Eines de Llengua: 2021\nAra, i fa dècada i mitja («Petit balança anual», 31.12.2007), continue xarrant en la xarxa pensant que, per sort, hem pogut canviar els partits polítics que nodrixen el govern, i lamentant que les idees polítiques que duien per a la gestió lingüística són com una torxa al vent contra un tuit en l'espai neuronal:\nEm molesta que encara pretengam formar part d'una noció patriòtica que mos exclou de soca-rel. Deu ser una síndrome que mos hauríem de diagnosticar.\nLlegint l'article «Per la igualtat lingüística» d'Antoni Ferrando, 🔗 trobe que hi ha expressions que actualment ja podríem considerar massa «diplomàtiques» o estranyament ingènues. En tot cas, assumixc que és inevitable llegir-les i concloc que mostren que la partida continua perdent-se.\nDe totes formes, la demostració més clara de com va la cosa es va donar amb el juí contra els governants independentistes catalans davant el Tribunal Suprem espanyol: els suposats independentistes no van exigir disposar dels mitjans per a poder-se expressar en valencià-català en la sala i es van expressar en castellà-espanyol. ¿Com volien convéncer aleshores que eixa llengua és necessària per a res? ¿Què estaven exposant si fallaven en el suport lingüístic de l'exposició?\nL'espanyolisme habitual de les institucions espanyoles, que és constant encara que sovint apàtic, es va vore sorprés i compromés per la possibilitat d'un procés polític que no esperaven tan intens. Però ràpidament va interpretar que, si els líders renunciaven a la llengua on més i quan més la podien fer valdre, tenien l'opció d'unflar el velam i accelerar.\nEn eixe sentit, el final de l'article de'Antoni Ferrando m'entristix quan diu: «si no volen ser còmplices d’unes discriminacions més que òbvies, fruit de l’incompliment flagrant d’un mandat constitucional». ¡Mare meua! Una apel·lació en condicional sobre una qüestió que ja s'ha demostrat que és incondicionada: són còmplices, volen ser-ho i saben que el mandat constitucional s'interpreta i s'aplica d'acord amb els paràmetres de la despenalització però no de la comprensió, acceptació i construcció d'un estat diferent del que va consolidar el franquisme en este àmbit. «Respecte i protecció» són expressions limitadores i opressives, del tot oposades a l'ús, la difusió, la promulgació i la promoció.\nEl president de la Generalitat valenciana Ximo Puig continua penjant en el seu web 🔗 les notes de premsa en castellà. ¿Que no volen ser còmplices? És cert, en diuen partícips, col·laboradors, continuadors... Hi ha molts eufemismes disponibles.\nPerdó pel rotllo. ¡Que vaja bé el cap d'any!\nHui tocava cançons en francés. A més del Bénabar, 🔗 Zaz 🔗 i Jean Elliot Senior, 🔗 he afegit Alfa Rococo 🔗 (que no sé si m'acaben de convéncer), Fred Pellerin, 🔗 Ariane Moffatt... 🔗 A més, a través de Bernard Adamus 🔗 —que he vist que ha caigut en comportament sexistes— he arribat a Safia Nolin. 🔗 La connexió a través del ressò de les denúncies per sexisme o racisme del món muscial francés, no seria la millor, però dins del mal, té eixa part positiva.\nAhir, a través d'Olalla Rodil vaig topar amb dos grups que no m'acaben d'agradar, Das Kapital 🔗 i Parkway Drive, 🔗 però em va agradar que la candidata gallega tinguera eixes inclinacions musicals, que no pareix que pretenguen quedar bé amb sectors majoritaris de la progressia —Takse diu que alguna cosa hi deu guanyar—. En este ocasió la connexió no em va satisfer musicalment, però va ser més agradable i divertida.\nEstic tan acostumat a l'agilitat i eficàcia oratòria de tants polítics demagogs, reaccionaris i retrògrades, que em semblava prou evident que la facilitat, la fluïdesa i l'expressivitat eren facultats que s'incrementaven gràcies a la poca exigència lògica del contingut, que la falsedat, l'engany i les gracietes absurdes o falagueres facilitaven el discurs.\nDoncs, no sempre havia de ser aixina. Un poc de contingut reivindicatiu, un poc de dades acceptables, un poc de perspectiva solidària amb consciència social són elements que es poden combinar amb desimboltura, gestualitat, eficàcia i fluïdesa divertida, tal com mostra Olalla Rodil, política gallega del bng, en una intervenció parlamentària que podem vore en vídeo en la xarxa. \nA més, servit en clau d'humor en una actuació que quasi permet agarrar-ho com un monòleg amb un to satíric ben adobat i ocurrent, convida a esperar que això tinga coherència i continuïtat en una possible gestió de govern.\nMarcadors: humor, polítics\nLes conseqüències afecten a totes, perquè a nosaltres ens van negar el dret a utilitzar el valencià en gran part de la nostra terra i el que em sembla més trist, a generacions senceres se’ls va negar el dret a aprendre valencià.\nEstefania Blanes León, «Les males llengües», Nosaltres La Veu, 18.12.2021.\nEsclat nocturn d'espígol la nit de Nadal.\nLa lògica política es separa sovint de la lògica comuna, de la lògica humana, inclús de la lògica sense adjectius. El cas de la imposició actual de la mascareta per a anar pel carrer en seria una mostra. Cert és que eixa imposició transmet la idea que hem de patir i estar estressats per la possible transmissió del còvid ¡al carrer!, perquè en el moment que puges en un autobús, un tramvia o un tren, es veu que el virus agarra un bitllet i s'assenta quetet en una plaça... Pel que sembla, per als governants, els amuntegaments sense distància només són un perill al carrer.\nSense ironies, diria que la contravenció més lògica que caldria fer contra eixa mesura és que a l'aire lliure i mantenint les distància és molt difícil la transmissió del virus. Per tant, han decidit que un element de protecció s'utilitze en un entorn en què no és necessari i, per tant, l'element va degradant-se inútilment mentres vas pel carrer i, quan arribes a un lloc tancat o un lloc on no pots mantindre les distàncies, ha perdut eficàcia, amb la qual cosa l'hauries de canviar per una mascareta nova.\nI aixina haurem malbaratat un recurs sanitari, haurem contribuït a incrementar la degradació ambiental produint i utilitzant productes innnecessàriament i, és clar, haurem incrementat la incomoditat i les neures que tots tenim pensant en eixes circumstàncies que van fent-se tan iŀlògicament persistents.\nFa poc que he aprés que els documents de Word amb l'extensió .docx i els llibres electrònics amb l'extensió .epub són documents comprimits. És a dir, que es poden descomprimir i veus aparéixer l'estructura de documents codificats que els componen. Això m'ha permés entendre algun cosa que no sabia com es menjava en l'aparença dels documents. En el cas del Word, no he arribat a saber com puc intervindre en eixes coses rares, perquè els documents descomprimits són .xml i encara no sé com aprofitar-los per a obtindre resultats en el Word.\nEn canvi, amb els .epub sí que em puc entretindre canviant-los el codi —són html i css— per a obtindre el resultat desitjat. Posteriorment, puc convertir-los en documents pdf o altres formats.\nMolts inconvenients informàtics molt sovint et donen esta possibilitat, aprofundir en algun àmbit de les codificacions, els formats, els llenguatges, etc., i aixina aprens per a intentar resoldre el problema. I en general descobrixes elements que pots millorar i opcions que no sabies que tenies a l'abast. La llàstima és que habitualment malbaratem les possibilitats de coneiximent i cada dia pretenem descobrir la sopa d'all. I ací òbric un terminal (ctrl.+alt.+t) i faig un «poweroff» per a tancar l'Ubuntu sense utilitzar el ratolí.\nIncitada pel síndic de greuges, la secretària autonòmica de Justícia i Administratió Pública emet un informe sobre la queixa 2103129 que vaig obrir pels incompliments lingüístics en el seu web. En lloc d'agrair-li que em maltracte amb tan bona predisposició, va i em pega per replicar un poc:\nLa intervenció del Síndic de Greuges sembla que ha aconseguit que la Generalitat diga que farà una cosa que no havia previst. La Generalitat hauria de complir sistemàticament els seus deures lingüístics, però en este cas no ho ha fet ni pareix que s'haja dotat d'un protocol d'actuació per a fer-ho, atés que no ha respost res sobre esta qüestió, que també formava part de la petició que els va arribar a l'abril del 2020 (veg. queixa 202002302).\nTenint en compte això, l'expressió «al més aviat possible» a la qual remet la secretària autonòmica l'existència de la versió en valencià, és enganyosa, ja que, contra el que insinua a l'inici del seu escrit, no estem tractant «necessitats noves», sinó que l'obligació de gestió lingüística documental té més de trenta anys.\nDe totes formes, no és a remolc de la queixa d'un ciutadà que la Generalitat (en qualsevol dels seus departaments: IVAP, DGTIC, SALAP, etc.) hauria de resoldre les mancances que localitza, sinó que les hauria de solucionar quan les detecta, en lloc d'enllaçar continguts elaborats per la mateixa administració abans que estiguen en la llengua oficial corresponent a la versió del web on s'han d'incorporar. Si l'administració no soluciona les mancances que detecta, està desatenent les seues funcions i incomplint els seus deures.\nEl fet que els documents no apareguen en la llengua oficial corresponent a la versió del web, no es deu a un problema de traducció, sinó que és la conseqüència d'una gestió inadequada. L'administració no hauria d'elaborar i difondre documents que incompliren els requisits legals i els drets dels ciutadans valencians. No es pot mantindre que està prestant un servei quan l'està oferint de manera incorrecta: actuant aixina, està prolongant i agreujant la discriminació lingüística injusta dels ciutadans.\n¿Què diríem si el DOGV publicara les normes només en una llengua oficial i indicara que, «al més aviat possible», les publicaria en l'altra llengua oficial? Per a evitar eixa arbitrarietat, els documents es publiquen en el DOGV seguint un protocol d'actuació que vigila pel compliment dels requisits necessaris (també els lingüístics) per a que siguen publicables.\nEspere que el Síndic de Greuges vetle pel compliment de les obligacions lingüístiques relatives a este cas i al compliment del deures lingüístics de la Generalitat valenciana de manera general.\nSaben que la democràcia no és això, però els la bufa prou.\nDivendres passat vaig reclamar de nou (a través de la secció sindical de l'stas) la implantació del teletreball en les Corts Valencianes. Des del mes d'abril que els polítics i els qui gestionen la institució van aprovar que farien alguna cosa, estem altra volta immersos en una situació padèmica greu, no han regulat res i en lloc d'implantar el teletreball insistixen en la utilització d'una mesura de seguretat sanitària menys eficaç com és el presencialisme innecessari amb mascareta.\nEl cas és que hi ha molts llocs de treball que hem estat fent i podem continuar fent exactament la mateixa faena des de casa, i aixina estalviaríem desplaçaments, contaminació, ús de mascaretes i gels alcohòlics, però per algun motiu que barreja la imprudència i el sadisme, mos obliguen a estar presents en el despatx amb la mascareta posada. No vullc donar idees, però és un poc com si mos feren feren formar abraçats a tots els treballadors i treballadores en el pati abans d'entrar a treballar: seria alhora una imprudència sanitària i a més no aportaria res a la faena. Doncs, això.\nEn fi, si no fora per eixos absurds que es generen al voltant de les organitzacions administratives humanes, mos haguérem perdut un bon grapat d'obres creatives de tot tipus, com ara El procés de Franz Kafka, el film Plácido de Berlanga o la sèrie The Office de Greg Daniels, les que em venen al cap ara. Si pense un poc més, incloc L'acusació de Bandi, Bananas o Zelig de Woody Allen, Being There de Jerzy Kosinski... No he trobat cap compendi en xarxa sobre el tema. Algú l'hauria de fer, i no cal que siga un funcionari de les Corts.\nMarcadors: Corts, democràcia, ideologies, laboral, sindicats\nUn dia algú em va demanar: «¿Hauríeu defés a Hitler?». Novament el somriure del gat. Vaig respondre: «Inclús defendria a Bush».\nJacques Vèrges, segons l'entrevista que li fa Emmanuel Carrère en «El día de Hollande», El País, 21.11.2021.\nEnvie les novetats del mes passat, revise errades de les fitxes, una companya em passa la resposta que ha rebut de l'avl sobre el fet de no incloure solter -ra en el seu diccionari —jo ho vaig demanar al 2019 i 2020 i em sembla que no m'han respost—, compile les novetats d'enguany del diec per a passar-les a format html i poder-les penjar d'una forma més pràctica que els pdf que oferix l'institut... I me se tanquen els ulls de tanta pantalla, i de matinejar un poc massa.\nToca anar fent previsions sobre les festes de Nadal. Un munt de còmics esperen que els embolique amb algun paper agradable, a vore si enguany el còvid (versió òmicron) no impedix el dinar de les estrenes. Mentrestant, abans que s'acabe l'any no me s'hauria de despistar alguna queixa que tinc pendent —com ara la del web del president de la Generalitat valenciana, Ximo Puig, 🔗 que continua penjant les notes de premsa en castellà, com si tinguera algun ultra espanyolista en el seu equip periodístic—. I me se tanquen els ulls.\nAra mos tenen entretinguts —altra volta— regatejant-mos l'ús i el desús de la llengua, ara amb els esquers de quina ha de ser la llengua vehicular ací —la d'allà no es posa mai en qüestió—, de la immersió, del doblatge, de les quotes en les plataformes... Tot són tàctiques que conformen una estratègia de distracció permanent dels temes essencials com són el finançament, el funcionament dels servicis públics, la infiltració ideològica i factual del poder judicial, que són els temes que realment couen.\nSobre això de la tàctica i l'estratègia, m'han demanat que adduïxca un mèrit dels que he fet en els últims anys per a progressar en la carrera professional de les Corts, tal com preveu l'Acord 313/X del tema eixe. La cosa és que en el bolletí de les Corts no es van publicar els annexos on haurien d'aparéixer descrits quins són eixos mèrits. Els ho dic als que gestionen el tema, i no fan més que fer-me pegar voltes sense aclarir-me on estan descrits eixos mèrits, que si mira ací, que si mira allà...\nAl final me s'encén la llumeneta: van tardar més de sis mesos a respondre'm i, per tant, s'ha complit el termini i s'ha d'entendre que he obtingut el grau següent. Doncs, no m'ho han dit ells ni m'han reconegut que els annexos dels mèrits no estan publicats —jo pretenia això o que els publicaren ja d'una—, sinó que m'han estat marejant fins que he acceptat recórrer a això del termini. Ara espere que m'accepten el canvi de grau. Això, amb els annexos sense publicar, la cosa és anar botant-se els terminis.\nEntretinguts mos tenen.\nMarcadors: anecdòtic, drets, juridicoadministratiu, sociolingüística\nUna mirada parcial —o excessivament parceŀlada i fragmentària— és la que fa que alguns dels entrevistats en el reportatge del 30 Minuts 🔗 sobre la possible ampliació de l'aeroport de Barcelona comenten la necessitat d'eixa ampliació per a l'economia de la ciutat, els beneficis competitius i econòmics, la repercussió laboral i econòmica, sense que expliquen com es valoren i compensen o neutralitzen els perjuís relacionats amb la contaminació que generen tant les obres d'ampliació com l'ús d'un dels mitjans de transport més contaminants.\nEixa és la «gràcia» d'un cert capitalisme inhumà: la socialització del patiment, de la pol·lució, de les malalties, de les desigualtats que subjauen al fet que algú pretenga utilitzar l'avió com si fora un taxi —ni tan sols un tren de rodalia—, però multiplicant per tres la contaminació 🔗 i rebent subvencions públiques contradictòries amb la idea de fomentar la sostenibilitat de l'economia i del funcionament de la societat, ja que només promouen l'augment d'avions i de distàncies de vol, carregant els efectes nocius sobre el medi ambient, la salut i el pressupost de tots.\nEl combustible, el soroll, els fums, les infraestructures contaminants, no són gens volàtils. El medi ambient, tampoc, i es suposa que el necessitem per a respirar i alimentar-mos saludablement. Això també és parcial, però de la part que més hauria de comptar.\nMarcadors: contaminació, ecologia, economia, ideologies, televisió, TV3\nCita dominical / 682: Tribunal de Justícia de la Unió Europea\nEl 2009 el Tribunal de Justícia de la Unió Europea va avalar que s'obligara els operadors de televisió a destinar el 5% dels seus ingressos al finançament anticipat de continguts europeus i, més concretament, el 60% d'aquest 5% a obres en llegues oficials de l'estat espanyol.\nNosaltres La Veu, 02.11.2021. 🔗\nMarcadors: citacions, drets, política lingüística, sociolingüística\nEl problema de l'ordinador hp de fa uns dies era el disc dur (hdd). Al cap de deu anys ha dit que fins ací hem arribat. El tècnic informàtic diu que em rescatarà els continguts i que ek canviarà el disc mecànic per un disc ssd- De fet, li dic que en pose dos i aixina tindré separats el Windows i el Linux (que continuarà sent l'Ubuntu).\nAbans de decidir posar dos unitats ssd i no tornar a posar-ne una hdd, consulte en Xataka l'anàlisi de Yúbal Fernández 🔗, i m'assegure que no estaré clavant la pata. Al cap i a la fi, la duració pot ser pareguda i pot acabar igual d'inesperadament, però els ssd tenen molts avantatges —llevat del preu—. Com ara el silenci i la velocitat. Vivim temps sorollosos i d'impaciència.\nMe se penja l’ordinador hp que tinc des de fa uns deu anys. Ja fa un temps que va un poc més lent del compte, però em semblava que això no era res greu. No sé si el podré ressuscitar. No acaben d'arrancar ni l'Ubuntu ni el Windows. El Windows em diu que hi ha alguna cosa que no va, però no me l'apanya. Aixina que prove a passar el Memtest86+, que no sé per a què aprofita, però a vore si resol res.\nMentrestant, em toca posar al dia el Linux Mint de l'Eeepc 1201N, que em em sembla que també és del 2010 i que llevant-li el Windows i amb el Mint, després de provar altres versions de Linux, inclús va més fi que fa uns anys. Aprofite i provaré a vore si li puc instaŀlar el navegador Chrome que no acceptaven les altres distribucions de Linux.\nEl vent d'estos dies pareix que tot ho mareja i destarota.\nEl ressò mediàtic —en Nosaltres La Veu— que estan tenint algunes notícies relacionades amb els drets lingüístics al País Valencià, generalment amb caràcter negatiu i discriminador contra els valencianoparlants— deu ser símptoma d'alguna cosa i espere que no siga que en quedem tan pocs que fem ús del valencià en qualsevol situació formal o oficial que mos fem vore més del que convindria.\nVeig la foto que es torna a fer Enric Morera 🔗 amb una iniciativa sobre la llengua —que contrasta amb la seua gestió en les Corts Valencianes en este tema (veg. dsc, 29.06.2018)—, la treballadora de sanitat que pretenia malvar la salut lingüística d'un ciutadà, 🔗, per parlar en valencià expulsen unes persones d'un local de València🔗, els tribunals tomben la boirosa Oficina de Drets Lingüístics de la Generalitat 🔗 mentre la Plataforma per la llengua inaugura un local al centre de València 🔗.\nSent sincers, no són senyals de proactivitat en favor de l'ús del valencià, sinó els avisos de sempre que una mala gestió en política lingüística no pot ser cert que obtinga resultats positius per a l'ús de la llengua, per molt que mos ho mirem a través de les coartades possibilistes, com la que diu que no hi ha hagut mai en la història tants «possibles» parlants de valencià-català. El mal és que són possibles, però van deixant de ser probables.\nMira, la cosa és aixina: viure una vida de lluita iŀlustrada és una cosa grandiosa, un privilegi. La vida de ma mare i de moltes altres va ser vixcuda en quietud: en silenci, en aquiescència, sense educació, sense agitació. Per això la majoria de les dones es sentien miserables, perquè no hi havia manera d'expressar el que sentien, el que vivien. Ara tenim la sort de participar a la gran lluita. Tenim sort de viure vides sacsejades. Tu també tens sort.\nVivian Gornick, entrevista de María Sánchez Díez, El País, SModa, desembre 2021.\nMarcadors: citacions, drets, masclisme\nSembla que les botigues del centre de València tenen molt de comboi amb la marató. Esport decoratiu.\nEm pregunte què degué fer el periodista de la cadena radiofònica espanyola que li va demanar a Valtònyc que repetira en castellà-espanyol les declaracions que acabava de fer en valencià-català. «Uf, contracta un traductor», 🔗 es sent com li respon Valtònyc. Fa uns anys que mos hem acostumat a vore com fan eixos «autodoblatges» la majoria de personatges públics, en una mostra més de la campanya permanent d'imposició del castellà i d'ofec en els mitjans dels discursos en qualsevol de les altres llengües oficials.\nLa resposta mesurada, directa i concreta de Valtònyc és una altra finestra d'oportunitat que s'ha obert —el juí del procés a Madrid es va malbaratar de manera absurda— ara que estan tan preocupats pel desús del valencià-català a Catalunya, ara que han descobert que s'estan quedant sense aigua lingüística per a la proverbial immersió.\nMarcadors: mitjans, periodisme, política lingüística, sociolingüística\nUna companya està molt il·lusionada i satisfeta dels passos que s'han fet en la visibilització —a través de les pautes lingüístiques— de l'existència social de les dones. És crítica respecte a la política lingüística i pensa que tant la situació de l'ús social i administratiu de la llengua, com la situació laboral i professional dels tècnics lingüístics en la Generalitat valenciana, s'haurien d'enfocar de manera de trobar els procediments que aconseguiren efectes semblants.\nEm sembla que la intenció és bona, i l'èxit de la maniobra per a visibilitzar lingüísticament l'existència lingüística de les dones en molts els àmbits ha donat alguns fruits, perquè la societat també pot avançar amb trompades i ensurts cosmètics d'eixe tipus. I sobretot s'ha provocat un debat sobre la complicació morfològica de la visibilització del gènere gramatical femení. I per eixe costat, crec que en el fons sabem que molta de la política lingüística que s'ha fet al País Valencià s'ha acollit a mecanismes pareguts: la gestió del retolet i la hipertròfia del suposat estàndard aprés en l'ensenyament.\nAixina que, per eixe camí, diria que mos enganyem si pensem que repetint eixe fórmules buides avançarem a la velocitat suficient per a vore-ho abans de desaparéixer sotmesos a allò que dien del «fet biològic», 🔗 l'eufemisme de quan havia de morir el dictador Francisco Franco. Els morfemes de «gèneres» va estenent-se, però la constitució espanyola continua fòssil i té només uns suposats «pares».\nMarcadors: democràcia, drets, sexisme, sociolingüística\nHa arribat una estudiant en pràctiques d'edició a l'oficina. És cubana i fa poques setmanes que està per ací. He topat amb ella a l'entrada i l'he guiada fins al seu lloc de treball. En algun moment m'ha comentat que no és d'ací i que encara està aterrant. Li he demanat d'on era i m'ha dit que cubana. I m'ha entés quasi del tot sense demanar-me que li ho diguera en castellà. El primer dia ha tingut la bondat i l'interés de començar amb bon peu fent un petit esforç de comprensió. A mitjan matí, quan l'ha presentada la cap a la resta dels companys, fins i tot ha dit «bon dia».\nDoncs, això, percepció de necessitat —només entrar ha topat amb mi, que només parle en valencià—, interés laboral i professional, i caràcter amable, no cal massa més per a comprovar que la diversitat de les llengües en ús passiu i actiu són variacions agradables per a fer sentir la melodia de les nostres veus. Coses de Cuba. Haurem de parlar amb ella d'allò de tindre molta terra en l'Havana. 🔗\nMarcadors: anecdòtic, laboral, sociolingüística\nFem una reunió exploratòria en Ca Revolta 🔗 per a vore si podem reviscolar la coodinadora (cdlpv): mos hi acostem sis tècnics lingüístics, aixina que pareix que s'haurà d'insistir si volem que la cosa qualle. Els tècnics i tècniques de la Generalitat podrien haver aprofitat el seu estat concentracionari en el complex administratiu per a cohesionar-se un poc, després dels mals humors, en la reivindicació i l'exigència, un munt de qüestions que podrien canalitzar associativament. De moment encara no s'ha encés eixe foguera, només una purna.\nRepassem la falta de cohesió i comunicació professionals, les amargors de la política lingüística que fan els suposats companys —i amics de viatge—, els somnis per una gestió més adequada i per un futur per a l'ús de la llengua. Fem un poc de teràpia, mos dispersem en abstraccions, però concretem que una base associativa tindria molt de sentit professionalment i inclús per a aconseguir influir políticament, tant en l'àmbit de la Generalitat com en el de les administracions locals.\nA vore si en fem una altra i es manté la dinàmica d'impuls fins a conformar una base d'acció comuna. Mos diem adeu sense massa seguretat que pugam noliejar la barca per a eixe viatge.\nMarcadors: laboral, sociolingüística, tècnics lingüístics\nEncara tinc pendent fer el compendi de les paraules que l'iec va incorporar en març 🔗 al seu diccionari i ja n'ha afegit unes quantes més este mateix mes. 🔗 A pesar del desús de la llengua, pareix que la tindrem ben preciosa —tal com es dia abans dels xiquets grossets.\nAixò sí, sembla que tindrem cada volta més peces disponibles i, per contra, no augmenten proporcionalment les possibilitats d'ús. ¿Les llengües desapareixen en l'ús absolut o en l'ús relatiu? Hi ha més valencianoparlants que mai en la vida, però el percentatge que representen els usuaris de la llengua sobre el total és menor que mai a tot arreu —amb la possible excepció de ma casa, on les dades són molt estables i sempre del cent per cent d'usuaris—.\nEn fi, van afegint paraules al diccionari, que hauria de ser una font de lèxic fresc i variat per als mitjans públics i privats, i no tant el cementeri acadèmic on podem visitar les làpides de les paraules que vam ser algun dia.\nMarcadors: diccionaris, diec, IEC, sociolingüística\nSegur que un dia parlar en femení i fer el desdoblament de gènere va ser una transgressió de la norma que buscava agitar consciències i provocar un canvi, però aquest propòsit es va perdre el dia que les institucions hi van veure una finestra perfecta per construir un discurs que el que fa és maquillar la realitat mentre els homes ho continuen monopolitzant tot.\nAna Alarcia, «Llenguatge inclusiu és dir les coses pel seu nom», Som dones, som lingüistes, som moltes i diem prou.\nMarcadors: citacions, ideologies, sexisme\nMe s'havia oblidat que hui és dissabte i estava pensant en coses..., i hui només toca mirar els pardalets.\nNo sé què se n'ha fet finalment de les tres erugues de palometa reina que hi havia berenant-se la ruda. Algun deprededor se les deu haver fotut, perquè han desaparegut del mapa i no veig que hi haja cap capoll penjant de la planta o per allà la vora.\nL'eruga del còvid no ha desaparegut encara de la poma del món que anem podrint, i símptoma que la cosa deu anar per a llarg és que l'han inclòs en el diec, 🔗 de moment com a paraula aguda i de gènere femení. Es veu que pensen tardar encara un poc més a ajustar-la a la tendència general de totes eixes paraules, que solen ser planes i de gènere masculí. Si la cosa dura un poc més, eixa palometa accentual sí que apareixerà.\nMarcadors: diccionaris, diec, lèxic, natura\nCom si fora un fenomen fractal que hauríem de replicar en totes les nostres actuacions: amb una emergència climàtica ben esbombada i ja ben tòpica, els vaguistes i manifestants (per exemple, els del sector del metall de Cadis) no tenen cap idea més brillant, per tal de reforçar les seues reivindicacions, que cremar gomàtics. El sindicalisme calca una premissa bàsica del capitalisme: maximitzar les possibilitats de benefici socialitzant els costs ambientals. (¿Sindicalisme i ecologia? 🔗)\nEls qui vinguen darrere, que carreguen. Mirant els efectes secundaris mai no assumits de la idea motriu del «creiximent» de la civilització actual, eixa seria la concreció més trista i aberrant de l'esperit del capitalisme victoriós —esperit que espere que la ciència determine que és el destí natural de la humanitat—. ¿Quins efectes tindrà desviar amb un coet uns miŀlímetres l'òrbita del satèŀlit d'un asteroide? 🔗 En realitat, la contaminació i la runa que deixarà allà la humanitat són la mostra més certa d'una idea de fons que no tenim resolta.\nMarcadors: capitalisme, contaminació, ecologia, ideologies\nPer algun motiu que desconec hi ha una paraula que trobe peculiar i que connecta terres marjalenques (Sollana i les Terres de l'Ebre). La paraula és caleta per a l'accepció 'supositori' que no apareix en el diccionari. Em diu Takse que eixa paraula és habitual de sempre a Sollana. I trobe en la xarxa diversos vocabularis que la consideren peculiar d'aquella zona de Catalunya.\nDe totes formes, el dnv sí que li dona eixa accepció a cala 🔗. És una accepció antiga, documentada pel dcvb en el segle xv:\n6. Supositori que s'introdueix en el recte per facilitar l'evacuació del ventre; cast. cala. Sol consistir en un tros de candela o un ble untat d'oli, o bé en una arrel de julivert untada de mel i oli. Fes una cala banyada ab holi blanch fort que la puxes metre per lo budell, Micer Johan 417.\nEl vocabulari de Lluís Faraudo 🔗 també en dona uns quants exemples amb la forma cala.\nTambé existix eixa accepció de cala en castellà segons el diccionari de la rae. I en Villar del Arzobispo sembla que usaven la forma caleta. 🔗 Com a nota graciosa, el diccionari de la rae diu que caleta significa «ladrón que hurtaba por agujero». Vaja.\nEn fi, per algun motiu, l'accepció 'supositori' va «calar» fondo en les terres arrosseres.\nEstava pensant d'esborrar-me de Movistar+, després dels comentaris que he sentit que ha fet Bob Pop 🔗 sobre el comportament poc ètic dels directius de la plataforma quan es tracta d'aplicar la censura per a ballar-los els nanos a les forces econòmiques i polítiques d'ideologia ultradretana.\nHauré de mirar què oferixen altres plataformes i operadors, com ara Aproop, que pretén que el client «puga parlar amb persones que l’escolten en el seu idioma». És un mínim que hauria de ser tan de caixò però no ho és, que fins i tot pareix una gran cosa exposat amb tanta naturalitat.\nDe totes formes, eixa possible censura que apliquen a les sàtires i acudits sobre les forces d'ultradreta política, que per ara són espantalls i exhibicionisme per a distraure —i pareix que ho aconseguixen—, mereix ser denunciada perquè és censura, però en realitat hauria de servir per a reflexionar si realment convé riure amb la part carnavalesca i estrambòtica de les forces retrògrades del sistema. Si en lloc de censura fora un consell, caldria parar atenció.\nSovint tinc la sensació que s'oblida que l'interés d'estos moviments viscerals és que es parle d'ells, tant els fa que siga com a crítica argumentada, que siga un acudit, que siga una sàtira. La cosa és ser coneguts i fer gràcia, inclús fer riure. Aixina que és possible que contindre's un poc les ganes de donar-los aire siga una bona cosa. En canvi, convindria centrar-se un poc més en la ultradreta econòmica i social que colonitza per darrere els poders públics (judicials, econòmics i polítics). Segur que les que mostren les actuacions dels jutges Llarena o Marchena, del cas Castor i Florentino Pérez, i altres intervencions reals que afecten l'economia i els drets de tots, poden ser objecte d'acudits i sàtira, informen d'actuacions denunciables i recriminables, i ad ells trobe que no els fan gens de gràcia.\nMarcadors: censura, ideologies, mitjans, periodisme, televisió\nEl nombre dels ciutadans honradament indignats era molt inferior al dels que mostraven un interés maliciós o una simple curiositat.\nNarrador de «Solus rex» de Vladimir Nabókov, a partir de la traducció de Mireia Bofill.\nMarcadors: citacions, democràcia, literatura, periodisme\nEl Montgó portava capell.\nDesprés de vore l'entrevista d'anit de Xavier Graset Forasté a Yayo Herrero, que presentava el seu llibre Los cinco elementos, 🔗 em quede amb un concepte per a reflexionar: ecofeixisme. Encara no té entrada en la Viquipèdia (en altres llengües sí 🔗), i espere que prompte li òbriguen un espai per a aclarir si es tracta d'ecologia racista o autoritària o de dictadors que sopen bledes bollides.\nEm sembla que l'explicació de Yayo Herrero anava en el sentit que explicava Federico Ruiz d'Ecologistas en Acción (01.12.2014): 🔗\nRègims autoritaris que possibiliten que cada voltes menys persones, les que tenen poder econòmic o militar, continuen sostenint el seu estil de vida acaparant recursos a costa de molta més gent que no pot accedir als mínims materials d'existència digna.\nEn realitat, mirant-ho bé, la novetat seria el terme per a descriure el concepte, perquè el concepte s'assembla molt al sistema capitalista vigent al món actual.\nMarcadors: democràcia, ideologies, natura\nAmb un poc de retard faig l'enviament de les novetats de les fitxes del mes d'octubre i m'arriba un missatge d'error des de l'adreça de Germà Colón. 🔗 Es veu que ja li han anuŀlat l'adreça. Germà Colón va morir al mes de març del 2020 («Només els qui gosen, encerten», 23.03.2020), se'l va endur el còvid, però es veu que la seua bústia continuava oberta. Fins ara.\nEs fa llarg i pesat haver d'estar descobrint la sopa d'all cada any i cada dia en això de la situació de l'ús de la llengua i, essencialment, quan es tracta d'analitzar els encerts i desencerts a l'hora d'atenuar i fer recular la substitució lingüística imposada per l'estat espanyol i la ideologia predemocràtica i espanyolista que l'estructura encara ara. Estan pegant-li voltes a les dades d'ús en Catalunya (veg. El Matins, 15.11.2021 🔗). És possible que mos arribe eixa pallola ací també, on estem massa acostumats a viure amb l'ai al cor de l'enfrontament directe amb persones que pretenen, amb molta mala bava, que qui parla en valencià no té dret a fer-ho per a adreçar-se a ells. Per sort, la gent és bona, en general, si parles en valencià descobrixes que a València ciutat hi ha molts valencianoparlants, més del que el prejuí tan difós fa creure.\nEs fa difícil combatre amb raons eixe prejuí i adoptar l'ús pacífic de la llengua quan l'administració pública no complix els seus deures i, a més, els poders polítics i fàctics no perden cap ocasió de convertir cada situació de possible ús normal i habitual del valencià en una situació sospitosa d'injustícia, de polèmica, de reclamació o de delicte.\nPodem observar que els poders públics valencians, que podrien ser exemplars en la demostració que l'ús del valencià no tan sols és just i necessari, sinó que també és útil, encara no han fixat cap pauta o protocol que impedixca que l'ús de la llengua en l'administració depenga de la voluntat d'alguns funcionaris o de la condescendència dels alts funcionaris o càrrecs polítics de torn.\nI el mal és que ni tan sols és aixina. L'ús del valencià no depén de res, sinó que sol ser oblidat i negat d'entrada. Després, si algú reclama, com faig jo a voltes —i fan altres persones i organitzacions, com ara la Plataforma per la Llengua—, és possible que eixos funcionaris i polítics comproven si jo tinc dret a fer la reclamació, i ells obligació d'atendre-la, abans d'acatxar el cap i consentir de mala gana.\nMarcadors: democràcia, drets, sociolingüística, TV3\nL'anacronisme és el mètode que més s'estimen els populistes inteŀlectuals.\nJosé Luis Villacañas Berlanga, Imperiofilia y el populismo nacional-católico.\nUn camp de dacsa, l'ombra d'un pi, l'horitzó descolorit, la solana a fora, el passeig s'allarga buscant altres ombres.\nMarcadors: anecdòtic, fotografia, natura, sàbat\nFa uns dies li vaig escriure a Ximo Puig, és a dir, li vaig enviar un missatge a l'adreça de contacte de la seua pàgina com a president de la Generalitat valenciana, 🔗 per a fer-li vore que estava publicant les notes de premsa en castellà i no en valencià en la suposada versió valenciana del seu web. Em responen del seu gabinet i em diuen:\nHem rebut en este Gabinet el seu correu electrònic en el qual soŀlicita que els continguts de la web en valencià siguen en valencià.\nAixí mateix, li comunique que l'hem traslladat a la Secretaria Autonòmica de Prospectiva i Comunicació, perquè en prengueu coneixement i als efectes oportuns.\nNo resolen res, no responen al que els demanava, s'espolsen les puces de damunt, li passen el mort a uns que passaven per allà i em quede sense saber si han pres en consideració el que els demanava, si he d'esperar que em faran cas i, per tant, compliran els seus deures de gestió lingüística en el web, o busca qui t'ha pegat.\nTorne al web presidencial, versió suposadament en valencià, 🔗 i té les tres notes de premsa de costum. Hui n'hi ha una en valencià. Un terç. En canvi, en la versió en castellà del mateix web, 🔗 les mateixes tres notes de premsa estan en castellà. Tres terços.\nMarcadors: Generalitat valenciana, política lingüística, sociolingüística\nBuscant el topònim francés Montisert que anoma Nabókov 🔗 en una narració, arribe a un lloc d'eixos que quasi es van fer reals en algun temps, però que no ho van aconseguir: Mont Iseran. 🔗, una suposada muntanya que va arribar a tindre una existència i una alçada important (més de quatre mil metres) documentades en informes i mapes, sent sempre una confusió, un invent o una fantasia. La Wikipédia comenta el cas i el final de la història de la muntanya que no ho era: 🔗\nA partir de l'annexió de la Savoia el 1860, els topògrafs militars francesos van començar a cartografiar la regió. L'any 1866, al mapa de l'Estat Major francès a l'1:40.000 (versió en color no publicada aleshores), el cim, sobre el qual van instaŀlar un senyal geodèsic, apareix finalment a una altitud correcta: «Mont Iseran (senyal) 3.242 m». La versió publicada l'any 1873, en blanc i negre i a escala 1:80.000 el rebateja com a «Signal de l'Iseran» i en situa la cota a 3.241 metres (hui 3.237 metres): «En el mapa de l'Estat Major francés, el Signal de l'Iseran (3241 m), una simple intumescència d'una carena que no supera els 3.483 m, és el modest hereu del massís desaparegut.»\nEm quede sense el Montisert, però gràcies a Nabókov fabule un poc buscant una increada muntanya de la realitat. N'hi han tantes.\nMarcadors: literatura, toponímia\nEn el fons, al final no tinc mai clar si les iniciatives cíviques que es proposen i difonen en la xarxa tenen cap efecte. En este cas d'Avaaz d'«Emergència per a l'acció climàtica» 🔗 —que no pareix que tinga versió en valencià, i això és una discordança greu pel que fa a la reivindicació ecològica que espere que arriben a resoldre prompte—, no crec que els possibles dos milions de persones que ho firmen tinguen més pes en les decisions i les aplicacions de les polítiques ambientals que el mig miler de persones que component el lobby dels combustibles fòssils present a la cimera de Glasgow. 🔗\nDe totes formes, sempre ho estem intentant, i és aixina com vivim, a força d'intents. Els proporcione la meua adreça de correu electrònic i continue escoltant la cinquena de Xostakóvitx (amb Bernstein dirigint la Filarmònica de Noya York), 🔗 que no sé per què m'ha vingut hui al cap. El clima anirà malament, a pesar de la bona música.\nMarcadors: contaminació, música, natura\nCom sol passar, el problema a l'intentar instaŀlar el Linux Mint 🔗 de l'altre dia era simple de resoldre, cosa de fixar-se un poc en l'inici de l'ordinador, quan entres en l'ms-dos i tries amb quina unitat ha d'arrancar. L'altre dia estava jo més allà que ací i no vaig vore el detallet, a pesar que no és la primera volta que faig estes coses. Estava capficat amb el problema dels 32 o 64 bits i no vea més enllà. Al sendemà la cosa va anar com una seda.\nPer cert, amb tot això del «blindatge» de l'ús de la llengua, em sorprén que un dels llocs on més blindat està eixe ús és en les distribucions de Linux, on totes les que he vist fins ara no patixen de la pressió comercial i institucional de l'estat espanyol. Una demostració més que l'«entrebanc» són els embornals de l'estat espanyol, ja que en un sector tecnològic on no tenen res a tallar, el valencià-català té una presència ben normal. I és agradable de tant en tant no haver d'estar reclamant algunes suposades obvietats, comercials o democràtiques.\nMarcadors: anecdòtic, informàtica, sociolingüística\nEls drets lingüístics no són drets menors (de fet, de la importància que la llengua té per als grups humans, en donaria testimoni l’obstinada voluntat dels que són dominants per imposar-se lingüísticament als qui dominen), i menys encara en el cas dels pobles sotmesos a un nacionalisme expansiu que té en la imposició de la llengua amb què s’identifica una de les seues característiques més patents i definidores.\nJordi Martí Monllau, «Llengua i treball», Núvol, 19.10.2021. 🔗\nCom la futura palometa reina (Papilio machaon), fent un pensament sobre la ruda.\nMarcadors: fotografia, natura\nPer algun motiu, estan descobrint i raonant sobre les dades de desús del català en Catalunya (Tot es Mou de hui). La cosa els deu semblar greu (a banda que les dades ho mostren), si es preocupen per eixe tema i per tractar-lo tan explícitament. També és possible que hi tinga a vore el debat sobre el suposat «blindatge» del català en l'audiovisual que estan negociant alguns grups polítics amb el govern espanyol.\nMentrestant, no pareix que al País Valencià mos escarotem tant pel desús del valencià. Deu ser cosa de costum, fa tants anys que estem cavant eixe clot que per quatre palades que queden per a acabar amb el tema, no anem a abandonar ara. Torne a entrar en les notes de premsa del president Ximo Puig —aquell que, segons Sergi Castillo (Operació avl, pàg. 170) sabia que l'ús era el factor més rellevant— i, ¡caram!, estan únicament en castellà. Les dades són aixina, sense que calga raonar massa per a entendre-ho.\nEl canvi climàtic, que ara és denominat «emergència climàtica», també és una cosa pareguda. També han comentat periodistes i humoristes la quantitat d'avions (veg. bbc 🔗) que s'han desplaçat a Glasgow portant persones que diuen que hi van per a lluitar contra la contaminació... Al mateix temps, com és habitual, promouen el que diuen combatre.\nMarcadors: corrupció, ecologia, ideologies\n«Hola, bon dia, hui»... Aixina començava la seua primera emissió la radiotelevisió valenciana el dilluns 9 d'octubre de 1989, amb Diego Braguinsky com a imatge i veu en pantalla. 🔗. Les estadístiques sociolingüístiques es poden esprémer per a que diguen alguna cosa bona de la trajectòria de l'ens televisiu, sobretot si partim de la ideologia que convida a «resistir» i «defendre». L'ens va acabar un poc abans que la llengua —això és una previsió falsable—. No pareix que ningú pensara en «consolidar» i «comboiar» per a ampliar les ocasions i els índexs d'ús de la llengua.\nCom díem fa dos dies, Ximo Puig pareixia que fa anys, quan no era president de la Generalitat, tenia clar que la qüestió rellevant per a la pervivència d'una llengua era l'ús. Per això em torne a vore obligat a insistir-li que complixca els seus deures en el seu web presidencial:\nVos agrairia que publicàreu els continguts en valencià en la versió en valencià del web. Ara mateix, en la pàgina https://president.gva.es/va/inicio tant els tres extractes com les notes de premsa a les quals remeten, estan exclusivament en castellà: sobre el «centro cultural Raimon», «cooperación entre los territorios» i «X Premios Cope Valencia». A més, vos agrairia que m'indicàreu si es tracta d'un error puntual o si esteu aplicant un protocol de gestió lingüística del vostre web que preveu incomplir la legislació i les vostres obligacions lingüístiques.\nJa ho vaig reclamar en 2019. Però també amb el web del president Alberto Fabra Part, al 2014. El problema d'ús de la llengua en l'administració pública valenciana (en les Corts Valencianes passa també això) és tant la desídia del compliment polític com la resistència o el boicot d'alguns alts funcionaris, sempre disposats a imposar la seua ideologia sempre que els deixen fer-ho. I el cas és que els deixen massa sovint.\nMarcadors: corrupció, democràcia, ideologies, sociolingüística\nL'Antoni Gelonch de dijous passat, 28.10.2021 en el Més324 de Jordi Graset Forasté (minut 26 en avant), 🔗 estava d'una banda alegre i quasi eufòric per la repercussió del fet de presentar el seu llibre sobre Napoleó a París (cosa que havia comentat a l'inici del programa), però d'una altra es va vore en la necessitat de fer un aŀlegat d'activisme democràtic i contra la condescendència de la falsa prudència de la precaució quan es tracta de resoldre el conflicte entre els drets i la protecció dels poders públics, sobretot quan estos poders són desviats per a convertir-se en privilegis. Una intervenció ben interessant, encara que al final, al llarg del programa, pareix compartir també la frase de Takse «ez dago zer eginik».\nMe l'alce apuntant-la ací, per a recordar-la amb l'explicació prèvia quasi en rap del Josep Miquel Arenas Beltran, Valtònyc, sobre la llei belga del 1847 que el seu cas ha ajudat a derogar («mos ham petat aquesta llei», diu Valtònyc) 🔗: i que, basant-mos també en la jurisprudència europea, caldria derogar a Espanya també, només per ampliar i refermar les llibertats i la democràcia.\nMarcadors: democràcia, drets, ideologies, justícia, TV3\nEn l'àmbit de les coses de la gestió lingüística, Mónica Oltra recorre a la Constitució quan Garcia Melero li demana en tv3 (Tot es Mou, 28.10.2021; cap al minut 02:37 🔗) pel condicionament que han anunciat Junts per Catalunya i Esquerra Republicana de Catalunya de l'aprovació dels pressuposts del 2022 al «blindatge del català o valencià a l'audiovisual». Primer fa com si no sabera què li demanen, o com si no vullguera clavar-se en bucs, però la cosa és que la seua resposta necessita interpretació, ja que sembla que siga de l'estil dels qui diuen que no s'han de fer lleis per a ampliar els drets i llibertats de les dones, dels homosexuals, ni tan sols sobre l'habitatge... Tal com diu Oltra, «això ja ho diu la Constitució espanyola», «és la reivindicació de l'evidència».\nCom que estem acostumats a la queixa i la militància defensiva i reactiva —i a la decepció per les actuacions reals—, mos pot paréixer una resposta tèbia i aigualida, però si pensem que és cert que hauria de ser una evidència marcada en la Constitució espanyola, cal exigir-ho al nivell més alt, com fa Oltra, no barat a aprovar els pressuposts, sinó com a obligació constitucional. Llàstima que els fets dels seus coŀlegues de l'administració del Consell de la Generalitat valenciana o de les Corts Valencianes tampoc mos traguen de la decepció i s'òmpliguen la boca amb declaracions que després no es reflectixen en la pràctica real.\nAra mateix, en la versió en valencià del web del president de la Generalitat valenciana 🔗 la notícia és:\nXimo Puig destaca que el centro cultural Raimon dará a conocer a las próximas generaciones la contribución del cantautor setabense en la recuperación de la identidad valenciana\nNomés en castellà i enllaçant amb la nota de premsa 🔗 que també està només en castellà. Sort que, segons cita Sergi Castillo Prats (Operació avl, pàg. 170), Ximo Puig tenia clar que «el més important és l'ús».\nCita dominical / 676: Adi Zulkadry\nEls vencedors són els qui definixen què és un crim de guerra. Jo estic en el camp dels vencedors, aixina que jo decidixc què és un crim de guerra.\nAdi Zulkadry, a partir del doblatge al castellà del documental Jagal ('carnisser'; El acto de matar) (2013). 🔗\nMarcadors: citacions, corrupció, democràcia, ideologies, periodisme\nLa foto del sàbat / 66\nAixò que en anglés és un pretés «bird slum» pot ser que els pardalets ho vegen com un barri popular. Hi ha pardalets per a tot. I n'hi haurien d'haver més en la ciutat. Urbanisme mediambiental.\nEn la convocatòria d'oposicions d'assessors lingüístics de les Corts Valencianes es demanen coneiximents lingüístics i gramaticals. Curiosament, no s'indica a quina llengua es referixen quan demanen: 📃\nTema 3. Les indicacions de lloc. L’ús de l’article, l’ús de les preposicions a i en. L’adreça. Vocabulari i expressions de lloc.\nTema 3. La apostrofación y la acentuación gráfica.\n¿L'apostrofació en castellà? ¿L'ús de l'article en basc? Per contra, en el temari de legislació, la referència a la constitució indica a quina es referix, amb nacionalitat i any: «La Constitució espanyola de 1978». Llàstima, podríem dissertar sobre la de Ruanda. 🔗\nMarcadors: Corts, juridicoadministratiu, sociolingüística\nLes dos cares\nEl mateix metge que mos menysprea en castellà en el centre de salut, mos atén amablement en valencià passiu en l'hospital. L'arbitrarietat de la burocràcia és un camí ple de sorpreses i revoltes amb obstacles inesperats o passeres insospitades. En tot cas, el mínim de gestió lingüística democràtica encara no ha arribat a impregnar els usos i costums del funcionariat públic valencià, cosa comprensible si hem estat educats amb l'herència permanent i sistemàtica de la genuflexió davant els poders i la subordinació lingüística davant qui siga que parle en castellà.\nDe poc ha aprofitat eixa xenofòbia de baixa intensitat que s'estilava quan era menut i que encara es sent de tant en tant: «uns castellans», per a fer referència despectiva a uns forasters. No mos hem llevat la xenofòbia de damunt, però segur que l'aplicaríem amb gust contra mosatros mateixos. Supose que el masoquisme és una avanç respecte al sadisme.\nUn dia de sol, airet i temperatura agradable. Quatre notes de toponímia al vol: la séquia Dreta, la de l'Obera (del Pontasgo, del Regall o de Sant Agustí), 🔗 la del Mig, el Trefoquet (açò no sé si ho he entés bé). Garsetes, agrons, picaports, esplugabous, coetes d'all —aixina n'hauria de dir jo, de les Motacilla alba, si ho haguera aprés a la Vall—, polles d'aigua, gavines d'albufera, fotges, alguns soliguers i possiblement un arpellot de marjal.\nLa banda del Perelló té més aigua (no sé si és el preludi de la «perellonà») i hi ha més tràfec d'ocells. Tornant pels camins de la marja, un eucaliptus antic fa una ombra gegant en la imatge de Google Maps.\nMarcadors: anecdòtic, natura, toponímia\nEm passe la vesprà —esta pronúncia tan prototípica també hauria d'aparéixer en el diccionari— amb el tema Hipwords del Wordpress per a vore si resolc algunes incongruències de la revisió que vaig fer fa un temps en el bloc del Diari per a Tècnics Lingüístics. 🔗 Al final entenc que va fallar la creació del tema afillat i la incorporació de la traducció general (amb els arxius .po i .mo). Em queda un detallet d'estil que no sé on està localitzat (les etiquetes dels peus dels apunts), però ja no és tan greu i crec que em falta poc per a trobar-ho.\nLa gestió l'he poguda fer amb certa fluïdesa gràcies al Filezilla, 🔗 que m'ha permés pujar i baixar arxius al servidor d'Strato, 🔗 que és on els tinc situats. Com quasi sempre, alguns sobreentesos informàtics són uns dels principals entrebancs que obstaculitzen la resolució dels problemes més banals o senzills de disseny o de gestió. Fins que te s'encén la llumeneta o trobes el web on algú explica la «xorrà» poden passar hores. Quan et poses davant de l'ordinador, no és mai cosa de cinc minuts.\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 22:23 0 comentaris\nCap al minut 19 de l'episodi 6 del segona temporada de la sèrie Hanna, apareix un personatge, un suposat veí, que saluda una de les protagonistes d'esta temporada en una escala d'una casa de Barcelona. La nota curiosa i de valor ambivalent és que en la versió original de la sèrie, la protagonista, que és nord-americana, parla en anglés, i el veí de Barcelona parla en castellà. En canvi, en la versió doblada al castellà, la nord-americana parla, evidentment, en castellà, mentres que el veí que apareix per a donar la nota local, parla en valencià-català. I la protagonista li respon més o menys que no entén massa el català.\nÉs una llàstima que en la versió original no hagen sabut donar eixe toc cultural de fer que el xicon parlara en valencià, i és una sort que el doblatge haja provat la solució més senzilla. Més avant, en el mateix episodi, s'obri una porta i la protagonista sent com una mare i un xiquet parlen en valencià-català tant en la versió original com en la versió doblada.\nFa cinquanta anys de l'«I am a catalan» de Pau Casals, 🔗 i encara es pot pensar que això també es nota en algun moment —fins i tot audiovisual— en la llengua que, encara ara, es parla a Barcelona. Encara que siga en la versió doblada. (Fixeu-vos en l'Oriol Junqueras de la introducció del vídeo: ningú ho haguera dit, ¿oi?)\nMarcadors: mitjans, sociolingüística, traducció\nEl 3,5 % és una espècie de barrera de l'èxit, segons van demostrar ja el 2011 les investigadores Erica Chenoweth i Maria J. Stephan en el llibre Why Civil Resistance Works: The Strategic Logic of Nonviolent Conflict (Per què funciona la resistència civil: la lògica estratègica del conflicte no violent). Quan aquest percentatge, com a mínim, de la població participa de forma activa i sense fer servir les armes en una gran campanya política com ara un intent de canvi de règim, aquesta triomfa.\nAntonio Pita, «El umbral que da la victoria a las protestas pacíficas», El País, 07.09.2021.\nLa foto del sàbat / 65\nQuasi en la plaça dels Navarros, l'endemà del rodatge d'unes escenes de la sèrie d'Amazon Citadel, la paret apareix ambientada amb estos curiosos cartells. El gos perdut deu ser la clau de la història.\nPer tal d'eliminar papers de damunt la taula, repasse un article que no sé per què vaig arrancar del suplement del diari un dia de desembre del 2019. Es tracta de l'article d'Esther Paniagua en què traça un petit perfil personal i científic de Cleis Santos, 🔗 una investigadora que pretén aconseguir un sistema eficient, portàtil i barat per a purificar l'aigua. Consulte en la xarxa a vore com va la cosa, però no trobe res que no siguen entrevistes del mateix any o del següent i referències als articles que està publicant seguint la seua recerca acadèmica.\nCal dir que al final de l'article en el suplement del diari es mostra prudent:\n¿Quan tindrà la científica el seu prototip? En un any i mig, calcula. No obstant, no creu que es puga comercialitzar abans de cinc anys [...].\nNo sé si a algú li ha sorprés l'expressió «en un any i mig» —en vaig parlar ahir: espere no pegar la vara molt més 🔗—, perquè les normatives de l'espanyol-castellà i del valencià-català no accepten eixe valor semàntic que s'ha fet usual des de fa unes quantes dècades, per no dir quasi un segle. De totes formes, la cosa és que d'ací a cinc anys supose que ja l'hauran acceptada. I espere que en eixe moment encara estigam a tampe de celebrar-ho amb un glop d'aigua, no sé si ben pura, només que siga potable. En tres anys, més.\nMarcadors: ciència, contaminació, ecologia, normativa\nSón les deu i ho programe per a les deu i mitja. «En mitja hora es publicarà». Hui m'he deixat embolicar per alguns usos de la preposició en, en concret, seguida de «sintagma nominal quantificat», 🔗 com diuen Bosque y Demonte en castellà, on tampoc és considerada adequada per la normativa quan s'utilitza per a dir «en un parell d'hores t'ho conte» ('d'ací a un parell d'hores'). Si vullguérem dir que em costarà dos hores contar-t'ho, sí que seria un ús que consideren adequat.\nAcabe marejat consultant llibres diversos, a vore com ho justifiquen o com ignoren eixa possibilitat d'ús. Sempre em sembla sorprenent quan les gramàtiques no comenten un tret usual i, per tant, pareix que l'hajam de considerar rebutjat. En realitat, si entenen que cal considerar-los rebutjables i erronis, ho haurien de dir clarament: «no s'hi va al...», almenys aixina ho féem quan érem menuts.\nLa conversa dels obrers sobre els que parlen en valencià i que ells —sud-americans que no sé quant de temps fa que estan per ací— encara pensen que no entenen:\n—¿Tu los entiendes cuando hablan en valenciano?\n—Yo tampoco, o un poco. Lo que yo hago es decir que sí a todo.\n—Sí, les dices que sí... Eso hago yo.\nA mi em semblava que m'havien entés. De fet, m'han entés quasi del tot, perquè m'han explicat la caiguda que tenia el balcó que faria que l'aigua de pluja eixira cap al carrer. No calia res més, que tampoc tenim tanta amistat encara. I a pesar que m'han entés, com que no he canviat de llengua, han tingut la sensació que no m'entenien, o no del tot. Supose que és la sensació que tens de no acabar de saber com has pogut entendre el que t'han dit, si en realitat no sabries reproduir res d'això que has sentit.\nAmb eixos malentesos i confusions de la pràctica, amb les frases simples amb «obrir», «tancar», «demà», «treballar», etc., es fa camí i anem assimilant qualsevol llengua. La professora no parava de repetir: «Verstehen sie mihr?» ¡I tant que si!, essencialment eixa frase que tant repetia. I quant a dir que sí, sol ser una bona recepta, dir que sí a entendre la llengua dels altres.


Avui, al "Més 324", informem de la reunió del grup parlamentari d'Esquerra a Cardona, on han manifestat sentir-se forts per afrontar la taula de diàle\ng i han insistit a posar sobre la taula el referèndum i l'amnistia. Simultàniament, en una compareixença al Fossar de les Moreres, la CUP ha anunciat mobilitzacions en contra de la taula de negociació entre els governs català i espanyol, que no consideren realista i sí una estratègia partidista. Abordem la trobada entre els presidents català i valencià, que s'han reunit per buscar complicitats en temes econòmics, especialment sobre els fons europeus de recuperació i la reforma del sistema de finançament autonòmic. I analitzem l'increment d'agressions homòfobes, l'última ahir a la nit a València, amb uns atacs contra la comunitat LGTBI cada cop més violents.\nEntrevistem Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball; i l'escriptora Carlota Gurt ens presenta la seva primera novel·la, "Sola".\nAvui, al "Més 324", informem de la reunió del grup parlamentari d'Esquerra a Cardona, on han manifestat sentir-se forts per afrontar la taula de diàleg i han insistit a posar sobre la taula el referèndum i l'amnistia. Simultàniament, en una compareixença al Fossar de les Moreres, la CUP ha anunciat mobilitzacions en contra de la taula de negociació entre els governs català i espanyol, que no consideren realista i sí una estratègia partidista. Abordem la trobada entre els presidents català i valencià, que s'han reunit per buscar complicitats en temes econòmics, especialment sobre els fons europeus de recuperació i la reforma del sistema de finançament autonòmic. I analitzem l'increment d'agressions homòfobes, l'última ahir a la nit a València, amb uns atacs contra la comunitat LGTBI cada cop més violents. Entrevistem Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball; i l'escriptora Carlota Gurt ens presenta la seva primera novel·la, "Sola".\nAvui, al "Més 324", informem de la negativa del Kremlin d'estar involucrat en el procés independentista de Catalunya, en resposta a les informacions b\nasades en la instrucció del jutge del cas Volhov i en informes de la Guàrdia Civil sobre una presumpta vinculació de l'entorn de Carles Puigdemont amb funcionaris de Moscou. Analitzem la decisió del govern de relaxar les restriccions, aixecar totes aquelles mesures que afecten drets fonamentals, però mantenir tancat l'oci nocturn. I abordem la presentació de Junts d'una proposició no de llei al Congrés que planteja suspendre les funcions jurisdiccionals del Tribunal de Comptes.\nEntrevistem Albert Batet, diputat de Junts; Àlex Arenas, investigador de la URV, i l'escriptora Roser Caminals, que ens presenta la novel·la "Garbo parla", guanyadora del 41è premi BBVA Sant Joan 2021.\nAvui, al "Més 324", informem de la negativa del Kremlin d'estar involucrat en el procés independentista de Catalunya, en resposta a les informacions basades en la instrucció del jutge del cas Volhov i en informes de la Guàrdia Civil sobre una presumpta vinculació de l'entorn de Carles Puigdemont amb funcionaris de Moscou. Analitzem la decisió del govern de relaxar les restriccions, aixecar totes aquelles mesures que afecten drets fonamentals, però mantenir tancat l'oci nocturn. I abordem la presentació de Junts d'una proposició no de llei al Congrés que planteja suspendre les funcions jurisdiccionals del Tribunal de Comptes. Entrevistem Albert Batet, diputat de Junts; Àlex Arenas, investigador de la URV, i l'escriptora Roser Caminals, que ens presenta la novel·la "Garbo parla", guanyadora del 41è premi BBVA Sant Joan 2021.\nAvui, al "Més 324", informem que el diari The New York Times ha publicat que el cap de l'oficina de l'expresident, Josep Lluís Alay, es va reunir amb\npersones properes als serveis d'intel·ligència russos i amb exespies del país després del referèndum de l'1-O. El New York Times recull que, arran d'aquestes relacions amb Rússia i per mantenir cert suport d'aquest país, Alay va advertir Puigdemont que calia evitar declaracions públiques que molestessin Moscou. Analitzem que la Fiscalia del Tribunal Suprem sosté que Joan Carles I es va enriquir amb "comissions i negocis internacionals" i veu indicis que la fortuna de l'emèrit procedeix de les seves tasques d'intermediació empresarial a l'estranger i que serien de procedència il·lícita. I abordem que, segons el Document d'Ordenació i Regulació Aeroportuària (DORA) 2022-2026, Aena contempla ampliar l'extensió de la tercera pista del Prat ocupant part de l'espai natural de la llacuna de la Ricarda.\nAvui, al "Més 324", fem balanç de les conseqüències dels aiguats d'ahir a les comarques del Montsià i el Baix Ebre. Analitzem la decisió de la preside\nnta de la Comunitat de Madrid de fer un canvi jurídic per a suprimir els tres impostos propis de la seva competència. Valorem les dades de l'atur d'aquest agost. I informem que el TSJC també ha avalat les restriccions anti-Covid-19 a Catalunya fins al dijous, 9 de setembre.\nEntrevistem Ester Capella, delegada del govern a Madrid; i Miquel Cabal Guarro, traductor.\nAvui, al "Més 324", fem balanç de les conseqüències dels aiguats d'ahir a les comarques del Montsià i el Baix Ebre. Analitzem la decisió de la presidenta de la Comunitat de Madrid de fer un canvi jurídic per a suprimir els tres impostos propis de la seva competència. Valorem les dades de l'atur d'aquest agost. I informem que el TSJC també ha avalat les restriccions anti-Covid-19 a Catalunya fins al dijous, 9 de setembre. Entrevistem Ester Capella, delegada del govern a Madrid; i Miquel Cabal Guarro, traductor.\nAvui, al "Més 324", informem de l'acte de celebració dels 60 anys d'Òmnium Cultural que s'ha fet aquest matí a Elna, presidit per Jordi Cuixart i que\nha propiciat una trobada per primer cop dels presos polítics i exiliats damunt d'un escenari. Abordem que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ha autoritzat el toc de queda nocturn demanat per la Generalitat per a 161 municipis per reduir contagis de la cinquena onada de la pandèmia de la Covid-19 i ha avalat la seva aplicació fins al 23 de juliol. I analitzem que l'empresa Microsoft ha revelat que un centenar de persones de diversos països han estat espiades a través d'un programari pirata de l'empresa israeliana Candiru, entre elles ciutadans de Catalunya.\nEntrevistem Enric Álvarez, investigador del Grup de Recerca en Biologia Computacional de la UPC; Miquel Cabal i Guarro, traductor de "Crim i càstig", de Fiodor Dostoievski; Fúlvia Nicolàs, periodista i autora de "Zug Unrughe".\nAvui, al "Més 324", informem de l'acte de celebració dels 60 anys d'Òmnium Cultural que s'ha fet aquest matí a Elna, presidit per Jordi Cuixart i que ha propiciat una trobada per primer cop dels presos polítics i exiliats damunt d'un escenari. Abordem que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ha autoritzat el toc de queda nocturn demanat per la Generalitat per a 161 municipis per reduir contagis de la cinquena onada de la pandèmia de la Covid-19 i ha avalat la seva aplicació fins al 23 de juliol. I analitzem que l'empresa Microsoft ha revelat que un centenar de persones de diversos països han estat espiades a través d'un programari pirata de l'empresa israeliana Candiru, entre elles ciutadans de Catalunya. Entrevistem Enric Álvarez, investigador del Grup de Recerca en Biologia Computacional de la UPC; Miquel Cabal i Guarro, traductor de "Crim i càstig", de Fiodor Dostoievski; Fúlvia Nicolàs, periodista i autora de "Zug Unrughe".


Segon trimestre | UEG Clíniques\nUEG-reproducció Ginecologia i Obstetrícia Seguiment de l'embaràs Segon trimestre\nQuines són les proves que podem fer durant el SEGON TRIMESTRE de gestació?\n1.Estudi cromosòmic i/o genètic del fetus\nExisteixen diferents tècniques invasives o no que permeten obtenir material genètic del nadó pel seu estudi.\nPer norma general, un estudi invasiu es realitzarà només si hi ha una indicació d’alt risc derivat de una història clínica familiar amb antecedents d’algun trastorn genètic, o que l’estudi bioquímic i/o ecogràfic així ho recomanin.\nAbans de realitzar qualsevol estudi genètic prenatal es necessari fer un assessorament per personal especialitzat abans de fer l’estudi i després per l’explicació dels resultats.\nGeneralment, Indicacions per l’aplicació d’una prova invasiva:\nPer realitzar un estudi prenatal invasiu és necessari realitzar una biòpsia corial o l’extracció d’una quantitat determinada de líquid amniòtic. En aquestes mostres es pot estudiar la càrrega genètica del fetus i veure si hi ha alguna alteració, tant a nivell cromosòmic, com genètic si es donés la necessitat d’analitzar-ho també. Permet estudis a nivell citogenètica, molecular i bioquímics. Aquestes tècniques aporten un petit risc de pèrdua gestacional entre 0,1-0,5% degut a problemes derivats de l’aplicació de la tècnica.\nCARIOTIP: estudi citogenètic clàssic que permet descartar anomalies numèriques i estructurals cromosòmiques. S’entrega de resultat als 12 dies.\nCARIOTIP MOLECULAR: com a ampliació del cariotip citogenètic analitza mitjançant arrays de CGH alteracions gèniques amb patologia coneguda com per exemple la síndrome Di-george, Cri du chat, Cornelia de lange, Dandy-walker, Down syndrome critical region, Kallmann, Marfan, Neurofibromatosis tipus I, tipus II, etc. Obtindreu el resultat en 12 dies.\nQF-PCR: ens permet en 48 hores descartar les anomalies numèriques més freqüents (cromosomes 21, 18, 13, X, Y). Generalment es fa associat al cariotip clàssic o molecular.\nL’estudi prenatal no invasiu no és diagnòstic com seria l’invasiu, però permet detectar, sense risc per la mare ni el fetus, alteracions del fetus als cromosomes X, Y, 21, 18, 13 principalment, i permet, a més, saber el sexe genètic fetal. La variació en el nombre de cromosomes d’un fetus determina la presència de malalties genètiques molt complexes. Poden donar-se per un augment de nombre de cromosomes (pex. Trisomies: Síndrome de Down) o per la manca de cromosomes (pex. Monosomies: Síndrome de Turner). Aquestes alteracions són bastant freqüents en l’espècie humana i l’objectiu del Diagnòstic Prenatal és detectar-les precoçment per informar els pares el més àmpliament del pronòstic i impacte que pugui tenir aquest trastorn en el fetus. Sempre que facis aquest test, et realitzarem un assessorament pre i post test per professionals especialitzats.\nEs realitza mitjançant l’extracció d’una mostra de sang perifèrica de la gestant i en aproximadament 1 setmana pots tenir el resultat. Generalment es fa entre les setmanes 10-14 de gestació. A UEG t’oferirem el millor test segons el teu tipus de gestació: gemel·lar, donació de gàmetes, etc., per que el resultat sigui el més fiable possible. A UEG només t’indicarem tests que hagin demostrat la seva fiabilitat i amb taxes de falsos positius i negatius molt baixos.\nL’estudi dels cromosomes X, Y, 13, 18 i 21 es realitza ja que són els cromosomes que la seva alteració poden donar embarassos evolutius i, a més, són els responsables del 95% de les anomalies cromosòmiques detectades al diagnòstic prenatal.\n2.Ecografia morfològica d’alta definició\nÉs realitza a les 20-22 setmanes de gestació. En aquest període, el fetus ja està totalment format, per tant, ja podem estudiar sistemàticament l’anatomia fetal. A més, estudiarem els marcadors d’alteracions cromosòmics, com l’edema nucal, malformacions cardíaques, l’hidronefrosi o el fèmur curt i l’anatomia del cervell, entre d’altres.\nPer tant, aquesta ecografia és de les més importants, ja que l’especialista i els pares visualitzen tota l’anatomia fetal.\nAl nostre centre, gràcies a l’ecografia 6D, podrem veure la cara del teu nadó i podrem diferenciar entre un fetus normal o un fetus amb possibles síndromes. A més, el fet de poder veure la cara del teu nadó, genera un vincle molt important entre els pares i el seu nadó.\n12 setmanes de gestació\n3. Ecografia 5/6D-HD Live Studio d’alta definició\nÉs realitza a les 28-30 setmanes de gestació. És de gran importància en el camp del Diagnòstic Prenatal. L’ecografia 6D d’alta definició s’aconsella de manera rutinària en el control de la gestació ja que, per una banda, suposa l’obtenció d’imatges amb volum, en comptes d’imatges planes, en temps real, aportant una major capacitat de diagnòstic; i, per un altre costat, s’ha demostrat l’alt impacte que genera en el vincle matern/patern-fetal abans del naixement del nadó.\nEn casos concrets que existeix una patologia fetal, la nitidesa i la resolució de les imatges 6D permet una major capacitat diagnòstica davant de les anomalies. La possibilitat d’utilitzar 3 plans de l’espai, permet complementar el diagnòstic de les malformacions i poder precisar-les millor, d’una altra manera difícilment diagnosticables. Aquest aspecte, òbviament, té una importància especial des del punt de vista del pronòstic de la malformació concreta del nadó i de la futura qualitat de vida d’aquest.\nA més, l’ecografia 6D d’alta definició us permet veure com serà el vostre nadó abans de néixer. I, en el cas d’observar una alteració, és particularment útil per explicar-vos i que podeu entendre determinades malformacions ja que podreu veure aquesta alteració de forma real.\nEcografia 6D, peu


* 03/10/14. José Antich. La gran onada. - Gironès per la independència\n* 03/10/14. José Antich. La gran onada.\nEn tot aquest temps la societat catalana no es mereixia una proposta de Madrid nova i renovada?\nLa Vanguardia en català | 03/10/2014 - 00:00h\nDes de dimecres ja es pot visitar al Grand Palais la retrospectiva més important que se li ha dedicat mai a Katsushika Hokusai, un dels artistes japonesos més rellevants i, sens dubte, el més conegut a Occident. La mostra, que molts pensen que serà la protagonista de la tardor cultural a París, consta d'un total de 500 obres, una part significativa de les quals no havien sortit mai del Japó, ni segurament ho tornaran a fer un cop s'inauguri a Tòquio l'any que ve el museu que portarà el seu nom. L'exposició comparteix edifici amb una altra col·lecció de pintures i escultures de la rebel Niki de Saint Phalle, meitat francesa i meitat nord-americana i una de les primeres artistes feministes. Hokusai és un vell conegut dels parisencs des de mitjan segle XIX, quan els seus dibuixos van arribar a la capital i van causar autèntic furor entre els més famosos impressionistes o postimpressionistes del moment. De Degas fins a Monet, passant per Renoir i Van Gogh, es van declarar admiradors seus.\nA la sala principal del primer pis de l'exposició hi ha la seva peça més coneguda, La gran onada de Kanagawa, la icona japonesa més famosa a escala mundial, que per si sola mereix una visita al Grand Palais i compensa amb escreix l'estoica espera a les cues que s'hi solen formar. Tot i que no és l'obra original executada per l'artista, perquè no existeix, sinó una versió del Victoria and Albert Museum de Londres, és imprescindible entretenir-se en el gravat que, al costat d'altres de menys coneguts, dóna nom a la seva obra principal, Trenta-sis vistes del mont Fuji. Feta a partir d'una fusta policromada amb característiques especials per conservar l'estampació en bones condicions després de moltes impressions, i conegut també popularment per La gran onada o simplement L'onada, el primer que crida poderosament l'atenció del gravat a un profà és que sigui tan petit: no arriba als 40 centímetres pel costat més llarg. Aquestes mesures no li resten força sinó que li concedeixen una energia visual impactant.\nLa potència que desprèn el gravat és descomunal. Una onada està a punt de trencar sobre unes fràgils embarcacions amb el pic més alt del Japó, el Fuji, al fons. De la cresta de l'onada en surten unes grapes que amenacen de fer miques les barcasses que han sortit a capturar la primera tonyina de la temporada, la que es paga més cara. Un núvols pesats arraconen les boires, en un canvi substantiu de llenguatge en el paisatge japonès dibuixat fins ara. Els pescadors saben el risc d'una mar enrabiada, però han sortit a pescar. Òbviament, ningú no sap què va passar després. Un cop de mala sort va fer que Hokusai s'arruïnés als 70 anys i hagués de continuar pintant, tot i que les seves condicions físiques havien minvat substancialment i tenia un braç gairebé paralitzat. Gràcies a aquesta obligació sobrevinguda, dos anys després donaria la seva obra més emblemàtica i tindria l'etapa creativa de més èxit.\nL'endemà de passar el Barça per París i quedar per terra els seus futbolistes, tan elogiats, després d'un partit mediocre al Parc dels Prínceps, contra un Paris Saint-Germain voluntariós i necessitat de bones notícies, els directius del club blaugrana haurien d'haver fet un volt pel Grand Palais i aturar-se davant La gran onada. Haurien comprès que si aquesta temporada la barcassa tampoc no arriba a bon port és probable que les opcions d'afrontar la seva somiada reelecció es redueixin. O s'esvaeixin del tot. És cert que la temporada està començant, però lamentablement alguns dels errors ja són massa coneguts de cursos anteriors. No sempre el gran guanya el petit, i això explica la satisfacció als carrers de París després del partit. L'alegria era més pròpia d'una gesta esportiva històrica que d'un duel molt preliminar de la Lliga de Campions.\nLa ira d'aquest mar enrabiat davant el Fuji, un dels 47 volcans potencialment perillosos que hi ha al Japó i que es podrien despertar sobtadament, serviria també per evocar l'encrespament de la partida que enfronta els governs de Mariano Rajoy i Artur Mas. Tot i que des de l'any 1707 el Fuji no ha entrat en erupció, dissabte passat un dels cràters perillosos, el d'Ontake, sí que ho va fer. Va provocar diversos morts i va arribar al compromès nivell 3, en una escala d'1 a 5, una cota en la qual ja es recomana oficialment que les persones no s'acostin a la zona. Tot ve d'aquell Estatut aprovat al Parlament el 2005, retallat de manera inclement durant els mesos següents a les Corts Generals i finalment votat i aprovat en referèndum pels ciutadans de Catalunya el 2006. Setmanes més tard vindria el pitjor: el recurs del PP al Tribunal Constitucional perquè quedés absolutament desnaturalitzat després d'impugnar més de la meitat de l'articulat i disposicions finals. Després de quatre anys interminables, el TC va decidir el 2010 en una interlocutòria que va tenir molt d'hostilitat i bel·ligerància política encara que estigués revestida d'una aparent neutralitat judicial. Entremig, les taules petitòries als carrers d'Andalusia contra l'Estatut i la presentació de quatre milions de firmes al Congrés dels Diputats recollides pels populars demanant un referèndum a tot Espanya. Un mantra aleshores del tot estrafolari.\nHan passat més de deu anys des que van començar els treballs per a la reforma de l'Estatut i han ocupat el càrrec tres presidents de la Generalitat de perfils molt diferents. Un socialista defensor d'un federalisme asimètric (Maragall, 2003-2006), un altre socialista valedor d'una proposta federalista sense adjectius (Montilla, 2006-2010), i ara un nacionalista-sobiranista. Artur Mas és al Palau de la Generalitat des de fa una mica menys de quatre anys, un període convuls com cap altre en aquestes últimes dècades. La desafecció creixent que s'anava produint en àmplies capes de la societat catalana no només s'ha consolidat sinó que va accelerar d'una manera significativa arran del trasbals que va provocar la sentència de l'Estatut i els silencis de PP i PSOE. En tot aquest temps la societat catalana no es mereixia una proposta de Madrid nova i renovada? Per què no s'ha fet res per intentar-ho? Per què tornava a ser més fàcil utilitzar Catalunya per guanyar vots a la resta d'Espanya?\nEl cert és que avui cap d'aquestes tres preguntes no tenen resposta i s'ha creuat el llindar que el president Mas mateix va definir fa uns mesos com un territori desconegut. Les dues parts s'observen esperant cadascuna un error de l'adversari i acuitats per les seves respectives majories polítiques i ciutadanes, en el cas català, i polítiques i mediàtiques en el bàndol espanyol. Fins al 9 de novembre passaran moltes coses i qui avui vulgui fer-ne un diagnòstic definitiu i concloent s'equivocarà. La guerra de nervis i de desinformació també compten.\nEn acabar el recorregut per l'exposició del Grand Palais val la pena refer els passos inicials i tornar a observar l'onada de Hokusai des d'una òptica no merament estètica sinó intentant penetrar en els detalls. En realitat, les barcasses no estan, com es pot pensar, sortint al mar sinó tornant a port. Totes tres van plenes fins dalt de pescadors. De sobte, la primera impressió angoixant de destrucció imminent es difumina i deixa pas a un altre efecte molt menys greu en què els pescadors tornen a casa enmig de la tempesta. La imminent bolcada era tan sols un esquer de dramatisme.


Com veure Avengers Infinity War - Tutories | Setembre 2021\nCom veure Avengers Infinity War\nAvengers Endgame s'estrena el 25 d'abril al Regne Unit i el 26 d'abril als Estats Units. A continuació, es mostra com veure Infinity War per preparar-se per a Endgame\nEl blockbuster Avengers Endgame del Marvel 2019 ha llançat a algunes parts d'Europa i, si encara hi ha res de ressenyes, això podria ser un - si no - el pel·lícula més gran del 2019.\nAgregador de revisió Tomates podrits li ha donat un 97% de qualificació, qualificant-lo de 'emocionant, entretingut i impactant emocionalment' i la majoria de llocs web li han donat una crítica de quatre o cinc estrelles.\nVeure relacionat Millors serveis VPN 2020: per seguretat, velocitat, Netflix i torrents Com veure l’IPL 2019 al Regne Unit, Estats Units i a l’estranger: els indis de Bombai van coronar-se campions de la Premier League Índia 2019\nAvengers Infinity War és la culminació de tot el que cal veure abans de veure el proper Endgame. L’obra mestra del cinema de Marvel no és només la pel·lícula amb més reconeixement del 2018, sinó una de les pel·lícules amb més reconeixement de tots els temps.\nL’abril del 2019 caurà com a mes fita tant per a televisió com per a cinema. A la televisió, el primer èxit mundialJoc de tronsha tornat per la vuitena i última temporada. Al cinema, els venedors (restants), com els coneixem, es van reunir per última vegada per enderrocar Thanos i el seu aparentment invencible Infinity Gauntlet a Endgame.\nMireu el videoclip de 'To The End' de Avengers Endgame a continuació\nTot i que Game of Thrones és un punt final per a una sèrie, Endgame serà un moment primordial per a la franquícia Avengers. Gairebé és un fet que Endgame marcarà la sortida d’uns quants superherois clau als quals ens ha encantat i traslladarem el punt de mira als nous reclutes, com ara el capità Marvel, la pantera negra, la bruixa escarlata, la vídua negra, el Spiderman, el Bucky i el Falcó.\nHem escrit una guia detallada sobre com posar-se al dia amb tots els episodis de Game of Thrones abans dels vuit aires de la temporada en pocs dies, de manera que només és just que us ajudem a posar-vos al dia amb Avengers Infinity War abans que Avengers Endgame entri als cinemes del Regne Unit a 24 d'abril.\nLlegiu el següent: Com veure Game of Thrones\nMira Avengers Infinity War al Regne Unit\nA continuació, es mostren algunes maneres de veure Avengers Infinity War legalment al Regne Unit i EUA.\nCom veure Avengers Infinity War: Sky TV\nSi teniu Sky TV amb el paquet Sky Cinema, potser ja heu notat la pel·lícula que es reproduïa gairebé cada vespre. Sky canvia el seu paquet Cinema a l’hora i quan apareixen les ofertes noves. De moment, podeu afegir-hiCinema de celal vostre paquet existent Sky TV per 11 GBP al mes, però heu relacionat amb un contracte de 18 mesos.\nUn cop fet això, podeu navegar a Sky Cinema des de la pantalla principal de Sky TV. Infinity War trobareu al menú de Superherois de l'esquerra. Podeu anar a la seccióAvengers Infinity Warpàgina a Sky i inicieu la sessió al vostre compte per veure les opcions per gravar-la, veure-la o baixar-la.\nSi no teniu Sky, primer haureu de registrar-vos a Sky TV i obtenir un quadre Sky Q, que hem revisat. aquí amb glòria. És una gran inversió, tot i que haureu de pagar una quota d’instal·lació única.\nInscriviu-vos a Sky TV ara\nVegeu el tràiler de Avengers Endgame a continuació\nCom reproduir Avengers Infinity War: Ara TV\nSi no teniu Sky TV, l’única altra manera de veure Avengers Infinity War al Regne Unit és mitjançant la compra d’un Now TV Sky Cinema Pass. Obteniu una prova gratuïta de set dies, després de la qual el Passat costa 11,99 £ al mes. Si us encanten les pel·lícules, val la pena perquè teniu accés instantani a més de 1.000 pel·lícules i 11 canals Sky Cinema que podeu veure a qualsevol dispositiu.\nTambé podeu comprar un Smart TV Smart Now i gaudir de tot el contingut del vostre televisor. Actualment podeu obtenir el Ara TV Smart Stick amb un Sky Cinema Pass d’un mes per només 19,99 £. Sky and Now TV continuen actualitzant les ofertes i ofertes, així que vigileuPàgina de ofertes del cel.\nLlegiu el següent: Ara els passos de TV explicats\nCompra ara Cinema Pass\nComprar i veure Avengers Infinity War: Amazon Prime\nSi us heu subscrit a Amazon Prime, podeu comprar i veure Avengers Infinity War després d’iniciar sessió al vostre compte. Hi ha tres opcions segons la qualitat que vulgueu per veure la pel·lícula. Podeu comprar-la en SD per 9,99 £, HD per 13,99 £ o UHD per 17,99 £.\nSubscriviu-vos a Amazon Prime\nCompra i mira Avengers Infinity War a Android o iOS\nSi preferiu veure pel·lícules al vostre telèfon o tauleta, és una bona idea comprar la pel·lícula directament al dispositiu, de manera que la pugueu veure a la vostra comoditat o transmetre-la a dispositius compatibles de casa vostra.\nAvengers Infinity War està disponible per comprar a Internet Google Play Store i iTunes a iOS. A ambdues plataformes, la pel·lícula costa 9,99 £ si escolliu comprar la versió SD i 13,99 £ si preferiu HD.\nMira Avengers Infinity War als Estats Units\nMira Avengers Endgame Film Clip a continuació\nTransmet el flux a Netflix\nAvengers Infinity War està disponible per emetre’s a Netflix als Estats Units, juntament amb Thor Ragnarok i Guardians of the Galaxy Vol 2 de Marvel, i el hit de l’Oscar, el passat any passat, Black Panther, que inclouen personatges forts que són crucials per a la trama a tant Infinity War com Endgame.\nMira Avengers Infinity War des de qualsevol part del món\nSi viviu als Estats Units però esteu lluny del país, o si viviu en un altre lloc, i voleu posar-vos al dia en el vostre retrocés de Marvel mentre esteu fora, aleshores la vostra millor opció és descarregar i instal·lar una VPN. Si feu això, us permetrà que el vostre dispositiu pensi que aneu navegant des dels països que trieu. Si no esteu segurs de quina VPN voleu dirigir, llegiu el nostre guia sobre el document millors VPN del 2019. D'aquests, NordVPN és el nostre clar favorit.\nA més d’estar disponible per a una àmplia gamma de dispositius, aconsegueixi una prova gratuïta de set dies i la pots fer servir fins a sis dispositius alhora, ideal per a una família gran o un grup d’amics. Disposa de servidors en més de 60 països, de manera que podeu accedir a contingut geoblocat des de qualsevol dispositiu.\nEl nostre segon favorit, PureVPN, adopta un enfoc lleugerament diferent. Primer heu de triar per a què us voleu fer servir. Seleccioneu l’opció Stream i, a continuació, escolliu el servidor dels EUA. Ja podeu iniciar la sessió a Netflix, buscar i reproduir tot el contingut de Marvel. Igual que NordVPN, PureVPN està disponible per a una àmplia gamma de dispositius i podeu utilitzar-lo fins a cinc simultàniament.\nEpson ecotank et-7750 revisió\nphilips fidelio xs1 / 12\nmillors casos de commutació\nllistes de regals de John Lewis


Detingut a Mallorca un home després d’assassinar la seva dona | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nDetingut a Mallorca un home després d’assassinar la seva dona\nLa dona morta és la sisena víctima de violència masclista el 2016. Un setè cas està en investigació\nMadrid 23 GEN 2016 - 20:19\tCET\nPorta de l'apartament, precintada per la Guàrdia Civil, on ha estat assassinada la víctima anglesa de 49 anys. Cati Cladera EFE\nUna dona anglesa de 49 anys, identificada com Lisa Jane, ha estat assassinada aquest dissabte pel seu marit, que l'ha escanyat amb el cable del carregador del telèfon, al seu domicili del carrer Bella Vista del municipi mallorquí de Calvià. És la sisena víctima de violència de gènere del 2016.\nEl marit, també anglès, de 50 anys, ha trucat a les 03.20 al Servei d'Emergències 112 i ha confessat que havia matat la seva dona a la seva casa de la Costa de la Calma, en una zona costanera al sud de l'illa segons fonts de la Guàrdia Civil i el 061.\nLa Policia Local de Calvià i personal del 061 han anat a l'apartament. L'equip sanitari ha intentat reanimar sense èxit la dona, que ha sofert una parada cardiorespiratòria. Els professionals sanitaris han vist que la dona tenia marques al coll que revelaven que havia estat escanyada.\nLa Guàrdia Civil, en concret el grup de Criminalística, ha assumit la investigació i ha detingut el marit com a presumpte autor de l'assassinat de la seva dona. Després de realitzar-se l'atestat, el detingut passarà diumenge o dilluns a disposició judicial.\nEl presumpte assassí residia des de feia deu anys a Mallorca i la dona vivia entre l'illa i Londres. El matrimoni té una filla resident a Anglaterra. La Delegació del Govern a Balears ha confirmat que no existien antecedents ni denúncies prèvies de maltractaments en aquest cas.\nL'agressor ha estat traslladat als calabossos de la caserna de la Guàrdia Civil de Son Rapinya (Palma). El Govern balear ha convocat una concentració per guardar un minut de silenci dilluns al migdia a les portes del Consolat de la Mar, seu de l'Executiu regional.\nEs tracta del primer cas de violència de gènere registrat a Balears. Divendres una altra dona, de 73 anys, va ser assassinada a València pel seu marit que després es va suïcidar. Fins avui, ja són sis les dones assassinades per violència masclista a Espanya durant l'any. Un setè cas, que ha passat a Quintanar de la Orden (Toledo), s'està investigant.\nEl primer assassinat de l'any es va produir el 4 de gener, quan una dona de 43 anys i nacionalitat romanesa va ser assassinada per la seva parella, un home de 41 anys i d'origen albanokosovar, després de ser escanyada al seu domicili del districte madrileny d'Hortaleza. L'agressor va ser detingut després de confessar el crim. El 7 de gener va ser localitzada la víctima més jove, una dona de 19 anys el cos de la qual va ser trobat amb signes de violència per la Guàrdia Civil surant al pantà d'Alange (Badajoz). La seva parella, que tenia una ordre d'allunyament, va ser detinguda l'endemà.


Visitem prou els museus? Resultats de participació a Catalunya | Interacció\nInici Apunts Visitem prou els museus? Resultats de participació a Catalunya\nPublicat per Centre d'Informació i Documentació el 22/12/2016 - 08:36 | Última modificació: 22/12/2016 - 09:27\nDe l’estudi es desprèn que el nivell d’estudis és un dels factors més determinants en la propensió de les persones a visitar o no visitar museus i exposicions. La taxa de participació entre els que només han assolit un primer grau se situa entre el 20–23%, aquesta augmenta per sobre del 55% entre els que tenen formació universitària. A més, l’informe destaca que el nivell d’estudis de la mare seria un factor encara més rellevant.\nLa renda familiar disponible és un altre factor que diferencia fortament la població de Catalunya. En aquelles llars amb ingressos inferiors als 1.320€ mensuals la taxa dels que visiten museus o exposicions no arriba al 30%; per als membres de llars amb rendes que oscil·len e entre els 1.321 € i els 2.585 € mensuals, la participació augmentaria fins gairebé un 42%; percentatge que depassa el 53% d’usuaris de les llars amb rendes més altes.\nLa manca d’interès seria el factor més destacable entre el 40% dels catalans que no realitzen activitats relacionades amb el patrimoni cultural, seguit de la manca de temps (27%) i d’altres alternatives d’oci (24%).\nSorprenentment, i com ja hem vist en altres estudis, el preu no seria una de les tres principals barreres d’accés als museus. Amb tot, del 25% dels catalans va visitar com a mínim un museu, el 60% no van pagar entrada.\nInternet – pàgines web dels centres i xarxes socials, sobretot – esdevé el principal mitjà per informar-se de les activitats o de la informació d’accés de museus i sales d’exposicions.\nPDF Enquesta de participació cultural a Catalunya 2015. Resultats relatius a les pràctiques culturals dels catalans: museus\nHTML El nivell d'estudis determina l'interès per visitar museus, segons un informe relatiu a les pràctiques culturals dels catalans\nmuseus, pràctiques culturals, participació, públic, patrimoni cultural\nPràctiques culturals i públics, Museus i Patrimoni cultural, Estadístiques, avaluació i investigació


A Gran Via 2 t'esperen els millors gelats\nNo cal esperar l'estiu per prendre un gelat, però é cert que és quan més ho gaudim. I no només per hidratar-nos o calmar la calor que sentim aquests dies de temperatures que comencen a ser altes, sinó també com un bon motiu per sortir a fer una passejada o compartir un bon moment en família o amb amics.\nA més, prendre gelat és molt saludable, quan en consumeixes incorpores minerals, vitamines i proteïnes, pel que se li atribueix valor nutritiu, sobretot aquells que contenen una gran quantitat de fruites. Els produïts a base de llet són una molt bona opció per als qui no acostumen a consumir la quantitat de calci recomanada. I els que porten xocolata ens omplen de felicitat perquè generen endorfines, les hormones del plaer.\nA Gran Via 2 pots tastar els gelats de Farggi al seu local caracteritzat per la personalitat, l'estil i els sabors forjats en els seus més de 60 anys d'història. També els de Gelati Dino Italia, la marca que porta el nom del seu fundador, qui el 1978 ens va portar el tradicional gelat italià i avui ens ofereix desenes de gustos diferents. Té des dels més clàssics fins als exòtics gelats salats, com els de Formatge Idiazábal, Rocafort amb nous o de Foie gras, i altres especialitats, entre elles els sabors de pinya colada, Màlaga amb panses, panna cotta i pastís de Santiago.\nVisita el nostre centre comercial i aprofita per prendre un gelat o, si ho prefereixes, un iogurt gelat de Llaollao, te’l serviran amb fruites de temporada, cereals cruixents i la salsa que tu vulguis.\nNous propòsits d'any nou 2020 Descubre los juguetes más solicitados esta Navidad Compra la loteria de Nadal a Gran Via 2 Arriba el Black Friday a Gran Via 2 Els productes més demandats per a aquest Black Friday Les sabates de moda per a aquest hivern


L'alberg del Castell té nova cara | Castell d’Alaró\nL’alberg del Castell té nova cara\n5 Setembre 2010 24 de Maig de 2016 admin_castellLeave a comment\nDeu anys de projectes, obres, discussions i pugnes institucional culminaran matí al cim de la muntanya del Castell de Alaró amb la presentació del resultat de les obres de reforma de l’hostal. Una dècada de lents treballs amb una inversió d’1,3 milions d’euros aportats per Ajuntament, Consell i Bisbat que permetrà que dins de tres mesos obri les seves portes un alberg renovat per a 30 persones.\nTot va començar l’any 2000 quan el llavors alcalde i conseller insular Josep Gomila (PSM) va iniciar el seu mandat apostant fort per la unió del consistori, el Consell de Mallorca i la parròquia en una fundació per emprendre una reforma total de l’alberg deteriorat. Aquest projecte ja li havia ocasionat dures crítiques quan el va defensar durant la seva etapa en l’oposició, però el canvi polític de 1999 va permetre que s’aprovés i que prengués forma la primera fase del nou hostal. Aquesta primera etapa va culminar el 2003 amb la inauguració de l’edifici de S ´ Obra Nova.\nPerò faltava la part més complicada de l’obra, la reforma dels edificis antics i de la Taverneta. I aquella fase va començar el 2003, va sofrir una aturada el 2005, i va reprendre la seva activitat el 2007. Han estat set llargs anys que han obligat a tenir tancades la major part de les instal·lacions. El 2007, el nou equip de govern municipal del PP va decidir cedir la presidència de la Fundació Castell al PSM, i el seu representant, Mateu Marcús, ha estat el responsable de gestionar aquest tram final de la reforma, que ha estat quan més s’ha intensificat la tasca dels operaris per reobrir l’hostal.\nEn aquest període s’ha decidit reduir a la meitat la capacitat prevista de places -que era de 60- després d’haver encarregat un estudi de càrrega dels visitants que podien suportar les instal·lacions. Mateu Marcús subratlla que el seu objectiu ha estat el d’aconseguir unes instal·lacions sostenibles, i per a això s’ha construït una depuradora i un dipòsit, s’instal·laran plaques solars, s’han millorat les instal·lacions elèctriques i s’han suprimit dutxes.\nLes previsions de Marcús és que dins de tres mesos pugui inaugurar-se l’alberg. Ara estan en espera del mobiliari, de concloure petits detalls de l’obra i després instal·laran una aula d’interpretació en una de les sales. També s’estan preparant les bases per treure a concurs l’explotació de l’alberg i el bar-restaurant.\nA més, des de la Fundació es treballa en la pròxima restauració del retaule de l’oratori, que tindrà un cost de 80.000 euros, i estan en contacte amb el departament insular de Patrimoni per iniciar començaments del 2011 la primera fase del pla de restauració de les muralles, després d’haver aconseguit l’aportació d’un milió d’euros del Govern central.\nCoincidint amb la festivitat mariana de setembre, la Fundació Castell ha organitzat demà una celebració amb magnificència per mostrar el resultat d’aquests anys de treball|feina. Participaran els Dimonis, la colla de gegants, la banda municipal de música, el conjunt musical Quatre llunes, el club ciclista i els Voluntaris, però sens dubte la presència més destacada serà la dels cossiers, que han decidit fer una excepció a les seves regles per a aquesta ocasió i ballar un tercer dia el present any.\nFesta de la Mare de Déu de setembre i inauguració de les obres de rehabilitació de l’hostatgeria del Castell\nAlaró estrena hostatgeria\n© 2019 Castell d’Alaró - Dissenyat per Xisca Camps


Viatges – Roger Valsells\n22/01/2018 Comencem per visitar el National Museum of African American History and Culture. Forma part de la xarxa de 19 museus Smithsonian. El nom ve del fundador, un tal James Smithson (c. 1765-1829), noble d’origen francés interessat en la ciència. Cada cop que he pogut viatjar als EEUU m’ha cridat l’atenció aquesta cultura dels més rics … Continue reading Smithsonian\nMarch 10, 2019 March 17, 2019 ~ rogervalsells\t~ Leave a comment\nDia 12/12 - 1 d’agost de 2018 – Tokyo Aquest matí hem matinat per anar al que queda del mercat de Tsukiji. Es tracta del mercat majorista de peix i marisc més gran del món tot i que ha conegut temps millors. Inaugurat el 1935, pel mercat passen cada día … Continue reading Marunouchi Line\nKill the Bill Masako\nDia 11/12 - 31 de juliol de 2018 – Tokyo Avui hem conegut a la Masako Toyama. La Masako va aprendre a parlar castellà, i una miqueta el català, a Barcelona l’any 1989. El pare de la Masako era periodista esportiu i va ser enviat a la nostra ciutat per a cobrir els tres anys … Continue reading Kill the Bill Masako


Carl&Do 7 Baveno Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Carl&Do 7\nAl visitar Baveno, vosté es sentirà com a casa a Apartment Baveno 12, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartment Baveno 12, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar, ascensor.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana, caixa forta a l'habitació per satisfer els clients més exigents. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior, ping pong estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Apartment Baveno 12 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Baveno.\nCal que informeu el Carl&Do 7 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.