Marta Buchaca guanya el Premi Frederic Roda de teatre amb RITA. — Marta Buchaca\nMarta Buchaca guanya el Premi Frederic Roda de teatre amb RITA.\nLa Diputació de Barcelona ha donat a conèixer avui la guanyadora de l’edició del Premi Frederic Roda de Teatre 2019, organitzat juntament amb l’Agrupació Dramàtica de Barcelona (ADB), dotat amb 8.000 euros i l’edició del text. La guanyadora ha estat Marta Buchaca per l’obra Rita, que s’estrena a la Sala Beckett el 29 d’octubre.\nEl diputat de Cultura de la Diputació de Barcelona, Joan Carles Garcia Cañizares ha destacat durant la seva intervenció la importància del premi Frederic Roda en el foment de la cultura teatral i com «gràcies a aquests tipus de guardons i a la feina que desenvolupa l’Oficina de Difusió Artística de la corporació la cultura i el teatre arriben al territori facilitant a la ciutadania la possibilitat de gaudir del teatre».\nEn relació a l’obra guanyadora Garcia Cañizares ha destacat l’estil àgil i actual del text de l’obra. «Un llenguatge entenedor que arriba al públic. Una obra senzilla que a través del teatre ens ajuda a comprendre les diferents realitats del dia a dia».\nUn nou impuls al premi\nCreat l’any 2014 per l’ADB, l’Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona i el suport d’Òmnium Cultural, el Premi Frederic Roda va néixer el 2014 per reconèixer textos dramàtics inèdits escrits en català en el marc de la Nit de Santa Llúcia. Des de l’any passat el premi ha rebut un nom impuls a través de la Diputació de Barcelona i la implicació dels teatres municipals de la provínica de Barcelona.\nEls anteriors guardonats han estat Lluïsa Cunillé per “Boira” l’any 2014 i David Plana per “Els encantats” i Josep Maria Miró per “La travessia” l’any 2015.


Devir posa a disponibilitat de les famílies recursos en línia gratuïts per aprofitar les qualitats dels jocs de taula moderns – Barnafotopress\nDevir posa a disponibilitat de les famílies recursos en línia gratuïts per aprofitar les qualitats dels jocs de taula moderns\nPublicado por kferriz el mayo 13, 2020\nEl món viu moments d’incertesa. Després d’un cop emocional i econòmic com el que hapatit tota la societat, ara vindrà el moment de grans canvis que ens afectaran a tots. Des de la modèstia amb la qual una companyia com Devir pot influir en el seu entorn més immediat estem preparant accions a fi d’ajudar a que el sector es recuperi quan abans millor. Tanmateix ens agradaria anar més enllà i aprofitar allò de bo que té l’acció de jugar per les persones, en concret per les famílies i particularment pels infants i adolescents.\nFa temps que des de les oficines que Devir té repartides pel món dediquem esforços a portar els joc a les escoles. No només ens agrada jugar, sabem que el joc aporta coses úniques en la formació de les persones i donen eines per entendre el món. És en aquest context en el que fa temps que treballem, amb diversos professionals de l’ensenyament i la psicologia, a fi i efecte de trobar maneres entenedores i efectives per tal que docents i alumnes puguin treure tot el suc que els jocs de taula ens ofereixen per aprendre.\nA Devir hem decidit crear el programa Devir Home Academy i posar a disposició de les famílies la mateixa mena de material didàctic que desenvolupem per les escoles. Sabem que molts pares i mares amb fills han aprofitat el temps de confinament per jugar jocs com Catan, Carcassonne o el Laberint Màgic amb els seus fills. Aquest escenari de temps en comú dins del domicili no acabarà de sobte, i tampoc sabem com seran escolaritzades les criatures a partir d’ara. Per tant, creiem que fem un servei a la gent si donem accés als materials curriculars que hem dissenyat per a cada joc i segons les franges d’edat escaients per cada activitat.\nCada setmana farem disponible noves i variades activitats al voltant de un dels jocs més populars del nostre catàleg per tal que els podeu aprofitar quan abans millor. Esperem així aportar alguna cosa en positiva per tothom, en aquests moments que més ho necessitem, tots.\nEntrada anterior Concierto solidario de Bombai, Conchita y Soraya en el Día del Niño Hospitalizado\nEntrada siguiente Ed. Planeta publica “Con el amor bastaba”, del periodista y escritor Máximo Huerta, un canto a la búsqueda de la aceptación y la libertad.


Saltant per damunt de les Dolomites anirem a Trento i Pàdua, camí de Venècia… (07) | el Contrapunt\n← Un tastet tedesco i tirolès… (06)\nVENÈCIA – de la mítica bellesa a la crua realitat… (08) →\nSaltant per damunt de les Dolomites anirem a Trento i Pàdua, camí de Venècia… (07)\nPosted on 10 Novembre 2011\tby el sorro-contrapunt\nSeguint el nostre llarg periple pel nord d’Itàlia, avui tocava visitar la zona de les Dolomites, era una visita llargament desitjada com a bon muntanyenc que sóc, i no vaig poder esperar-me per explicar les sensacions i els magnífics paissatges que vam trobar aquest dia, que cronològicament va ser el 9 de juliol de 2011.\nSom a 10 de juliol de 2011, i el temps és esplèndid. Hem deixat enrera les muntanyes i ara, tot resseguint el curs de l’Alto Adige, ens acostarem fins a la famosa ciutat de Trento, la capital del Trentino, també coneguda com la ciutat dels prínceps-arquebisbes. La ciutat és famosa per haver estat la seu del Concili de Trento (1545-1563) que representà el punt de partida de la Contrareforma.\nAl centre de la plaça destaca la bonica font de Neptú…\ni mentre fem un petit descans per prendre un cafè anem contemplant els magnífics frescos del s.XVI de les façanes de les cases Cazuffi e Rella…\nal seu interior, com passa en moltes de les esglésies i catedrals italianes, conserva frescos i altres elements d’art, escultures, marbres, etc., realment notables…\nperò allò que més ens va meravellar va ser l’estructura i els detalls tècnics de la seva façana posterior,\naquesta perfecció els constructors llombards d’aquella època.\nVeiem finalment una altre de les portes laterals de la catedral…\no aquest altre Palazzo Geremia, realment bellíssim…\no també aquest on s’ha ubicat darrerament la Società degli Alpinisti Tridentini, el Palazzo Saracini, a la Via Manci\non cal destacar-lo com un exemple de l’evolució de les formes de l’arquitectura tardogòtica vers el caràcter més madur del renaixement.\nAcabat l’itinerari pel barri antic, arribem a les portes del Castell del Buon Consiglio, que fou residència oficial dels prínceps arquebisbes.\nA l’esquerra del complex trobem el Castelvecchio, que compta amb quatre plantes de galeries adornades amb retrats dels prínceps-arquebisbes.\nDes del Magno Palazzo, edifici d’estil renaixentista situat al centre del castell, arribarem a la Logia de Romanino, amb frescos molt interessants del segle XVI.\ni aquesta magnífica corona una autèntica filigrana per la principesca celtica…\ni en especial ens va encantar el bonic pati d’estil gòtic venecià, amb l’atri, els sostres i les parets totes elles decorades amb uns frescos meravellosos…\namb al·legories diverses del pas del temps i de les estacions de l’any, i algunes escenes bíbliques, pastorils, o de la vida diària dels estadants…\nAcabada la visita al conjunt monumental històric, abandonem l’imponent edifici per anar a dinar…\nA la tarda ens dirigirem cap a Pàdua. Hi ha uns quants kilòmetres desde Trento fins a Pàdua que aprofitem per a endormiscar-nos una mica amb el runrun de l’autocar.\ni finalment arribem al davant de la Basílica que amb les seves vuit cúpules bizantines recorda una mica a la Basílica de Sant Marc a Venècia, que demà visitarem…\nL’arquitecte no es coneix, probablement fou un franciscà. Es va començar a construir al 1232 en honor de Sant Antoni de Pàdua (nascut a Lisboa cap al 1195 i mort aquí a Pàdua el 13 de juny de 1231) i fou acabada en la part principal a finals del S. XIII.\nUn cop a l’interior ens meravellarà la riquesa de la capella del sant, una de les obres mestres del renaixement italià,\niniciada l’any 1500 i acabada a finals del mateix segle.\nL’arquitecte fou probablement T.Lombardo, la realització de A.Riccio (el Briosco). I van col·laborar els millors esculptors venecians de l’època.\nMalgrat les dificultats per poder captar alguna imatge interior vam aconseguir unes poques, també d’algunes capelles, i dels claustres, que ara comparteixo amb tots vosaltres…\nI l’altar major presidit per aquest magnífic Crist en bronze (del 1446), i amb quatre estàtues, obres mestres de Donatello (1448), que constitueix el conjunt monumental més artístic de la Basílica.\ni dos detalls més de l’interior de la nau central.\nLa capella de la Verge mora, és tot el que queda de l’antiga capella de Santa Maria, donada el 1229 pel bisbe de Pàdua, i era on el sant celebrava l’eucaristia, predicava i confesava, i passava hores en silenci i oració.\nAquí fou sepultat l’any 1231 i aquí va estar el seu cos fins el 1263.\nL’altar gòtic amb l’esplèndida estàtua policromada de la Verge amb el Nen, és obra de Rinaldino Puydarrieux (segle XIV).\nLa capella del Beat Lucas es troba a l’esquerra de la Verge mora.\nDonem un cop d’ull encara a la Capella de Santiago, enfront mateix de la tomba del sant.\nDonem per finalitzada la visita a la Basílica i en sortir a l’exterior contemplem aquesta prespectiva diferent de la Basílica on podem admirar també la magnífica estàtua eqüestre del Condottiero E. Gatamelata de Narni, feta en bronze per Donatello.\nAquesta obra mestre, que fou inaugurada el 1453, representa la primera estàtua eqüestre fosa a Itàlia des de l’època romana.\nEstilísticament està relacionada amb l’estàtua romana de l’emperador Marc Aureli\nAbans d’abandonar l’indret fem una darrera ullada a la impressionant Basílica de Sant Antoni de Padua.\nL’autocar ens espera per traslladar-nos fins a la ciutat de Mestre, on farem nit, tot vetllant armes per demà fer l’esperada visita a la famossísima ciutat de Venècia.\nLa història continua aquí… (08)\nAquesta entrada ha esta publicada en Concili de Trento, Donatello, Gòtic venecià, Palazzos, Pàdua, Sant Antoni de Pàdua, Sant Vigilio, Trento. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Caient, rient i seguint Edwyn Collins - I can hear music - Time Out Barcelona\ndijous, 28/03/2013 | Pots sentir-me\nEdwynCollins.com s’assegura, quan intento subscriure-m’hi, que sóc una persona i no una màquina i, a la manera d’Alan Turing –com ens van ensenyar Hidrogenesse– em pregunta quina és la primera cançó de Collins que vaig sentir. La resposta és fàcil: com una gran majoria, jo a l’Edwyn Collins el vaig descobrir amb A girl like you, el superèxit internacional de mitjans dels 90 que li va canviar la vida i que, com explica la seva parella i mànager des de mitjans dels 80, Grace Maxwell, encara ara els sustenta.\nJo encara trigaria molts anys a descobrir Orange Juice, i Collins no esdevindria algú important en la meva vida durant ben bé una dècada. Però mai no em vaig oblidar d’aquell escocès morrut que remenava els malucs al vídeo del seu hit, i quan el vaig anar retrobant en la banda sonora del primer ‘Austin Powers’ i en cassets gravats per amics més grans i més savis (50 shades of blue va ser la segona cançó de l’Edwyn que va entrar a la meva llista de favorites), ja me’l vaig trobar com a un vell conegut.\nJust quan em vaig començar a interessar de veritat per la seva trajectòria, Collins va patir l’embòlia que gairebé se l’emporta a l’altre barri i que li va provocar afàsia, la impossibilitat d’expressar-se amb la parla, una ironia especialment tràgica per a un lletrista hàbil. Seguíem amb preocupació els comunicats de la Grace sobre l’evolució de l’Edwyn al seu web; ella mateixa signaria després la crònica sobre la seva miraculosa recuperació a ‘Falling and laughing’ (2009), una vívida memòria que agafa prestat el nom del primer senzill d’Orange Juice per explicar com Collins va retornar del regne d’Hades per fer música de nou.\nDiumenge, en un solvent format de trio, va avançar en directe a Barcelona Understated, el vuitè disc en solitari i el segon que compon des que pateix afàsia, que va sortir a la venda dilluns. També és el primer que edita en el seu propi segell, AED Records.\nVaig conèixer Edwyn Collins el 2008, quan el vam poder saludar després d’un emocionant concert de retorn, amb Roddy Frame d’Aztec Camera a la guitarra, al festival Summercase. L’havia pogut entrevistar per telèfon abans, com sempre en una conversa a tres bandes amb la Grace, i des d’aleshores hem repetit l’experiència sempre que ha tornat.\nD’aquell primer cop recordo amb emoció com, per assegurar-me que la seva competència cantant era molt superior a la que tenia com a parlant, em va cantar a través de l’auricular, només per a mi, i amb aquella veu meravellosa de baríton. Em van començar a regalimar llàgrimes galtes avall.\nGràcies a la bona memòria de la Grace i a aquella trobada, m’he convertit als ulls de la parella en una cosa així com la fan número 2 d’Edwyn Collins a Barcelona, potser fins i tot a Espanya –la posició d’honor és per al periodista musical Ignacio Julià, que n’és fan des dels temps d’Orange Juice i amb qui vaig coincidir diumenge al camerino–.\nGràcies a això m’he pogut assabentar que Roddy Frame està treballant en un nou disc que editarà amb AED, i que la parella planeja traslladar el seu estudi de Londres, on viu des dels 80, a les Highlands de la seva Escòcia natal. Potser un dia hi acabo traient el nas: la Grace hi insisteix, i no sembla una persona a qui es pugui contradir.\nSummercase 08: la prova de la primera trobada amb l’Edwyn.\nA Girl Like You, Edwyn Collins, Gorgeus George (1994)\n50 Shades Of Blue, Edwyn Collins, Hope And Despair (1989)\n31 Years, Edwyn Collins, Understated (2013)\n(Article publicat el 27 de març de 2013 al número 262 de Time Out Barcelona. Podeu escoltar totes les cançons a la playlist Pots sentir-me a Spotify)\nEtiquetes: Edwyn Collins, Grace Maxwell, Orange Juice


Papers es converteix en llibreria - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPapers es converteix en llibreria\nL'establiment de la carretera de Santpedor s'especialitza en editorials independents, llibres de segona mà i autoeditats\nsusana paz | manresa 15.04.2015 | 08:36\nJoan Lluís Sagués, ahir, a l´espai de la llibreria que ha adequat per fer-hi presentacions, xerrades i concerts s.paz\nDes de fa dos anys, els llibres van començar a treure el cap a la seva botiga, Papers, a la carretera de Santpedor, 15, de Manresa. Editorials petites, llibres de segona mà... Papers va començar fa 19 anys com un quiosc de premsa i papereria que s'ha anat transformant amb el pas del temps: va deixar els diaris i va sumar objectes de regal. Ara, Joan Lluís Sagués, el propietari, ha decidit que, finalment, Papers es converteixi en una llibreria de ple dret. I Sant Jordi era un bon moment per fer el salt.\nLa idea és que a Papers manin els llibres d'editorials independents, autors alternatius, autoeditats, llibres de segona mà i títols escollits de grans grups editorials. Sagués ha afegit prestatgeries perquè els volums dominin l'espai, i la part del fons del local l'ha deixat lliure per fer-hi presentacions de llibres, concerts i xerrades. Aquest espai té el seu propi nom. No és fàcil però té significat: Contenciós poscavourià, un concepte extret del llibre A paso de cangrejo, d'Umbero Eco, que vol simbolitzar l'inici d'una nova època, una nova identitat i que s'inaugura demà.\nAmb un esperit "romàntic" en un moment en què es parla més de tancament de llibreries que d'obertures, Sagués explica que el principal motiu que el va decidir a impulsar el projecte i reconvertir el seu negoci de papereria en llibreria va ser tan simple com "no trobar" a Manresa "els llibres que m'agradava llegir". I això el va fer pensar en el fet que "hi havia un nínxol al mercat que no estava copat".


la serp blanca: Dels dietaris de joventut a la maduresa d’«El quadern gris»\nLa revisió a què va sotmetre Pla els seus dietaris de joventut en El quadern gris no va ser únicament estilística. La revisió va comportar un augment de la complexitat i un aprofundiment dels temes inicials, des d’un punt de vista madur, cosa que implica un guany indiscutible per al lector. Així i tot, Pla no presenta els textos d’El quadern gris com unes memòries o com uns records d’aquell temps, sinó com un dietari d’aquella època. En alguns passatges, però, el punt de vista de l’escriptor madur s’imposa sobre l’experiència del jove que suposadament escriu. No és únicament que Pla fa escriure molt bé un jove de vint anys, sinó que de vegades el fa reflexionar com si en tingués més de cinquanta.\nUn exemple il·lustratiu del que estic dient es pot comprovar en la valoració que fa Pla de la seua experiència com a estudiant universitari. En El primer quadern gris, pàgina 226, llegim:\n«L’obsessió de la universitat persisteix. De vegades la somio. Em desperto a la nit, angoixat, pensant que l’endemà al matí haig d’anar a una classe o altra i que no sé la lliçó de memòria. Tot, els professors, els llibres, les idees, els bancs, els patis, les aules, els bedels, l’horari, les converses, els condeixebles… m’han deixat una impressió flotant d’angoixa i d’opressió, que és com un relleix de somnis desagradables.\nEl professorat! L’home més pedant que he conegut, ha estat professor meu. El més ase, també. El menys discret, el més inconscient, el més fracassat, el més malhumorat, el menys curiós, el menys responsable, també. Semblava que els havien triat. Si els comerciants, els industrials i els banquers fossin dins del comerç, de la indústria i de la banca el mateix que els catedràtics dins de la universitat, el món s’aturaria en sec i tot quedaria detingut i parat.»\nAquest apunt es transforma en la versió definitiva publicada el 1966 en aquest altre text:\n«2 octubre 1919\nDe vegades penso en els anys passats a la Universitat i el seu estat general, que és pèssim. Aquest estat produeix grans disgustos entre els estudiants i moments d’absolut descoratjament. Aquest fet suscita la reacció típica de la joventut: la caiguda fàcil en una esquematització i generalització excessiva. Jo he trobat, com els meus companys, excel·lents persones entre el professorat universitari i estic segur que sobre els seus noms ens posaríem d’acord de seguida. No en podríem pas citar gaires diferències. Ho involucràvem tot, bo i dolent. La reacció normal de l’estudiant consistia a dir: “L’home més pedant que en ma vida he conegut ha estat el professor meu; el més bufat, el més malhumorat, el més desordenat, el menys curiós, el més avorrit, el més lleuger, també… Els deuen haver triats expressament”.\nNo sé pas si els havien triats expressament. No ho crec. N’hi havia tants, però, que ho semblava. Tot quedava inextricablement barrejat: era impossible de fer la distinció més visible. En definitiva el que s’emportava tot el blasme i tota la culpa era la mateixa institució: la Universitat mateixa.»\nCorreccions estilístiques a banda, la versió definitiva és molt més equànime, molt més ponderada. Més descafeÏnada, també. Pla, en definitiva, relativitza i matisa —falseja?— la visió que un estudiant podia tenir de la universitat. La reflexió resulta una mica dissonant, o incongruent, perquè es posa en boca, suposadament, d’un jove. Equanimitat, o autocensura del jove que va ser?\nL’autocensura es veu molt més clarament en l’expressió de la intimitat sexual. En el primer quadern les referències al respecte tampoc no són res de l’altre món, encara que sí bastant explícites, amb abundants al·lusions a les visites al bordell. En una de les entrades d’aquells dietaris, el jove Pla hi constatava: «Trenco el vot de castedat gairebé cada dia. El bordell sinistre m’ensopeix i m’adorm» (El primer quadern gris, pàg. 62). Més important, encara, és la valoració que fa en un altre apunt: «A la nit, amb els amics hem anat al bordel. Quina cosa mes pobre, trista, macilent, exsangue, tronada, crua, crudel és una casa de poble! Pero en fi, hi ha moments que aquelles cames (eren perfectes), amb aquelles mitjes fines, negres ... Després ve el remordiment, l' hipocresia, la por pero aquelles cames ... (eren perfectes) (El primer quadern gris, pàg. 18)».\nAquest text queda així en El quadern gris:\n«21 octubre 2018\nLa nit —que sovint no porta consell— ens encamina a la casa de senyoretes de la vila, a la Maison Tellier. Com que som gent important —amb nosaltres ve el senyor Girbal—, entrem per la porta excusada. Arribem al menjador, que conté una taula al centre, sis o set cadires sobre les parets i una bombeta elèctrica al sostre que fa una llum grisa i incerta. A la paret hi ha penjat un retrat de l’amo de l’establiment —un home gras, petit, amb un bigoti estilitzat per una bigotera nocturna, molt ben pentinat, enjoiat, extremament engavanyat dins el vestit, amb unes sabates de xarol sota el tub dels pantalons bombats que tenen uns botons de nacre retocats pel fotògraf que fan posar pell de gallina. El paio té el colze posat sobre una columna truncada de guardarropía i contempla el món exterior amb un aire enèrgic però paternal i benvolent.\nCom que la casa era deserta de clients, hem passat al saló. El saló! Les noies feien pinya al voltant del braser pràcticament extingit. Una tossia; l’altra estava afònica; la tercera tenia un rogall de matís alcohòlic sinistre. No sé pas si es pot imaginar una cosa més trista, pobra, freda, esqueixada, macilenta, exsangüe, tronada, crua, cruel, inapetent, que un d’aquests antres vilatans del vici i del plaer. Valga’m Déu! No crec que hi pugui haver un lloc més eficaç per a arribar ràpidament a la frigidesa absoluta i definitiva. Són potser les imatges que aquests establiments segreguen el que contribueix més directament que la gent d’aquest país no passi de la sensualitat més grollera, violenta i espectacular i no arribi mai a una forma o altra d’humana tendresa. Un dia o l’altre, tothom ha hagut de passar per unes cames, com canyes o botides com pernils col·locades dins d’unes mitges negres —o estripades o massa balderes—, per formes de l’anatomia el record de les quals us ha fet por o horror, remordiment o vergonya i us ha portat a totes les formes de la hipocresia. Aquests impressionants establiments mantenen el senequisme peninsular d’una manera viva i persistent.»\nL’apunt del dietari de joventut, és cert, destaca el caràcter tètric i depressiu del bordell, però en El quadern gris aquesta nota es carrega considerablement. En la versió original, a més, al costat dels adjectius «pobre, trista, macilent, exsangue, tronada, crua, crudel», referits a «una casa de poble», el Pla jove hi afegia que «aquelles cames (eren perfectes), amb aquelles mitges fines, negres... Després ve el remordiment, l'hipocresia, la por, però aquelles cames... (eren perfectes)». L’esment de la perfecció de les cames d’una de les prostitutes, com a contrapunt a la sordidesa del bordell, ha desaparegut en El quadern gris. La reflexió sobre una experiència vital perd així complexitat i matisos.


La palanca dels canvis | Diputació de Tarragona\nLa palanca dels canvis\nLa formació és clau per millorar les oportunitats i la qualitat de vida de les persones. A la Diputació facilitem la formació del personal de l'Administració, dels emprenedors i de la ciutadania en general.\nFormació per a servidors públics\nL'Administració també té el deure d'aprendre: reciclar-se i adaptar i millorar de manera continuada la formació del personal, per oferir serveis de qualitat.\nLa formació i el reciclatge dels servidors públics és indispensable per millorar les prestacions dels ens locals. Coneix el programa d'activitats formatives.\nGenerar ocupació de qualitat és estratègic. Oferim suport al talent empresarial perquè es puguin aprofitar les oportunitats i els projectes cristal·litzin, de manera que se'n beneficiï el conjunt de la societat.\nFacilitem eines de capacitació per a persones emprenedores de la nostra regió.\nCentre de formació de la Diputació\nAl passeig de la Boca de la Mina de Reus hi tenim un espai únic dedicat a la formació especialitzada que impulsem a la Diputació.\nUn edifici sostenible que concentra la formació per a personal públic i els espais d'experimentació per a emprenedors, entre altres serveis.\nOrganitzem cursos per àmbits professionals especialitzats amb l'objectiu de compartir el coneixement del sector públic amb el sector privat, per sumar sinergies i multiplicar els beneficis. Una societat formada és una societat avançada.\nFormació per a especialistes\nUna societat formada és una societat avançada.\nEn l'àmbit concret de la formació, la nostra acció s'encamina a satisfer els objectius de desenvolupament sostenible (ODS) següents:


Home / Article d'opinió / Advocats amb permís de Madrid\nin Article d'opinió, Miquel Sàmper, Sin categoría 2,065 Views\nArticle publicat el 27/06/2014 al diari ARA\nDissabte 28 de juny es va fer la prova d’accés a l’advocacia pels graduats en dret que han fet el corresponent màster o curs; prevista en l’art. 7 de la Llei 34/2006, “l’avaluació de l’aptitud professional” tenia per objecte acreditar la formació pràctica suficient per l’exercici de la professió d’advocat, així com el coneixement de la deontologia. El plantejament era coherent i després de la formació teòrica universitària, la prova havia d’erigir-se com a una segona part de la formació del graduat, en la que adquirís habilitats del món dels plets i dels litigis eminentment pràctics; calia fer acreditar coneixements de com plantejar una estratègia judicial respecte d’un supòsit de fet concret de qualsevol jurisdicció (penal, civil, laboral, matrimonial…), és a dir, un “cas pràctic”. Inexplicablement però, l’Ordre PRE/404/2014 definia la prova com un test de 75 preguntes, de les que 50 són sobre deontologia, qüestions generals del dret i assistència lletrada (matèries comunes), i 25 sobre dret civil i mercantil, penal, administratiu i contenciós administratiu i laboral (matèries específiques). La reivindicació històrica de l’advocacia era garantir una millor formació dels que han cursat la carrera universitària de dret a l’hora d’endinsar-se en l’ofici d’advocat i, per tal d’aconseguir-ho, la prova havia de ser únicament de caire pràctic, com ho és a països amb gran tradició jurídica com Alemanya o Itàlia. Doncs bé: finalment el que s’ha plantejat és un engany; perquè fer un test teòric és un groller engany als graduats que porten tant de temps esperant-la per poder ser advocats i perquè no garanteix incorporar millors advocats a la societat; una prova així no serveix absolutament de res.\nPer si fos poca la desfeta en el disseny de la prova per part dels dos ministeris implicats (Justícia i Educació), el de Justícia, en fer la convocatòria ha aprofitat el revolt per tenir un gest més de caràcter centralitzador que no ens pot passar desapercebut. L’article 125.4 de l’Estatut d’Autonomia de Catalunya preveu que correspon a la Generalitat la competència exclusiva per dictar normes relatives a l’exercici de les professions titulades, tot respectant les generals sobre titulacions acadèmiques i professionals i el que disposen els articles 36 i 139 de la CE; la competència inclou la determinació dels requisits i les condicions d’exercici de les professions titulades i també dels drets i les obligacions dels professionals titulats i del règim d’incompatibilitats. A més, el propi Consell de Garanties Estatutàries va emetre Dictamen 7/2011, on reafirmava tant la competència de la Generalitat com la constitucionalitat del precepte. Cal deixar ben clar doncs que, una vegada més ens trobem davant d’una clara invasió competencial en aquest afany desmesurat del govern espanyol per centralitzar qualsevol política o acte, malgrat pugui ser del tot innecessari, incoherent i fins i tot injust.\nI injusta resulta ser aquesta prova perquè genera un tracte desigual i discriminatori per a tots aquells graduats que no siguin de Madrid. Segons dades del Ministeri de Justícia, a l’Estat hi ha un total de 378 graduats amb dret a fer la prova, dels que 172 són de Madrid, 84 de Catalunya, 75 de Múrcia i 27 de Navarra (detallo les CCAA amb major nombre). Malgrat que des del Consell de l’Advocacia Catalana hem fet gestions reiterades per constituir una comissió avaluadora a Catalunya (assumint totes les despeses), per tal que els graduats catalans no s’haguessin de desplaçar, la prova s’ha convocat pel 28 de Juny a la Universitat Complutense de Madrid. La conclusió és clara; un graduat de Madrid pagarà menys de 3 euros per desplaçar-se en metro i un de català, murcià, navarrès o andalús, haurà de gastar-se no menys de 300 i fins a 500, en funció de l’origen, per poder fer el mateix examen i per poder accedir a la mateixa professió.\nI intervencionista per que en la comissió avaluadora dissenyada per l’Estat, hi consten 6 membres, dels quals només 1 representa la professió de l’advocacia, sent els 5 restants membres de l’administració (83-28%); cal destacar en aquest punt que la Conselleria de Justícia, que ha recorregut la convocatòria al TC, per poder fer la prova des de la Generalitat ha ofert a l’advocacia un percentatge en la hipotètica comissió avaluadora del 50%.\nI si volen un colofó final, no oblidin que el qüestionari és en castellà, sense opció a tenir-lo en gallec, basc o català, i que el dret propi es tracta residualment.\nNotícies opinió\t2014-08-04


'HITS': El Tricicle anuncia un comiat amb llàgrimes de riure\n'En els teus dits', nou videoclip de Montse Castellà La Llança\nLes millors propostes pel cap de setmana de Sant Joan Maria Tarragó\nSigrid Nunez. Només som simples humans Anna Carreras\nEl mariner de Sant Pau (II): L'escola Jan Bulbena\nHITS s'anuncia com el darrer espectacle del Tricicle a Barcelona, en la seva gira de comiat. Un comiat, després de 39 anys de treball junts, on presentaran "el millor del millor del millor". El Teatre Victòria ja és a punt per a l'estrena oficial, el proper dimecres 17, tot i que les funcions començaran aquest dijous, dia 11. HITS és, segons el Tricicle, l'acrònim d'Humans Immortals Teatralitzant Situacions, una compilació dels gags més exitosos de la seva trajectòria. Inclou 12 dels números més sonats del grup, i també un conjunt de gags reduïdíssims, a velocitat vertiginosa, que ocuparà la mitja hora que tancarà la funció. Paco Mir assegura que els espectadors sortiran esgotats de tant de riure, serien "el no va más del frenetisme". Promet un espectacle en el què "no és possible no riure", i afirma que la gent riu més de 400 vegades en la sessió. L'espectacle estarà al Victòria durant cinc mesos, fins a finals de febrer.\nDarrer retorn a Barcelona\nEl Tricicle afirma que seran al Victòria amb molt de gust. "Recordem que va ser al Victòria on ens vam consolidar amb Slastic", explica Joan Gràcia, que explica les grans cues que hi havia al Paral·lel quan no es venien entrades per internet. "Aquesta és la nostra ciutat" explica Joan Gràcia, "aquí vam estudiar, a l'Institut del Teatre, aquí vam estrenar la primera obra, a la Villarroel, aquí hem passat grans moments al Llantiol, quan ni somniàvem en professionalitzar-nos", i promet que les sessions de la capital catalana seran les més emotives... També recorda que a Barcelona van viure un dels moments més emotius de la seva carrera, quan van actuar davant 65.000 persones a la clausura dels Jocs Olímpics, "una cosa que normalment només fan els Rolling Stones"... Després de Barcelona, el Tricicle portarà HITS a Girona i a Sant Cugat, i probablement a d'altres ciutats catalanes. Prometen fer riure, però a més a més, passar-s'ho ells molt bé: "La millor satisfacció que té un actor és un riure, et dona una satisfacció que no es paga en res. Quan un dia ens falla un gag, ens senta molt malament...". I Paco Mir, confessa, "la nostra feina no és fàcil. Costa molt resumir tot un gag en uns gestos".\nUna llarga trajectòria, que pot continuar\nJoan Gràcia explica que quan van començar a fer teatre van haver d'organitzar la seva pròpia companyia, i que si no hagués estat així mai no haurien arribat a res. Els membres del grup han confessat que mai haurien sotmniat en arribar tan lluny amb Tricicle, però es mostren molt satisfets per la seva evolució, i especialment pel fet que "el seu públic no hagi envellit amb ells, i que hi hagi gent molt jove a les seves funcions". Adverteixen que "no marxen com a tal", però sí que canvien d'etapa. Han anunciat que a partir d'ara ja no faran una funció cada nit. Segons Paco Mir, "Ja tenim una edat, i aquestes coses s'han de fer bé, fem un teatre molt físic, i abans que el públic noti la nostra edat, més val retirar-se". I ho explica molt gràficament: "Messi no podrà córrer sempre". Però pensen seguir al món del teatre. Anuncien que a partir d'aquest moment "dirigiran, produiran i escriuran".. Avancen que els agradaria fer un experiment, un Tricicle femení, si troben bones actrius còmiques, joves, de l'edat que tenien ells quan van començar (afirmen que "tan sols és una idea que no està madurada", tot advertint que no els sembla gaire fàcil). No descarten treballar a televisió, però ho veuen complicat, tant pel seu tipus d'espectacle com per l'estat en què està actualment el món televisiu... Carles Sans, a més a més, apunta que és molt complicat passar el seu tipus de teatre a un format televisiu.\nEls membres de Tricicle asseguren que els gags de HITS es presentaran tal i com es van fer en la seva funció original. Afirmen que el pas del temps no els ha afectat: "tenen més anys que els que tenen molts dels periodistes que hi ha aquí, però no hem hagut de tocar gairebé res", i "això demostra que el nostre humor no envelleix". Carles Sans afirma que hi haurà esquetxos de tots els espectacles del grup, i diu que "probablement serà el nostre millor espectacle". Ja porten 2 anys fent-lo i asseguren que el públic l'ha rebut molt bé i que no para de riure durant l'hora i mitja de HITS.\n'La jaula de las locas' fa embogir el Tívoli de Barcelona\nLa Fundació Palau repassa la trajectòria d'Antoni Taulé en l'exposició 'Insula Lux'\nEls ulls que miren les bèsties\nAgafa el teu rem i camina\nEl mariner de Sant Pau (II): L'escola


Catalunya Ràdio estrena un nou 'Generació digital' amb Albert Miralles i Roger Seró\nEl programa dedicat a l'oci electrònic i la cultura digital obre demà una nova etapa i es converteix en una finestra d'iCat.cat a la ràdio, incorporant novetats en la presentació i els continguts.\n15/03/2013 - 16.35\nEl programa Generació digital de Catalunya Ràdio estrena aquest dissabte, 16 de març, una nova etapa amb els presentadors Albert Miralles i Roger Seró, que actualment condueixen Els experts, el despertador cultural de l'emissora online iCat.cat. Amb aquestes incorporacions a l'equip i les noves seccions que es posaran en marxa, l'espai de Catalunya Ràdio dedicat a l'entreteniment digital, dirigit per Albert Murillo, potencia la presència d'iCat.cat a la ràdio, cada dissabte, a partir de les quatre de la tarda.\nGeneració digital inclou a partir d'ara dues noves seccions quinzenals. D'una banda, Àlex Gutiérrez, cap de la secció Mèdia del diari Ara, comentarà les novetats audiovisuals de cinema i sèries en qualsevol format. De l'altra, 'La finestra dispersa' serà la nova secció de Francesc Xavier Blasco, especialista del programa en videojocs i cultura dels anys 80, que parlarà de les novetats més culturalment disperses de la setmana.\nL'espai d'entreteniment digital manté seccions habituals com la connexió amb la Garrotxa per parlar amb el senyor Riudebitlles, l'home més analògic de Catalunya Ràdio, i l'espai dels favorits de Gina Tost, experta en tendències digitals del programa. El Generació digital també continuarà escoltant música en directe i coneixent els emprenedors tecnològics més intrèpids de Catalunya.\nGeneració digital és l'espai sobre la cultura de l'entreteniment digital que s'emet cada dissabte de quatre a sis de la tarda a Catalunya Ràdio, amb Albert Miralles i Roger Seró. La versió televisiva del programa, presentada per Lluís Marquina, s'emet els dissabtes a les deu del vespre al Canal 33.\nCatalunya Ràdio estrena un nou 'Generació digital'\nCatalunya Ràdio estrena un nou Generació digital amb Albert Miralles i Roger Seró


Retrats i relats urbans a La Virreina | Carla Mallol Güell\nRetrats i relats urbans a La Virreina\nLa setmana passada, el Centre de la Imatge de La Virreina donava un doble tret de sortida, inaugurant dues exposicions alhora: els retaules fotogràfics de la Rue des Pyrénées del francès Yves Bélorgey i les fotografies de “Barcelona vista del Besòs” del també francès Patrick Faigenbasum i el geògraf català Joan Roca. Dues exposicions, dues mirades diferents i una mateixa fita: visibilitzar discursos fins ara mancats de relat museístic. El passat 3 de novembre, Valentín Roma, l’actual director de La Virreina, acompanyat dels comissaris de l’exposició, Jorge Ribalta i Jean-François Chevrier, va menar-nos pels passadissos del Palau de la Rambla 99.\nFotografia de l’exposició “Barcelona vista del Besòs” a La Virreina |© Patrick Faigenbaum\nAmbdues exposicions són, en paraules de Roma, una mostra fefaent del viratge de La Virreina: són alhora un tancament i una obertura. Des de l’arribada de Valentí Roma a la direcció del centre, s’ha volgut fer èmfasi en la pluralitat de discursos i relats que emanen de la imatge, reforçant així la idea del museu com un espai obert, sempre en ebullició d’on broten el pensament crític, el debat i la transgressió.\nI, de ben segur, fins al proper 4 de febrer de 2018, el museu bullirà. Acollirà dues exposicions Rue des Pyrénées i Barcelona vista del Besòs; tant l’una com l’altra topografien i visibilitzen relats que acostumen a quedar fora de les quatre parets dels museus i les sales d’exposicions.\nQuines imatges tenen visibilitat i legitimitat en els relats museístics i quines no? Segons Roma, les formes de relat fins ara invisibilitzades han d’irrompre als museus, esquinçant, així els relats i discursos hegemònics. Esquinçant-los sense necessitat d’esmicolar-los. Ambdues exposicions, des de la seva pròpia especificitat, s’allunyen de les representacions estereotipades i mimètiques. Les dues exposicions no deixen de ser relats urbans: l’una amb pinzells i l’altra, amb flaixos. Són noves mirades a la nostra realitat més propera: els nostres carrers.\nQue no estan lligades les imatges al nostre imaginari col·lectiu? Si tanquem els ulls i pensem en la perifèria barcelonina, quina imatge ens ve al cap? A la majoria de nosaltres xemeneies i fàbriques, oi?\nTal i com remarcaren Roma i Ribalta, tant Rue des Pyrénées com Barcelona vista del Besòs són retrats urbans que posen sobre la taula i qüestionen el llegat politicosocial heretat, les imatges heretades. No és la imatge, sigui fotografiada o pintada, una eina política i, fins i tot, de propaganda? Així com la fotografia i la pintura poden, en certes ocasions, esdevenir còmplices i perpetuadores de formes de governança, també poden esdevenir agents de canvi?\nQuin paper tenen els relats urbans en la configuració de l’imaginari de les nostres ciutats? Ambdues exposicions són retrats i alhora relats urbans, petits retalls cosits els uns amb els altres des dels marges.\nYves Bélorgey, amb els seus retaules (tableaux), ens trasllada als suburbis parisencs. La Rue des Pyrénées és l’epicentre de la seva obra: el carrer que, emprant les seves paraules “enllaça la perifèria amb el centre de la ciutat”, convertint-la en el nou centre.\nEl carrer de Bélorgey és un carrer que es va construint constantment a si mateix, fent-se, desfent-se i refent-se: un espai en permanent tensió, amb si mateix i amb el seu entorn però també amb el present i el passat o amb la pròpia noció de mímesis i representació. Enllaça el centre i la perifèria però també el passat amb el futur: en si mateix conté el carrer que un dia va ser i el carrer que esdevindrà. Un carrer que ens recorda la Diagonal barcelonina fotografiada per Faigenbasum a la sala del costat. No enllaça la Diagonal els extrarradis barcelonins, del Llobregat al Besòs, i alhora la Barcelona d’avui amb la d’ahir?\nTres anys fotografiant en un mateix carrer, copsant-ne retalls d’aquí i d’allà per després cartografiar-los amb les seves pintures. I el resultat? Rue de Pyrénées, la primera mostra monogràfica del pintor a casa nostra.\nL’exposició de Bélorgey ens trasllada a les banlieues parisenques: ens passegem entre els seus racons fins a perdre’ns-hi i endinsar-nos en la seva intimitat. Com deia el pintor nord-americà Barnett Newman, l’espai és comú, es pot compartir: l’únic veritablement íntim és el temps. Tanmateix, Bélorgey aconsegueix fer de l’espai quelcom íntim: en passejar-nos entre les seves colossals teles, ens convertim en voyeurs de la intimitat parisenca. “Entrem dins dels quadres”, com recorda el mateix pintor i aleshores ens endinsem en la seva intimitat pictòrica, feta només d’espais: carrers, places, estances i edificis. I veïns? Cap ni un. Nosaltres, espectadors voyeurs, des dels marges, ja siguin llindars, cantonades o replans. Les nostres són mirades fortuïtes i furtives als racons de la perifèria parisenca talment com ho són les imatges “robades” de Faigenbaum al Besòs de Roca.\nI no són, també, Roca i Faigenbaum voyeurs amagats rere la càmera? Al darrere de cada flaix s’hi amaguen un munt d’històries, històries del dia a dia, de la vida que s’escola pels carrers de la Barcelona de l’extrarradi.\nL’exposició és fruit del treball conjunt entre un fotògraf i un geògraf, de les seves complicitats i sinergies. I, també (o sobretot), les dels veïns i veïnes del barri: l’anarquista José Gil del Besòs, l’alumna de l’Institut Barri Besòs que es convertí en una icona del barri pels moviments socials i tants altres personatges anònims que conformen el relat urbà de Barcelona vista del Besòs.\nTal com recordà Ribalta, en els últims anys “la vella perifèria s’ha convertit un nou centre” i la càmera de Faigenbaum guiada per la mà experta de Joan Roca han resseguit els canvis en la cartografia del Besòs: de les Olímpiades al Fòrum de Cultures, de les fàbriques i xemeneies als complexes residencials de luxe i al 22@, etc. Que potser són els suburbis el desbordament del llegat capitalista i neoliberal?\nEl barri s’ha anat amotllant al canvi, transformant-se. Roca i Faigenbaum, amb la càmera en mà, han anat resseguint les traces d’aquesta transformació urbanística. Tanmateix, com es pot retratar el canvi en un barri? Per se, el projecte de la parella artística està condemnat a la impossibilitat: a ser sempre un work in progess inacabat i inacabable. I és en aquesta imperfectibilitat on rau la seva grandesa.\nRoca i Faigenbaum han resseguit durant dècades les passes i traces del canvi de la riba del Besòs, de les transformacions urbanístiques i arquitectòniques però també de les transformacions i moviments socials. Com recordaven Roma i Ribalta, l’art pot ser una bona forma de copsar, retratar i relatar la realitat, però també de canviar-la. D’alguna manera i tal com remarcà Chevrier l’exposició és en si una mostra de la seva incompletesa: la pròpia exposició inclou el seu procés de creació. Roca i Faigenbaum exposen un munt de fotografies que retraten i relaten l’hetereogeneïtat i diversitat del barri, però també fotografies del making off.\nTot relat, sempre, exclou quelcom; tot discurs és sempre una tria. I, des de la consciència del pes de la càrrega iconogràfica que acompanya les imatges estereotipades dels barris perifèrics, la tria de Roca i Faigenbaum defuig estereotips però també idealitzacions.\nCada imatge conté un munt de mirades. Mirades ingènues, mirades carregades de prejudicis, mirades expertes. I, mirades carregades de saviesa, entre les quals sobresurten la Roca i Faigenbaum. Chevrier, un dels comissaris de l’exposició, vingut, també de París, es preguntava si “no és sempre la mirada de l’estranger la que posa en evidència les figures de crisi?”.\nBarcelona vista del Besòs Jean-François Chevrier Joan Roca Jorge Ribalta La Virreina Patrick Faigenbaum Rue des Pyrénées Valentín Roma Yves Bélorgey


Marc Gasol revoluciona Girona amb la seva aposta per seguir la seva carrera\n«Estic molt il·lusionat, amb ganes de fer el que més m’agrada que és jugar a bàsquet i fer-ho aquí a Girona», afirma el pivot\n25 de de novembre del 2021. 23:28\nMarc Gasol seguirà la seva carrera com a jugador a les files del Bàsquet Girona. El pivot barceloní de 36 anys, un dels grans noms de l’esport espanyol, va revelar aquest dimecres un dels interrogants amb menys càrrega d’intriga en la història recent de l’esport. Des del moment que els Lakers van confirmar el setembre passat el final de la relació contractual, la tornada de Marc Gasol al club que va fundar el 2014 semblava la possibilitat més real per sobre d’hipotètiques ofertes per continuar a l’NBA i l’interès del Barça, fet públic per Juan Carlos Navarro, perquè tornés a vestir de blaugrana.\n«Em fa moltíssima il·lusió ser aquí. Estic amb moltes ganes de fer el que més m’agrada i fer-ho aquí, a Girona, una ciutat amb què tinc una relació molt especial», ha assegurat Marc Gasol, en un acte multitudinari amb aficionats (prop de 2.000 a Fontajau), en què va aparèixer amb el número 33, el dorsal que portarà, mentre que un grafiter escrivia en un mural a l’escenari ‘Bentornat’».\n«He rebut molt recolzament aquests dies, passejant per la ciutat i estic amb moltes ganes de tornar tot aquest carinyo amb actes com el d’avui i també amb els partits. Som un club molt jove, amb ganes de créixer i aportar al territori, que és el més important», va afegir Marc Gasol en presència d’un centenar de jugadors de la base del club, que compta amb una vintena d’equips. El pivot barceloní haurà d’assumir el doble rol de president i jugador, però no li suposarà cap problema el trànsit que representa passar de jugar als Lakers i a la millor lliga del món a fer-ho a Girona i a Segona Divisió.\nBarça, Akasvayu, Grizzlies, Raptors, Lakers i ara Girona, l’increïble viatge de Marc Gasol\nEl Barça confirma el fitxatge de Dante Exum\nAmb una carrera esplèndida en què ha complert gairebé tots els seus somnis (campió de l’NBA amb els Raptors, doble campió del món, doble medallista olímpic i doble campió d’Europa amb la selecció, entre altres èxits), Marc Gasol creu que no ha de demostrar res més i vol dedicar més temps a la família que ha format amb Cristina Blesa, amb qui té dos fills (Júlia, de 7 anys, i Luca, de 4), i tancar la seva etapa en el bàsquet amb un projecte personal com el Bàsquet Girona, que no li exigirà tanta dedicació (un viatge fora cada 15 dies).\nL’objectiu que es planteja a mitjà termini és pujar a l’ACB per tornar, segons les seves paraules, una part del que va rebre en la seva primera i transcendental etapa a Girona. El seu debut serà el 3 de desembre a casa contra el Peñas d’Osca.


Gestió del talent: tendències i recomanacions per Anna Navarro Schlegel - Campus Garrotxa\nGestió del talent: tendències i recomanacions per Anna Navarro Schlegel\nAnna Navarro Schlegel ha estat fins ara la vicepresidenta del Global Portfolio-to-Market a NetApp dirigint diversos equips, entre els quals s'inclouen els de globalització empresarial, enginyeria informàtica i solucions de cartera de productes. Ha treballat al sector tecnològic a Silicon Valley durant més de 20 anys i ha liderat equips a Cisco, VMWare, Xerox i Verisign. També és Global Executive Sponsor de l'organització Women in Technology, on té com a objectiu fomentar el desenvolupament de dones líders en el sector tecnològic. Ha aparegut recentment a la portada de la revista Analytics Insight com una de les deu dones més influents del sector tecnològic.\nEl passat mes de maig vàrem tenir l'oportunitat d'entrevistar Anna Navarro i li vàrem demanar sobre el talent, Com s'identifica i es capta? Com es gestiona el talent individual en benefici del col·lectiu? En una conversa, Anna explica què és per a ella el talent, com captar-lo, desenvolupar-lo i gestionar-lo per aconseguir equips eficaços i innovadors en àmbits econòmics, empresarials i tecnològics.\nQuè és el talent i com s'identifica?\nAvui dia es parla molt del talent però, sabem definir exactament què és i per a què el volem? Hi ha molt de talent, però captar-lo requereix de temps i dedicació. En primer lloc, a l'hora de reclutar una persona, les organitzacions han de tenir molt clar quin tipus de perfil requereixen exactament. Anna aconsella que sempre s'han de respondre dues preguntes bàsiques: aquella persona té el what (què) i el how (com)?\nA l'hora d'identificar el talent és molt útil (sempre que sigui possible) demanar referències. És un bon complement dels currículums i les entrevistes. Durant el procés d'identificació i captació del talent també és fonamental treballar conjuntament amb la persona que serà el/la mànager o responsable per conèixer amb més detall quines són les seves necessitats i poder comptar també amb la seva avaluació de les candidatures.\nAnna també emfatitza molt en la importància de garantir la diversitat en els equips. És un nou element que (afortunadament) cada vegada té més pes. Està demostrat que els equips amb diversitat aconsegueixen millors resultats, treballen millor i són més competitius. Afirma Anna.\nUn altre element a tenir molt en compte són els valors de les persones. Aquest és un punt clau que marca realment la diferència. Una persona pot aprendre determinades habilitats tècniques, en canvi, amb els valors no passa el mateix. Els valors donaran informació necessària per saber si aquella persona s'adaptarà millor, o no a l'organització, si encaixa amb el perfil que es busca i amb l'equip.\nConsells per a desenvolupar el talent\nAnna comenta que una de les eines que més es fan servir als Estats Units és el debat. És molt enriquidor, ja que és una forma molt efectiva de cultivar el talent i de compartir experiències. Un gran nombre d'organitzacions també compten amb programes de formació molt sòlids per certificar i millorar les habilitats dels/les col·laboradors/es. És també una forma de mantenir a l'equip actualitzat i amb idees fresques. De fet, tal com ho explica l'Anna, els joves que s'incorporen al món laboral cada vegada tenen més interès en les oportunitats formatives que tindran.\nUna molt bona pràctica per desenvolupar a les persones, en general, i contribuir a la seva motivació són les reunions trimestrals amb el mànager (també conegudes com a one-on-one). La cultura del feedback s'ha d'anar implementant i fomentant arreu. Provoca que les persones se sentin més involucrades amb el lloc de treball i a detectar i treballar els punts de millora. És una eina molt potent, però també s'ha de fer amb molta consciència per part del mànager i s'han de controlar bé les tècniques de com mantenir aquest tipus de conversa i com donar el feedback. Fomentar la conversa, parlar amb transparència, confiança i respecte. Preguntar al col·laborador la seva perspectiva sobre temes en concret, per exemple, què has après d'això? Quines oportunitats hi veus? Quin seria el següent pas que faries? És una forma més orgànica i humana de conèixer la realitat de les persones, els seus patrons i conèixer quina és la millor forma d'ajudar-les. Convidar a la reflexió i sempre amb molt de respecte. Destaca Anna\nPel que fa al talent més jove, Anna comenta que des de Netapp, per exemple, va notar que tenen una perspectiva molt diferent com a generació. És una generació que vol anar molt ràpidament i aconseguir objectius en poc termini. Això freqüentment entra en conflicte amb determinats sectors i/o projectes necessiten anys de dedicació i treball continu. S'han de buscar maneres de mantenir aquest talent motivat perquè volen estar en constant aprenentatge i moviment. Anna explica que una de les estratègies que s'utilitzen per mantenir motivats als/les més joves és que participin a programes de rotació interna i a reunions més estratègiques perquè coneguin millor la realitat de l'organització i des de diferents perspectives.\nAnna apunta que, tot i existir diferents formes de gestionar el talent, cada empresa ha de tenir molt clar quins són els seus objectius i que han de fer les persones que hi treballen per aconseguir-los. Tot depèn de l'estratègia de cada organització.\nGestió i creixement del talent a la Garrotxa\nPer últim, Anna apunta que la Garrotxa és un territori amb molt de potencial i propici per desenvolupar el talent. Arreu hi ha persones emprenedores. El més important, sigui on sigui, és motivar i treballar amb el talent, que tinguin l'oportunitat de col·laborar entre ells i amb les diferents institucions. El Campus Garrotxa és l'espai que ha de propiciar aquestes sinergies. Un espai per col·laborar, aprendre i ajudar.\nEl llibre recomanat per Anna Navarro Schlegel és...\nAnna recomana a totes aquelles persones interessades en la gestió de talent dins les organitzacions el llibre Las cinco disfunciones de un equipo de Patrick Lencioni.\nPer veure l'entrevista sencera clica aquí.\nPasseig de l'Escultor Miquel Blay, 6\nDe dilluns a divendres de 15 a 19 h\n©Campus Garrotxa | Política de privacitat | Avís legal\nenvelope-oclock-omap-marker linkedin facebook pinterest youtube rss twitter instagram facebook-blank rss-blank linkedin-blank pinterest youtube twitter instagram


En els dinars i sopars nadalencs particulars el màxim seran deu persones i els majors de sis anys s'han de fer un test d'antigen - Poble Andorrà\nEn els dinars i sopars nadalencs particulars el màxim seran deu persones i els majors de sis anys s’han de fer un test d’antigen\nEls restaurants que vulguin augmentar la Nit de Cap d'Any a deu persones per taula i tancar a les tres de la matinada també hauran de demanar llavors tests d'antigen negatiu als clients\nJoan Martínez Benazet en la roda de premsa.\nJoan Martínez Benazet ha explicat que per aquestes vacances nadalenques hi ha tot un seguit de mesures que entraran en vigor el dia 22. Es farà un cribatge aquesta setmana als infants escolaritzats. Es recomana que durant aquestes festes els infants que facin activitats extraescolars es facin dos tests d’antigen setmanals. Els pares i mares que vulguin es poden quedar els nens a casa i no comptarà com absentisme escolar.\nEs recomana que se suspengui els sopars o dinars d’empresa. Per a la nit de Cap d’Any, en els restaurants es podran fer taules de fins a deu persones i allargar l’horari fins a les tres de la matinada, però si es vol aplicar aquest canvi serà obligatori que tots els comensals portin un test d’antigen negatiu certificat. El que no vulguin ampliar capacitat i horari continuarà sent fins a la una de la matinada i sis persones per taula.\nEn els habitatges que es facin festes particulars durant aquestes festes el màxim serà de deu persones i els assistents, majors de sis anys, s’han de fer un test d’antigen.\nEl vídeo del comú de Canillo sobre com fer-se els autotests d'antígens (on especifiquen detalls de la recollida dels tests)\nMolt be!! Bones mesures\nAl Martínez només li cal xapa de xèrif\nPenseu que els 4 mangantes del pais,compliran aixo???Les festes privades dels 4 capitalistes corruptes del pais,seran de mes de 10 pax…\nAqui com a espanya,les lleis estan fetes per tots,pero no es el mateix per a tots.\nAndorra,pais corrupte i el que em porti la contraria,es per que forma part de la corrupcio\nConveni entre Unicef i el Col·legi de Dietistes i Nutricionistes d’Andorra per promoure una alimentació nutritiva entre els infants


Sense el tècnic Vicente Moreno, positiu per covid\nRaúl de Tomás va estar poc inspirat en l’estrena de l’Espanyol\nL’Espanyol va obrir la preparació de la tornada a Primera amb una derrota contra la UD Las Palmas, un altre equip acabat d’ascendir, en un amistós a Marbella. El conjunt blanc-i-blau, sense cap cara nova –manté el mateix bloc de la temporada passada–, no va poder comptar amb el tècnic Vicente Moreno, de baixa per covid a Barcelona, una de les cinc que ha patit des de l’inici de la pretemporada.\nEl conjunt blanc-i-blau, gris i espès, va pagar la falta de ritme i de fluïdesa en el joc. Tot i així, va disposar de dues bones ocasions al primer temps, de Fran Mérida en un xut de falta (13 m) i en una rematada de cap de Dídac (24 m) a centrada d’ Embarba.\nEl gol canari va arribar en una badada de la defensa perica. Aridai va filtrar una passada entre els centrals a Mujica, que batia Diego López amb un xut sec (81 m). Tres minuts després va poder empatar Wu Lei sol davant Raúl, però el porter li va endevinar la intenció


Incendis.- Protecció Civil alerta per risc elevat a la meitat nord de la Península i a Balears\nActualizado 18/8/2009 20:25:33 CET\nInformen que el nord de Mallorca presenta un risc "molt elevat" d'incendis forestals\nProtecció Civil va alertar avui que demà el risc meteorològic d'incendis forestals serà elevat, especialment en la meitat nord peninsular i a Balears. En concret, les províncies amb més risc són Lleó, Zamora, la confluència d'aquestes amb Ourense i Lugo, Sòria, Segòvia i Salamanca.\nAlhora, també estan en alerta el nord de Palència i zona central de Burgos, el nord-oest de Càceres, Guadalajara, Conca, Albacete, Navarra, La Rioja, Vitòria, el sud de Terol, oest d'Osca i nord de Saragossa, oest de Castelló i València, Barcelona i Girona. A més, informen que el nord de Mallorca presenta un risc "molt elevat".\nActualment la Unitat Militar d'Emergències (UME), del Ministeri de Defensa, té desplegats 120 militars del Batalló V (Lleó), col·laborant en les tasques d'extinció de l'incendi forestal de nivell dos en Boca de Huérgano (Lleó), amb 12 autobombes i quatre nodrisses, juntament amb la resta de vehicles de comandament i suport fins a un total de 43 vehicles.\nPer la seva banda, el Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural i Marí a les 12.30 hores del dia d'avui també es trobava actuant a l'incendi de Boca de Huérgano (Lleó) amb dos avions amfibi, dos Brigades de Reforç d'Incendis Forestals (BRIF-A), amb dos helicòpters dotats amb helibalde, un helicòpter bombarder i una unitat mòbil de meteorologia.\nA més, està intentant controlar l'incendi de Pobla de Lillo (Lleó) amb un helicòpter bombarder i el de Laza (Ourense), que fins i tot continua actiu, fins on han traslladat una BRIF-A i dos helicòpters dotats amb helibalde. Altres equips del Ministeri es troben en els focs, ja controlats, de Figueruela de Dalt (Zamora) i Vilardevos (Ourense).


IB3N | Les empreses nàutiques de Menorca aposten per amarraments amb més d'un propietari\nIB3 Notícies > menorca > Les empreses nàutiques de Menorca aposten per amarraments amb més d’un propietari\nLes empreses nàutiques de Menorca aposten per amarraments amb més d’un propietari\nConsideren un error que hi hagi de tenir un sol titular, tenint en compte la gran demanda i la manca de punts existents\nEl sector nàutic de Menorca aposta per la multipropietat dels amarraments. Consideren un error que cada amarrament hagi de tenir un sol titular, tenint en compte la gran demanda que hi ha i la manca de punts existents. Ho ha explicat el president de l’Associació Menorquina d’Empreses Nàutiques, Justo Saura. En una entrevista a IB3 Ràdio, defensa una canvi en la gestió dels amarraments per evitar, en la mesura del possible, que aquests passin molts dies buits, com, diuen, succeeix actualment. Per això, col·laboren amb l’administració per mirar de resoldre aquesta qüestió i donar sortida a la gran demanda existent, amb llistes d’espera interminables que no hi ha manera d’escurçar.\nLa situació actual és el resultat de la manca de creació de nous amarraments. En els darrers 20 anys se n’han habilitat 89 i la meitat existent es distribueix en instal·lacions temporals. Dels 4.000 que hi ha disponibles, poc més de mil són boies fora dels ports, és a dir, a cales del litoral, i 630 a pantalans de temporada.


Altmetrics: explorant diferents tipus d'impacte de la recerca a les xarxes socials\nConeix eines per analitzar l'atenció i la visibilitat de la investigació a xarxes socials, portals de revistes o blogs.\nEl 10 de maig l'investigador Rodrigo Costas, del Centre for Science and Technology Studies (CWTS), i Neus Milán, bibliotecària de suport a la recerca, van impartir un taller sobre bibliometria alternativa adreçat als equips editorials de les revistes acadèmiques, a la comunitat investigadora i al personal de suport a la recerca de la UOC.\nLa sessió tenia com a objectiu presentar les possibilitats que ofereixen aquests indicadors, posant en pràctica l'enfocament proposat per Rodrigo Costas durant el IX Seminari d'Edició Científica de la UOC. Els participants van explorar de primera mà com fer l'extracció, recollida i anàlisi de diferents tipus de conjunts de dades amb les eines Altmetric Explorer i el programari lliure VOSviewer.\nAmb motiu de la celebració del taller, et recomanem algunes eines per analitzar les mètriques alternatives. Si ets per exemple investigador o investigadora, et permetran analitzar l'atenció que han rebut els teus articles a la xarxa o, com a comunicador, definir noves estratègies de divulgació científica.\nCom es pot treure profit de la bibliometria alternativa?\nRecull les dades altmètriques\nEn l'actualitat hi ha moltes eines que recopilen dades de la interacció de la producció científica als mitjans socials i et permetran conèixer en temps real la teva visibilitat. Algunes són gratuïtes i d'altres ofereixen funcionalitats només sota subscripció.\nUna de les eines més reconegudes i completes és Altmetric.com, que disposa d'una versió de pagament (Almetric Explorer) i també s'integra en altres programaris gratuïts com Webometric Analyst, desenvolupat pel grup de recerca Statistical Cybermetrics Research Group.\nWebometric recupera dades altmètriques mitjançant el DOI (o PubmedID) i en concret, el nombre de mencions a mitjans socials com blogs, notícies, Twitter, Reddit, Facebook, Pinterest, Wikipedia i el nombre de lectors a Mendeley i a CiteULike.\nPots baixar-te l'eina i pujar-hi les dades d'un arxiu de Web of Science (WoS) o de Scopus seguint aquestes instruccions. Aquestes dades t'ajudaran a identificar la publicació més tuitejada, la que més mencions ha rebut als blogs o la més esmentada als mitjans de comunicació digitals.\nAnalitza les dades\nEn aquesta segona fase pots utilitzar l'aplicació gratuïta VOSViewer, desenvolupada pel Centre for Science and Technology Studies (CWTS), originalment creada per elaborar mapes de citació bibliomètrica. T'ajudarà a interpretar les diferents mètriques alternatives i les relacions que s'estableixen entre els diferents nodes que conformen les xarxes semàntiques de la literatura científica. Pots seguir els passos descrits en aquest manual.\nLes bibliometries alternatives o altmetrics obren un nou camp de possibilitats per explorar les interaccions entre els agents socials que conformen l'ecosistema de la comunicació científica i acadèmica. Així és possible observar els focus d'atenció científica que s'estableixen a les xarxes socials més enllà de l'esfera estrictament acadèmica.


La participació a Catalunya puja més de 3 punts fins a les 18 hores\nCatalunya registra una participació del 56,6% a les 18 hores, amb la pujada més pronunciada a la província de Barcelona, que creix gairebé 4 punts respecte al 2011\n20/12/2015 - 18:31h\nCom s'esperava, en aquestes eleccions generals del 20-D els catalans estan anant a votar més que el 2011. Segons el segon avanç de participació provisional, el 56,6% dels electors hauria acudit ja al seu col·legi, 3,4 punts més que a la mateixa hora de 2011, quan ho havien fet el 53,2%.\nSegons aquesta dada, la major afluència als col·legis s'hauria produït en les hores centrals del dia, ja que la primera dada de participació havia marcat el 35,3% unes dècimes per sota del 2011.\nTotes les províncies han registrat pujades, però la que més puja és la de la Barcelona, amb gairebé 4 punts de pujada, passant del 53,8 del 2011 al 57,5% aquest diumenge. La segona pujada més important es troba a la circumscripció de Girona, amb una pujada de 3 punts, fins a arribar al 54,9. A Tarragona la pujada és de 2,5 punts, arribant al 54,5% a les 18 hores. Finalment, a Lleida la participació augmenta un punt i mig, dels 49,6 al 51%.\nA la ciutat de Barcelona el creixement és tan acusat com a la seva província, amb una pujada de gairebé 4 punts, dels 54 als 57,7%. Per districtes, el que més creix és Sant Andreu, amb una pujada de 5,1 punts, mentre que Sarrià-Sant Gervasi és on menys puja, amb un creixement d'un punt.


Nyus i zebres, en la seva migració anual buscant aigua i menjar, han de travessar dos rius, el Grumeti i el Mara. Atrinxerats, famolencs, silenciosos i pacients, els cocodrils esperen la seva arribada.\nInclou El espectáculo de la Tierra: El planeta dibujado: Mentre l'interior d'Austràlia s'ha cobert de taques pàl·lides, obra d'uombats, a la selva verda tropical del Congo, una increïble reunió d'elefants ha creat una clariana. A més, a l'Amazones, els girs del riu i les seves voltes han fet una llar per a manatís rehabilitats.\nVersalles, los desafíos del Rey Sol (II)\nVersalles formava part d'un projecte polític. Va ser un centre de poder i de plaer, però també de ciència, un lloc d'experimentació i un laboratori científic. El rei volia regnar associant la ciència i la tecnologia a les obres públiques del seu regnat.\nMañanas de cine: ¡Desenfunda!\nUn expresidiari, exmembre de la banda de Jesse James, es veu embolicat en una baralla en la qual es comet un assassinat del qual és acusat. És perseguit per la justícia, però escapa i es refugia en una habitació d'un hotel, prenent com a ostatge una actriu.\nMoltes persones anònimes relaten, pels seus coneixements, l'art de banquets, festes i celebracions reials en l'època de Maria Antonieta. A més, la Julie prepara tres receptes: sopa de colomins amb pèsols, pain perdu i flam de rap amb tomàquet.\nInclou Arsenal animal i El año de la naturaleza canadiense: Verano: L'estiu és una estació d'extrems per a la vida salvatge del Canadà, és la més curta però també la més canviant. La calor del sol atreu nous visitants, per a alguns significa abundància, per a altres és una època de desafiaments. A més, les cries nascudes a la primavera tenen moltes coses per aprendre.\nLa Julie redescobreix el novel·lista, dramaturg i cineasta francès Marcel Pagnol. Per fer-ho,, viatja als turons provençals, al peu del Garlaban, que va inspirar tota l'obra de Pagnol. El menjar és omnipresent en la seva obra: el guisat de pop, la bullabessa de Màrius, la broqueta de tord i les navettes.\nEl programa entrevista l'escriptora María Dueñas, que presenta Sira, la segona part de la novel·la El tiempo entre costuras. A més, també es compta amb l'escriptor Javier Cercas, que mostra el que significa publicar una novel·la de gran tirada, i es parla de la relació entre la literatura i la moda amb Txell Miras i Charo Mora.\nSudáfrica: encuentros inolvidables\nRichard Wiese explora la part més salvatge del llegendari Parc Nacional Kruger de Sud-àfrica, on es troba amb elefants, lleons i girafes. A més, s'endinsa en la sabana per veure l'esquiu rinoceront blanc i visita una vila a Makuleke.\nEl Museo de la Tortura y el laberinto más grande de España\nLa col·lecció etnogràfica de Sant Andrés de Valdelomar és la primera parada d'aquest viatge per a la Marta i el Touri. A més, descobreixen les curiositats del romànic eròtic i coneixen l'únic habitant d'Otero del Monte. Més tard, visiten el Museo de la Tortura de Santillana i entren al laberint més gran d'Espanya.\nGalicia: de la comedia y las costumbres\nEn aquest nou episodi, Teté Delgado guia Goyo i el seu amic Jaime per l'humor i els costums de Galícia. Santiago de Compostel·la i la Corunya són les ciutats triades per explorar, tant de dia com de nit, la millor comèdia gallega. A més, Goyo i Teté es retroben amb Roberto Vilar, un dels presentadors més coneguts de la televisió gallega. Més tard, tots tres comparteixen pop, anècdotes i curiositats molt divertides. Posteriorment, l'actor Carlos Blanco és un altre dels convidats a xerrar amb Goyo sobre les intencions amagades i l'humor esmolat que caracteritza els gallecs. Finalment, la nova generació de còmics i la que més triomfa a les xarxes també té el seu lloc al programa. David Amor, Rafa Durán i la youtuber Carolina Iglesias expliquen a Goyo com el seu tipus d'humor ha aconseguit triomfar per tot el país.\nInclou El pueblo contra el agente naranja\nEl programa dedica un monogràfic a Toni Serra, figura imprescindible en el panorama del videoart espanyol, que va morir inesperadament el novembre de 2019 quan estava a punt de viatjar a l'Iran per acabar de gravar la seva nova pel·lícula Asemanastán.\nEl altar del holocausto. Programa que recull l'actuació en directe d'artistes del panorama musical espanyol i llatí.\nInclou El secreto de las momias de animales\nMaestros del agua. presas y canales\nUn viatge en el temps i l'espai després dels passos dels enginyers que, intentant dominar l'aigua, van construir canals, dics i preses que van transformar la història de la humanitat en redissenyar el paisatge del planeta i facilitar una revolució comercial.\nLa Julie convida a descobrir un país imaginari, Rabelasia, un país de bon menjar, vins fàcils de beure i una cultura alegre, que se situa al voltant dels llocs on va néixer i va viure a la fi del segle XV l'humanista François Rabelais, a Indre i Loira.\nA tots els continents, l'habilitat dels animals en el combat cos a cos pot marcar la diferència entre la vida i la mort al camp de batalla de la natura. En aquest episodi, es mostra com utilitzen les seves armes físiques alguns animals, com el uapití, el bisó o el cangur.


Selecció de rècord blaugrana | FCBarcelona.cat\nSelecció de rècord blaugrana\nSi bé és un fet que el segell culer està present en el joc de la selecció espanyola, en el partit contra Alemanya les xifres van fer palesa aquesta dada més que mai. Set blaugranes van formar en l’onze inicial, una xifra rècord en aquest Mundial.\nSense cap mena de dubte, el d’aquest dimecres serà recordat com el partit en el qual el combinat espanyol assolia l’accés a la final d’un Mundial per primera vegada a la seva història. Al mateix temps, es tindrà present que el seleccionador Vicente del Bosque va apostar de sortida per un onze inicial amb un nombre destacat de barcelonistes, un total de set. En definitiva, més de la meitat de la selecció espanyola va estar integrada per jugadors del conjunt dirigit per Josep Guardiola.\nEs tracta de l’alineació amb més jugadors titulars d’un mateix equip en les semifinals d’un Mundial dels últims 40 anys. Cal ressaltar també que es tracta de la tercera ocasió en la qual set jugadors d’un mateix conjunt participen d’inici en la penúltima ronda d’una Copa del Món. Abans, concretament l’any 1934, Txecoslovàquia havia comptat amb set jugadors de l’Slavia de Praga, mentre que al 1970 l’Uruguai sortia d’inici amb set futbolistes del Nacional.\nDos precedents amb vuit jugadors\nNomés existeixen dos casos en la història del Mundial de futbol amb un nombre més elevat –concretament vuit- de jugadors d’un mateix equip en una selecció. El primer va tenir lloc l’any 1970, en el qual la selecció de l’Uruguai va formar amb 8 jugadors del Nacional de Montevideo. L’altre es va donar l’any 1986, quan la selecció de la Unió Soviètica va comptar amb 8 jugadors del Dinamo de Kíev.\nTots els convocats, menys Valdés\nEn el cas del partit contra Alemanya, van ser titulars tots els jugadors del FC Barcelona convocats pel seleccionador per a aquest Mundial, amb l’excepció del porter Víctor Valdés. D’aquesta manera, Puyol, Piqué, Xavi, Iniesta, Busquets, Pedro i Villa –en el cas d’aquest últim, cal apuntar que a instància de la FIFA és jugador del València, tot i haver estat presentat oficialment com a jugador del Barça- tenyien el combinat espanyol de blaugrana.\nEstil i gols en clau barcelonista\nAmb tots ells sobre el terreny de joc i en un partit tan decisiu com una semifinal, Vicente del Bosque va deixar molt clara la seva aposta per l’estil que representen els jugadors de la Masia, de la qual hi havia sis representants en l’equip que va saltar al camp des de l’inici. Però no només la fórmula de com jugar té una clara empremta culer. De fet, tots els gols de la selecció espanyola porten la firma d’un jugador del Barça. Mentre Villa suma cinc gols, Iniesta en porta un –contra Xile- i Puyol un més, fet que va donar al combinat espanyol el bitllet per a la final del Mundial.\nLa premsa internacional se’n fa ressò\nLa influència del joc del Barça en la selecció espanyola i l’efectivitat dels jugadors del conjunt dirigit per Josep Guardiola és comentada aquest dijous en alguns mitjans de comunicació internacionals. Aquest és el cas de ‘ The New York Times’ , que apunta com el combinat espanyol compta amb un nombre elevat de jugadors del millor equip de la Lliga, el FC Barcelona. També el ‘Telegraph’ se’n fa ressò, que d’entre molts altres continguts relacionats amb el partit, en destaca la figura de l’autor del gol, Carles Puyol.\nL'onze inicial de la selecció espanyola, amb set jugadors barcelonistes. Fotos: www.fifa.com\nTambé set blaugranes al Mundial del 1994\nAquesta no és la primera vegada, però, que la selecció espanyola juga amb set jugadors del FC Barcelona en el seu onze inicial. I és que ara fa setze anys, al Mundial dels Estats Units, el combinat que llavors dirigia Javier Clemente, en els quarts de final contra Itàlia, ja va comptar amb set jugadors barcelonistes en el seu equip d’inici. Es tractava de Zubizarreta, Ferrer, Abelardo, Nadal, Sergi, Goikoetxea i Bakero.\nEn un partit en què la selecció espanyola va acabar perdent per 2-1, Julio Salinas substituïa Sergi en el minut 60 de partit, un canvi que va mantenir els set blaugranes sobre el terreny de joc.


Quasi un terç dels municipis valencians tenen incidències extremes de Covid-19 - À Punt\nQuasi un terç dels municipis valencians tenen incidències extremes de Covid-19\nUn total de 19 poblacions ha sumat més de 50 positius durant el cap de setmana.\nUn dels carrers de Vila-real, localitat on s'han detectat 86 nous contagis des de divendres passat\n22 de desembre 2020 - 19:27\nL'impuls que ha donat el pont de desembre a la pandèmia a les comarques valencianes es veu cada setmana més reflectit en les dades municipalitzades que publica periòdicament la Generalitat. L'última actualització, d'aquest dimarts, recull l'evolució del cap de setmana i eleva a 177 les poblacions amb incidència acumulada superior als 250 casos per cada 100.000 habitants a catorze dies, un dels indicadors de risc extrem que contempla el Ministeri de Sanitat (divendres passat n'eren 149). És pràcticament un terç de totes les localitats que hi ha a la Comunitat Valenciana i, d'aquestes, 61 estan per damunt de 500 positius.\nLa situació epidemiològica s'agreuja de manera pràcticament generalitzada a tot el territori a mesura que passen els dies. Des de divendres s'han detectat casos nous en 285 municipis, més de la meitat del total. I, d'eixos, dèneu n'han sumat una cinquantena. Com és previsible per la població que té, la ciutat de València acumula quasi el 19% dels positius dels últims quatre dies, 923, i no aconsegueix abaixar la incidència, que frega els 300 casos per cada 100.000 habitants. Li segueixen les altres tres grans ciutats, on també empitjora la corba epidemiològica: Alacant (269 positius), Elx (264) i Castelló de la Plana (110).\nEl rànquing d'incidència l'encapçala el Verger, on la pandèmia presenta l'evolució més preocupant. La incidència acumulada a catorze dies en aquest xicotet poble de la Marina Alta, que no arriba a 5.000 habitants, es multiplica per més de deu en només set dies: s'ha passat de 237 contagis per cada 100.000 habitants dimarts passat, a 2.565 en l'última actualització. Durant el cap de setmana les autoritats sanitàries han notificat 79 positius, xifra que situa el municipi com el sisé amb més casos detectats de tota la Comunitat Valenciana en aquest període, només per darrere de les quatre grans ciutats i Vila-real. La major part dels nous casos estan relacionats amb un brot en una residència del municipi.\nL'Ajuntament ja havia suspés totes les activitats previstes al poble per al passat cap de setmana i també ha cancel·lat preventivament les esportives en instal·lacions municipals fins al 7 de gener de 2021, segons informava aquest dilluns a través de Facebook.\nLa capital de la Marina Alta, Dénia, està precisament entre les poblacions superiors a 40.000 persones que presenten pujades d'incidència més rellevants, en sumar 45 casos durant el cap de setmana. La que més preocupa és Vila-real (Plana Baixa), on els positius creixen de manera sostinguda des de fa més d'un mes. Amb 86 nous contagis, és la que té l'indicador més alt d'incidència acumulada i ja supera els 500 cada 100.000 habitants. Altres ciutats rellevants que sumen una xifra significativa de casos són Alzira (74), Gandia (67), Torrent (67), Sagunt (66), Elda (60) o Alcoi (53).\nLa situació continua agreujant-se també a Xàtiva i Benicarló, on el virus segueix propagant-se de manera descontrolada. Aquest últim municipi frega ja els 900 positius per cada 100.000 habitants i ha notificat més d'un centenar d'infeccions des de dimarts passat. A la capital de la Costera la incidència acumulada en els últims catorze dies se situa en 780, després de sumar 69 positius durant el cap de setmana. L'empitjorament de la pandèmia ha obligat el govern local a reintroduir noves restriccions sanitàries, que entraren en vigor el 17 de desembre. La consellera de Sanitat, Ana Barceló, es va reunir aquest dilluns amb l'alcalde, Roger Cerdà, per a analitzar si calen més mesures, com ara un confinament perimetral del municipi, que, de moment, no es contempla.\nUn altre punt negre de la Costera és Canals, un municipi de més de 13.000 habitants i on en només una setmana s'han multiplicat per tres els casos arran d'una festa que es va celebrar el passat 7 de desembre, durant el pont de la Puríssima. La incidència acumulada dels últims catorze dies supera els mil positius per cada 100.000 persones.\nEl virus empitjora també a Xest (Foia de Bunyol), i Aiora (Vall de Cofrents-Aiora), dos municipis on viuen menys de 10.000 persones i que presenten incidències extremes superiors al miler de casos per cada 100.000 habitants. En els darrers set dies han registrat 102 i 25 casos, respectivament.


El Pacte local pel renaixement acorda destinar 30.000 euros per a donar suport a iniciatives d'escoles d'estiu que faciliten la conciliació a les famílies - Ajuntament de Vila-real\nEl Pacte local pel renaixement acorda destinar 30.000 euros per a donar suport a iniciatives d'escoles d'estiu que faciliten la conciliació a les famílies\nEl Pacte local pel renaixement ha aprovat en la seua reunió d'aquesta setmana noves accions per a la revitalització econòmica i social de la ciutat, que ajuden a pal·liar els efectes de la COVID-19. Entre els acords adoptats amb el suport de tots els grups polítics municipals destaca una dotació de 30.000 euros per a donar suport a les activitats com ara campus o escoles d'estiu que organitzen escoles infantils i altres entitats o empreses de la ciutat, amb la finalitat de facilitar a les famílies la conciliació durant aquests mesos. Així ho ha explicat el coordinador de la taula de treball del Pacte local pel renaixement de Vila-real, Xus Madrigal, que ha assegurat que "de moment s'hi ha acordat destinar aquests 30.000 euros, però aquesta quantitat seria ampliable en cas que fora necessari". L'objectiu de la mesura és que aquestes activitats tinguen un menor cost per a les famílies i al mateix temps ajudar la reactivació econòmica del municipi.\nCal recordar que alcalde de Vila-real, José Benlloch, ja va anunciar que la decisió de l'Ajuntament de no organitzar aquest estiu els programes municipals de temps lliure infantils i juvenils com ara l'Aplec d'Estiu o l'Escola Esportiva "no implica que no col·laborem i ajudem, com ens vam comprometre, a les escoles infantils i altres entitats en les seues iniciatives per a facilitar a les famílies la conciliació". Encara que l'Ajuntament "ha optat per no promoure les escoles d'estiu municipals perquè, amb els nostres recursos i donada la situació actual per la crisi sanitària, no tenim possibilitat de gestionar-les en temps i en igualtat de condicions d'accés per a tots i totes, sí que volem col·laborar en el fet que entitats de la ciutat puguen desenvolupar en la desescalada accions òptimes així com ajudar les famílies a conciliar la vida familiar i laboral".\nD'altra banda, la taula de partits ha donat llum verda a destinar 15.000 euros per a la campanya de suport a l'oci nocturn 'Queda't de festa al poble', que es realitzarà en col·laboració amb els locals de la ciutat i pretén ajudar aquests establiments a recuperar l'activitat després d'aquests mesos de paralització per la pandèmia. Madrigal explica que l'aportació municipal se substanciarà en una campanya de promoció i diferents accions de dinamització.\nFinalment, també en matèria de suport a l'economia local, tots els grups han aprovat la compra de 9.000 bons del pàrquing de la plaça Major, amb un cost total de 3.000 euros, que es distribuiran entre els comerços de la ciutat perquè "els establiments puguen repartir-los entre els clients i facilitar-los una hora gratuïta d'aparcament, com una manera d'incentivar el consum en la localitat".\nL'edil d'Economia ha destacat de nou "la bona predisposició de tots els grups municipals en aquesta taula del Pacte local pel renaixement que, en les diferents reunions, ha distribuït la partida de 500.000 euros en mesures per a pal·liar els efectes de la pandèmia" i s'ha mostrat confiat a "poder continuar treballant tots units en aquesta mateixa línia".


Poly Klyn, o com els lavabos poden irrompre en els espectacles\nL’empresa terrassenca supera el concurs, i es diversifica i surt als mercats internacionals\nEls sanitaris portàtils de Poly Klyn es poden veure al Primavera Sound, al Sónar, en una festa major local i en alguna obra de rehabilitació urbana en qualsevol ciutat. El que pocs s’imaginen, però, és que, a més de les cabines més típiques amb què s’identifica l’empresa, Poly Klyn també estava darrere dels sanitaris d’aparença luxosa que es van instal·lar al Palacio Real de Madrid per atendre els centenars de personalitats durant la coronació del rei Felip VI. La diversificació cap a diferents segments i necessitats és part de l’estratègia de l’empresa, que afronta una nova etapa, o gairebé pot dir-se una nova vida, després de superar l’any passat el concurs de creditors (antiga suspensió de pagaments).\nL’època daurada de Poly Klyn va arribar de bracet de la bombolla immobiliària. Centenars d’obres equivalien a centenars de sanitaris llogats, però les factures van començar a endarrerir-se i es van transformar en impagaments amb el sotrac que van patir moltes constructores. La companyia terrassenca va estar a punt de desaparèixer engolida pels deutes i per la caiguda en picat de l’activitat i l’ensorrament dels preus. Va acabar presentant concurs l’any 2011 i, sortosament, el va superar l’any passat. Els efectes de la crisi, però, seran visibles durant força temps: la facturació s’ha ensorrat un 66%, fins als 3,6 milions, quan el 2007 es va arribar al pic dels 10,7 milions, explica el director general de l’empresa, Marc Miquel, en una entrevista a l’ARA. En conseqüència, la plantilla també es va retallar, dels 150 empleats als 40 que treballen avui a l’empresa. “Hem reconstruït la companyia després de tocar fons, de no tenir suport financer i d’haver de tornar a guanyar-nos la credibilitat de tothom”, assegura Miquel.\nMalgrat el daltabaix, Poly Klyn no tan sols no ha desaparegut sinó que s’ha mantingut com el líder del mercat a Catalunya i al conjunt de l’Estat, on la competència està molt atomitzada. “Som en tots els grans festivals, en grans esdeveniments esportius, a la zona VIP durant un visita com la del Papa i en una infinitat de festes majors”, repassa el director general. Els punts forts de l’empresa passen sobretot per l’experiència acumulada i per un tret distintiu com és que Poly Klyn concentra tot el procés, des del disseny i la fabricació fins a la venda i el lloguer dels seus sanitaris. Aquest contacte amb el client ajuda a millorar, perquè l’empresa sap què és el que no funciona: “Hem fet un nou sanitari sense punts d’unió, és a dir, sense juntes on es puguin acumular residus i que compliquen la neteja a cop de mànega de la cabina”, diu Miquel a tall d’exemple.\nL’empresa té bones perspectives de futur. Aquest any espera tancar amb una facturació de 4 milions d’euros, un 8% més que el 2013. La majoria dels ingressos han arribat a l’estiu, que és quan es concentren els grans esdeveniments i el 70% de la facturació de l’empresa. Aquest any s’han estrenat al Canet Rock i en un parell de festivals de música més en diferents punts d’Espanya.\nEn paral·lel amb la recuperació en l’àmbit més tradicional, el del lloguer d’equips, l’empresa treballa en la diversificació i en la conquesta de mercats internacionals, en aquest cas, a través de la venda d’equipaments a diferents clients. Un és l’exèrcit, per al qual ja treballen en el cas d’Espanya, el Marroc i algun altre, explica Miquel. Però el camp estratègic en què Poly Klyn pot tenir molt a dir, afegeix, és en l’enviament de material quan es donen situacions excepcionals (emergències, desastres naturals, etc). El repte, reconeix el director general de l’empresa, és guanyar prou capacitat financera per tenir estoc de producte, perquè aquest tipus de comandes no avisen amb gaire antelació. De moment, la innovació en el disseny de les cabines ja va orientada a productes fàcilment transportables (han fet una nova cabina plegable), que permeten aprofitar més l’espai del contenidor portuari i que, en conseqüència, estalvien costos de transport.


La sociovergència tomba una moció de suport als afectats per les clàusules sòl | Viu Molins de Rei\nImatge del Ple Municipal amb regidors de l’oposició amb la samarreta de la PAH // Jordi Julià\nCuriosa fotografia la de l’últim ple municipal. Tots els regidors de l’oposició excepte el no adscrit vestits amb samarretes de la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca (PAH), mentre que el govern municipal (CDC i PSC) anava amb la seva indumentària habitual. El motiu és que la PAH de Molins de Rei va presentar una moció a favor dels afectats per les clàusules sòl, que va ser tombada pel vot contrari de la sociovergència. La resta de regidors, el no adscrit inclòs, van votar-hi a favor.\nLa moció, consensuada entre la PAH, la CUP, ERC, Molins Camina i Iniciativa-MES, va demanar, entre altres coses, que l’Ajuntament de Molins de Rei assessori els afectats per les clàusules sòl i, a més, signi un conveni amb el Col·legi d’Advocats. També apostava perquè el consistori faci una mostra de rebuig al decret pactat entre el PP, PSOE i Ciutadans perquè “manté una posició subordinada dels afectats envers les entitats financeres” i perquè s’organitzi una campanya institucional d’informació sobre el procés de reclamació.\nCDC va argumenar el seu vot contrari indicant que la moció demana coses que “l’Ajuntament no té capacitat de fer”, segons la regidora de Consum, Carme Madorell. “No sabem el cost de les accions que concreten i, a més, algunes no són competència de l’Ajuntament”, va assegurar. “Tal i com està escrita no la podem subscriure”, va sentenciar. “No estem demanant res que no es faci en altres Ajuntaments”, va replicar Sílvia Guillén, d’ERC. Madorell també va explicar que alguns serveis que demana la moció, com la cessió d’espais o el primer assessorament, ja es presten actualment. Tanmateix, va valorar de forma positiva estudiar signar un conveni amb el Col·legi d’Advocats.\nPer la seva banda, el PSC va denunciar que es tracta d’una moció feta perquè “el govern hi voti en contra”, en paraules del regidor d’Habitatge, Pep Puiggarí. “És una moció d’oportunitat política perquè es demanen coses que l’Ajuntament ja fa actualment”, va afegir. “El primer assessorament es fa, a tothom, des del 2013”, va exemplificar. El punt de desacord rau en què el govern municipal no està disposat a costejar els costos dels processos a tothom una vegada s’ha fet aquest primer assessorament i només vol ajudar les persones amb pocs recursos. A més, el portaveu socialista a l’Ajuntament de Molins de Rei, Xavi Paz, va defensar l’acord del PSOE amb el PP i Cs sobre les clàusules sòl. “Pactem per aconseguir avantatges pels ciutadans d’aquest país en un tema sensible”, va indicar. “L’acord obliga a que totes les entitats financeres facilitin obrir un procés als seus clients per tornar els diners, cosa que fins ara no estaven obligades”, va assegurar per defensar el pacte. “Les entitats estaran obligades a pagar tots els diners als afectats, sense quitances i amb un procés gratuït”, va afegir. “La situació està millor ara que fa quatre mesos”, va concloure.\nLes explicacions del govern no satisfan a la PAH\nRepresentants de la PAH Molins de Rei intervenint al ple municipal // Jordi Julià\nLes explicacions del PSC i CDC no satisfan la PAH\nDesprés de les intervencions dels partits polítics, la PAH va manifestar que lamentava la no aprovació a la moció. Al mateix temps, també va deixar clar que les explicacions del govern municipal no eren suficients. “El decret aprovat pel PP i els grups que li donen suport és un decret que no millora la situació de les famílies”, va argumentar un portaveu de la plataforma. “El que hi ha hagut és una sentència clara del Tribunal de la Unió Europea que diu taxativament que les clàusules sòl són nul·les, que són una estafa i que s’han de tornar els diners a tothom”, va explicar. Davant d’aquesta situació, el govern espanyol “surt per mirar de facilitar el màxim les coses als bancs perquè això els afecti el menys possible”.\nLa PAH vol mesures concretes\nD’altra banda, el regidor d’Habitatge de l’Ajuntament va tornar a mostrar el seu desacord amb que la PAH hagi decidit abandonar la Taula Local de l’Habitatge. “Crec que els perjudica més que els beneficia, però és la seva decisió i ho respecto”, va assegurar Puiggarí. La PAH va tornar a explicar els motius de la seva marxa: “La sensació que tenim és que les mocions que dicten mesures concretes no es realitzen, aquí comencen els problemes”, van argumentar. “Un exemple és la moció sobre les sancions a les entitats bancàries amb pisos buits, es va aprovar i no s’ha resolt res en concret”, van afegir. “No estem als llocs per fer bonic o perquè alguns es puguin fer un rentat de cara”, van sentenciar mateix temps que es van mostrar “disposats” a tornar a qualsevol espai de participació sempre que sigui “efectiu”.\nEtiquetes:Carme Madorell CDC CDC Molins de Rei clàusules sòl CUP CUP Molins de Rei ERC ERC Molins de Rei Francisco García Iniciativa Iniciativa - MES Molins Camina PAH PAH Molins de Rei Pep Puiggarí ple municipal ple municipal gener 2017 ple municipal molins de rei ple municipal Molins de Rei gener 2017 PSC PSC Molins de Rei Xavi Paz


Lucía Pérez ja té coreògrafa, ballarins i coristes |\nLola González s’estrena com a coreògrafa eurovisiva i tindrem una ballarina catalana a l’escenari de Düsseldorf: Cristina Domínguez\nA mesura que van passant els dies es comencen a saber més detalls de com serà l’actuació que TVE prepara per a Lucía Pérez a Düsseldorf. Després de conèixer la nova versió musical i alguns canvis en la lletra, és el moment de desvelar les sorpreses sobre la coreografia.\nTal com es rumorejava, aquest 2011 s’ha contractat una nova coreògrafa per a dirigir els ballarins que acompanyaran la gallega a Eurovisió 2011: es tracta de Lola González, molt coneguda per ser la directora del programa Fama !A Bailar! de la cadena privada Cuatro. González porta a la seva esquena una trajectòria professional avalada pels seus estudis a Nova York, Los Ángeles i Londres. I ha pensat per a Eurovisió una coreografia molt comercial, positiva i sembla ser que inclou unes passes “encomanadisses” que es faran molt populars arreu d’Europa.\nUna altra notícia que s’ha fet pública és qui seran els acompanyants de Lucía Pérez a l’escenari de l’Esprit Arena el dia 14 de maig: els ballarins i coristes Cristina Domínguez, Sandra Borrego, Amaury Reinoso, Juan Francisco Solsona ‘Nito’ i Ginés Cano.\nCristina Domínguez (Barcelona) va estudiar Dansa Clàssica a l’Institut del Teatre de Barcelona i compta amb formació en jazz, hip hop, interpretació i c cant. Ha competit en balls de saló, al musical Spamalot i ha col·laborat com a ballariana i corista en programes de televisió i amb cantants tant nacionals com internacionals.\nSandra Borrego (Madrid) ha estudiat Ballet Clàssic, Modern i Claqué i ha treballant com a ballarina en programes de televisió, musicals com Hello Dolly i Mamma Mia i també ha participat a gires amb Ana Torroja.\nAmaury Reinoso (Cuba) és un jove actor, cantant i ballarí cubà afincat a Espanya des de fa molts anys, combinant la seva presència a musicals com Fama (fent de protagonista), Cacao i acompanyant a cantants en les seves gires.\nGinés Cano (Múrcia) és un dels ballarins que ha rescatat Lola González del programa Fama, ja que ell en va ser undels guanyadors. Arrel de la seva victòria ha estat ballarí de Rihanna, Shakira o Marta Sánchez.\nJuan Francisco Solsona ‘Nito’ (Castellón) és l’altre artista sorgit de l’acadèmia de ball televisiva que dirigeix González. Compta amb un extens bagatge professional i es formà des de ben petit a Londres, Paris, Nova York, Los Ángeles i Suïssa. Ha creat un grup de ball anomenat Check it out.\nSembla que Que me quiten lo bailao serà una aposta forta de TVE, amb ballarins i coreògrafa coneguts per al públic espanyol i amb experiència internacional.


A vista d'ocell: de març 2012\nAixò són alguns pensaments, no gaire originals, que me'ls crec més o menys segons el meu estat d'ànim. Preneu-vos-els amb simpatia, si us plau.\nEls ciutadans del nostre món, es podran dividir en dues classes socials, els que viatgen, i els que no.\nVivim en la quimera que viatgem, quan només ens transportem d'un costat a un altre. Per tant, hi haurà dues classes socials, els que es transporten i els que no.\nAixò de viatjar pot resultar ben decebedor, perquè pots acabar per trobar-te a tu mateix.\nNo hi ha manera de deixar-nos enrera, i qui ho creu, acaba enganyat.\nDivertim-nos fins a morir, viatgem fins a morir.\nEl paradigma del viatger era l'Ulisses, ara som els il.lusos.\nEl veritable viatge el fem quan creuem el llindar de la pròpia casa per entrar-hi. La resta és fugida o una excusa per tornar.\nLa realitat sempre se'ns esmuny, l'única manera d'aprehendre-la és assumir-ho.\nEl realisme màgic no és cap invent, la realitat resulta sovint ben irreal.\nNomés en l'encontre del tu a tu,esdevé el propi retrobament, però això es pot fer sense ni tan sols creuar la cantonada del nostre carrer.\nCrec que si d'alguna cosa fugim inconscientment, és del terror íntim de saber que només és qüestió de temps que tots acabem fent la mateixa cara.\nPublicat per Xavier Vallès a 21:44 Cap comentari:\nPublicat per Xavier Vallès a 11:29 Cap comentari:\nPublicat per Xavier Vallès a 17:18 Cap comentari:\nPublicat per Xavier Vallès a 18:36 Cap comentari:


22 alumnes alemanys són rebuts per l’alcalde d’Ontinyent - Diari Valencià\nPortada » Foto Noticies » 22 alumnes alemanys són rebuts per l’alcalde d’Ontinyent\nEls i les estudiants es troben a Ontinyent dins d’un projecte d’intercanvi amb alumnes del Col·legi La Concepció\nUn grup d’escolars procedents de Grosskrotzenburg (Alemanya) eren rebuts el passat divendres a l’Ajuntament d’Ontinyent per l’alcalde, Jorge Rodríguez. En total són 22 alumnes i dos professors que es troben d’intercanvi educatiu a Ontinyent. Des del passat dijous i fins al dia 8 l’alumnat visitant estan pernoctant a cases de companys del Col·legi La Concepció d’Ontinyent, que participen amb ells i elles d’un intercanvi cultural i de pràctica d’idiomes.\nL’alumnat visitava el despatx d’alcaldia on els rebia Jorge Rodríguez, acompanyat de la 1a tinent d’alcalde Rebeca Torró. Rodríguez explicava el funcionament del consistori i contestava a un torn de preguntes. A més, l’alumnat obsequiava amb un calendari elaborat al seu centre de procedència al primer edil, qui els animava “a gaudir de tots els atractius que té Ontinyent”.\nMislata rep a la fallera major de València i li lliura la clau de la ciutat\nXàbia alça el teló de l’òpera amb l’estrena de la producció valenciana “Il Segreto di Susanna”