Teatre Nu. Fa molts anys que ens dediquem a això de les arts escèniques, i una de les activitats que mai hem volgut deixar de banda és la de la pedagogia. Ens agrada treballar amb la gent que estima el teatre i compartir l’aprenentatge amb alumnes de totes les edats.\nLa nostra companyia organitza tallers a La Casa del Teatre Nu, i a l’Escola Municipal de Teatre d’Igualada, La Tarima. En total 150 alumnes que gaudeixen de viure el teatre. Com sempre es diu la importància del fet no és el resultat, però està clar que poder presentar davant del públic un treball ben acabat sempre ens fa feliços a tots. Aquest any, com sempre, tothom ho ha fet molt bé, i això ens anima a tornar-hi ben aviat.\nLa Finestra de Juny\nJa estem a punt pel Festival de Llegendes de Catalunya! Aquest any el celebrarem del…


Comarques.doc. La Conca de Barberà | Curriki\n"Comarques.doc" dedica el capítol a la Conca de Barberà, una comarca amb grans extensions de conreu i poblacions on encara es respira l'aire medieval, amb castells, torres, portals, muralles i places porticades. La Conca de Barberà és una comarca extensa, agrícola i amb grans paratges. S'hi produeixen vins amb Denominació de Qualitat Conca de Barberà i oli de gran qualitat. El seu territori es divideix en tres àrees diferenciades: la Conca estricta, amb capital a Montblanc; el sector de la Baixa Segarra, amb capital a Santa Coloma de Queralt, i les muntanyes de Prades. La ruta comença a Vilanova de Prades i continua a Vimbodí, amb el temple dedicat a la Transfiguració del Senyor i el Museu del Vidre. Al terme municipal hi ha el monestir de Poblet, un dels màxims exponents de l'art cistercenc, amb elements destacats com ara el panteó reial, el claustre, l'església, la sala capitular, el refectori o la biblioteca. De la vila medieval de l'Espluga de Francolí cal destacar l'església de Sant Miquel; el Celler Cooperatiu, de Lluís Domènech i Montaner i el seu fill, que acull el Museu del Vi, i coves com la de Font Major, al subsòl de la població, que veu néixer el riu Francolí. L'Espluga de Francolí té una important reputació en l'elaboració de pastes, com ara els cubans, les "marilyns" o els carquinyolis, reconeguts amb una denominació d'origen pròpia. Montblanc, la capital de la comarca, manté l'aire medieval, amb la muralla majestuosa, les torres, els portals, la plaça Major, l'església de Santa Maria la Major, el convent de Sant Francesc, el pont medieval, el call jueu i diversos edificis civils. A Barberà de la Conca hi ha un castell templer i un celler modernista. De Pira cal destacar les cases pairals i, de Solivella, les restes del castell i l'antic molí. Altres poblacions de la comarca són Forès, Conesa, Santa Perpètua de Gaià, Rocamora de Sant Magí, amb el monestir de Sant Magí de Brufaganya, i Santa Coloma de Queralt, amb els portals de la muralla, la plaça porticada, el carrer dels Jueus, l'església parroquial i el palau dels comtes de Santa Coloma. Finalment, a la vall del riu Corb, hi ha Vallfogona de Riucorb, coneguda per la figura del rector de Vallfogona. A la Conca de Barberà es troba un dels màxims exponents de l'art cistercenc de Catalunya: el monestir de Poblet, considerat un conjunt medieval únic a Europa.\nEUN,LOM,LRE4,hdl:10494/34232,work-cmr-id:34232,MERLI:merli/1057,ilox,learning resource exchange,LRE metadata application profile,LRE


S'inicia l'STU+, l'autobús per a estudiants de les comarques | ARA Multimèdia\nA més de connectar l'Alcoià i el Comtat amb el campus universitari d'Alacant, l'STU també farà parades ara a la Foia de Castalla per afavorir el transport d'estudiants de Formació Professional.\nEl servei el poden utilitzar tots els estudiants empadronats en qualsevol municipi de la Mancomunitat de l'Alcoià i Comtat, i tindran tarifes reduïdes. Però també pot pujar qualsevol persona abonant la tarifa ordinària.\nL'autobús universitari enllaça Muro, Alcoi i Cocentaina amb el campus de la Universitat d'Alacant, un servei actiu des de fa anys. Però enguany comença amb novetats, perquè també farà parades a la Foia de Castalla. L'objectiu és afavorir el transport dels estudiats que cursen cicles de Formació Professional en les nostres comarques.\nAquest 8 de setembre, i coincidint amb l'inici de curs per a molts estudis de Formació Professional, s'ha iniciat també el servei complet de l'STU+, que compta amb noves parades a l'Alqueria d'Asnar, Onil, Ibi i Castalla. Els estudiants matriculats poden optar a tarifes reduïdes amb una targeta d'usuari. Per a més informació, a la web de la Mancomunitat de l'Alcoià i Comtat, qui gestiona el servici, s'expliquen els preus, horaris, i dubtes diversos.\nTot i que el servei està pensat per als estudiants, també poden fer ús la resta de persones, pagant la tarifa estipulada.


Comença EU-TEXTILE2030 - AEI Tèxtils\nEl 8 de febrer es va celebrar a Ontinyent la reunió d’inici del projecte europeu EU-TEXTILE2030.\n• Consolidar el clúster europeu de Materials Tèxtils Avançats.\n• Desenvolupar una estratègia d’internacionalització conjunta.\n• Enfortir i estendre la competitivitat de les pimes europees del sector a nivell internacional.\nL’AEI Tèxtils i ATEVAL (Associació d’Empreses Tèxtils de la Comunitat Valenciana) són socis del projecte, sent aquest últim el coordinador. Participen en el consorci 5 altres clústers de tèxtils tècnics: CLUTEX de la República Txeca, POINTEX d’Itàlia, UP-TEX i TECHTERA de França i Sachsen! Textil EV d’Alemanya.


La recepció a Catalunya del dret a una bona administració. La governança i el bon govern l Post de l’Institut d’Estudis Autonòmics – Llibres gencat\nDret i justícia / General / Política i administració pública\nLa recepció a Catalunya del dret a una bona administració. La governança i el bon govern l Post de l’Institut d’Estudis Autonòmics\n03 octubre 2014 xarxesDeixa un comentari\nL’any 2006, amb el nou Estatut d’autonomia de Catalunya, apareixia per primera vegada en el dret públic català el dret a una bona administració, regulat en el seu article 30, fet que convidava els juristes catalans a reflexionar sobre quin hauria de ser el contingut d’aquest dret i quina afectació podria tenir a les administracions públiques del nostre país. Per tant, calia examinar l’estàndard europeu que fou objecte de recepció a l’Estatut.\nEn l’àmbit de la Unió Europea, el concepte de la bona administració, inicialment com a principi i posteriorment també com a deure i com a dret subjectiu, ha estat present en la jurisprudència europea des de l’inici de la tasca del Tribunal de Justícia, així com també per l’acció decisiva del Defensor del Poble Europeu i la Comissió de Peticions del Parlament Europeu. La projecció del dret a una bona administració es va incrementar amb la proclamació a Niça, l’any 2000, de la Carta de Drets Fonamentals de la UE, que proclamava per primera vegada aquest dret, i que finalment l’any 2007 es va incorporar a l’ordenament jurídic com a dret originari mitjançant el Tractat de Lisboa.\nEn aquesta obra, i mitjançant la metodologia del constitucionalisme multinivell, s’analitza la recepció del dret a una bona administració en el dret públic català, extraient quin és l’estàndard europeu i com aquest s’ha aplicat a Catalunya, analitzant també el seu marc jurídic estatal de referència en el si d’un Estat compost. En un pla substantiu, s’analitza la bona administració com a principi i com a dret subjectiu des de la perspectiva del multinivell, s’examinen també les implicacions dels elements jurídics de la bona administració en l’esfera de la qualitat normativa, així com aquells elements que poden ser comuns en l’àmbit diferenciat de la governança i el bon govern. Finalment, i després d’analitzar els tres ordenaments jurídics d’aplicació, es tracten els elements de l’estàndard comú que són objecte de recepció al dret públic català.\nFitxa de compra a la llibreria en línia versió en paper | versió en epub\nAltres títols de la Col·lecció Institut d’Estudis Autonòmics\nCatalunya 1714-2014. La pervivència de la nació l Post d’Agustí Alcoberro


La sessió, que tenia com a objectiu avaluar l’impacte que la Covid-19 tindrà a les perspectives d’allotjament turístic de les comarques gironines, anava dirigida als representants de les diferents tipologies d’allotjament turístic i va comptar amb l’assistència destacada de la consellera d’Empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya, Àngels Chacón.\nEugeni Pibernat posa en valor la presència del consistori en aquesta conferència i assegura que “des de l’Ajuntament estem amatents a les necessitats i preocupacions del sector per les afectacions que la Covid-19 té i tindrà en la nostra oferta turística”. En aquesta línia, el regidor de Turisme explica que “el nostre objectiu és poder anticipar-nos i crear una estratègia comuna a tot el territori que ens permeti garantir la supervivència de les empreses i dels llocs de treball del sector, i generar un context favorable per a la represa de l’activitat turística després de la crisi”.\nA la conferència web hi van intervenir Marina Figueras, gerent de la Federació d’Hosteleria de les Comarques Gironines; Ward Wijngaert, gerent de Càmpings Girona; Àngela Galceran, gerent de l’Associació Turística d’Apartaments; i Catiana Tur, representant d’agència de viatges. I en el marc de la taula es va generar un debat entorn la situació actual de les empreses d’allotjament del sector turístic davant la crisi de la Covid-19.\nEn aquest sentit, el sector va destacar, per exemple, la perillositat de l’increment de l’endeutament per part de les empreses si aquestes no reben ajudes per part de les administracions que vagin més enllà de moratòries. Així, el sector apel·la també als ajuntaments -entre ells, el de Begur- a condonar taxes per tal de facilitar liquidat a les empreses turístiques; i a prendre mesures excepcionals.\nPer la seva part, la consellera d’Empresa i Coneixement del Govern de la Generalitat de Catalunya, va destacar que amb la Covid-19 la línia de treball essencial ha de ser restablir la reputació turística a nivell internacional de Catalunya; i va avançar que el Govern està d’acord amb la condonació d’impostos i que des de la Generalitat s’adoptaran mesures econòmiques per ajudar a empreses del sector.


L'Ajuntament aprova el subministrament de càmeres de videovigilància a la Platja de Palma\nPalma, 29 de juliol de 2020.- La Junta de Govern ha aprovat avui l'adjudicació a l'empresa Elecnor Seguridad SL del subministrament de material per al sistema de videovigilància a la Platja de Palma per un import de 27.275,14 euros amb l'IVA inclòs. Són un total de sis càmeres que s'instal·laran a diferents punts de la Platja de Palma i que actualitzen el sistema de videovigilància anterior.\nAixí mateix, la Junta ha aprovat l'Oferta pública d'ocupació per a l'any 2020 de l'Àrea de Seguretat Ciutadana de l'Ajuntament de Palma, de torn lliure i promoció interna. Són un total de 72 noves places, que se sumen a les 101 de l'oferta pública de 2019.\nLa primera tinenta de batle i regidora de Seguretat Ciutadana, Joana Adrover, ha dit que es va comprometre "a contractar 100 nous policies i no només hem fet això sinó que en els dos primers anys de legislatura se n'hauran contractats 173". "Seguim en marxa amb l'enfortiment de la Policia Local", ha dit.\nNova versió d'Eurocop\nAvui també s'han aprovat els plecs de clàusules administratives i els de prescripcions tècniques per a la contractació del servei d'actualització i manteniment dels paquets de programari Eurocop per a la Policia Local. S'ha autoritzat una despesa de 24.684 euros amb l'IVA inclòs per la seva contractació, que té una durada d'un any, prorrogable per dos anys més.\nEl programari Eurocop és una solució que cobreix la gestió integral de la Policia, tant en l'aspecte operacional, com en l'aspecte tàctic i estratègic a fi d'aconseguir la màxima eficàcia en la tasca policial.\nEquipació de nou vehicle dels Bombers\nPer altra banda, Adrover ha explicat que avui també s'ha aprovat el contracte de subministrament de l'equip hidràulic d'excarceració per al nou vehicle dels Bombers de Palma, una bomba urbana lleugera (BULL), que cedeix al cos municipal de Bombers l'Autoritat Portuària de les Balears (APB).\nAdrover ha explicat que en el marc d'aquesta cessió l'Ajuntament havia de "vestir" el vehicle amb l'equip hidràulic d'excarceració i així ho ha fet. S'estima que el vehicle arribarà el mes de setembre.\nAquesta cessió forma part d'un conveni de 2012 amb l'APB, que preveu la col·laboració entre institucions i l'adquisició de la bomba urbana lleugera. El conveni també inclou que l'APB doti els bombers de Palma econòmicament per a formació, comunicacions i mitjans de transport a canvi d'un compromís de serveis al port.


Entrega 8 – Al despertar – Una Història de…\nPublicat el 15 de Desembre de 2018 16 de febrer de 2019 per Jaume\nQuan l’Ivan obre els ulls aviat s’adona que ja no està l’illa de Thule; si no en el jaç del cambrot d’un vaixell.\n“No, si ja m’hauria d’haver imaginat que la tecnologia d’aquell submarí era molt estranya per a ser de l’armada xilena. Tot aquell sistema digital i de rastreig submarí amb focus i finestres; no el coneixia en cap altre submarí de guerra.” -pensa l’Ivan mentre es mira les mans lliures de manilles- “He d’aprofitar per fugir!”\nL’Ivan surt al passadís i mirant que ningú el vegi, amagant-se entre racons i cambrots buits, aconsegueix arribar a la coberta. Posa un peu sobre la barana i dins del seu cap escolta:\n– No faci una estupidesa Herr Miller. El tenim controlat, no pot fugir. Ara som amics i el conduïm a la porta daurada.\nL’Ivan mira la força amb que la quilla trenca les gèlides ones i s’ho repensa. Tot i portar el seu vestit especial a prova de temperatures extremes, la dificultat de burlar a un enemic que tens dins del cap és molt complicada en aquests moments. Seria interessant jugar a seguir-los la corrent fins a que sigui indispensable fer una jugada realment arriscada; així que es deixa ajudar a baixar de la barana per dos soldats amb el braçalet nazi de color vermell.\n– El vermell no passa mai de moda, eh? – diu als soldats tot baixant de peus a la coberta.\nEls soldats ignoren la broma de l’agent especial i el condueixen cap a una sala de grans finestrals des d’on es pot veure tot el mar i la illa de Thule desapareixent a l’horitzó entre mig de la gèlida boirina. També es veu aparèixer, poc a poc, el gran continent blanc.\nSembla una sala d’actes sense cadires. En les zones de paret hi pengen grans quadres, la majoria referents a la glòria nazi i culte a les valquíries, precioses noies guerreres.\nAl fons, cèntric, presidint la sala des de l’horitzó immediat, una majestuosa taula rere la qual, sobre una tarima hi ha un home calb assegut en un tro d’or i vellut vermell.\nEn aproximar-se a la taula, un dels soldats que custodien a l’Ivan diu:\n– Lord Sturmbannführer, li porto a Herr Miller.\nEl calb segueix concentrar en les seves anotacions manuscrites i microscòpiques en un enorme mapa del continent antàrtic. Amb la mà esquerra que té lliure assenyala a una cadira propera a la seva taula i els soldats fan seure-hi a l’Ivan.\nDesprés d’uns moments de silenci, mentre l’home misteriós acabava d’anotar artísticament unes microscòpiques anotacions en un immens mapa del continent antàrtic, aixeca el cap i sense mirar als soldats s’espolsar les mans mentre diu:\n– Marxin. Deixin-nos sols.\nEls dos soldats obeeixen.\nAquest home de mitjana edat, rere l’enorme taula, és un militar guardonat que du un vestit d’americana blau fosc amb dotze botons daurats repartits en dues files de sis. A l’esquerra del pit hi pengen les condecoracions i a la dreta una àliga daurada amb les ales esteses i l’esvàstica a sota. Les ombreres també són daurades, així com les decoracions del seu barret de plat el qual també llueix el símbol nazi. Du pantaló de pinça del mateix color i a la mà un anell com el del capità Méndez, amb una calavera platejada.\nLa seva cara manté una expressió severa sota aquell bigoti ros canós.\nQuan ja no els escolten el misteriós personatge es presenta:\n– Disculpi la meva impertinència Herr Miller, estava ultimant uns retocs en el mapa de la regió antàrtica. Permeti’m tornar a començar amb més bon peu. Soc el Lord Comandant Széchenyi, vostè és l’agent especial Miller, la seva fama el precedeix.\n– Doncs de vostè no n’havia sentit pas a parlar. -diu l’Ivan amb to informal.\n– Oh, crec que això no és pas cert Herr Miller. Si bé no coneixia de font certa la nostra existència, si que ha sentit a parlar de la meva família.\n– Els “Xexeni”’? -pronuncia malament fent-se el despistat.\n– Széchenyi. -corregeix el lord comandant- Si, correcte, el meu oncle besavi va ser qui va ocultar la clau… tant bé que mai més s’ha trobat!\nL’intent de broma, no és correspost per l’Ivan, que sense mostrar-se impressionat li intenta extreure més informació.\n– Però el seu oncle besavi estava afiliat a aquesta ordre fantàstica de la qual vostès formen part, no? Perquè els ocultaria res? No té massa sentit.\n– Hi ha dos coses que ha d’entendre si vol resoldre el misteri, Herr Miller. La primera és que durant el temps de l’antiga glòria nacional socialista van sorgir dues societats secretes en paral·lel amb visions molt diferents. La primera va ser la Societat Thule, en la que es va empoderar al Fhürer perquè ocupés el seu càrrec. La filosofia d’aquesta primera era aliar-se amb les forces del regne màgic per a exercir la superioritat en el regne dels humans. Uns anys més tard es va establir una segona societat, l’escissió d’una societat molt més antiga, la Lògia Maçònica, donant lloc a la Lògia Negra. Aquesta societat tenia per objectiu el d’usurpar el poder al regne màgic per tal de subjugar ambdós regnes en ares del seu déu, el Gran Arquitecte.\n– Per l’emblema que hi ha en el seu estendard m’imagino que vostès formen part de la Societat Thule i que la dona que vaig veure era una de les seguidores de la Societat Vril.\n– Concretament la seva fundadora, Her Miller. La pròpia Frau Orsitsch.\nUna sensació d’esgarrifança li recorre el cos a l’Ivan. Té al davant algú que realment creu que aquesta dona pot estar vivia més de setanta anys després de la seva desaparició. Però el que en tot moment el sorprèn més és lo obert que estava amb ell aquell alt càrrec.\n– Li agraeixo la seva sinceritat Lord Comandant. Però no puc evitar preguntar-me per què és tan franc amb mi. Per què m’explica tot això senyor Széchenyi?\n– En crisis tan extremes com aquesta no hi ha bàndols, no hi ha bons ni dolents, només objectius comuns i interessos compartits. Suposo que ja se’n haurà donat compte Her Miller. El món està en guerra, en una guerra com mai ha existit. El món està en col·lapse mediambiental i es necessita tornar a unificar els dos regnes.\nAquí l’argumentació del Lord Comandant nazi ja li comença a sonar a conte de fades o a desvari d’un boig. Però li segueix estirant del fil.\n– Quins dos regnes volen fusionar? El de Déu i el dels humans?\n– Déu!? Qui parla de Déu Herr Miller? Li parlo del regne de la màgia i el regne dels humans. Com havia estat en el principi de la creació.\n– De la creació del món? -indaga mostrant interès.\n– No! De la creació de la porta daurada! Herr Miller, em temo que hem posat l’esperança en algú que no es pren seriosament el que té entre les mans. Ni tant sols coneix la realitat existencial!\nLa mirada del comandant es perd en la de l’Ivan, buscant la resposta a una pregunta que en Miller no comprèn.\n– No prejutgi senyor Miller. Obri la ment i escolti el que li haig d’explicar. -el Lord comandant s’encén una cigarreta i li ofereix una a l’Ivan, el qual la refusa amablement, i procedeix amb la seva explicació- El món tal i com el coneix és el resultat d’una batalla perduda. Tot allò que ens resulta increïble, impossible, és fruït d’una campanya de desinformació. S’han ridiculitzat races poderoses i majestuoses com foren els centaures, els minotaures, les sirenes… S’ha fet icona de la fantasia els essers com els unicorns, les fades o els follets… Associant-ho ràpidament a bogeries o al·lucinacions per a restar-li credibilitat i desacreditar a qui en doni testimoni. Provocant en alguns casos que els propis protagonistes d’algun d’aquests contactes acabin desconfiant de la seva pròpia percepció. Però abans de la porta daurada no era així Herr Miller. Abans d’això les criatures màgiques coexistien entre nosaltres, a cada casa hi havia fades i follets, sobretot si hi havia nens menors de set anys, les bruixes i bruixots eren considerats mestres erudits als que no només s’acudia per les seves curacions i encanteris, si no per demanar consell. Ho entén?\n– Si, el segueixo, però com s’ha pogut passar d’un estat a l’altre?\n– Aquesta és la pregunta clau, mein freund. És culpa dels Iluminati. Ells, amb la imposició de les seves religions, van anar tapant, camuflant, tenyint i fent desaparèixer de la memòria col·lectiva tot vestigi de màgia. Varen inventar deus i figures llegendàries que substituïssin als éssers feèrics, en alguns casos substituint-los per àngels i d’altres per dimonis… Van canviar els calendaris, van amagar les festes paganes, en un intent d’eliminar de la memòria històrica qualsevol vestigi de màgia.\n– Però per què? Què en treien?\n– La gent per naturalesa necessita explicacions. Si elimines la màgia, hi ha coses que la ciència no pot demostrar; per tant la religió és la resposta, la manera de dir clarament a la gent com pensar, com sentir, què està bé i què malament, poden omplir-se la boca dient qui és el mal i a qui s’ha d’estimar. En una sola paraula: control.\n– Tot això només pel control?\n– Només? El control ho és tot. Ells es converteixen en el Déu que promouen. Fixa’t en el seu emblema, és un triangle amb un ull a dins que representa el control, l’ull que tot ho veu. El triangle té la punta cap amunt, apuntant al cel. Això significa que els Iluminati controlen el cel, el suposat regne de Déu.\n– Però això és impossible, ningú controla el cel, i menys si el reialme celestial és realment una invenció com vostè indicava senyor Széchenyi.\nDesprés de buidar els pulmons de fum, el comandant alemany riu despreocupadament, sembla relaxat i divertit per aquest tipus de conversa. Per al líder nazi era una alliberació poder compartir amb algú tota aquella informació que durant tant de temps havia hagut de guardar-se per sí mateix i els alts càrrecs.\n– Herr Miller, tothom controla el cel avui en dia. Fixi’s en la tempesta d’ahir, vam haver-la de provocar amb uns quants chemtrails escampats pels nostres caces. D’aquesta manera ningú ha pogut seguir-nos cap a la illa en mig del temporal i hem tingut una justificació per inutilitzar tots els camps electromagnètics que poguessin fer-li un seguiment.\n– Massa informació de cop tampoc és bona Herr Miller. -diu somrient- De moment permeti’m que li acabi d’explicar qui son realment els Iluminati. Com hem pogut veure el seu emblema implica el control de la terra sobre el cel. Son uns grans amants del simbolisme, per això en el seu context religiós han creat el símbol invertit. La Santíssima Trinitat: el pare, el fill i l’Esperit Sant. Al centre, com l’ull del seu emblema, Déu. Aquest es pinta com un triangle invertit, el control del cel sobre la terra.\n– Controlant el cel, controles la terra. -xiuxiueja l’Ivan tot començant a encaixar les peces.\n– Exacte Herr Miller! Controlant a Déu controles als humans. Així de simple. Als seus amics, els Iluminati, tenien un símbol que m’imagino els feia especial gràcia. Es tracta dels dos símbols tocant-se per la punta. -treu una llibreta i hi fa un dibuix de dos triangles invertits tocant-se pels extrems- La piràmide Iluminati a sota i el triangle invertit de la Santíssima Trinitat a sobre, amb la figura de Jesús penjada a la creu. El resultat? Un rellotge de sorra on el temps de l’home s’escapa i on l’ull controlador se’l queda.\nEl militar alemany apaga la burilla de la cigarreta en un cendrer de plata amb l’esvàstica gravada i li entrega aquella pàgina dibuixada a l’Ivan:\n– Ha estat un plaer parlar amb vostè Herr Miller. Pensi en el que li he dit i… si us plau, no intenti fugir de nou. Ara som amics i lamentaria molt haver de matar a un amic.\nLa petita criatura de cabells rojos, està trista asseguda sobre una flor.\nInhorn li atansa la cara per donar-li escalf i ella el correspon amb un somriure.\n– Ai, Unicorn, si em poguessis entendre… Com m’agradaria que m’ajudessis a cercar el cristall de Donum. Saps el que et dic?\nL’Inhorn, coneix un cristall de Donum, però mai l’ha vist; ja que qui el té viu al fons del mar.\nL’unicor ajup el cap perquè la petita criatura pugi per la seva crin blava fins al llom i dur-la cap al mar. Contenta ella puja mentre li pregunta:\n– Unicorn, saps on trobar cristall de donum?\nL’unicorn, fa un gest afirmatiu amb el cap i la porta veloç en busca d’una d’aquestes criatures que custodien el cristall.\nPer fi, l’Inhorn tenia l’excusa per veure el mar.\nSirhan és despertat per unes arrels que se li aferren als peus. El guepard també està lligat, però amb les seves potents mandíbules arranca les arrels i d’un salt es posa a ajudar a Sirhan. El drac es suspèn a l’aire a cops d’ala, sense poder volar ni tocar a terra, en cada aleteig onades de sorra ruixen el rostre de Sirhan que lluita per desfer-se’n. Amb l’espasa s’allibera. La son se li ha passat de cop. No té nocions de si ha dormit poc o molt, però el temps suficient per a refer-se.\nTot és fosc encara, entre les branques dels arbres secs que els envolten no hi passa la llum.\n– Som-hi! -crida el futur guerrer tot saltant sobre el guepard.\nEl felí empren la trepidant carrera mentre del terra creixen arbres que intenten impedir-los el pas, darrera seu va el drac volant veloç però erràtic, esquivant els nous arbres i obstacles.\nDe cop, un seguit de plantes seques i espinoses creixen davant seu, barrant-los el pas, elevant-se fins a la copa dels arbres com un enorme mur de contenció. Rere aquest un altre i un altre…\n– Amic meu, si poguessis entendre’m, et demanaria que li prenguessis foc a aquest mur.\nEl drac, sorprès, es queda mirant a Sirhan i llavors amb una veu profunda i càlida respon:\n– T’entenc, amic meu.\nI la ràfega de foc calcina tots els obstacles, formant una enorme foguera que s’extingeix poc a poc deixant un llarg camí ple de brases sobre les quals el guepard transporta àgilment a Sirhan. El drac camina impassible per damunt de les brases.\n– Foraster! Destructor de vida! -paraules engargullades que ressonaven entre les escorces dels arbres.- Tu ens fas mal!\n– Soc Sirhan, de la raça dels colors, futur caçador pell-verda, descendent d’en Yuri… Posseïdor de la marca de la compassió. No us vull cap mal. -diu alçant la ma esquerra per mostrar amb orgull la marca del seu glif.\n– Compassió! -repeteix l’eco engargullat des de la profunditat del bosc- Compassió! Compassió! Compassió…\nLes plantes i arbres del seu voltant es comencen a enretirar i obren un pas que es perd entre la boirina llunyana.\n– La compassió no és dolenta pel Bosc Viu, passeu a través nostre, marxeu!\n– Gràcies, noble bosc. -Sirhan diu posant un genoll al terra i el palmell sobre l’escorça d’un dels arbres.\nEls companys segueixen avançant pel nou camí que ara s’estén davant d’ells.\n– Així que ara podem parlar, eh? Això és bo. Em començava a sentir una mica sol. -li diu en Sirhan al drac.- T’hauré de posar nom.\n– No vull cap nom. El nom és només per humans i coses. Soc un drac. -respon sec.\n– Caram… no seràs gaire bon conversador. -remuga en Sirhan- I tu? Que parles guepard?\n– Bé, suposo que serà que els dracs son més intel·ligents o que només puc parlar amb rèptils.\nDesprés d’un bon tros de caminar per aquell llarg corredor ple d’arbres, quan la boira esborra els dos extrems del bosc, el guepard es para i s’inclina de davant perquè en Sirhan baixi.\n– Estàs bé? -pregunta Sirhan.\nEl guepard té els ulls closos. En Sirhan l’acarona i el felí obre els ulls mostrant unes ninetes contretes i una mirada irreconeixible, plena d’adrenalina. Entre les dents del guepard ressona una retronant veu que l’implora:\n– Marxa! Ràpid… Corre!\nSirhan entén la gravetat de la situació del felí i empren la carrera.\n– Som-hi Drac!\n– Et segueixo Pell-Verda! – diu el drac batent les ales darrera seu.\nDe cop un rugit esfereïdor fa silenciar inclús el vent, Sirhan pot escoltar-se el cor bategar fort i no veu l’horitzó. Sap que el camí és llarg i que el felí és infinitament més veloç que ell.\nContrastant amb el fred d’aquell bosc, una càlida i amarga llàgrima regalima galta avall quan el descendent de Yuri es para en sec i esgrimint la seva espasa es prepara per a rebre l’envestida del seu fins llavors fidel company.\n– Drac, si us plau, no hi intervinguis. Ves-te’n sense mi, ell no et causarà problemes. Es mereix una lluita justa i honrosa.\n– No t’abandonaré. Però no intervindré si no m’ataca a mi, respectaré els teus desitjos.\nEl felí ja és aquí. D’un salt s’abraona sobre en Sirhan que l’espera amb l’acer èlfic a punt per donar-li una ràpida mort.\nL’espasa de Sirhan no arriba a impactar contra el coll del felí perquè una urpa li fa saltar l’espasa. Aquella acció l’ha salvat de rebre la urpada a la cara la qual li hagués pogut causar la mort, però el felí ara en superioritat obre les gargamelles, alçant el cap abans de la queixalada mortal.\nImpulsant-se sobre l’espatlla, Sirhan li propina un cop al coll amb els dos peus . Mentre el felí se’n sent, Sirhan rodola i corre cap a l’espasa. El guepard gegant reacciona a temps per a saltar-li a sobre, però el noi s’arrauleix a costat d’una roca que el parapeta de l’impacte, però la urpa esquerra li rasca tot el cos obrint-li profundes ferides que l’amaren de sang.\nFent ús de totes les seves forces fa una tombarella enrere i recorrent a la seva espasa fa atac descendent oblic que li obre, amb un tall vertical, tant cella com galta al felí.\nSirhan es mira al felí als ulls, la mirada de tots dos ja no és d’amistat, és de guerrer. La vida de tots dos està en joc i tots dos han creuat la línia. És hora del resultat final i Sirhan ja està preparat per rodolar per terra i esventrar el seu vell amic si intenta un atac en ple salt o amputar-li una urpa si gosa intentar tornar-lo a rascar.\nEl felí olora l’olor de ràbia de Sirhan, busca el moment de dubte, però no el troba. Fa un sonor rugit buscant l’olor a la por, però no la troba. Ajup el cap entre les seves potes de davant, preparat per un salt directe cap a Sirhan, amb tot el que té. Sap que és més gran, més pesat, més fort i més letal si el seu antic amo queda desarmat.\nEn aquell moment, un altre olor despista a Sirhan. La mirada assassina es suavitza i amb quatre salts desapareix de davant dels seus companys endinsant-se cap al bosc.\n– Seguim-lo! -diu Sirhan muntant sobre el drac que empren el vol rasant.\nSe’ls fa difícil seguir-lo, no el veuen de prop però escolten els seus rugits ressonants que els condueix cap a una cova amb una gran entrada. Dins d’aquesta uns gemecs estridents i horrorosos es repeteixen com mil animals ferits de mort, que Sirhan pot entendre perfectament:\n“No em matis”, “No vull morir”, “Tinc por”, “Mama!”, “A mi no, si us plau…”, “No hi puc fer res”, “Socors…!”, “Que sigui ràpid per favor…”\nNo son tants, però quan Sirhan trenca la tija d’una de les seves fulles d’Ololait i la gruta s’il·lumina veu el panorama dantesc. Mitja dotzena de cunifants desbudellats per terra, la resta estan arraulits els uns amb els altres, tremolant. Son animals enormes, molt més que el guepard que se’ls està menjant. Tenen orelles llargues com les d’un conill i vellutades de colors pastel, groc, rosa o blau. La seva trompa acaba en nas de conill, tenen grans galtes i els seus ullals corbats son plans.\n– Si us plau, sortiu de la cova, aviat marxarem. No morirà ningú més. -els diu Sirhan amb veu dolça i un accentuat gest compungit a les celles.\nEls animals es queden astorats un moment, però de seguida reacciona el primer saltant a través d’ell cap a la sortida, iniciant una estampida de cunifants de la que es salven arrambant-se a les parets de la gruta.\nSirhan pensa que si aquells colossals animals s’haguessin ajuntat per fer una estampida així contra el seu amic felí, no seria la sang dels cunifants que trepitjaria ara, ni la seva carn que podria compartir amb els seus companys.\nEncén una foguera per fer-se la carn. Aquella tarda podran fer un bon àpat. Tant el drac com el felí s’omplen la panxa menjant les parts més nobles i gustoses.\nQuan acaben de menjar, s’escolta des de fora de la cova:\n– Sirhan, futur guerrer, descendent de Yuri! M’has mentit! Has deshonrat la marca de la compassió. Ets un assassí i rebràs el teu merescut. Segueix el camí, l’únic camí. Vine a mi i lluitem! -diu exigint la veu engargullada del Bosc Viu.\nSirhan es posa seriós, escolta amb atenció i es posa dempeus. Un guerrer mai nega la batalla al seu rival si aquest el desafia.\nEn despertar-se l’Ona està en un còmode llit esponjós, la primera en saludar-la és la Pètal.\n– Bon dia, reina Ona! -diu amb un gran somriure.\nL’Ona salta cap a ella oblidant la diferència d’alçada i quan aquesta ho veu, es fa gran i s’abracen.\n– Ostres! Què gran t’has fet! -diu l’Ona sorpresa.\n– Si, aquí ho puc fer quan vulgui!- respon ella.\n– Al regne de les Fades, el teu reialme!\n– El meu?\n– Clar, has vingut aquí per ser la nostra reina. Ho faràs súper bé! -diu contenta la Pètal- Vine, vesteix-te que t’ho ensenyaré tot.\nL’Ona es posa un vestit preciós de tela iridescent, que canvia de tonalitats segons l’angle com te la mires. És una tela èlfica que les fades han teixit per a la seva nova reina.\nUn grup de fades de vent es presenten alegres davant de la balconada de l’Ona. Bufant i bufant fan aparèixer un esponjós núvol rosa que flota davant de la seva cambra.\n– Puja-hi Ona. T’ensenyaré el regne.\nL’Ona al principi li té por. Creu que si hi puja a sobre el travessarà com a un núvol normal.\nLa Pètal, encara de mida humana, hi puja i amb una gran rialla li diu:\n– Au, vinga, puja-hi! Que tenim molt per veure juntes! -mentre li estén la mà.\nL’Ona li pren la mà i dubitativa puja al damunt del núvol.\n– Genial! -diu la Pètal tornant a fer-se petita- Anem!\nElla i el núvol inicien la marxa i l’Ona veu com el palau de les fades va quedant lluny rere seu.\nBoscos amb la copa dels arbres de color vermell, rosa i taronja, ocells de plomes de mil colors diferents que xiulen dolces cançons…\n– Comencem per l’aigua! -diu la Pètal descendint cap a un enorme llac mig sec.\n– Ostres, què poca aigua! -s’exclama l’Ona.\n– Si, però mira a darrera teu. Una cascada abundant que cau sobre un rierol el qual no aguanta el seu cabdal fins a sobreeixir, inundant el cau dels conills que viuen prop del llac.\n– Hauríem de poder fer que l’aigua de la cascada caigués directament a sobre del llac. Així el llac s’ompliria de vida de nou i els conills no estarien en perill!\n– Bona idea! Això ho poden fer les dones d’aigua! Crida-les.\n– Dones d’aigua! -crida l’Ona fent cas a la seva germana d’equitxí.\nDe cop, unes precioses criatures d’ales cristallines de color blau, amb vestits brillants de color blau, comencen a dansar al seu voltant.\n– Demana’ls el que necessites… -diu la Pètal amb un somriure.\n– Si us plau… Podríeu moure la cascada perquè caigui sobre el llac? -pregunta l’Ona tímidament sense quasi obrir la boca.\n– Clar que si! -responen totes elles a la vegada.\nDe seguida es posen a volar cap a la part més alta del llac, on hi ha la font de l’aigua i fent surf sobre la corrent del rierol, deformen el curs de l’aigua emportant-se l’aigua cap al precipici que hi ha just a sobre del llac.\nDesprés que l’aigua comenci a caure al llac, les dones d’aigua s’hi queden jugant. L’aigua ja no torna per l’antic curs, ara tota segueix el mateix recorregut cap a la cascada del llac.\nDe cop i volta, es veu una fumerada negra a l’horitzó. La Pètal fa una simpàtica ganyota de peresa i diu:\n– Les del foc!\n– Qui? -pregunta desconcertada l’Ona.\n– Les fades del foc, que ja n’estan fent una de les seves! Anem, ràpid!\nEl núvol rosa segueix a gran velocitat a la petita fada que vola per damunt dels arbres, aproximant-se cap a la gran fumerada.\nEn arribar al nivell del terra es troben a la Flama que està intentant posar pau:\n– Ei! Voleu deixar-ho estar ja? No ha estat culpa de cap de les dues! -exclama intentant separar a dues figures femenines de mida humana fetes de foc.\n– Bon dia Flama! -diu la Pètal amb cordialitat- Tu i les teves germanes heu pres foc al bosc, ho saps?\n– Ho sento Pètal, és que tinc un petit problema familiar… -diu excusant-se abans de tornar a saltar cap a les dues figures femenines que no es volen separar.\n– Quin és el problema? -vol saber l’Ona.\n– Que l’una culpa a l’altre de la desaparició de la nostra germana.\n– I tu de qui creus que és la culpa? -pregunta la Pètal- Tu fas el desempat i ja sabreu a qui culpar!\n– No! -s’exclama l’Ona- La meva mama sempre diu que no se soluciona res buscant culpables, si no buscant-hi remei. Us ajudarem a buscar a la vostre germana!\nLes tres fades de foc es posen molt contentes i li donen les gràcies.\nAmb l’ajut de les dones d’aigua apaguen el foc.\n– Quan va ser l’últim cop que vàreu veure a la vostra germana?\n– Quan la malvada fada Xàyde es va endur a Clar de Lluna del nostre palau. – respon la Flama.\n– Potser també se la va endur a ella! -intenta encertar l’Ona.\n– No, ella i jo érem les guardianes, juntament amb tantes altres que van morir aquell dia. -recorda la Flama compungida i amb una lluentor de ràbia als ulls.\n– I què us va passar?\n– Aquell dia anàvem a celebrar la tardor quan de cop, entre els arbres, va aparèixer una dona vestida amb parracs grisos, un bastó de fusta a una mà i un sac en l’altre. Al coll hi duia penjats un munt d’amulets fets amb ossos i plantes. Estava protegida dels nostres atacs, ens va creuar les defenses com si fóssim inofensius mosquits, va tirar la porta a terra del palau i va vèncer a Clar de Lluna, tancant-la dins la bossa. Al marxar, jo i la meva germana vam saltar contra ella. Els nostres raig de foc quedaven bloquejats per un dels seus talismans. Jo vaig prendre foc a uns arbres per tal de barrar-li el pas, la meva germana la va seguir per interceptar-la i van desaparèixer entre les flames, a les portes del Bosc encantat.\n– Per què no l’aneu a buscar?\n– Ja ho hem fet, fem soroll i no respon. I com que no té nom no podem cridar-la.\n– Doncs quan la trobem, li posaré un nom! -diu contenta l’Ona.\n– Però com saps que la trobarem… -pregunta la Flama.\n– Perquè soc la vostra reina, i a partir d’ara iniciarem una missió per totes les fades. Entre totes trobarem a la teva germana!\n– No trobeu a la teva germana!? Júlia, estàs segura del que dius? És una excusa molt greu, si realment t’ho estàs inventant per excusar-te el primer capítol del treball de recerca… – interroga en Norman, l’especialista supervisor del treball final de la Júlia.\n– No m’ho invento, és veritat.\n– Heu presentat una denúncia llavors?\n– Si, la meva mare ho ha anat a fer aquest matí.\n– Està bé, si necessites qualsevol ajuda, ens ho dius. Podem penjar cartells per l’escola, així la gent si la veu us podrà trucar.\n– Moltes gràcies! Ens aniria molt bé, segur.\n– A veure Júlia, explica’m què tens fet fins ara? -diu en Norman recuperant l’aire distant de professor especialista.\n– Mira, tinc l’índex, en el que començaré pel capítol que he titulat “Introducció al projecte”, on explicaré el projecte de l’obra, punt de partida, objectiu i mètode. També m’agradaria incloure un apartat d’agraïments; ja que hi ha gent que em dona un cop de mà i crec que mereixerien ser-hi.\n– Pensa que és un treball de recerca, no un espai de lluïment personal. -diu seriosament en Norman.\n– Ho sé, però m’agradaria fer-los una petita menció. -abans que li xafin la idea, la Júlia inicia l’explicació del següent capítol- Després vindria “Contes de fades i idees preconcebudes” on m’agradaria explicar el concepte que se’n tenen, les fonts des d’on s’ha documentat el novel·lista que s’inventés la història o contextuar històricament els fets que originen la llegenda. També hi parlaré de clixés, com per descomptat la Campaneta de Peter Pan.\nEn Norman es reclina enrere en la seva cadira i arronsa les celles concentrat mentre mou afirmativament el cap indicant-li a la Júlia que continuï.\n– Després vindria l’apartat “Desmuntant el mite”, aquí és on faré una desconstrucció del concepte de les fades. Faré que el lector es plantegi els factors comuns irrefutables com a certs i els factors fantasiosos o simplement que no encaixin d’unes versions a les altres com a ficció. Podent-me centrar llavors en una part establerta com a real per al següent capítol titulat “Les autèntiques fades”.\nEn Norman es col·loca bé les ulleres i s’atansa endavant per mirar a la Júlia detingudament. Allò li comença a semblar realment interessant.\n– En aquest capítol em basaré en totes aquelles proves que indiquen que hi ha hagut essers especials a la terra fora dels humans. Ara o en la antiguitat.\n– Quines fonts documentals fas servir? -pregunta encuriosit en Norman.\n– Llibres de la biblioteca, un youtuber de fenòmens paranormals que es diu Docthulu i una veïna meva que es diu Eugènia, a part d’una pila de llibres de la meva germana Ona…\nA la Júlia se li fa un nus a la gola, i de cop pren consciència que l’Ona pot estar perduda per qualsevol lloc, sola, espantada, o en perill… I esclata a plorar.\nEl professor Norman no la sap consolar i es queda parat, mirant-la, sense saber com actuar. Només li posa una mà a l’espatlla i li diu:\n– Tot anirà bé Júlia, ja ho veuràs… El treball té molt bona pinta, més endavant en tornem a parlar i m’expliques més. Ara haig de marxar, que aviat començo una classe.\nAmb la mà de l’espatlla li fa un parell de copets i la retira mentre se’n va.\nLa Júlia es queda en aquella petita aula sola, plorant.\nOnze soldats acompanyen a l’Ivan cap a una zodiac per atansar-se cap a la base terrestre antàrtica. El lord comandant Széchenyi s’ho mira des de dalt, mantenint la posició marcial i el rostre inexpressiu per guardar les formes. L’Ivan li dedica una discreta salutació militar que es correspon amb un lleu somriure sota el bigoti ros i canós.\nL’embarcació va plena però s’hi cap còmodament. Els companys d’embarcació se’l miren desconfiats i sorpresos; com si no haguessin vist mai algú provinent de més al nord del paral·lel 50 sud, que limita en horitzontal des de la Patagònia fins a les Antípodes.\nQuan l’embarcació arriba a la costa, els soldats s’afanyen a baixar per a fer encallar el bot mentre uns altres el fermen amb vents clavats al gel. El vent arremolina la neu i ràpidament refreda el nas de l’Ivan, que es puja el buf fins a cobrir-se’l.\nCondueixen a l’Ivan a través de la neu, una pila de pingüins menuts de bec negre se’ls miren estranyats amb els seus pàl·lids ulls blaus.\nArriben fins a una duna, un dels soldats, el de major ranc, s’acosta a la porta amb una targeta especial i fa accionar un sistema que obre la comporta d’un enorme túnel il·luminat amb plaques de leds. En el túnel s’hi estén una llarga pendent per on hi baixa una carretera asfaltada. En un lateral hi ha un camió militar aparcat. És un vehicle elèctric, connectat a la presa de corrent.\nEs munten tots al vehicle, es posen un casc especial i prenen la marxa cap a la profunditat del túnel.\nA en Pedro Javier encara li fan mal les costelles, es guareix els braços i s’intenta treure l’anell negre, que sembla que formi part de la seva pròpia pell.\nEnvia un missatge a la Estefanía i li diu:\n“Algo raro sucedió. Aún tengo el anillo y no me lo puedo quitar. Tenemos que vernos YA.” -i l’envia.\nTorna a remirar el vídeo que es va gravar mentre ell estava posseït. No recorda res d’aquells instants, es mira la cara en un fotograma on surt ell i es veu amb la cara inexpressiva i els ulls totalment negres.\nSent com l’anell se li estreny, com si li anés a tallar la circulació de la sang en aquell dit i de cop sent un so exhalat i tenebrós que diu: “Xàyde… Xàyde…”\nDe cop li vibra la mà i d’un sobresalt quasi deixa anar el mòbil. És la resposta de la Estefania:\n“Perfecto, nos vemos hoy en la parada de Badal. Te va bien a las 19h?”\nEn Pedro Javier respon ràpidament:\n“¿Necesito que sea antes, no nos podemos ver antes?”\nAl poc d’enviar-li, rep un parell de respostes:\n“OK” amb un icona del polze aixecat i a sota “A las 15h en Badal, pero vendré con una amiga.”\nEl Pedro Javier bufa i respon un simple “Ok. Hasta entonces”.\nDes que al Burguer King va veure a l’Estefania amb el seu paquet de tabac de marca Nobel sobre la taula, no es pot treure del cap la idea de tornar a encendre una cigarreta.\n“Será la crisis del año.” pensa primer, però després pensa “Igualmente he aguantado muy bien y tampoco me sería tan difícil. Puedo fumarme uno y guardármelo para de aquí a otro año o en momentos puntuales…”.\nFinalment baixa a donar una volta. No surt mai a passejar perquè sí, però avui s’ha dit que li aniria bé que li toqués l’aire, per desconnectar.\nEl dubte que tenia de si s’estava auto-enganyant es veu respost quan es troba parat davant de l’estanc. El cor li va a mil i els pulmons oberts sembla que respirin amb ansietat i neguit. Se sent excitat pel que va a fer. Entra a l’estanc. Hi ha un client abans que ell. Sent l’olor de tabac i pensa que potser el gust no serà el que recorda, que potser li serà fatal pel cos i seran diners perduts tontament.\nEl client de davant seu se’n va de la botiga desembolicant la cel·lofana del seu nou paquet de tabac.\nEn Pedro Javier demana un paquet de Lucky Strike, el tabac que sempre ha fumat. Li costa quatre euros i mig, i l’encenedor trenta sis cèntims. Li ha fet gràcia aquest encenedor electrònic perquè surt un barret de copa verd i hi posa “Get Lucky” com la seva marca de tabac i significa “Tingues sort”, i ara realment sentia que la necessitava.\nEn sortir de l’estanc es guarda el paquet de tabac a la butxaca del cul i l’encenedor a la de davant a la dreta. Ara li venia de gust escollir un lloc còmode on estrenar aquell paquet.\nQuan el vehicle en el que viatja l’Ivan després de 5 hores arriba al final del trajecte, a molts quilòmetres sota terra veu esculpida a la paret la façana que sembla la d’un sumptuós palau custodiada per immenses escultures de precioses i amenaçadores valquíries.\nEl terra és de pedra polida, estan a molta profunditat. Durant el trajecte ja l’han advertit que no es tregui el casc protector fins a estar a dins de la ciutat subterrània.\nSota una enorme esvàstica s’obren les portes i es descobreix una immensa majestuositat excavada a la roca gris. Cases, carrers, carrerons, escales que connecten diferents nivells d’aquella urbanització subterrània. El sostre, molt distant, està compost de gel blau que per alguna raó emet una preciosa llum celeste.\nEl vehicle s’endinsa en el bullici d’aquell nou món, les portes es clouen rere seu.\nPer uns moments l’Ivan oblida estar a quilòmetres sota terra, se sent com un turista viatjant. Es coneix tant bé tot el planeta que havia oblidat aquesta sensació.\nEl vehicle s’atura davant d’una paret de roca amb una porta i moltes finestres en més de tres pisos, de dins de les quals en surt una llum blau fosc que oscil·la a lila, a vermell, groc i verd. De fons una sorollosa música d’un estil molt estrany, com si amb sintetitzador haguessin tocat un minuet o un vals però revolucionat.\nA l’entrar pot comprovar que es tracta d’una espècie de taverna amb llargues taules vikingues on a cantó i cantó hi ha gent del poble brindant, rient i bevent. Travessen la sala i a l’altre cantó d’una cortina de tires de vellut vermell, hi ha un passadís amb dos soldats altament equipats que els demanen la identificació. El soldat de més ranc s’identifica i els obren la porta perquè passin.\nUna nova sala s’estén davant dels seus ulls. La sensació és que aquell lloc no tingui fi. Intenta fer el càlcul dels metres que podria caminar des de l’entrada fins al final d’aquella sala i li sembla que perfectament podrien ser cinc cents metres en línia recta.\nPresidint la sala un enorme i artístic llum construït al voltant d’una estalactita gegant. En el llum hi ha múltiples motius recurrents que ja ha vist amb anterioritat, com valquíries, esvàstiques, flors del blat blaves, però també un dels pisos d’aquest colossal llum té gravats tots els distintius militars del tercer reich, així com tots els símbols rúnics en un altre.\nPodria haver-se quedat bocabadat analitzant aquell llum ple de leds, però un dels soldats el força a seguir el pas dels altres que no s’havien aturat.\nAl seu voltant totes les taules son exclusivament de soldats de diferents rancs i companyies, tant d’aire com de terra o de mar. En arribar més o menys al centre de la sala, sota l’enorme i presidencial llum, giren cap a l’esquerra per a pujar per unes escales de pedra que els du cap a una de les galeries laterals abalconades.\nDavant d’una d’aquestes portes hi ha un grup de soldats que fumen i fan gresca, el mateix soldat d’abans s’acredita i el deixen passar cap a dins d’un menjador reservat per als dirigents. Aquest cop els soldats que els acompanyen semblen quasi tan sorpresos com ell. L’Ivan pensa que potser aquells soldats sigui el primer cop que trepitgen aquell terra. El pas dels soldats es fa més insegur i avancen més lentament buscant al General que presideix el centre d’una de les enormes taules, absorbint totes les mirades i atencions mentre parla animosament posant-se de peu per ser millor vist. En veure’l, para el seu discurs per fer-lo posar al seu costat.\n– Aquest és el Herr Ivan Miller, l’home que ens obrirà la porta daurada. La Sacerdotessa Vril li ha manat posar un xip rastrejador. Així que demano un aplaudiment pels nostres camarades que ens estan veient en aquests moments. -diu en alemany l’extravertit general.\nTota la sala es posa a fer un aplaudiment.\n– Ara, si em permeteu, aniré a parlar amb el freund Ivan en privat.\nAmb un gest l’invita a seguir-lo en una cambra privada i deixen enrere el bullici.\nQuan la Júlia surt de classe, va cap a casa seva, allà hi ha un cotxe dels mossos a la porta, un està prenent declaració al Pep, que la saluda amb un gest, i l’agent també. A casa seva hi ha un altre agent fent preguntes a la seva mare i explicant-li el que ha esbrinat dels seus veïns.\n– Júlia, preciosa, aquest agent vol parlar amb tu. Et farà unes preguntes sobre la tarda d’ahir per veure si esbrinen alguna cosa nova que se’ns hagi passat.\nLa Júlia es tanca a la seva habitació amb el mosso que li fa tot de preguntes sobre aquella tarda, sobre les seves motivacions per deixar sola a la seva germana petita.\nElla li explica que la seva veïna s’havia prestat a ajudar-la amb el seu treball de recerca, però que no volia que hi pugés l’Ona perquè tenia coses que es podien trencar. Però no diu res del diari que havia trobat, això s’ho reservava per la seva nova confident.\nEn acabar el petit interrogatori, la Mariona li dona a la Júlia un grapat de papers i celo perquè baixi al carrer a empaperar el barri. Ella ho accepta, però abans de fer res puja a veure a l’Eugènia per a explicar-li les novetats i dir-li que ha hagut de parlar d’ella a un policia.\n<< Entrega 7 – Entrega 9 >>\n2 pensaments sobre “Entrega 8 – Al despertar”\nAnteriorEntrega 07 – A dormir