✅ Confirmat: Llum verda del jutge a l'enduriment de mesures a noves zones de Catalunya\nEl Govern ha decidit aquest diumenge implantar mesures restrictives a Figueres i Vilafant. | ACN\nEl jutge ratifica les mesures proposades pel Govern per a Figueres i Vilafant pels rebrots de Covid-19\nper Antonio Ramos / ACN 19/07/2020 19:31h\nEl Jutjat d'Instrucció 4 de Girona ha ratificat les mesures sanitàries de la Generalitat davant el rebrot de coronavirus a Figueres i Vilafant (Girona). El jutge permet així aplicar totes les mesures de la Generalitat durant 15 dies prorrogables, segons un comunicat que ha fet públic aquesta tarda el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC).\n⚠El jutjat de guàrdia de #Girona ratifica el total de les mesures presentades pel @govern en relació als #Covid19 per a Figueres i Vilafant. Tenen una vigència de 15 dies naturals\n— TSJCat (@tsj_cat) July 19, 2020\nLa fiscalia s'oposava a la prohibició de reunions de més de 10 persones, però el jutge ha ratificat totes les mesures proposades perquè «resulta evident l'increment de casos en els últims dies en les zones on es pretenen implantar les mesures a ratificar». De l'informe aportat per la Generalitat «es presagien que de mantenir-se aquesta tendència, els dispositius assistencials no podran absorbir la demanda de pacients».\nProhibir les trobades de més de 10 persones és una mesura «proporcional»\nEl jutge considera «imprescindible trencar les cadenes de transmissió per evitar el continu creixement de casos». Així, ratifica les recomanacions i també les obligacions «per interès general de la col·lectivitat». Considera «proporcionals» les mesures de limitació dels aforaments en bars i restaurants. Pel que fa a la prohibició de les reunions de més de 10 persones, que la fiscalia rebutjava, el jutge considera la mesura «proporcional perquè guarda una relació lògica i de necessitat amb la finalitat d'evitar la propagació de la pandèmia».\nDesprés que la Justícia hagi donat llum verda, a Figueres i Vilafant no es podran fer reunions de més de deu persones, es limitarà l'aforament de bars i restaurants i es tancaran cinemes, teatres i locals d'oci nocturn entre altres. Aquestes mesures s'implanten per disminuir el nombre de casos de coronavirus i rebaixar els contagis que actualment hi ha a ambdós municipis.\n«Suport total» dels ajuntaments de Figueres i Vilafant a les mesures\nL'Ajuntament de Figueres dona «suport total» a les mesures dictades pel Procicat per tal de rebaixar el nombre de contagis a la ciutat. La seva alcaldessa, Agnès Lladó, assegura que la decisió «arriba a temps» i, de fet, considera que «s'avança», ja que la proposta es dona quan la ciutat està al voltant de 50 casos per cada 100.000 habitants. Lladó considera que es tracta d'una mesura que permetrà «salvar la salut» dels ciutadans de Figueres, però també el teixit econòmic.\n❌✅ Recomana no sortir de casa si no és imprescindible, prohibeix les reunions de més de 10 persones, limita l’aforament de bars i restaurants i tanca, teatres, locals d'oci i gimnasos pic.twitter.com/QRDlSZ9sIS — Ajuntament de Figueres (@ajfigueres) July 19, 2020\nAixò sí, l'alcaldessa deixa clar que s'oposaria a un eventual tancament de la frontera amb França perquè «no cal obrir i tancar cada quinze dies». Des de l'Ajuntament de Vilafant, localitat també afectada i veïna de Figueres, també donen suport a la decisió del Procicat.\nEl Govern concreta: les mesures imposades a partir d'ara als llocs amb rebrots\nÚltima hora: Marc Márquez cau durant el GP d'Espanya i haurà de passar per quiròfan\nJustícia Govern Català Alerta Sanitària Alt Empordà Figueres


Autors: Jean Dufaux (guions) i Hugues Labiano (dibuixos)\nLloc i data d'aparició: França, 1997. Àlbums Daragud.\nDIXIE ROAD és una petita sèrie, ja acabada, composta de quatre volums, sobre l'Amèrica dels anys trenta. El crack de borsa de l'any vint-i-nou provocà una crisi de greus conseqüències econòmiques i socials que ha estat àmpliament tractada per molts autors de novel·la negra i ha estat present en algunes de les millors pel·lícules del cinema nord-americà anterior a la segona guerra mundial. La misèria en els estats agrícoles (el que s'ha anomenat l'Amèrica profunda) va originar un èxode cap els llocs on, se suposava, la gent trobaria la manera de guanyar-se la vida. Només cal recordar The Grapes of Wrath (John Ford, 1940) per fer-se una idea del que aquesta migració va representar. Un tema dolorós i poc favorable a la imatge de riquesa i benestar del país més poderós del planeta. Probablement per aquesta raó és difícil trobar referents en el còmic. L'excel·lent sèrie de Dufaux i Labiano ve a reparar, en part, aquesta mancança.\nDixie és una noia de 14 anys; el seu pare és una atracador de bancs que, per un cop, ha aconseguit fer-se amb una petita fortuna; la seva mare treballa a la Fisherman's Dreams i es perseguida pel fill del propietari. Una sèrie de fets violents, assassinats inclosos, obliga la família a posar-se en marxa fugint tant de la justícia com dels assassins contractats pels patrons cercant llocs millors on instal·lar-se sempre a la recerca del "somni americà". Aquest somni, però, no deixa de ser un mirall que amaga l'autèntica realitat. Una realitat que Dixie es nega a acceptar. Com milers d'altres persones segueix un camí que, possiblement, no du enlloc. O, potser encara, només porta a trobar assassins depravats sota l'aparença de bones persones; gent que ha fet dels Estats Units el país més poderós del planeta seguint la mateixa ètica dels patrons, dels obrers, dels policies i dels pistolers que ens presenta aquest còmic.\nEn contraposició al que està passant al seu costat Dixie segueix pensant que no s'ha de perdre l'esperança. El problema és que ho creu d'una manera ingènua sense voler obrir els ulls a la realitat. Una esperança que, tal com li diu sa mare, és com estar sota una poma d'or que penja d'un arbre esperar que caigui. Dixie vol quedar-se sota l'arbre esperant que un dia, finalment, l'arbre deixi caure els seus fruits.\nDIXIE ROAD ha estat editat en castellà per Norma Editorial a la col·lecció CIMOC Extra Color.


Llucia Ramis: ‘D’on ets quan no tens on tornar?’\nL'escriptora i periodista Llucia Ramis (fotografia: ACN).\nLlucia Ramis (Palma, 1977) és periodista i escriptora. Acaba de publicar la tercera obra, una novel·la d’estructura complexa, basada en els fets que li van ocórrer a ella i a la seva família l’any 2007, als que s’hi afegeix una història anterior, ocorreguda els anys noranta, que diuen que va ser el primer cas sonat de corrupció que es va destapar a Madrid, barrejat amb assassinat i suïcidi, i en el qual l’avi de la protagonista es va veure embolicat. La novel·la, Les possessions, va aconseguir el tercer premi Llibres Anagrama de novel·la.\nI mentre el títol parla de possessions, que vol dir herències, patrimoni material i immaterial, físic, genètic, la història és plena de pèrdues: la protagonista ha d’afrontar la pèrdua transitòria de raciocini del seu pare, que cau en una depressió severa després del combat perdut contra l’especulació urbanística a tocar d’un espai rural i natural de Mallorca. La incomprensió de la maldat el pot. Pèrdua també del mas dels avis de la protagonista, que per a ella és el seu paisatge idíl·lic d’infantesa, on es guarden els records i la memòria, l’únic lloc d’on se sent. I la pèrdua de dues relacions sentimentals que la protagonista viu amb amor, i amb dolor també.\nI a aquests tres fils argumentals que s’entrecreuen i s’alimenten per sortir-ne reforçats literàriament, s’hi afegeixen molts altres temes, que l’escriptora apunta i desbrossa: la no-maternitat, el periodisme, el fet d’escriure, allò no dit, la soledat…\n—D’entrada, felicitar-vos pel títol. Les possessions és un títol esplèndid, que condensa en un sol mot molts elements que apareixen en la novel·la.\n—Potser no ho hauria de dir, però no s’havia de titular així. Aquest títol, de fet, és fruit de l’atzar: el termini per presentar l’original al premi Llibres Anagrama s’acabava el dia de Tots Sants, el dia dels difunts, i em va semblar divertit posar Les possessions a la plica. Però resulta que al jurat li va agradar molt i ja no el vam moure. A mi em feia una mica de por que a Mallorca aquest títol s’associés a la idea d’una novel·la rural, però no ha estat així.\n—I com li volíeu posar, a la novel·la?\n—El títol, que encara era provisional, feia referència als fantasmes familiars, per connectar amb la idea de l’herència que deixen els pares. És la idea que explica la mare de la protagonista: davant la insistència de la filla per mantenir la possessió dels avis maters, can Meixura, que decideixen vendre, es fa evident que per a ella pertànyer a un lloc també implica que el lloc et pertany a tu i que si perds una casa, perds un tros de l’illa.\n—La figura de la mare, que sembla tan secundària, és en canvi essencial i un dels personatges més atractius de la novel·la.\n—El llibre, de fet, explica de quina manera ens enfrontem amb les frustracions. I els homes d’aquesta novel·la les afronten pitjor que les dones: el pare lluita contra un sistema corrupte i cada vegada es queda més sol. Primer perd la veu perquè es jubila i deixa la docència. Després obre un bloc a internet per denunciar les corrupteles i recuperar la veu, però tampoc no se l’acaba llegint ningú. I al mateix temps que perd la veu va perdent el cap. Aquesta és una frustració molt difícil d’assimilar per a ell. Després hi ha el cas de Benito Vasconcelos, l’empresari madrileny corrupte, que passa per una frustració molt forta i no és capaç d’afrontar-la i acaba matant la dona i el fill i després se suïcida. L’avi també passa per una frustració, la de descobrir que el seu soci és un corrupte i l’ha enganyat durant molt de temps sense saber-ho (o no, no ho sabem), i ha anat arrossegant la culpa. I n’Ivan, la segona parella de la protagonista, també passa per una frustració que no coneixem exactament, i acaba fent un gest poc… Això no ho explicaré. Tots fugen.\n—En canvi, les dones, han d’afrontar les seves frustracions i les aguanten. Però això em va sortir sense voler. Mira: la narradora escriu la narració, que és una manera d’encarar i superar les diferents situacions. La mare és l’única que no tracta el pare com si fos boig i d’aquesta manera el salva, perquè no fuig. Ella sap que ho podrà superar si hi continua essent. La mare de l’Ivan, quan se separa del seu home, afronta la nova vida amb una gran llibertat, alliberada, mentre que ell s’enfonsa en la misèria.\n—La mare de la narradora és molt lúcida i no perd el nord, tot i que davant l’alienació del marit, ella es queda completament sola, perquè no pot explicar al seu confident de tota la vida, que és el marit, el que li passa de tan gros, perquè és ell qui ha perdut l’enteniment.\n—Això va passar així mateix. Quan vaig dir a casa que escriuria la història de la família es van posar a la defensiva. El meu pare no en volia saber res, tot i que els vaig dir que no publicaria la novel·la si no volien. Però quan vaig entrar en alguns detalls, per exemple, que presentava el pare com un Quixot del segle XXI, a ell ja li va semblar més bé. I a partir d’aquest moment, em van explicar moltes més coses, com aquesta solitud que va patir la meva mare. Ara, mon pare dirà sempre que tot és ficció.\n—Bé, i què no és una ficció? O hem de parlar d’autobiografia? (M’abstinc de parlar d’autoficció, un terme que ha caigut en desgràcia.)\n—És una ficció perquè l’estructura del relat és la d’una novel·la. Jo tenia clar que volia que fos una història novel·lada. Té una estructura complexa. Perquè volia tractar tota una sèrie de temes que em semblava que estaven relacionats o es podien relacionar entre si, i guanyaven en potència i també riquesa si ho feia.\n—Al principi parlàvem del títol, Les possessions, i volia anar a parar a la idea que aquest títol juga i fa de contrast amb la idea de la pèrdua. Hi ha moltes pèrdues en aquesta novel·la: la d’un pare temporalment alienat; la del paradís d’infantesa, can Meixura, un paisatge que conforma a la protagonista, que creia que estaria lligat per sempre a la seva vida, i ho estarà, però només en el record. I la idea del record sí que lliga amb el tema de l’herència: escriure els records, capturar la memòria, és el que al final quedarà de tot allò que es perdi.\n—Em feu pensar que hi ha diferents personatges que escriuen en la novel·la: el pare ho fa per justificar-se i aconseguir que la gent s’afegeixi a la seva lluita. En Vasconcelos per convèncer-se a si mateix per afrontar el suïcidi (va escriure moltes cartes de suïcidi)… Perquè quan escrius construeixes un relat i quan el llegeixes et reafirma. La narradora també viu un moment molt traumàtic, viu el dolor en temps present, en un fals present. I ella mira de fugir del dolor, col·locant les coses en un lloc on no li puguin fer mal. D’aquesta manera s’adona com ens condicionen les herències, ja siguin genètiques (la por de tenir les mateixes malalties que els pares i avis, la bogeria, el Parkinson) o l’herència d’uns valors: la narradora prova d’enamorar-se de n’Ivan, la seva segona parella, sobretot per oblidar-se d’en Marcel, la primera, però no ho aconsegueix del tot, perquè ella té uns valors molt diferents, heretats de la mateixa família i també d’en Marcel.\n—Quins valors representa cadascú?\n—Ella ha crescut en una família molt progre, on els diners són el mal. La lluita s’ha de fer per ideologia, per llibertat. En canvi, la gent a qui agraden els diners no és gent de fiar. I ella no aconsegueix superar mai aquesta barrera. Ella no es pot enamorar d’una persona que la seva màxima aspiració és fer diners, perquè no ha estat educada així. Hi ha aquesta herència. I hi ha l’herència de les cases. I de les lluites. La lluita (i supervivència) dels nostres avis és ben clara. La lluita dels nostres pares també diria que és clara (la lluita per la democràcia els anys setanta, la incorporació de la dona al món laboral…). Totes aquestes lluites ens han portat uns drets i llibertats que hem heretat. I la nostra generació trob que no ha lluitat per conservar-los.\n—Ho resumiria amb la conversa que tenen mare i filla en la novel·la. La filla diu: ‘Mamà, no podem perdre la casa.’ I la mare: ‘Però la casa no és teva, és dels teus avis.’ I la filla: ‘Però no podem perdre un tros de Mallorca.’ I la mare: ‘Molt bé, vindràs a Mallorca tu a cuidar la casa? Si tu vius a Barcelona, filla meva.’ És aquesta idea del ‘jo em meresc el que tinc, però no pens mai el cost que suposa mantenir-lo ni el vull assumir’. És una visió materialista i cínica, perquè, qui vol anar a viure al camp? D’una banda, el desig de conservar la casa és molt espiritual, perquè és la nostra terra, però de l’altra banda, és molt materialista.\n—Quin valor dóna la narradora al paisatge?\n—És essencial, però està idealitzat. Quan marxes de Mallorca, Mallorca sempre ha de ser-hi, és com la mare. La necessites, però no vols pas viure amb ella, ni pots. I Barcelona és com l’amant, que és el lloc que tu has triat, que no l’aguantes tampoc gaire, però com a mínim l’has triat tu. El paisatge és el retorn. En la novel·la es diu: ‘No és la infantesa la nostra pàtria?’ En aquest sentit, és veritat que la casa és dels meus avis, que jo no hi puc fer res si la volen vendre, però ningú et pot treure la infantesa ni el passat. I no poder tornar a veure i a viure el paisatge amb el qual jo he crescut des de petita, un paisatge bell… Potser si no fos un paisatge bonic, no tindria la mateixa sensació de nostàlgia. Això estaria bé investigar-ho: si la gent que ha viscut en un paisatge bell és més nostàlgica que d’altres que no l’han tingut.\n—Un paisatge ordenat dóna qualitat de vida i això ja canvia la manera de viure, la relació amb l’entorn. Això està estudiat pels geògrafs.\n—I d’aquí se’n deriva la pregunta: d’on ets quan no tens on tornar? És allò de si pertanys a un lloc, el lloc també et pertany.\n—Això em fa pensar que el llibre trenca la idea buida de cosmopolitisme.\n—Sí. Les arrels, per a la filla, són molt importants. En canvi, per a la mare, que és belga i ha viscut a tot arreu, no ho són gens. És la néta qui se sent completament desposseïda quan es venen la casa on va passar tots els estius de la seva infantesa. I, certament, escriure és la manera de retenir la memòria d’aquell lloc. També, si ens posem generacionals, diria que som els últims que volem fer coses perdurables.\n—Les generacions que vénen després de la meva viuen un munt de coses efímeres: les selfies, els WhatsApp… Diria que nosaltres encara fem coses pensant en el futur, en una memòria que perduri.\n—Voleu dir que la voluntat de perdurabilitat no és un element consubstancial de l’ésser humà?\n—Nosaltres encara recuperem fotos en paper, llibres, cases… Vas als llocs per estimular la nostàlgia, la memòria… I tenim aquesta ànsia de perdurabilitat, perquè hi creiem. En canvi, els qui vénen després, l’única cosa perdurable que es fan són els tatuatges. Nosaltres som els qui hem començat a perdre coses: se suposava que amb el temps guanyàvem drets i llibertats, també béns materials, més possessions. Però ara, cada vegada tenim menys metres quadrats per viure, cada vegada tenim menys llibertats, menys drets, menys benestar, sous més baixos… Som la primera generació que constata una pèrdua en relació amb el que hi havia abans.\n—Potser per aquesta pèrdua tan evident de drets i llibertats, sabem millor el que ens toca fer com a generació, que és lluitar per recuperar-los.\n—Sí, però no ho fem. Jo sóc bastant pessimista.\n—La novel·la contribueix a mostrar una dona molt contemporània, que viu la vida i les relacions sentimentals de tu a tu amb els homes.\n—Sí, però en algun moment me n’han fet una lectura una mica masclista, han titllat la protagonista de dona que fa i desfà.\n—Però sí, és claríssim que hi ha un de tu a tu total.\n—En la novel·la hi ha uns quants misteris.\n—Sí, i també m’ho han retret alguna vegada. Però jo m’estim més que n’hi hagi, de misteris, perquè al final és un llibre sobre els silencis. De quina manera ens afecta la corrupció però també els silencis, de quina manera allò del que no es parla es pot anar fent gros. I si es fa gros, és més perillós. Són silencis importants per cohesionar les famílies. En relació amb això, la novel·la apunta la pregunta: Volem saber-ho tot dels nostres pares, i els pares volen saber-ho tot dels seus fills? No és gens clar això. Al mateix temps, el silenci és inquietant.\n—També suposo que useu els silencis com a element narratiu, per anar creant el ritme adequat en la novel·la.\n—Totalment. Hi ha més en el que no s’ha escrit que en el que s’ha escrit. Hi ha un joc japonès, el Jenga, que és un bloc de peces de fusta al qual has d’anar traient peces, mirant que no s’ensorri. Doncs és això el que volia fer: vaig escriure molt i quan ja ho tenia escrit, anava llevant coses i mirant que el text s’aguantés. Per a mi escriure és la part fàcil, però cal fer l’arquitectura de la novel·la, endreçant, reescrivint… I sobretot vas traient molta cosa. Cada vegada que treus, crees un silenci. En aquest sentit, tampoc és una novel·la sentimental. No m’agraden les novel·les sentimentals. Per això en el llibre no s’expressen molts dels sentiments que s’hi donen. Potser perquè trob que és com posar una banda sonora a una situació dramàtica. No cal, ja entenem que la situació és dramàtica. I també és un joc que jo faig. No dic al lector el que ha de llegir, que faci ell la seva lectura. I vull que cada llibre sigui més exigent i millor que l’anterior. Cada llibre és un repte.\n—La protagonista és tan central, tan moll de l’os, que cerca l’altre per convertir-lo en una mena de frontó, per formular la pregunta i, en dos temps, també respondre-la. Per tant, allò que diuen els altres és necessari, però no tant com allò que diu ella, que sempre acaba tenint l’última paraula.\n—Home, la mare té més paraula que ella. N’hi diu unes quantes: ‘Créixer consisteix a no tenir on tornar’, per exemple. Li dóna unes quantes lliçons. És una novel·la plena de preguntes, perquè és més interessant plantejar la pregunta que no obtenir la resposta. Perquè la resposta sempre és interessada. Sempre és una resposta de salvació. Ella, la protagonista, sempre busca la manera de salvar-se. És una reflexió sobre el fet d’escriure: sempre ho entenem com una cosa positiva, però és una trampa. Amb l’escriptura construeixes una realitat paral·lela, que és la teva, en la qual et pots justificar, defensar, convèncer. Però és una trampa, perquè la realitat és una altra. Ella és conscient d’això. Però l’única persona que s’adona realment de la responsabilitat que comporta escriure és en Marcel, la seva primera parella, també periodista, que li diu: ‘Alerta què escrius, perquè és allò que la gent creurà.’\n—Hi ha moments de venjança de la protagonista?\n—No n’hi ha. Per això calia prendre distància. Si l’hagués escrit el 2007, l’any que van succeir moltes de les coses que es narren, la narradora hauria estat més venjativa, perquè estava ressentida. Però la novel·la s’escriu deu anys després, el 2017. El missatge final és de pau: va ser difícil però ja està superat. El 2007 jo era massa a prop del monstre i el monstre se m’hauria menjat. En canvi, el 2017 el monstre s’ha convertit en fantasma i el fantasma fa por però no fa mal. El fet d’escriure és la trampa i la salvació alhora.\n—Hi ha un aspecte que no voldria deixar-me: la manera com la novel·la descriu la corrupció urbanística i paisatgística de Mallorca. Sense caure en el tòpic, s’explica amb una gran claredat: tot consisteix a robar mig metre de terra al veí, que és el mig metre que falta per construir una urbanització en una zona rural gairebé verge. I no tenir escrúpols de cap mena.\n—És curiós que les entrevistes a Mallorca van molt per aquí. No es llegeix igual el llibre allà que aquí. I ara em toca anar a Madrid, a veure cap a on aniran allà.


Apreciats socis i simpatitzants!\nCom ja sabeu, i com tots ja espereu, la tercera setmana de setembre és la Festa Major de Sant Feliu de Codines. Un any més, el Club Atlètic Sant Feliu i el Club Tennis Sant Feliu, han decidit tornar a col.laborar plegats i així poder organitzar una nova edició del Open de Pàdel de Festa Major.\nUs presentem la III EDICIÓ DEL OPEN DE PADEL DE FESTA MAJOR!!. Aquesta competició es jugarà entre el día 1 de setembre fins el diumenge 21 i serà en modalitat eliminatoria. Al ser en modalitat Open, tothom qui vulgui hi pot participar. Hi haurà modalitat Masculina i Femenina, i hi haurà INSCRIPCIONS LIMITADES en ambdós categoríes per garantir el bon funcionament del torneigÂ (per rigorós ordre d’inscripció).\nEls horaris i pista a jugar estarán marcats per la Organització, els quals es jugaràn de dilluns a divendres 20 a 23h. (dissabtes i diumenges a la mateixa hora per recuperar partits)\nAquest requisit d’adaptació al horari marcat per la Organització és imprescinble pel bon funcionament del torneig. Per tant, es demana que tots els inscrits tinguin plena adaptació a aquests horaris.\n- Tots els partits es jugaran al millor de 3 sets.\n- Cada equip haurà de portar pilotes per disputar el partit i a la pista decidirán amb quines pilotes juguen. A les semifinals i finals, la Organització posarà les pilotes.\n- Es fixaràn diferents terminis per jugar les fases. En cas de no poder-se disputar un partit, els equips contactaràn amb la Organització i fer el partit dissabte o diumenge vespre. En cas de no trobar horaris disponibles o que a l’equip que hagi ajornat el partit no s’adapti a la proposta de la Organització, aquesta podrá marcar-li un W.O. en contra, a no ser que aquest equip pacti jugar amb l’equip rival a una altra hora que no sigui la marcada per la Organització, la qual suposarà un càrrec adicional al participant de reservar/llogar la pista a un dels dos Clubs segons el preu establert per cada Club en qüestió.\n- La Organització fixarà una data i hora pels partits de semifinals i finals, que seríen dissabte i diumenge de Festa Major.\n- Els quadres estarán penjats al Bar del Tennis i al Bar de la Zona Esportiva Solanes. Un cop finalitzat el partit, l’equip guanyador apuntarà el resultat al Quadre.\n- La Organització recollirà els resultats apuntats als Quadres i actualitzarà i enviarà nous horaris al finalitzar el termini de cada jornada.\n- En cas de lesió d’algun dels jugadors de la parella es pot optar a substituir el membre de la parella que s’hagi lesionat. El nou membre no pot estar inscrit en un altre equip d’aquesta competició.\nPREU DE LA INSCRIPCIÓ: 10 € PER JUGADOR.\nMÍNIM DOS PARTITS I OBSEQUI A TOTS ELS PARTICIPANTS.\nEls finalistes i guanyadors de cada categoría tindràn trofeus i premis.\nQuè??? Encara no t’has apuntat?? Ja us podeu inscriure des d’avui mateix fins el pròxim dimecres 27 d’agost a les 22h, tant al Bar del Tennis com al Bar de Solanes, omplint la fitxa amb les dades de l’equip participant (nom i cognoms, email i telèfon de contacte). El pagament es farà directament al Bar al fer la inscripció.\nEl dijous dia 28 d’agost es farà el sorteig per saber qui será el teu rival. Lloc: Bar del Club de Tennis, Hora: 12 hores.\nClub Atlètic i Club Tennis Sant Feliu\nJa us podeu inscriure a les 24 Hores de Pàdel de Sant Feliu!\nObrim inscripcions i ja us podeu apuntar fins dimarts que ve dia 15 de juliol a les 23:59:59.\nLes 24 Hores es disputaran els propers divendres 18 i 19 de juliol en categoria masculina i femenina en format de una lligueta i eliminatòries per cada categoria. Els equips poden ser de 3 jugadors ja que en cap cas es farà cap modificació ni de horaris ni de partits.\nPer la present et convoquem a l’Assemblea General Extraordinària de Socis del Club Atlètic Sant Feliu de Codines que tindrà lloc al Local Social del Club, a la Zona Esportiva de Solanes, el proper divendres 4 de juliol de 2014, a les 19:30h en primera convocatòria i a les 20:00h en segona convocatòria, amb el següent odre del dia:\n2- Projectes de Reparació de la Pista de Pàdel “La Central”: recull i presentació d’informes i projectes tècnics, pressupostos i terminis de reparació.\nDegut a la importància dels temes a tractar és important la teva assistència i participació activa. Les persones o empreses interessades en participar en el projecte de reparació de la Pista de Pàdel “La Central” poden fer arribar les seves propostes, idees, projectes i o pressupostos abans de l’Assemblea. Quedo a la teva disposició per qualsevol dubte o aclariment.\nJosep Reglà, President Club Atlètic Sant Feliu


Arxius de Quarantena | Diari La República Checa\nEspanya prepara una ordre ministerial per imposar noves quarantenes a una desena de nous països.\nEn concret, es tracta de dos països llatinoamericans, Perú i Colòmbia, i a vuit africans: Botswana, Ghana, Kenya, Moçambic, Zàmbia, Tanzània, Zimbàbue i Unió de les Comores.\nA tots els viatgers que procedeixin d’aquests països i arribin a qualsevol aeroport en territori espanyol se’ls exigirà que compleixin 10 dies d’aïllament, amb l’objectiu d’evitar la propagació de les variants brasilera i sud-africana del coronavirus.\nLa durada d’aquest període d’aïllament, però, es podrà escurçar si en el setè dia la persona dóna negatiu en una prova diagnòstica de COVID-19.\nSegons precisa el text de l’ordre ministerial, a què ha tingut accés aquesta cadena, la norma inclou a les persones que arribin a Espanya en avió des de qualsevol dels citats països, amb o sense escales intermèdies, tot i que s’eximeix d’aquesta exigència al personal aeronàutic.


Proves d’avaluació de personal | Organigrama\n29/03/2022 | Notícies\nDes d’Organigrama oferim el servei d’avaluació de candidats per a recursos humans per a gestionar les noves incorporacions o les promocions internes d’una empresa. Sabem com és d’important comptar amb recursos humans que ens garanteix resultats i ens aportin beneficis al nostre negoci. És per això, que disposem de proves d’avaluació de personal a través de les quals analitzem de manera personalitzada el perfil de cada candidat amb proves psicotècniques específiques segons les necessitats de l’empresa.\nTipus de proves d’avaluació\nEscollir adequadament els candidats també és una manera d'evitar pèrdues econòmiques derivades d'una mala gestió dels Recursos Humans. De fet, s'estima que la pèrdua monetària d'una empresa causada per la contractació d'un perfil poc adequat pot arribar a ser el doble del sou d'un any d'aquest treballador. Per tant, conèixer bé quin tipus de proves d’avaluació de personal existeixen per a valorar candidats, així com la contractació d’un equip d’experts en aquest àmbit, és una bona solució per estalviar-nos pèrdues monetàries i guanyar un treballador competent que ajudarà a fer créixer el nostre negoci.\nLes proves són una manera molt efectiva de valorar el potencial dels candidats i determinar quines són les aptituds que més s'adeqüen a les exigències laborals que es requereixen.\nEls tipus de testos o proves que actualment s'utilitzen per al reclutament de Recursos Humans més coneguts són:\nLes proves professionals: Validen l'experiència adquirida per part dels candidats\nEls tests psicotècnics: Es caracteritzen per avaluar les capacitats cognitives que té un perfil\nEls tests de personalitat: Determinen com és el candidat i la seva capacitat d'integració en un equip de treball\nLes dinàmiques de grup: Suposen l'avaluació dels candidats en grup i dur a terme activitats que incentivin la cooperació, la resolució de problemes en equip i mesurar la capacitat d’integració en grup.\nA Organigrama oferim aquest seguit de proves i tests per ajudar-te a escollir els millors recursos humans per la teva empresa.\nEstudi de personalitat\nL'estudi de personalitat és una manera d'avaluar l'estabilitat emocional d'una persona, com aquesta pot arribar a detectar els conflictes interns i com solucionar aquests problemes. També valorem quines són les reaccions, els hàbits, la disciplina i les eines que desenvolupa el candidat per enfrontar-se a les possibles dificultats que es poden donar en un lloc de treball. A través d'aquesta avaluació obtenim una visió global de com és la personalitat d'un candidat.\nL'estudi d'aptituds és una forma de comprovar si el candidat és apte per a desenvolupar una tasca. És a dir, si la persona té els recursos per a adaptar-se de manera adequada a l'espai de treball i les seves capacitat d'aprenentatge i creixement professional.\nEstudi de motivacions\nL’estudi de motivacions consisteix a valorar la capacitat d’implicació en la feina i amb l’empresa d’un perfil candidat. Quines són les eines per a superar situacions de molta pressió i el seu rendiment a la feina. També, gràcies a aquest estudi també podem determinar el nivell de responsabilitat que el candidat pot assumir.\nValoració de coneixements\nLa valoració dels coneixements ens permeten avaluar el nivell acadèmic i de coneixements que un candidat presenta. Consisteixen en proves de comptabilitat, idiomes... Per determinar si el candidat presenta els coneixements necessaris per a desenvolupar una tasca específica i el seu nivell d'adaptació segons les situacions que es poden donar.\nEstudi de competències\nEn l'estudi de competències, més centrat en càrrecs importants a l'empresa, ens permet tasar quines aptituds i competències professionals i personals que presenta cada persona i com aquestes són adequades per al desenvolupament de la feina assignada o la capacitat per assumir el càrrec que les requereixen.\nServei d'avaluació de candidats\nEn definitiva, Organigrama ofereix la realització de proves d’avaluació de personal per a valorar de la millor manera els possibles candidats per a la vostra empresa. Si esteu interessats a contractar aquest servei, no dubteu en posar-vos en contacte amb el nostre departament de selecció de personal. El nostre equip d’experts en Recursos Humans us oferirà una solució a mida pel vostre negoci.


Gerard Porredón - Kairos Institut\n+34 936 252 463\nKairos Institut > Teachers > Gerard Porredón\nJosep Torras I Bages, 5, 1er 2a – 08401 Granollers (Barcelona)\n+34 619 947 949\n“Una veu sàvia habita en nosaltres, present enmig de les complexitats pròpies i de la vida. Faig per escoltar-la, i t’apropo a escoltar la teva.”\nTerapeuta Humanista i Educador Emocional.\nFormador i Conferenciant.\nConductor de grup de Meditació (dilluns de 10 a 11 del matí a Kairós)\nDiplomat en Teràpia Gestalt, a Aula Gestalt, i membre de l’AETG.\nTrainer de Focusing, per l’Institut Internacional de Focusing, i membre de l’AEFCA.\nLlicenciat en Ciències Polítiques. (UPF)\nMàster en Cooperació Internacional (Sciences-po de París)\nCertificat d’Aptitud Pedagògica. (ICE de la UB)\nGust pel treball amb els Somnis.\nOAltres eines: treballs projectius amb la Caixa de Sorra i amb Ninos (Hestia Formación) (UOC)\nComparteixo amb vosaltres part del camí que he fet fins ara, perquè em presenta més que la formació acadèmica. La curiositat, el compromís i el servei són valors-motor de l’itinerari.\nVaig néixer el matí del 10 de juny de 1982. Des de ben aviat m’ha interessat l’àmbit social i l’espiritualitat, el que té a veure amb “l’altre” i amb els altres. M’he involucrat en voluntariats diversos: educatiu, drets humans, quart món, immigració, gent gran.\nLa inquietud de transformació social em va portar, primer, a participar d’una organització política juvenil. Després, a llicenciar-me en Ciències Polítiques i especialitzar-me en Cooperació Internacional.\nFidel a aquesta inquietud, vaig conviure per un temps amb el quart món de la Índia (els nens i dements de l’estació de trens de Calcuta). Aquesta experiència va ser cabdal per a mi, un punt d’inflexió.\nL’experiència del viatge (del patiment tan desmesurat de nens, homes i dones), em va confrontar amb els meus límits, amb la pròpia autoimatge i la imatge que em feia de la Vida, de Déu. Es va obrir una etapa de crisi personal profunda. Qui sóc jo? Què vull? Quin sentit té la vida? Vaig viure una “noche oscura”-que diuen els místics- que va ser el detonant d’un canvi de direcció.\nVaig començar la recerca d’un encaix diferent en el món. Més ver, més ple, més coherent amb el jo profund. Cooperant… educador social… professor de secundària… De mirar cap enfora, a mirar cap endins. Buscant el far, la brúixola.\nLa psicoteràpia humanista, i en especial la teràpia Gestalt i el Focusing, em van acompanyar en el procés que estava vivint. Va oferir-me un espai per obrir-me a mi en profunditat, amb respecte i amb tota la complexitat. Un temps per aprendre i per créixer. Per descobrir el Far que puc ser per a Mi. Agraït per lo rebut, i empès pel desig d’acompanyar el procés d’altres, m’he format en teràpia Gestalt, Focusing i altres eines terapèutiques que ajuden a fer procés (treball amb ninos, caixa de sorra,…).\nEl meu camí professional el dedico, doncs, a la teràpia: a través del treball individual, de tallers grupals, de la difusió terapèutica en conferències, en el grup de meditació, en les formacions de Focusing….\nDe nou estic en la dinàmica de l’anar cap enfora. Com les ones del mar, endins… enfora… Com les estacions de l’any, esclat… recolliment… Com els batecs del cor. Com la vida mateixa. Ara, però, en aquest cap enfora jo hi sóc més a dins.\nI és des d’aquí des d’on acompanyo, amb la riquesa del que he guanyat fent el camí. Com diu el poeta.\n“I si encara he d’afegir alguna cosa, és aquesta:\nno es pensi pas que el qui mira de donar-li una mica de consol viu sense esforç enmig de les senzilles i silencioses paraules que de tant en tant li fan bé. La vida del qui les escriu té fatigues i tristeses, i resta molt enrera de la de vostè. D’altra forma, però, no hauria pogut trobar aquestes paraules.“ R. M. Rilke


LA MISSIÓ APILO XII ET NECESSITA | Escola Jaume I - ZER Cerdanya\nEl passat dimarts 3 de març els i les alumnes de Cicle Superior vam fer una xerrada a l’escola del Projecte “Apilo”, un projecte de l’Agència de Residus de Catalunya i el Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya que consisteix en la recollida i reciclatge de piles i bateries. Perquè tingueu més informació us copio les explicacions de la seva pàgina web:\n“Estem envoltats d’aparells de tot tipus que utilitzen piles com a font d’energia: el rellotge, el mòbil, els comandaments a distància, les joguines… Les piles i bateries són dispositius que contenen substàncies químiques que reaccionen entre elles i transformen l’energia d’aquesta reacció en electricitat.\nAl nostre planeta, les substàncies i materials de les piles poden afectar la qualitat de l’aigua, l’aire i la terra en la qual viuen els nostres peixos, aus, plantes i… a nosaltres mateixos! Amb el reciclatge, a més de protegir el medi ambient, estalviem valuosos recursos reutilitzant moltes d’aquestes substàncies i materials.\nAlerta, el Planeta Reciclatge us convoca de nou! Sense la col·laboració de tots els Agents Apilo, com tu, aquestes missions no serien possibles. Necessitem que t’encarreguis de localitzar, recollir i portar totes les piles, bateries i acumuladors esgotats perquè es reciclin correctament”.\nPer incentivar la recollida ofereixen un premi de 1.500 euros per l’escola de cada província de Catalunya que aporti més piles i bateries. Per fer-ho més just, es dividirà la quantitat de piles aportades pel nombre d’alumnes de cada escola.\nDesprés de la xerrada, els nens i les nenes van fabricar una pila: amb una llimona, una moneda de 5 cèntims i un clau o un cargol de 3 a 5 cm. van fer un circuït i van aconseguir crear electricitat i encendre una petita bombeta.\nEsperem recollir moltes piles i bateries i optar al premi. I si no ho aconseguim almenys haurem col·laborat en la seva recollida i reciclatge.\nGràcies a tots i a totes!!\nCicle Superior: Sortida al Cim d’Àligues\nPROJECTE INNOVAMAT A INFANTIL\nPROJECTE EMOCIONS: Quina rebequeria!!\nPROJECTE EMOCIONS: fem una bústia\nCI: PAS A PAS PER LA CONSTRUCCIÓ D’UN GEGANT


La casa de les papallones - petit museu d'història natural a la província de Girona - Papallones\nUs presentem una petita mostra de la nostra col·lecció. Si voleu descobrir el nostre petit museu d'història natural, poseu-vos en contacte amb nosaltres.\nFeu servir els botons de "dreta" i "esquerra" per veure les diferents imatges.\nLes papallones són insectes que tenen el cos dividit en tres parts: el cap, el tòrax i l'abdomen. Al cap, hi tenen dos ulls, dues antenes i una espiritrompa; les antenes serveixen per olorar les plantes. L'espiritrompa serveix per xuclar el nèctar de les flors i els sucs dolços de la fruita madura. També necessiten aigua. Al tòrax, hi tenen sis potes i quatre ales força grosses. A l'abdomen, hi ha els espiracles, petits orificis per respirar.\nLes papallones experimenten una metamorfosi que consta de quatre estadis ben diferenciats: ou, larva, pupa i adult o papallona. Les papallones tenen diversos enemics durant totes les fases de la seva metamorfosi: ocells, escarabats, granotes, aranyes, llagostes, vespes, etc. Algunes han desenvolupat mecanismes d'autodefensa i, a vegades, presenten un dimorfisme sexual força marcat. Algunes espècies en estat larvari es poden comportar com a monòfogues o polífags; d'altres presenten relacions amb altres insectes, simbiosi, i, fins i tot, n'hi ha que practiquen el canibalisme.\nLes papallones diürnes o ropalòcers són les papallones que volen de dia; aquestes solen presentar uns colors força bonics i cridaners. Es caracteritzen perquè tenen unes antenes acabades en forma de maça i, en estat de repòs, les ales resten en posició vertical i en contacte. Algunes presenten polimorfisme dins d'una mateixa població. Segons l'espècie de papallona i les condicions climàtiques poden tenir una, dues o més de dues generacions a l'any; d'altres presenten fluxos migratoris importants, i moltes hivernen en l'estadi adult.\nA la península Ibèrica i a les Illes Balears es considera que el nombre d'espècies diferents de papallones diürnes és de 230, segons "Garcia-Barros et al, 2004".\nEls ropalòcers es classifiquen en les famílies següents: Hesperiidae, Papilionidae, Pieridae, Danaidae, Libytheidae, Nemeobiidae, Nymphalidae, Satyridae i Lycaenidae.\nLes papallones nocturnes o heteròcers volen de nit; algunes poden volar de dia o al crepuscle, i les seves ales solen ser de colors força apagats. Es caracteritzen perquè presenten diverses formes d'antenes; en estat de repòs les ales les mantenen esteses. Durant la nit solen volar a l'entorn de l'enllumenat públic dels pobles, atretes per la llum blanca, sobretot, a les nits en què no hi ha lluna, el vent està en calma i la temperatura és suau; el gran enemic de les papallones nocturnes és el ratpenat. Les femelles d’algunes espècies de determinades famílies generen unes feromones per atreure sexualment el mascle . En general, les larves de les papallones nocturnes tenen un ventall força més ampli, pel que fa al règim alimentari, que les papallones de dia, ja que algunes mengen fulles vegetals, d’altres pèls (arnes), d’altres perforen els troncs dels arbres o perforen els fruits, etc.\nEs creu que la fauna de lepidòpters, pel que fa a heteròcers a la península Ibèrica, és de 1.580 espècies diferents.\nEls heteròcers es classifiquen en les famílies següents: Hepialidae, Cossidae, Limacodidae, Thyrididae, Lasiocampidae, Endromidae, Saturnidae, Lemoniidae, Sphingidae, Axiidae, Drepanidae, Geometridae, Notodontidae, Lymantriidae, Arctiidae, Castniidae, Noctuidae i Nolidae.\nDescobriu també les nostres col·leccions de:\nCol·lecció de papallones Col·lecció de coleòpters Col·lecció de fòssils Col·lecció de minerals


Com fer un seguiment del remitent per correu certificat\nPrincipal » Guies » Com fer un seguiment del remitent per correu certificat\nPer a molts propietaris d’empreses, els avisos de correu certificat poden provocar ansietat, sobretot si sabeu que haureu d’esperar un o dos dies per obtenir el vostre correu. Afortunadament, hi ha maneres d’utilitzar aquest petit avís de color préssec per determinar el probable remitent de la carta. Fins i tot si sospiteu que el sobre conté males notícies, saber qui l’ha enviat us pot ajudar a preparar-vos per afrontar la situació.\nCorreu certificat definit\nEl correu certificat és un servei complementari que ofereix el servei postal dels EUA. Els remitents reben proves que han enviat la correspondència per correu, poden fer un seguiment d’un article mentre es troba en trànsit i rebre un comprovant d’enviament. Per un càrrec addicional, el remitent també pot sol·licitar que la persona que accepti el correu (no necessàriament el destinatari) signi el document. A continuació, l'oficina de correus aporta la prova de la signatura al remitent.\nL’objectiu del correu certificat és doble: crea seguretat addicional per a un paquet o una carta mentre es troba en trànsit i proporciona als remitents proves que han enviat alguna cosa per correu. Els motius pels quals un remitent pot voler aquest tipus de proves inclouen:\nEl remitent té la responsabilitat d’enviar un contracte, un xec o un altre document abans d’una data concreta. El correu certificat proporciona proves que el remitent va fer allò que es requeria.\nEl remitent i el destinatari es troben en una disputa legal. En alguns estats, el correu certificat es pot utilitzar com a mètode de publicació de documents. El correu certificat també proporciona un rastre en paper que pot ser necessari per documentar la comunicació durant el conflicte.\nL’emissor intenta connectar-se amb algú que no ha respost als intents de comunicació anteriors. En enviar una carta certificada, l’emissor pot documentar-se fent un esforç de bona fe per posar-se en contacte.\nAvisos: formularis d'esquerra\nSi el remitent de correu certificat només sol·licita una prova d’enviament, el transportista postal col·locarà la carta o el paquet a la bústia del destinatari després d’escanejar el codi de seguiment. En els casos en què el remitent hagi sol·licitat la confirmació de la signatura, el transportista postal intentarà trobar un adult que signi el lliurament. Si no hi ha ningú disponible per signar-ho, el transportista deixarà un rebut informant al destinatari de com recuperar el paquet a l'oficina de correus o sol·licitar un altre intent de lliurament. Oficialment, aquesta nota és un formulari PS 3849, també conegut com a "Avís a l'esquerra".\nEl formulari PS 3849 s’utilitza per notificar als destinataris de tot tipus de correu que no es pot lliurar, així que no suposeu que tots els fulls de color préssec de la vostra bústia corresponen a correus certificats.\nIdentificació del remitent\nEl 2018, l’USPS va actualitzar els seus formularis de notificació esquerra per incloure un espai on el transportista postal pugui escriure el nom del remitent. Això hauria de ser suficient per identificar l’emissor. Si, per alguna raó, el nom del remitent no apareix a l'avís, doneu-li la volta i trobareu el codi de seguiment de l'article. Visiteu USPS.com i envieu el número de seguiment. El sistema de seguiment només us pot proporcionar la ciutat, l’estat i el codi postal del remitent, però pot ser aquesta la informació que necessiteu per determinar la identitat del remitent.\nEn algunes àrees, USPS ofereix "Lliurament informat", un servei que us notifica el correu entrant i us proporciona una foto de l'exterior dels sobres de mida carta. Si teniu aquest servei, se us notificarà automàticament una carta certificada que estigui en camí i, si el sobre compleix les normes USPS, podreu veure l'adreça de retorn a la correspondència.\nMalentesos sobre el correu certificat\nCom que el correu certificat s'utilitza sovint per enviar correspondències de naturalesa sensible, és comprensible que pugueu tenir por de recollir la vostra carta. No obstant això, evitar un tros de correu certificat, especialment el de negocis, poques vegades és una bona idea. Per això:\nEl correu certificat sovint és important: Tot i que les demandes judicials, els desnonaments i les auditories fiscals són qüestions desagradables, no desapareixen només perquè les ignoreu. De fet, com més aviat en conegueu, més ràpidament podreu actuar. En alguns casos, abordar el problema amb antelació pot minimitzar els costos i les molèsties.\nRebutjar el correu no us protegirà: Els remitents utilitzen correu certificat per a la seva pròpia protecció. Si intenteu evitar fer front a una situació, com ara una demanda o una enorme factura fiscal, acabarà avançant amb la vostra col·laboració o sense.\nEn aquest sobre hi pot haver alguna cosa agradable: És possible que un advocat que manegi la propietat d’un amic o membre de la família estigui intentant contactar amb vosaltres amb la notícia d’un llegat. És possible que un dels vostres clients us hagi enviat un xec. Si no recolliu el correu, és possible que estigueu perdent bones notícies o fins i tot una mica de diners.


Una entitat combat el deteriorament cognitiu a la ciutat - El Web del Mirall.net\nUna entitat combat el deteriorament cognitiu a la ciutat\nEn l'última edició dels Premis Ciutat de Santa Coloma, l'associació Ajudam Predegent va rebre un guardó gràcies a la millor tasca continuada en pro de la ciutat. Un reconeixement merescut a l'activitat d'una entitat que es va crear l'any 2007 i que diàriament treballa per ajudar i donar suport a persones que pateixen deteriorament cognitiu lleu, una afecció que, en la majoria de casos, acaba desembocant en Alzheimer o altres tipus de demència.\nL'objectiu de l'associació és alentir l'evolució dels pacients cap a aquestes malalties, millorar la seva qualitat de vida i ajudar-los a socialitzar en un moment de la seva vida en el qual comencen a patir problemes de memòria. Per detectar aquests casos, Ajudam Predegent treballa, al costat dels centres mèdics, amb un circuit de derivació que posa en contacte a les famílies dels pacients amb aquest projecte.\nPer millorar la situació de les persones afectades, des d’Ajudam Predegent ens expliquen que funcionen amb un programa d'activitats pensades per treballar l'estimulació cognitiva d'una forma molt especialitzada. I és que s'ha demostrat que tallers com els d'activitat física o musicoteràpia, coordinats amb la resta d'activitats que realitza l'associació, frenen o alenteixen el deteriorament cognitiu.\nEl programa se subvenciona a través d'ajudes que rep l'entitat, ja que el preu que abonen els pacients i les famílies és merament simbòlic.\nEl creixement d'aquesta iniciativa, que és pionera a Catalunya, ha estat considerable. El 2007 comptava amb 9 pacients i ara, 12 anys després, ja ajuda 60 persones i té una llista d'espera de 25 persones.\nEl deteriorament cognitiu lleu afecta principalment la memòria anterògrada episòdica: no es perden els coneixements previs, ni s'oblida la pròpia biografia, però hi ha més dificultats per adquirir nous records. Alguns dels símptomes que poden ajudar-nos a detectar el deteriorament cognitiu són les dificultats per recordar que s'ha fet en els dos o tres dies previs, recordar on es guarden les coses, dificultats per trobar les paraules amb què volem expressar-nos, canvis en els estats d'ànim o repetició de les mateixes preguntes o comentaris durant una conversa.


Curs de preparació per a la intervenció professional en psicologia als serveis socials bàsics de l’Ajuntament de Barcelona | COPC - Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya\nCurs de preparació per a la intervenció professional en psicologia als serveis socials bàsics de l’Ajuntament de Barcelona\n23-09-2021 | Barcelona\nDel 19 d’octubre al 3 de novembre es programen 6 sessions temàtiques que preparen per a la convocatòria d’oposicions als serveis socials de la capital catalana.\nEl Departament de Formació del COPC programa la segona edició del curs La intervenció del professional de la Psicologia als Serveis Socials Bàsics de l'Ajuntament de Barcelona del 19 d’octubre al 3 de novembre. El curs, de 6 sessions temàtiques, dona resposta a les necessitats formatives dels psicòlegs i psicòlogues interessats a conèixer la intervenció del professional de la psicologia als serveis socials de l'Ajuntament de Barcelona i que vulguin opositar-hi a la pròxima convocatòria.\nLa formació serà en línia, els dies 19, 20, 26 i 27 d’octubre i el 2 i 3 de novembre, en sessions de 16.30 a 19.30 h, i versarà sobre: el context dels serveis socials; intervenció individual/familiar; intervenció grupal, accions comunitàries i treball en xarxa; infància en risc; violència masclista; i gent gran.\nTota la informació sobre preus, ponents, formulari d’inscripció i tot el que necessiteu consultar és en aquest enllaç a l’apartat de Formació del web. Esperem que el visiteu!\nLa formació contínua de millor qualitat per a psicòlegs i psicòlogues al programa d’activitats formatives del COPC\nLa revista de les formacions del COPC de gener a març de 2022, ja disponible al teu mòbil, ordinador o tauleta.\nEtiquetes: Formació , Serveis COPC , COPC\nJa pots inscriure't al Curs d'Especialització en Psicologia Forense del COPC\nS'iniciarà l'11 de febrer de 2022, dura un total de 250 hores i està dividit en 4 mòduls que s'impartiran en modalitat semipresencial.\nEtiquetes: Formació , Jurídica , COPC\nLa Secció de Psicologia Jurídica programa un complet curs d'especialització en psicologia forense\nDe 250 hores, està dividit en 4 mòduls que, poden cursar-se conjuntament o de forma aïllada a partir de febrer de 2022.\nEtiquetes: Jurídica , Formació , COPC


L'OAR Gràcia aplaudeix un gest esportiu de l'entrenador de l'Handbol Terrassa femení - Diari de Terrassa\nEl tècnic local Toni Puntos va indicar a l’àrbitre que la pilota havia entrat en una acció del duel de diumenge al pavelló de Can Jofresa\nToni Puntos, entrenador del conjunt femení de l'Handbol Terrassa\nEn el partit davant de l’OAR Gràcia Sabadell “B“, que va donar l’ascens a Lliga Catalana femenina a l’Handbol Terrassa, es va produir una acció poc habitual. L’entrenador egarenc, Toni Puntos, va advertir l’àrbitre del matx, Rubén Gómez, que la pilota havia entrat en un llançament de les sabadellenques i que havia de concedir el gol. La pilota va sortir rebutjada pel suport interior de la porteria i no pas pel travesser, com havia interpretat inicialment el col·legiat.\nA través de les seves xarxes socials, l’OAR Gràcia Sabadell ha agraït públicament a Puntos un gest carregat d’esportivitat. I més quan tots dos equips s’estaven jugant la possibilitat de pujar de categoria i no hi havia res decidit. De fet, les terrassenques van acabar guanyant a Can Jofresa per només dos gols de diferència (27-25).\nEn rebre el “reconeixement i aplaudiment” públic per part dels sabadellencs, Puntos ha contestat a les xarxes amb aquest missatge: “Gràcies a vosaltres. M’agrada dormir tranquil a la nit i provar de ser sempre esportista m’ajuda. Molta sort OAR”.\nTemes:Handbol Terrassa, OAR Gràcia Sabadell, Toni Puntos


Book Me Esposende Vivenda Esposende Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nEsposende, Esposende, Portugal - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Book Me Esposende Vivenda és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Esposende. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Book Me Esposende Vivenda, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com camp de golf (a 3 km), jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Book Me Esposende Vivenda la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Esposende.\nCal que informeu el Book Me Esposende Vivenda de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


CineBaix - UNA PALABRA TUYA\nDirecció_Ángeles González-Sinde País_Espanya Any_2008 Durada_98 min Gènere_tragicomèdia Intèrprets_Malena Alterio (Rosario), Esperanza Pedreño (Milagros), Antonio de la Torre (Morsa), María Alfonsa Rosso (mare de Rosario), Luis Bermejo (Lorenzo), Marilyn Torres (Tete), Chiqui Fernández (Palmira), Juan Sanz (pare de Rosario) Guió_Ángeles González-Sinde; basat en la novel·la d’Elvira Lindo Producció_José Antonio Félez i Antón Reixa Música_Julio de la Rosa Fotografia_David Omedes Estrena a Espanya_22/8/2008\nRosario i Milagros són amigues i són escombriaires. També són joves i no tenen ni xicot, ni cotxe, ni amics, ni futur, però lluiten, es barallen, es diverteixen, es queixen i fins i tot lliguen. Somien un futur interessant però no saben ben bé com assolir-lo. El que tenen clar és que volen escapar-se del present. L'humor, l'amor, la mort i un encontre inesperat capgiraran les seves vides de la manera més sorprenent.\nVaig llegir la novel·la d'Elvira Lindo quan va arribar a les llibreries. M'agraden els personatges d'Elvira i la seva manera de narrar, el to tan difícil amb el qual equilibra quotidianitat amb els grans temes, humor amb reflexió, tendresa amb duresa. Vaig trigar molt poc a acabar la novel·la. En realitat, la vaig devorar. Hi havia quelcom en la veu de la narradora, la veu de Rosario, que m'impel·lia a seguir llegint. Pàgina rere pàgina, sense avançar res, intueixes que està temptada de confessar alguna cosa greu, un d'aquests esdeveniments inesperats que poden canviar el rumb d'una vida.\nQuan me’n vaig plantejar l'adaptació, el que més m'interessava era conservar aquest desig voraç de seguir escoltant la història. Per això vaig pensar a desenvolupar més a fons el que en la novel·la són les últimes pàgines i fragmentar-ho en tres blocs. Així, la narració cinematogràfica avança fent salts endavant i endarrere en el temps, indagant en una situació que sembla important, però de la qual no tenim gaires dades, i detenint-nos en sec per tornar al passat.\nLa història em va atreure per la quotidianitat. En general, m'interessa la ficció que espia la intimitat de les persones comunes i, molt particularment, els seus conflictes morals. Els conflictes de Rosario i dels altres dos personatges que l'acompanyen, Morsa i Milagros, em resulten molt representatius de l'ètica dels nostres temps. La por al compromís d'una banda, però la por a la soledat per l’altra. La precarietat laboral i dels vincles afectius enfront de l’inevitable sosteniment de les herències familiars que pesen com una llosa.\nRosario, Milagros i Morsa volen canviar la seva vida, però les opcions que la vida o la societat els ofereix són poques. Jugues al joc o no hi jugues. No hi ha terme mitjà. Tots tres, de maneres molt diferents, intenten crear el seu propi manual d'instruccions per a la vida, segurament amb regles equivocades. I amb trampes.\nSón personatges encallats quan s'inicia la història, responsables de les seves situacions personals, culpables però innocents alhora. Rosario ha abandonat fins i tot abans de començar a jugar i aquest procés, el procés de motivació d'algú passiu, el procés del somort a la vitalitat, a agafar les regnes de la pròpia vida, sempre em resulta atractiu. Més encara si hi ha moments per subratllar l'humor, allò ridícul o contradictori de les nostres conductes, com en aquest cas.\nRosario s’escapa del seu “destí” perquè es barreja amb Milagros i amb Morsa i perquè s'ha de fer càrrec de la seva mare. M'agraden les històries en les quals, mitjançant la vinculació amb l'altre, la pròpia vida pren significat i podem resoldre, si no tots els conflictes, almenys els interns.\nEspero que la barreja dels espectadors amb aquests personatges també produeixi algun terratrèmol emocional, almenys durant 96 minuts.


Telèmac: Sang de tinta (#341)\nSang de tinta (#341)\nEl lector ha de quedar-se, aquesta és la regla fèrria. Ho he provat tot per esmunyir-me dins d'un llibre, però és del tot impossible.\nPublicada el 2005, dos anys després de l'anterior entrega, Sang de tinta és la segona part de la trilogia del Món de Tinta de Cornelia Funke. Si bé el primer llibre de la trilogia es pot llegir de forma independent als altres, estava força clar que el desenllaç apuntava a una segona part, si més no per esbrinar si Dit de Pols aconsegueix tornar al seu món d'origen, dins del llibre que el va deixar sortir en el seu moment al nostre món real. Com era d'esperar, ho aconsegueix només començar aquesta segona novel·la, de la mà d'un poeta aficionat, que es fa dir Orfeu, i que resulta ser un fan obsessiu i pertorbat del llibre escrit per Fenoglio. Ara bé, Meggie, juntament amb el jove Farid, que havia aparegut d'un altre llibre a l'anterior entrega, es decideixen a seguir-lo dins del món fictici per prevenir Dit de Pols d'un perill que amenaça la seva vida, i a partir d'aquí l'argument de Sang de tinta transporta els personatges que ja coneixíem de l'anterior entrega al món fictici, per tal de desenvolupar una història una mica més anodina, tot i que força més enrevessada, que a la novel·la anterior. El Món de Tinta és una versió un punt infantilitzada i un punt romantitzada de l'edat mitjana. Està governat per un príncep bo i un príncep dolent, que es troben en guerra entre ells, tot i que al final la tensió política entre els dos regnes s'acaba desdibuixant i el centre d'interès es converteix en la lluita dels protagonistes contra el dolent d'aquesta entrega. En aquest cas, el Cap d'Escurçó esdevé una figura tan sinistra com el Capricorn de l'anterior entrega: Cornelia Funke crea uns dolents sinistres i inquietants a base de desdibuixar-los dins la seva pròpia narració i no donar-nos-en gaires detalls; així crea una aura de misteri al voltant d'aquest tipus de personatges que, per exemple, el Voldemort de Harry Potter acabava perdent enterrat sota una allau de detalls. També hi trobem el poble dels joglars, a què pertany Dit de Pols, un col·lectiu d'artistes que sobreviu com pot als marges de la societat, i que es veuran abocats a convertir-se en bandolers à la Robin Hood. El pare de Meggie, Mortimer, es veurà involucrat inesperadament dins les seves aventures quan se n'adoni que, al Món de Tinta, tothom el considera el Gaig, un bandoler de fama llegendària que ningú sap d'on ha sortit, i haurà de descobrir el misteri rere aquest personatge. L'evolució de Mortimer en aquesta entrega, de fet, és una de les més interessants de la novel·la, en tant que ara passarà a representar el tipus del Personatge, havent d'interpretar un paper que li és assignat i que no ha escollit, però havent-li de donar forma, paradoxalment, a través de les seves pròpies decisions. En contrast, Dit de Pols reapareix dins la seva pròpia història més humà i complex que mai, havent de reconciliar-se amb el seu propi passat i els seus éssers estimats després d'una absència de deu anys fora del seu món. Si el seu tret característic a l'anterior novel·la era la seva ambigüitat moral, ara el trobem definitivament alineat amb el bàndol dels bons, tot i que els seus conflictes personals provinguin ara del seu propi passat. Si en una cosa no ha canviat, però, és que segueix odiant i menyspreant el seu propi creador, l'autor Fenoglio, per haver-li escrit l'escena de la seva mort. De fet, un dels elements que causa més intriga dins la lectura de Sang de tinta és saber si el destí que havia creat Fenoglio per a Dit de Pols s'acabarà realitzant o no, tot i que de seguida comencem a veure com la història comença a créixer i a canviar de forma orgànica independentment dels desitjos del seu propi autor. I d'altra banda, també ens trobem en un món en què la mort no és definitiva: personificada a través de les Dames Blanques, una de les imatges més suggestives de tota la novel·la, la mort és capaç de negociar els seus propis termes, com passa en els contes de fades. Ara bé, d'entre els múltiples arguments i personatges que es van entrecreuant en aquesta accidentada entrega, Fenoglio es converteix en el fil conductor que els va unint tots: mimetitzat dins del seu propi món fictici, l'autor comença a reescriure la seva pròpia obra des de dins, a mesura que aquesta va desencadenant variacions que ell no havia planejat. I escrigui el que escrigui per redreçar-la, les seves decisions creatives sempre acaben tenint conseqüències inesperades i no desitjades. A través d'aquestes incomptables sub-trames i ramificacions, la història acaba centrant-se cap al final en una de les trames en concret, que més que oferir-nos un desenllaç per a Sang de tinta funciona com a premissa i plantejament per a la següent entrega. Reprenent la veta metatextual de l'anterior novel·la, l'encanteri més poderós de tots esdevé ara un llibre en blanc que atrapa l'ànima del Cap d'Escurçó i en procura la immortalitat. En definitiva, Sang de tinta és una continuació digna de la seva predecessora, tot i que potser, com a obra de conjunt, em convencia una mica més l'anterior. La trama es fa una mica enrevessada en determinats moments, i potser pateix en la seva secció central d'excés de personatges secundaris i d'històries secundàries que no acaben aportant gaire al conjunt. Tanmateix, el desenllaç d'aquesta segona entrega és brillant, en especial pel que fa al paper que hi juguen Mortimer i Dit de Pols, i en aquest sentit la lectura acaba en el seu punt més àlgid.\nSinopsi: Un any després dels fets relatats a Cor de tinta, la família Folchart gaudeix de la seva vida entre llibres a casa de la tieta Elinor. Ara tornen a ser feliços després d'haver recuperat la Resa, la mare de Meggie, que havien perdut quan aquesta era molt petita. Ara bé, es pot patir nostàlgia per un món fictici? Meggie comença a obsessionar-se cada cop més amb el món creat per Fenoglio, i quan s'assabenta a través de Farid que Dit de Pols hi ha tornat, troba l'excusa perfecta per posar en pràctica una màgia que encara ningú no ha aconseguit realitzar: la d'introduir-se ella mateixa al món fictici. Tot comença com una mena d'aventura turística per aquest món secundari però, un cop dins la història, començarà a veure's involucrada en un seguit d'aventures sinistres que posaran en risc tot el que més estima.\nM'agrada: L'arrencada de la novel·la és molt potent, i després el seu últim terç acaba recuperant aquesta tensió i aquesta intriga per oferir-ne una sortida força digna. L'aprofundiment que fa d'alguns personatges de l'anterior entrega, en especial Mortimer i Dit de Pols, afegeixen una tensió sostinguda entre moments de la lectura en què l'interès decau.\nNo m'agrada: És una novel·la un punt confusa i desigual, massa prolixa en detalls i trames secundàries que s'acaben desdibuixant a la llum del desenllaç. L'argument es ressent de l'absència d'Elinor en aquesta entrega, i desdibuixa força els personatges femenins, en especial Meggie i Resa, que queden inexplicablement aplanades en aquest segon volum.\nEtiquetes: Cornelia Funke, llibres\n▼ de novembre 2020 (5)\nLes dames de Grace Adieu (#343)\nMort de tinta (#342)\nArqueologia i rols de gènere


Xavier Ribalta va presentar ahir la seva antologia ?Una vida per la cançó? - SIESTV\n14 març 2009 Xavier Ribalta va presentar ahir la seva antologia ?Una vida per la cançó?\nL'àlbum recull el repertori del cantautor des de 1963\nEl cantautor repassa la seva obra en L’antologia ?Una vida per la Cançó?, una caixa amb 2 CDs i un complert llibret que recull els seus més de 40 anys de trajectòria musical. El concert va tenir lloc ahir a la nit a la Sala Luz de Gas dins el festival Barnasants.\nGairebé mig segle en aquest ofici assegura la importància de Xavier Ribalta, una veu fundacional en la història de la cançó en català. L’àlbum doble Una vida per la cançó (Factoria Autor, 2008) aplega una selecció antològica del repertori que el cantautor de Tàrrega ha anat acumulant des del 1963 fins avui. Un total de trenta-vuit cançons en català i en castellà entre les quals no falten els versos de Joan Maragall, ApeL’les Mestres, Salvador Espriu, Salvat-Papasseit i altres poetes, i on també s’inclouen les seves magnífiques adaptacions de les cançons de Léo Ferré.\nXavier Ribalta va néixer a Tàrrega (Lleida) L’any 1943, fill D’una família fortament arrelada a la terra i al país. Aquestes arrels seran presents posteriorment a la seva formada de composar i de interpretar. Va marxar a Barcelona, on va compaginar els estudis D’enginyeria industrial amb els de música i cant al Conservatori del Liceu, i un cop enllestits els primers es dedica de ple a la cançó i coneix els poetes i escriptors més significats del moment. A principis dels 60, un empresari discogràfic francès el descobreix cantant en un restaurant, i D’aquest encontre en surt la seva primera gravació.


Esquerra Unida desmenteix que el partit es dissolgui\n20 maig 2019 09:38\nAquest dijous el diari 'El Mundo' publica a la seva edició, en paper i digital, l'enèsima dissolució d'Izquierda Unida i, per tant, d'Esquerra Unida de les Illes Balears (EUIB).\nDes d'EUIB han volgut enviar un missatge «tranquil·litzador» a totes les persones afiliades, simpatitzants o votants del partit: Esquerra Unida de les Illes Balears no es dissol.\n«Aquestes informacions aparegudes al diari de tirada estatal responen a una intenció de crear conflicte entre partits de l'esquerra transformadora d'aquest Estat», han explicat.\nA més, han remarcat: «Esquerra Unida és un moviment polític i social, que respon a les ordres de la seva militància i que no es pot dissoldre mentre no ho determinin els seus militants, cosa que no ha succeït i que, des de la direcció d'EUIB, esperem que no succeeixi, ja que creiem fermament en aquest projecte».\nTambé han volgut apuntar que en poc més d'un any es presenta una altra cita electoral, que «enfrontarem de la millor manera possible per tal d'obtenir uns bons resultats i, d'aquesta manera, caminar -des del carrer i des de les institucions- cap a un món socialment i econòmicament més just».


GR-92, Camí de Ronda, Llançà, Cap de Bol, Port de la Selva\n(Alt Empordà) Ruta mes de novembre de 2017; 7 km; +50 -50; 2 hores. Excursió amb el següent itinerari: GR-92, Camí de Ronda, Llançà, Cap de Bol, Port de la Selva. Tipus de sortida: travessa lineal; Dificultat: fàcil.\nFA ANYS: El 21 de juliol de 1964 un grup de corallers, dalt de l’embarcació Santa Elvira, van fer una immersió i van descobrir el canó de 3 tones que actualment està al port de Port de la Selva.\nCal iniciar aquesta caminada des del barri de Carboneres a Llançà, al sud del poble. Si hagués començat pel nord de la platja de Llançà, hauria pogut veure un monòlit de base triangular (obra de Domènec Fita), de ciment armat. Les cendres del gran escriptor Pere Calders reposen dins del monòlit des de la seva mort, el juliol de 1994. Ara recordo alguns dels llibres que tinc de l’autor que va escriure obres que han quedat per sempre als annals de la literatura catalana.\nCal seguir els senyals blancs i vermells del GR-92 els quals coincideixen amb el Camí de Ronda, mont ben endreçat durant aquesta etapa, tal com si es tractés d’un passeig.\nAviat passem per la platja de les Tonyines. Aquesta ruta d’avui, sempre a tocar de mar, permetrà veure platges, puntes i illots. Després de les Tonyinyes venen els Esculls del Falcó i després la platja del Cau del Llop i el Racó del Bell Fons, noms tots molt evocadors.\nPer tant, pugem i baixem. Cal trepitjar la sorra i enfilar pels penya-segats que, tot s’ha de dir, tampoc són gaire complicats. Avui és una etapa suau i amable. A més, avui, el vent està encalmat.\nDos quilòmetres després d’haver començat, el camí fa un revolt a una casa situada just a la punta d’un extrem: és la Punta d’en Feliu. Al costat hi ha un mirador, quatre plantes i dos bancs. Cal seure aquí de cara a les cases molt llunyanes de Port de la Selva i menjar una mica.\nUn pal conté tots els senyals possibles: el GR-92 (blanc i vermell), el camí de ronda (verd i vermell) i un senyal groc del que no sé el seu origen.\nA l’esquerra, tota l’estona el mar i les onades, de la ressaca d’ahir, que hi trenquen oferint els grapats de blanca escuma que tot seguit es fon. També les roques, foradades, recargolades, ferrenyes, adustes, abruptes que ofereixen al caminant una mostra de l’art natural.\nD’algunes cases pengen estelades i altres signes d’aquests temps de reivindicacions. Pere Calders ja ho va dir l’any 1977 després de la multitudinària manifestació d’aquell any: “tinc molta confiança en els grups de gent jove... serà una feina llarga i difícil, però es tracta de fer un pas endavant cada dia”. Calders era conscient (havent tornat de l’exili) que les actituds centralistes amb els anys seguirien tractant, com en el passat, Catalunya com una colònia i que al final seria inevitable enfrontar la realitat.\nUn exemple, que ha afectat molt a Catalunya, és el següent: l’evolució de la despesa pública. Entre els anys 2010 i el 2015 mostra un panorama diguem que ‘peculiar’. Mentre que les Comunitats Autònomes han reduït, en conjunt, un 13,4%, l’Administració de l’Estat ha ‘incrementat’ la despesa en un 4,2%, una xifra que és una barbaritat. No s’ha d’oblidar que és responsabilitat directe del president Mariano Rajoy, del Partit Popular. Catalunya, per la nostra part, ha vist reduir la despesa en un 13,7%, amb el corresponent càstig a les activitats més fonamentals per la població (ensenyament, sistema sanitari i assistència social). (Aquesta informació consta al document de 42 punts que Puigdemont va reclamar a Rajoy).\nAquesta etapa és molt planera i ens movem sempre als voltants d’un 20 o 30 metres d’altura. En alguns altres baixem a la sorra i així tota l’estona. Ens anem apropant poc a poc al nostre objectiu que, certament, avui no és gaire lluny. Veiem la Punta Arnella; recordem que ‘arnella’ és un cèrcol de metall que serveix per mantenir lligada alguna cosa. Per cert, poca estona abans hem deixat la punta de Cap de Bol. Bol pot tenir dos significats: vas hemisfèric sense anses per contenir aliments líquids, o bé acció de tirar el filat per pescar. Crec que haurem d’acceptar que aquí on ara estem, davant de mar, és més lògic pensar en la segona accepció.\nArribem al far de Punta Arnella. Aquest far té la curiositat que no correspon, com la majoria, als que es van construir en època d’Isabel II. Va ser projectat el 1904 per iniciativa de la Sociedad de Salvamento de Náufragos de Gerona (el nom en castellà prové, recordeu-ho, de l’època en que el català esta estrictament limitat a l’àmbit familiar; no hem d’oblidar mai que la nostra llengua sempre ha estat atacada). Va ser inaugurat el 16 de desembre de 1913.\nAnys més endavant i per protegir un possible desembarcament sobre la Platja de la Ribera prop de Port de la Selva es van construir sobre el cap “Punta de s’Arnella” una bateria amb quatre canons. Aquesta bateria formava una frontissa amb la Línia Gutiérrez (de la qual he parlat en l’etapa de Portbou a Llançà) i podia dominar el mar fins a la frontera francesa.\nEn els revolts de cala Colomera, que ve immediatament, ja tenim una més directe vista de Port de la Selva.\nLes cases blanques brillen amb força aquest dia de novembre al poble de Port de la Selva.\nFinalment, dues hores després d’haver començat estic a Port de la Selva.\nDel que dèiem del finançament autonòmic tenim que, entre els anys 2010 al 2015, el conjunt de les Comunitats Autònomes van reduir la despesa publica en 23.315 M€. Les Corporacions Locals (ajuntaments, per entendre’ns) la van reduir en 14.005 M€. En canvi l’Estat Central ¿què ha fet?... Doncs ha ‘augmentat’ la despesa pública en 14.005 M€! Això sense comptar amb els ajuts a les entitats financeres.\nA la vista dels números, un s’imagina que fora dels polítics que viuen de dedicar-se a fer de polítics i cobren gràcies al PP, dels alts directius, dels inversors del sistema financer i de les empreses constructores que participen de les inversions públiques , es fa molt difícil entendre la raó per la qual hi ha gent que segueix votant aquest partit.\nPel passeig hi ha aquest gran canó construït a Sevilla el juny de 1787.\nEl canó potser formava part d’una càrrega que el transportava al Rosselló pel setge d’alguna plaça forta de la Marenda en el context de la Guerra Gran (1793-1795).\nPer dins del poble alguns rètols parlen de la història. Aquesta és una fotografia d’anys enrere quan hi havia poques carreteres i no se sabia què era internet.\nParlàvem ara de la Guerra Gran; va ser un conflicte que va enfrontar el regne d’Espanya amb la República Francesa i era un episodi a partir de la revolució Francesa. Després de un llarg historial de batalles guanyades i perdudes, finalment el 1796 es va signar la pau entre la monarquia espanyola i la República Francesa, per la qual Espanya tancava aquell moment en que havia estat derrotada i s’unia en una aliança amb l’estat veí del nord contra el Regne Unit. D’aquests anys prové la bancarrota de l’estat espanyol, en aquells moments en que el monarca era Carlos IV.\nLa vista del port és la última fotografia d’aquesta caminada d’avui.\nSi vols la ruta per a gps, pots anar a: https://ca.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=20938647\nLa ruta anterior de Portbou a Llança es pot trobar a: http://eoliumtrek.cat/index.php/catalunya/alt-emporda/603-gr-92-cami-de-ronda-portbou-colera-llanca


La igualadina Àngels Chacón serà la candidata del PDeCAT a les properes eleccions del 14 de febrer\nLa igualadina era la única candidata que s’havia presentat a les primàries. Chacón ha obtingut el 93% dels vots de la militància en un procés de primàries que s’ha fet en aquests darrers dies. Entre els militants, només un 4,13% ha votat “no”, i un 2,73% s’ha abstingut.\nPer presentar-se a les primàries, Àngels Chacón ja va rebre més de 1.200 avals, superent de llarg el miler que es requeria per presentar-se. Entre els avaladors de Chacón hi hagut Artur Mas, Xavier Trias, o l’alcalde d’Igualada, Marc Castells.\nAra caldrà veure si el PDeCAT es presenta en solitari a les properes eleccions al Parlament de Catalunya, o si finalment arriba a un acord d’última hora amb Junts per Catalunya de Carles Puigdemont.


POLÍTICA | VIUafons\nVIUafons / Reportatges / POLÍTICA\n16 setembre, 2019 produccio viuafonsReportatges, Reus, Tarragona\n“TENIM CAMP A RECÓRRER EN L’IMPULS DE POLÍTIQUES SOCIALS DES DE LA DIPUTACIÓ”\nLa republicana Noemí Llauradó s’ha convertit en la primera dona que ostenta la presidència de la Diputació de Tarragona des de la seva creació. Amb Llauradó, un polític reusenc torna a dirigir l’ens supramunicipal després de gairebé quatre dècades, quan ho va fer el convergent Francesc Cailà (1979-1980).\nAra que ja porta més de dos mesos com a presidenta de la Diputació, quines primeres impressions ha tingut de la institució des de dins? La Diputació de Tarragona l’havia conegut com a usuària, ja que havia treballat en els serveis tècnics de l’Ajuntament de Riudoms. Des d’allí ets conscient de tots els serveis que des de la Diputació es presten i que beneficien als municipis que no tenen tots els recursos i els han de demanar a aquests ens supramunicipals. Des del punt de vista de l’Ajuntament de Reus, com a regidora i ara vicealcaldessa, la relació com a municipi gran és diferent. El fet d’entrar a la presidència et permet prendre consciència de la gran professionalitat i compromís de la gent que hi treballa i consolidar aquella impressió de tots els serveis que realment es presten en benefici dels municipis i, en conseqüència, de les persones que hi vivim i que la ciutadania no coneix potser amb prou detall i té un cert desconeixement.Precisament aquest és un dels objectius que em marco a la Diputació: acostar-la a la ciutadania perquè coneguin exactament els avantatges que poden tenir en aquesta institució.\nI com es pot acostar més la Diputació a la ciutadania? Ja s’ha fet molt bona feina. Tenim moltes eines que afavoreixen la transparència. Volem dotar la Diputació d’algun servei de difusió més pedagògic, com es va venint fent al Parlament, que acosti la institució a les escoles, al jovent, a la universitat, per explicar no només que es fa des de la Diputació sinó des de tota l’administració local, que és l’administració més propera, la que soluciona més el dia a dia de la ciutadania.\nLa ciutadania veu diputacions, consells comarcals, ajuntaments, consorcis… Aquesta estructura de l’administració local s’hauria de simplificar? El fet que hi hagi aquesta manca de coneixement i proximitat entre la ciutadania, les institucions i els representants que hem escollit entre tots fa que es puguin tenir aquestes idees que no han de coincidir forçosament amb la realitat. Els serveis que es presten des d’aquestes institucions als municipis tenen una repercussió important en la ciutadania i com més coneixement en tinguem més els valorarem.\nQuines seran les prioritats en el seu mandat en la Diputació? Una serà l’aproximació de la institució a les persones, que ja n’hem parlat. Una altra, dur a terme polítiques de serveis a les persones, i més després d’una situació com la que hem viscut, de crisi galopant, que ha afectat les vides de tantes persones. Volem donar recursos per ajudar en problemes com la pobresa energètica o habitatge. Un exemple és la línia d’ajuts que s’ha encetat ja per reformar habitatges per poder destinar-los a habitage social. Tenim camp a recórrer en l’impuls de polítiques socials des de la Diputació. Una altra qüestió que hem anat tractant és aquesta amenaça que representa el despoblament de certes zones del nostre territori.\nCom es pot fer front a aquest buidatge de població de l’interior del territori? Hem de fixar la gent al territori i hem de garantir que, amb independència del lloc on tu visquis, tinguis les mateixes oportunitats que qualsevol altre persona. Hem de garantir les connexions i no només són les carreteres sinó internet i fibrà òptica. Fixar la gent al territori vol dir garantir que tinguin oportunitats laborals i guanyar-se la vida també amb el sector primari. Hem de promoure l’agricultura i la ramaderia. També tenir els serveis mínims garantits per desenvolupar-te personalment, com escoles, llars d’infants o centres de salut. Des de la Diputació hem d’acompanyar en aquest equilibri territorial a tots els municipis perquè no quedi una part del territori despoblat.\nHEM DE FIXAR LA GENT AL TERRITORI I AIXÒ VOL DIR GARANTIR QUE TINGUIN OPORTUNITATS LABORALS\nL’incendi de la Ribera d’Ebre d’aquest estiu ha estat un click per a molta gent i institucions sobre els problemes que tenen una part del nostre territori? A vegades aquestes crisis et generen una oportunitat i l’oportunitat en el cas de l’incendi de la Ribera ha estat la reflexió de que hem de fer perquè la gent de tot el territori català tingui les mateixes oportunitats, i, en la demarcació de Tarragona, en aquestes zones interiors de les Terres de l’Ebre i comarques com la Conca de Barberà i el Priorat. Hem de fer un treball molt col·laboratiu entre totes les institucions, unir esforços i totes les trobades que hem mantingut van en aquest sentit. Aquestes eines i mesures van més enllà del nostre país, també a Europa, perquè és un repte més global.\nUn dels projectes més emblemàtics de la Diputació de Tarragona dels darrers mandats és la Regió del Coneixement. Tindrà continuïtat? El primer que he fet és prendre coneixement en primera persona en quin estadi es troba tot plegat. M’he trobat amb en Francesc Xavier Grau, com a principal impulsor, i també amb els alcaldes i alcaldesses implicats per conèixer el projecte de primera mà. Creiem que el futur passa per l’economia del coneixement, perquè és clau per desenvolupar-nos d’una manera equilibrada i sostenible. La col·laboració amb la unversitat també és indispensable. Li podrem donar continuïtat\nEs vol impulsar el fet de demanar competències i poder de decisió des del territori? Tot això està en un estadi una mica inicial i hem de continuar el camí per veure cap a on desemboca tot plegat. Crec que té un recorregut però no és un termini massa immediat. Tots els agents implicats han d’arribar a un consens i la Diputació hi serà i ajudarà.\nÉS MOLT IMPORTANT QUE LA SAVINOSA, AMB UN VALOR NATURAL I PAISATGÍSTIC TAN DESTACAT, PUGUI ESTAR A L’ABAST DE LA CIUTADANIA\nUn altre tema en què hi està implicada la Diputació que sembla que s’ha desencallat és la Savinosa. Sí, el tràmit ja està iniciat i està pendent d’una modificació del POUM de l’Ajuntament de Tarragona i quan vegi la llum seguiran els tràmits que s’hagin de fer. Crec que és molt important que aquest espai amb un valor natural i paisatgístic tan destacat pugui estar a l’abast de la ciutadania de Tarragona i de les comarques del voltant. És bo tot el que faciliti l’accés a la Savinosa per part de la ciutadania i és una llàstima que fins ara no pugui ser gaudit.\nEl seu antecessor, Josep Poblet, ha estat dotze anys en el càrrec. Que destacaria més del seu llegat? La seva capacitat de servei públic i de proximitat als municipis. Ha fet una feina fantàstica. El nostre és un govern que és una combinació de dos partits, ERC i JuntsxCatalunya, que construïm sobre el que està construït, mantenint preservant el que s’ha fet fins ara, perquè creiem que és una feina molt positiva. Si que és un nou govern i posarem un accent diferent, però sempre en benefici de les persones a les que hem de servir.\nDel pacte de govern a la Diputació s’ha parlat molt que era una moneda de canvi pel pacte a l’Ajuntament de Reus. Ha estat així? El més important és que aquest pacte ha vist la llum i que de seguida que el vam poder segellar hem començat a treballar de molt bona manera uns i altres, posant fil a l’agulla en projectes que compartim. Cap municipi ha tingut més pes que un altre en aquest acord.\nFeia quatre dècades que no hi havia un reusenc al capdavant de la Diputació. Com es pot notar això en govern de l’ens? La persona que ocupa la presidència de la Diputació ha de mantenir l’objectivitat i ha de ser equànime amb tots els municipis de la demarcació. El fet que la presidenta sigui reusenca no ha d’influir en benefici de la ciutat. Reus s’ha mostrat sempre com una ciutat molt dinàmica amb un pes molt important de les entitats, del teixit associatiu. Aquest tarannà de la ciutat de fer-se a si mateixa també pot ser que s’acabi notant en la presidenta de la Diputació. Però el govern no és presidencialista sinó que treballa de forma molt col·laborativa, com un equip.\nEL GOVERN DE LA DIPUTACIÓ NO ÉS PRESIDENCIALISTA SINÓ QUE TREBALLA DE FORMA COL·LABORATIVA, COM UN EQUIP\nAbans que una alcaldessa a Reus o Tarragona hem vist una presidenta de la Diputació. Crec que ens serveix per rescabalar-nos d’un greuge que és que les dones no estiguéssim en llocs de decisió. També ha d’obrir portes a altres dones que puguin tenir espais de decisió important. Hem de servir d’exemple, de referent i crec que és una responsabilitat. Hem obert el camí i esperem que no sigui anecdòtic, tot i que estem lluny de l’objectiu de l’equitat. Dels 27 diputats provincials només 7 són dones. I l’objectiu de l’equitat ha de ser el mateix en l’àmbit privat.\nCom és concilia ser presidenta de la Diputació de Tarragona, vicealcaldessa de Reus i també la vida familiar? Organitzant-te, prioritzant actuacions i sabent delegar. I comptant amb els professionals de la institució. I això lliga amb el que deia abans: no és un govern presidencialista sinó que valora molt el treball en equip. No tot ha de passar per la presidenta sinó pels diputats i diputades delegats de cada àrea. I amb la vicealcaldia de Reus, el mateix. A Reus hi ha regidors resposables en cada àrea i anem prioritzant les actuacions que hi haig de ser. I en la vida familar i personal, alguna estratègia haurem de dur a terme en qüestions com la conciliació i els horaris, que siguin més humans.\nI la Diputació predicarà en l’exemple en aquest darrer aspecte? A vegades són petits canvis, com fer reunions que tinguin una hora d’inici i una de final, no allargant massa el temps de dinar i acabar la jornada laboral una mica abans per dedicar temps per la vida personal, familiar o els compromisos polítics o amb entitats.\nEls sous actuals dels polítics i polítiques estan en consonància amb el volum de feina i responsabilitat? Les responsabilitats són grans i més en aquest moment que estem vivint i s’han de veure retribuïdes, com les hores que s’hi dediquen i l’exposició pública a què se sotmeten les persones que es dediquen a la política temporalment. I això és important, perquè tots tenim les nostres feines respectives a les quals retornarem quan acabem.\nEstà d’acord amb la limitació de mandats? Crec que ha de ser un periode temporal, suficient per emprendre els projectes que s’han d’emprendre, però limitat en el temps i després s’ha de donar pas a noves persones.\nCom vol que sigui recordat el seu pas per la presidència de la Diputació, què li agradaria que hagués canviat? Sobretot el servei a les persones i que les polítiques van orientades per poder millorar la qualitat de vida de la ciutadania que representem.\nCARRERA POLÍTICA ASCENDENT DES DE 2015\nNascuda a Reus el 4 de juny de 1978, Noemí Llauradó Sans és llicenciada en Dret per la URV i màster en Advocacia per la UOC. És funcionària del Cos de Tècnics Superiors de l’Administració de la Generalitat de Catalunya i cap de la Secció de Secretaria dels Serveis Territorials de Benestar Social i Família a Tarragona, actualment en excedència.\nMilita a Esquerra Republicana de Catalunya des del 2003 i va entrar en la primera línia política com a cap de llista d’ERC a les eleccions municipals de capital del Baix Camp el 2015. En aquest mandat va ser regidora de Salut i segona tinenta d’alcalde. També ha estat diputada al Parlament de Catalunya aquesta darrera legislatura, fins que aquest juliol passat va ser nomenada presidenta de la Diputació de Tarragona, càrrec que compatibilitza amb la vicealcaldia de Reus.\najuntamentsdiputació de tarragonaercesquerrajordi salvatla savinosamunicipisnoemí llauradópactespolíticaReusTARRAGONA


La CCMA aprova reduir el sou dels treballadors un 5% per reduir la despesa\nMesures d'eficiència als mitjans públics\nEl Consell de Govern de la Corporació estudiarà traslladar Catalunya Ràdio a les instal·lacions de TV3. Les àrees interactiva i multimèdia s'integraran a TVC\n2 min. Barcelona 23/03/2011 17:19\nEl Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) ha donat llum verda a un conjunt de mesures que han de permetre "continuar la política de contenció de la despesa" de l'organisme i que inclou l'extensió de la retallada d'un 5% dels salaris als treballadors de TV3 i Catalunya Ràdio, que n'havien quedat al marge quan aquesta mesura es va implantar a altres àmbits de la Corporació, com ara la Marató. La CCMA assegura que "considera necessari" prendre aquestes mesures per reduir la seva despesa i per "equiparar la reducció salarial a la d'altres serveis públics fonamentals".\nUna altra de les mesures aprovades avui pel Consell de Govern consisteix a "iniciar el el procés de conversió del grup en una única societat de mitjans". De moment, les empreses Activa Multimèdia Digital i CCRTV Interactiva seran absorbides per Televisió de Catalunya, fet que permetrà "reduir la subcontractació i ajustar els serveis multicanal a les necessitats estratègiques del grup". Per a més endavant queda la possible integració també de Catalunya Ràdio a la mateixa empresa, la qual cosa podria comportar "el trasllat de Catalunya Ràdio a les instal·lacions de TV3 a Sant Joan Despí". En aquest sentit, ja s'ha aprovat un "projecte de racionalització d'espais" que inclou el trasllat dels treballadors de la seu de la CCMA al carrer Ganduxer de Barcelona a altres edificis del grup i la concentració de les delegacions de TV3 i Catalunya Ràdio en espais compartits.\nFinalment, el pla, que s'ha aprovat amb onze vots a favor i una abstenció, contempla "l'actuació sobre les estructures directives i de comandament de les empreses de la CCMA en el context de l'estratègia de tendir cap a la unificació del grup".


Apostem per un esport a l´abast de tots - Superdeporte\nApostem per un esport a l´abast de tots\nL'esport és un dels drets d'una societat moderna\njosep almenar alcalde de picanya 15.12.2014 | 02:30\nL'esport és un dels drets d'una societat moderna. És un fet integrador, social i una aposta per la salut i el benestar. La cursa a peu, a més, suma a tot això un caire festiu i compartit que, de ben segur, ha estat la clau del creixement i èxit d'estes proves.\nEl ´running´ és un esport exigent però senzill, que s'adapta a tots els interesos i totes les edats i condicions i, si em permeteu la llicència, també diria que és un esport enormement ´democràtic´ i això, sens dubte, el fa molt i molt atractiu.\nDes de l'Ajuntament de Picanya estem molt contents amb esta Quarta i Mitja que ens agermana amb el poble veí de Paiporta i que, cada any, reunix al nostre poble a milers de ´runners´ de totes les condicions, des dels més preparats als que acaben de començar. Homes i dones (molt important), joves i veterans, tots units per la passió per còrrer.\nEn estos temps en els que allò públic està tan menyspreat i es volen retallar, de forma brutal, les competències dels Ajuntaments, tal vegada caldria preguntar-se quantes d'estes curses populars serien possibles sense el suport i espenta dels ajuntaments, en quantes d'elles els ajuntaments han estat els promotors.\nProves que també serien impossibles sense el fonamental treball de les persones que integren els clubs d'atletisme i el seu esforç altruista. El meu personal agraïment per al club d'atletisme Camesllargues i club d'atletisme Paiporta pel seu excel·lent treball i fonamental col·laboració per a fer d'esta Quarta i Mitja la gran cursa popular que totes i tots gaudim des de fa més de vint anys.


Un singular tribut a Alan Parsons sonarà al Teatre Fortuny el pròxim octubre\nNotícia publicada al ReusDigital.cat 22/9/2016\nEl Teatre Fortuny serà l´escenari del singular concert ´Tribut a The Alan Parsons Project´, que protagonitzarà la Banda de Música de la Societat Musical La Unió Filharmònica d´Amposta, el 15 d´octubre, en doble sessió, a les 6 de la tarda i a dos quarts de 10 de la nit. La banda ampostina presentarà un espectacle en què el rock i l´orquestra donen vida als temes més populars d´Alan Parsons, un muntatge que ha tingut un gran èxit en la seva estrena a la capital del Montsià .\nEs tracta d´un concert promogut per l´organització benèfica Filantròpic Grup, en col·laboració amb el Consorci del Teatre Fortuny. El responsable artístic de La Unió Filharmònica, Carles Royo, ha explicat que la recreació musical dels temes d´Alan Parsons "pot arribar especialment a tota una generació d´entre 40 i 65 anys i també a la resta del públic a qui agradi la bona música", atesa la singularitat de la proposta.\nEn aquest sentit, ha assegurat que el muntatge té "molta feina i hores de treball al darrere i que el públic que va assistir a les representacions d´Amposta va expressar una rebuda molt positiva a la proposta". El president de Filantròpic Grup, Froilà Gisbert, ha explicat que la vocació de la seva entitat és donar suport a entitats i col·lectius del territori, i en aquest cas la iniciativa de La Unió Filharmònica d´Amposta "encaixa en els objectius d´aquesta organització".\nPer la seva part, la regidora de Cultura, Montserrat Caelles, ha agraït als representants de l´Ajuntament d´Amposta i de la banda ampostina que hagin escollit Reus com a escenari del concert. La regidora de Cultura del municipi ebrenc, Inés Martí, ha expressat la voluntat que els dos municipis puguin continuar col·laborant en el futur en noves iniciatives culturals. Les entrades per aquest espectacle ja es poden adquirir presencialment a la taquilla del teatre de dilluns a divendres, d´11 del matí a 1 del migdia i de 6 a 8 de la tarda, i també a través del web del Teatre Fortuny. Els preus de les localitats són de 15 i 25 euros.\nUn singular tribut a Alan Parsons sonarà al Teatre Fortuny el pròxim octubre. ReusDigital.cat 22/09/2016


Programa Postdoctoral Beatriu de Pinós- Modalitats A i B - Ajuts a la recerca - IISPV\nModalitat A: Beques per a estades de recerca postdoctorals fora de l’Estat espanyol i de retorn a Catalunya.\nObjecte: Atorgar 50 beques per fer estades de recerca postdoctoral en universitats i centres de recerca de l’estranger amb un ajut per retornar al sistema de ciència i tecnologia català.\nObjecte: Atorgar 45 ajuts a les universitats, els centres de recerca i les fundacions hospitalàries situats a Catalunya, per a la contractació de personal investigador doctor que hagi dut a terme una estada postdoctoral a l’estranger.\nMODALITAT A: Poden beneficiar-se d’aquesta modalitat el personal investigador que tingui el títol de llicenciatura, grau o equivalent o el títol de doctorat d’una universitat del sistema universitari català.\nEl títol de doctor/a s’haurà d’haver obtingut en el moment d’acceptar la beca i després de l’1 de gener de 2007 (s’entén com a data d’obtenció del doctorat la data de lectura i aprovació de la tesi), o bé després de l’1 de gener de 2005 si es justifica, durant aquest període, qualsevol d’aquests supòsits:\n– que s’ha gaudit d’un període de maternitat o paternitat.\n– que s’ha tingut a càrrec menors de sis anys, persones amb discapacitat física, psíquica o sensorial, o persones més grans de seixanta-cinc anys que depenguin de la persona beneficiària i requereixin una dedicació especial.\n– que s’ha patit una malaltia greu o accident amb una baixa mèdica igual o superior als 6 mesos.\na) Haver obtingut el títol de doctor/a entre l’1 de gener de 2006 i el 31 de desembre de 2010 (s’entén com a data d’obtenció del doctorat la data de lectura i aprovació de la tesi), o bé després de l’1 de gener de 2004 i el 31 de desembre de 2010 si es justifica, durant aquest període, qualsevol dels supòsits establerts a les bases d’aquesta convocatòria.\nb) Haver realitzat o estar realitzant una estada postdoctoral en un país diferent al de l’obtenció del títol de doctorat i fora de l’Estat espanyol per un període mínim de dos anys. Aquesta estada postdoctoral s’haurà d’haver completat en el moment d’incorporar-se a l’entitat.\nLa persona sol·licitant únicament pot constar com a sol·licitant o com a candidata en una sol·licitud d’aquesta convocatòria, independentment de la modalitat.\nQueden excloses les persones que s’hagin beneficiat d’aquesta modalitat en anteriors convocatòries d’aquest programa.\nEl personal investigador que ha obtingut el títol de llicenciatura, grau, o equivalent fora del sistema universitari català no pot fer l’estada postdoctoral al mateix país on ha obtingut qualsevol d’aquests títols.\nEl personal investigador no pot fer l’estada a la mateixa institució on s’ha fet i/o obtingut el títol de doctorat.\nPer formalitzar la sol·licitud únicament s’ha de presentar l’imprès normalitzat i l’annex, seguint les instruccions del propi model.\nUn cop enviat telemàticament, el formulari i l’annex corresponent es presentarà en format paper al registre de l’AGAUR.


El Comunicat Europeu d'Accident | Consumer\nEl Comunicat Europeu d’Accident\nUn senzill formulari, vàlid en la majoria dels països de la Comunitat Europea, que facilita la presa de dades en casos de sinistre.\nLes majoria de les companyies d’assegurances faciliten gratuïtament el Comunicat Europeu d’Accident, també dit Declaració Amistosa d’Accident o “part amistós”. Es tracta d’un formulari amb dues fulles idèntiques, una per a cada conductor. Si l’accident és entre tres vehicles caldrà emplenar dos formularis, tres en cas de col·lisió de quatre vehicles, etc. Totes les fulles han d’anar sempre signades per tots els implicats en el sinistre. Una vegada estampada la signatura, cap de les parts ha de modificar ni afegir cap dada per separat.\nL’idioma no ha de ser una barrera. Per aquesta raó, les caselles estan numerades en el mateix ordre en tots els formularis acceptats pel Comitè Europeu d’Assegurances. Així, es pot seguir la traducció apartat per apartat.\nSi hi ha ferits i la gravetat de les lesions ho justifica, convindrà cridar als serveis d’ajuda i policia. De qualsevol manera, sempre caldrà anotar el nom, cognoms, adreça i telèfon de les persones ferides.\nSi només hi ha danys materials, el millor és presentar espontàniament la pòlissa del segur i el premiso de conduir per a després emplenar tranquil·lament amb l’altre conductor un sol part europeu d’accident. Si hi ha una càmera a mà, unes fotos del sinistre poden ajudar sempre a aclarir les responsabilitats. També és convenient prendre les dades d’algun testimoni, almenys, la matrícula del seu vehicle.\nEl termini per a donar part a la seva companyia és de set dies. Si li culpabilitzen de l’accident i no està d’acord, té un termini de sis mesos per a interposar denúncia en via penal. Si falla en contra seva o s’arxiva, queda la via civil, amb un termini d’un any comptat des de la resolució de la via penal.\nCom a norma general, davant un accident el més recomanable és intentar conservar la calma i guardar la cortesia en tot moment. No oblidi portar sempre un comunicat amistós al costat de la documentació del seu vehicle.\naccident parte-ca segur