Art4ROM pilotatge a Hongria, Itàlia i Eslovàquia\nItàlia (Mus-E Napoli)\nEn aquest projecte, la comprensió i la integració de la cultura gitana i no gitana és transmesa per la música.\nLa música esdevé narració, signe gràfic, dibuix, producte o vídeo per descobrir la història i la vida dels gitanos, també per interpretar la seva cultura i el coneixement de la música.\nMus-E Napoli identificarà a un o més grups heterogenis formats per nens o adolescents (gitanos i no gitanos) que es dividiran en petits grups d'acord a les seves aptituds o l'instrument triat.\nETP Slovensko implicarà nens romanís i no romanís en les activitats del projecte Art4ROM mitjançant l'ús de la música i el teatre per promoure la cultura gitana entre els nens en edat escolar i els joves. La implementació d'aquestes eines pedagògiques basades en principis de l’educació no formal facilitarà el compliment dels objectius del projecte.\nEls operadors culturals (líders d'activitats extracurriculars en els centres comunitaris) utilitzaran mètodes educatius innovadors durant les activitats extracurriculars habituals, amb assistència dels nens romanís.\nHongria (Mus-E Hungary)\nUna llarga experiència de 20 anys a l'entorn de l'escola i amb pilars com la confiança en un mateix, l'acceptació i la pràctica de les arts, dóna a MUS-E Hongria, la excel·lent oportunitat per estendre la seva metodologia a la cultura romaní.\nA través de les principals disciplines artístiques, com la música, la dansa, les arts plàstiques i el teatre, MUS-E Hongria crearà un "laboratori" en el desenvolupament de noves metodologies centrades en els nens romanís a les escoles de primària que formen part de la xarxa Mus-E Hongria. A més de la participació d'artistes de diferents disciplines, el projecte es desenvoluparà en diverses ciutats hongareses, com Budapast, Győr i Tatabánya en l'anomenat barri "Mandingo".\nLa implementació pilot de Art4ROM té la intenció d’estimular el creixement i desenvolupament personal, afavorir la integració i eradicar l’absentisme escolar i promoure la cultura gitana entre els nens en edat escolar. El programa d’activitats pilot es durà a terme en diferents contextos: en escoles de primària, en assentaments i en centres de lleure per a nens.\nEls nens es beneficiaran de la metodologia Art4ROM a l’escola o en activitats organitzades per les entitats participants. Això els permetrà involucrar-se en activitats en les quals es treballarà a partir de diferents tipus de metodologies com contes, titelles, teatre, jocs de grup, pintura, dibuix, cant, etc.\nDurant la fase pilot es duran a terme les següents activitats:\n- Experimentació de la Metodologia a diferents països - Hongria, Itàlia, Eslovàquia\n- Reunir a nens de les escoles i dels assentaments en escoles o centres culturals per a treballar junts amb la finalitat de fomentar la integració.\n- Selecció d’Escoles\n- Selecció dels Centres Culturals


Konrad Gessner (1516-1565): L'humanisme naturalista - Revista Mètode\nKonrad Gessner (1516-1565): L’humanisme naturalista\nCriat en una família molt aferrissada a l’univers del protestantisme reformista, Konrad Gessner es va veure encaminat cap a la teologia en la seua ciutat natal de Zuric per iniciativa paterna, però només va escapar de la tutela familiar, va endinsar-se, com a bon humanista, en l’estudi de les llengües clàssiques i la medicina a Bruixes, París i Basilea, on es va doctorar el 1541. Tanta i tan bona reputació va assolir que el municipi de Berna li va oferir aviat una càtedra de grec a la nova Acadèmia de Lausana, que va ocupar entre 1537 i 1540.\nSeguint les recomanacions del seu amic Christoph Clauser, aleshores metge principal de la ciutat de Zuric, Gessner es va traslladar a Montpeller amb la intenció d’aprendre botànica, iniciant així una etapa de perpetu viatger, encara que va fixar la seua residència a Zuric, on fou professor de física al Carolinum, nomenat metge principal i més tard canonicus, responsabilitats que li van reportar una situació eco nòmica molt favorable. Gessner acostumava a fer viatges d’observació de la natura durant la temporada estival pels Alps i la costa adriàtica, i a partir d’aquestes excursions naturalistes va reunir els primers materials per als seus tractats de botànica i zoologia. L’epidèmia de pesta que va assolar Suïssa el 1565 li va causar la mort quan encara no havia fet els cinquanta anys, acabava d’incorporar-se a la noblesa i duia una intensa vida de treball científic.\nLa dimensió humanista de l’obra de Gessner ve marcada per dues línies característiques: les llengües clàssiques i les ciències de la natura. El 1535 va compilar un diccionari grecollatí, va publicar diversos tractats filològics, i entre 1537 i 1540 ensenyava grec a Lausana. En aquest domini, la seua obra més ambiciosa fou una Bibliotheca Universalis (1545-1555) en quatre volums feta a partir d’una amplíssima tasca de recopilació de les dades que li enviaven acadèmics de tot el món. La Bibliotheca de Gessner marca una fita en la història de l’erudició biobibliogràfica europea. Incloïa un inventari en llatí, grec i hebreu de tots els autors que havien viscut des de l’Antiguitat fins a mitjan segle XVI amb una referència explícita a la seua obra escrita. Gessner hi va afegir el 1548 una segona part inacabada que portava per títol Pandeclarium sive partitionum universalium… libri XXI. A l’any següent, la Bibliotheca Universalis va rebre un tractat de teologia, mentre que la penúltima part, que Gessner havia reservat per a l’opera mèdica, no va publicar-se mai.Fidel fins a l’última etapa de la seua vida a la vocació filològica, el 1555 va publicar Mithridates de differentis linguis, una revisió de les 130 llengües conegudes amb una pregària en vint-i-dues llengües.\nNo obstant aquesta dedicació erudita, pròpia de l’interès per compendiar un coneixement que en el seu temps creixia espectacularment impulsat per l’expansió colonial europea per tot el món, el principal interès de Gessner era la investigació i descripció de la natura. Durant tota la seua vida va treballar en l’elaboració del més ambiciós i monumental tractat d’història natural projectat en el Renaixement. La seua Opera Botanica va publicar-se en dos volums entre 1551 i 1571, una part després de la seua mort. Incloïa unes 1.500 plantes i expressava la importància que Gessner atorgava a les estructures florals com a element fonamental per establir una sistemàtica per a la classificació del món vegetal més acurada que el tradicional esquema taxonòmic de Teofrast. La seua proposta prenia en consideració la floració o la no floració de les plantes i l’existència de vascularització, entre d’altres trets. També va esbrinar la importància de les llavors, una aportació reconeguda més tard per Linné. Una dècada abans havia publicat un Enchiridion historiae plantarum i un Catalogus plantarum (1542), que va veure la llum en quatre idiomes.\nKonrad Gessner (1516-1565)\n«La seua “Opera Botanica” incloïa unes 1.500 plantes i expressava la importància que Gessner atorgava a les estructures florals com a element fonamental per establir una sistemàtica per a la classificació del món vegetal»\n«Per la seua “Historia Animalium” alguns el consideren no sols un referent fonamental en la història de la zoologia i l’anatomia comparada, sinó també una espècie de fundador de la veterinària»\nPerò la seua obra zoològica, editada sota el nom aristotèlic d’Historia Animalium (1551-1558)és la que va despertar més reconeixement i admiració per la seua magna obra de naturalista. Es tracta d’un treball monumental que abraça més de 4.500 pàgines, en quatre volums dedicats a quadrúpeds, aus i peixos, on no sols descriu la morfologia animal, sinó que també incorpora aspectes de la fisiologia i la patologia, els usos en medicina, les virtuts morals dels animals i les referències històriques a cadascun d’ells. Encara que la concepció del tractat és antiga i té una estructura descriptiva alfabètica típica dels tractadistes medievals, la Historia Animalium de Gessner és el punt de partida de la zoologia moderna. La col·laboració artística de gravadors tan reputats com Albrecht Dürer aporta a més un element estètic de gran interès a la zoologia de Gessner. Alguns el consideren per això no sols un referent fonamental en la història de la zoologia i l’anatomia comparada, sinó també una espècie de fundador de la veterinària.\nGessner no era aliè a les preocupacions científiques del seu temps i per això va dedicar també atenció a l’estudi dels fòssils i a la paleontologia, on els naturalistes buscaven la clau de la creació del món i el seu origen. Els seus tractats són els primers a incloure il·lustracions cristal·logràfiques. Ha passat a la memòria col·lectiva dels seus paisans com un amant de la natura i del muntanyisme, que exposa en una carta al seu amic J. Vogel, on li explica el seu amor per la muntanya i la seua intenció d’escalar-ne almenys una l’any no sols per herboritzar, sinó també per fer exercici físic. El naturalista suís constitueix el màxim exponent de l’humanisme naturalista del Renaixement.\nJosep Ll. Barona. Catedràtic d’Història de la Ciència, Universitat de València.


Trampes i eixides | Xavi Giménez\nEl PP ens ha parat la trampa. Ens deixa una comunitat autònoma arruïnada, sense sector financer propi; amb un deute impagable, invertit en projectes dels quals difícilment n’extraurem rendiment econòmic; amb un dèficit “conegut” (pose entre cometes conegut amb la sapiència de què, amb els personatges que han estat al capdavant de les nostres institucions als darrers anys, no se sap mai com de grossa és la falla) que ronda el 3% sobre el PIB, un dels més alts de l’Estat; amb un dels pitjors estats del benestar autonòmic, i sense massa possibilitats d’ampliar-lo substancialment a curt termini, doncs tornem a restar marginats en el repartiment del finançament estatal; sense mitjans de comunicació propis; etc. El PP ens ha parat la trampa. No només als representants de l’esquerra. També a tots els que habitem aquesta terra.\nEl PP ha practicat a València la clàssica tàctica militar que anomenem de “terra cremada”, en aquest cas aplicat a l’àmbit politicoinstitucional. Sabent que anava a perdre bona part del poder que ostentava, ha arrasat amb els recursos estratègics del país i ens ha deixat una comunitat difícilment gestionable, esperant que l’esquerra, impotent davant d’una situació de dificultat extrema, perda, com més aviat millor, la confiança que els ciutadans li han atorgat. Aquesta és la seua principal aspiració.\nAçò demostra una irresponsabilitat i una falta d’ètica indecents. Una indecència practicada per una gent que, sovint, i, segurament, resultat del seu passat franquista, sol apropiar-se la defensa dels valors que, teòricament, encarna l’Estat-nació espanyol, enfrontant-se a aquells que, a parer seu, mostrem una clara manca de valors institucionals: aquells que no combreguem amb la seua ideologia nacional conservadora, leitmotiv de la bona i catòlica Espanya. Qüestió de la militància de dreta el fet de veure quin és el sentit de responsabilitat d’estat que practiquen els seus representants. Nosaltres el jutgem greument. Ho sé.\nEl ben cert és que la situació a gestionar és complicada. Amb un govern a Madrid que ens marginarà, pensant únicament en termes polítics, tractant d’evidenciar la ineficiència i ineficàcia dels governs de majoria progressista de cara a les eleccions generals, sense mostrar el més mínim remordiment per apostar contra el benestar de milers de ciutadans que, per sort o per desgràcia, habitem aquest territori. Amb un FMI que començarà a marcar posicions enfront de l’avanç de l’esquerra. Que començarà a planificar la seua tàctica habitual de terrorisme econòmic, rebaixant previsions de creixement sense raons objectives per tal de fer parèixer que les possibles mesures que puga prendre l’esquerra aniran sempre en contra del creixement econòmic i, per extensió, del progrés, fonamentat en una idea moderna que l’era postmoderna hiperglobalitzada ha deixat obsoleta: que tot creixement, sempre que supere un determinat llindar, genera prosperitat per al gruix poblacional. Açò és fal·laç, i la situació actual ens ho demostra. Creixement és precarietat, sovint. El desacoblament entre prosperitat i creixement és força palés. Ens trobarem, a sobre, amb una Europa hostil, que continuarà promocionant al nostre territori, com a la resta de l’estat, polítiques fonamentades en la falsa austeritat de caire neoliberal. Si Grècia ho té difícil, nosaltres, els valencians, ho tindrem més magre que ningú.\nSense finançament, sense suport estatal i sense més defensa que la nostra força com a col·lectiu, el poble valencià i els seus polítics s’hauran de doctorar abans d’hora, només eixir de secundària i sense tindre encara les coses massa clares. La Història ens ha donat un escenari difícil i hem de gestionar-lo.\nNecessitem representants encoratjadors que ens ajuden, a uns ciutadans que exigim cada vegada més protagonisme, a mantindre viva la pressió sobre unes institucions que tractaran de dividir-nos, d’enfrontar-nos. Els valencians, sovint, i de forma tràgica, hem caigut en enfrontaments que poc ens han ajudat, que ens han deixat molt pitjor del que estàvem. Que ens han fet caure en mans de personatges fatxenders, superbs i casposos. En mans d’elits netament extractives, que, després d’esprémer el suc de les taronges, han cremat el taronger. Ho sabem massa bé.\nSi volem eixir de les seues trampes, no valen ara, per a la primera línia de foc, personalitats apaivagades, tèbies i dòcils. Persones adaptades a la dinàmica cortesana que han practicat amb els representants valencians els dos partits que a València han governat. Ara calen personalitats compromeses i carismàtiques. Engrescadores i valentes. Ja no només importarà el contingut de les polítiques, sinó la vehemència amb la qual es defensen davant d’unes institucions hostils. El context ens exigirà pressió, i aquesta només la pot aconseguir un govern farcit de personalitats fortes, capaces de, al mateix temps que s’obrin noves vies per a la participació ciutadana, conscienciar-nos de que hem de plantar cara amb huits, nous i cartes que no lliguen. I hem de fer-ho bé.\nEn mans d’alguns queda fer autocrítica. El fet de ser conscient de les limitacions pròpies. En mans d’alguns queda el fet d’adonar-se’n de què hi ha personalitats i persones que no es poden malbaratar restant en un segon plànol quan el context els exigeix un protagonisme principal, una posició visible. En mans de tots queda el fet de construir una societat i unes institucions fortes, que no trontollen davant de les envestides sistèmiques que de segur vindran.\nD’un país que mai no hem fet\nCorrupción ‘divino’ tesoro


La Generalitat Valenciana ha demanat el passe a la fase 2 de tota la Comunitat Valenciana. Així, si el Ministeri de Sanitat l’autoritza, el territori valencià avançaria en el procés de desescalada a partir del pròxim dilluns, 1 de juny. Però, Què es pot fer en la fase 2? A més de flexibilitzar algunes de les mesures ja existents, es permetrà majors desplaçaments i l’obertura de comerços més grans.\nA partir de la fase 2, es podrà passejar o practicar esport tant de manera individual, com en grups de fins a 15 persones i s’eliminen les franges horàries. Tan sols serà necessari respectar les hores d’eixida dels majors, és a dir, de 10.00 a 12.00 i de 19.00 a 20.00 hores. Així mateix, es reobrin les instal·lacions esportives cobertes i les piscines per a ús esportiu, encara que, això sí, per torns i amb cita prèvia.\nUna altra de les preguntes més freqüents és quan obrin els centres comercials. Doncs bé, en la fase 2 ja obriran les seues portes, encara que amb mesures d’higiene i seguretat molt estrictes, i un aforament reduït al 40% a les botigues i al 30% a les zones comunes. En aquest sentit, no es permetrà la permanència de clients en les zones comunes, excepte per al trànsit, i quedarà prohibida la utilització de les zones recreatives, com ludoteques o àrees de descans.\nQuant a les reunions socials, el nombre de persones s’amplia de les 10 permeses en la fase 1 a les 15. Així mateix, per a realitzar activitats de turisme actiu i de naturalesa, estaran permesos els grups de fins a 20 persones. En aquest punt, cal destacar que, en la fase 2, ja es podran realitzar visites a familiars que es troben en habitatges tutelats i en centres residencials de persones amb discapacitat.\nEls establiments destinats a actes i espectacles culturals, com a cinemes, teatres i auditoris, podran obrir les seues portes amb una limitació d’aforament del 30%; la mateixa que tindran els monuments i sales de conferència. Quant als actes i espectacles culturals, hauran de tindre menys de 50 persones en espais tancats i menys de 400 persones en espais oberts.\nEn aquesta fase 2, es permetran els desplaçaments a segones residències o els desplaçaments a altres localitats, sempre que es troben dins de la mateixa província; es podrà transitar per les zones comunes d’hotels i allotjaments turístics; i es permetran la celebració de casaments per a un màxim de 100 assistents a l’aire lliure i 50 en espais tancats, així com l’obertura de llocs de culte amb un 50% de l’aforament.


Temes d'Avui - Expectació pel darrer número de la revista dedicat a “La Regeneració de la vida pública”\nEl número 59 de Temes d’Avui, corresponent al primer semestre de 2019, ha despertat molta expectació. La presentació al Col·legi de periodistes va congregar a prop un centenar de subscriptors i amics interessants en conèixer quins aspectes de la vida política cal regenerar i també dialogar sobre les propostes que poden ajudar en aquest propòsit. A dia d’avui unes 200 persones han entrat en el vídeo de la presentació.\nEls subscriptors de la revista en paper la rebran ben aviat amb un obsequi d’un llibre. A continuació presentem en detall l’índex de continguts d’aquesta revista que gradualment serà accessible a la web després de l’estiu.\nPer aquelles persones interessades a rebre aquest número (10 €) o en subscriure’s a l’edició en paper de Temes d’Avui (30 €/any), poden fer-ho enviant un correu electrònic amb les seves dades de contacte (telèfon i correu electrònic) a: info@temesdavui.org\nTambé estarà disponible en paper l’edició en castellà d’aquest número.\nContingut del núm. 59:\n· PRESENTACIÓ / Domènec Melé\nMONOGRAFIA: “La Regeneració de la vida pública\n· Què ha de ser regenerat en la vida social i política / Antoni Argandoña\n· La regeneració de la vida política / Josep Miró i Ardèvol\n· La Doctrina Social de l’Església com a referència per a la vida pública / Arturo Bellocq\n· El dret al servei de la regeneració política i el bé comú / Pablo Nuevo López\n· Regenerar la protecció de tota vida humana / Domènec Melé\n· Nacionalismes, populismes i xenofòbia en la vida política / Rafael Alvira\n· L’Estat davant la iniciativa social / José Luis Requero\n· La regeneració de la política: dels partits als votants / Josep Baqués\n· Regeneració en la protecció dels menors / Hans Zollner, S. J.\n· Estàndards d’avantguarda per la protecció de menors / Andrea Tornelli/VaticanNews\n· La responsabilitat de la ciutadania en la regeneració de la vida política / Daniel Arasa\n· Mitjans de comunicació i regeneració de la vida política / Antoni Coll Gilabert\n· El jutge davant la regeneració de la vida política / Juan F. Horcajada Moya\n· La corrupció política des d’un punt de vista moral / Paola Binetti\n· La dona: agent de canvi per regenerar la societat / Núria Chinchilla / Cristina Moreno


El DocsBarcelona projectarà un documental quebequès El DocsBarcelona projectarà un documental quebequès sobre el setembre i l’octubre del 2017 – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEl DocsBarcelona projectarà un documental quebequès sobre el setembre i l’octubre del 2017\nEl festival se centrarà en la natura, la lluita de la dona i la política\nImatge del documental 'Aquarela'. | DocsBarcelona\nACN 11/04/2019 9:43 am\nLa 22a edició del DocsBarcelona projectarà un total de 41 documentals de 26 països entre el 15 i el 25 de maig que se centraran en tres eixos: la natura, la lluita de la dona i la política. La producció quebequesa Amb un somriure, la revolució!, d’Alexandre Chartrand, és un dels treballs destacats per la mirada externa que ofereix dels fets que va viure Catalunya el setembre i octubre de 2017.\nSis produccions tenen segell català, entre elles Me llamo Violeta, sobre el difícil camí dels nens i nenes transgènere, o Ángel Pavlovsky, un homenatge al popular artista argentí. Un documental sobre la bellesa i la força de l’aigua, Aquarela, inaugurarà un festival que clourà El Pepe, d’Emir Kusturica, un retrat de l’expresident de l’Uruguai, Pepe Mujica. El festival arribarà a 12 municipis de Barcelona amb treballs com Avec un sourire, la révolution!, el primer documental internacional sobre l’1-O. L’auge de la docusèrie es plasmarà amb la projecció en primícia d’El caso de Alcàsser, d’Elías León Siminiani.\nEl Festival Internacional de Cinema Documental de Barcelona 2019 inclou treballs premiats a festivals com Sundance, SXSW, IDFA o Hot Docs. Així doncs, arribaran els guardonats Honeyland, cinta macedònia sobre el món de l’apicultura que el director del festival, Joan González, ha qualificat de “petita joia”; Cachada, les vivències d’un grup de dones d’El Salvador que utilitzen el teatre per expressar la seva situació, Los Reyes, amb gossos com a protagonistes, i What Walaa Wants, de Christy Garland, un retrat d’una adolescent criada en un camp de refugiats a Cisjordània.\nD’aquests exemples internacionals se’n desprenen les temàtiques que el DocsBarcelona 2019 ha volgut programar en la seva selecció de 41 documentals, molts d’ells protagonitzats per dones, per animals, o per elements de la natura. A més, més de la meitat dels treballs estan dirigits per dones. El director de l’ICEC, Miquel Curanta, ha destacat precisament la presència femenina com una de les singularitats que ha de convertir el festival en referència, així com el fet de subtitular pràcticament tot en català. “El talent i la potencialitat hi és. Ho hem de convertir en un referent no tant pel volum sinó per la singularitat. És un festival estratègic”, ha dit Curanta.\nUn dels plats forts és l’estrena del primer capítol d’El caso de Alcàsser, docusèrie espanyola de Netflix del director Elías León Siminiani sobre el mediàtic assassinat al poble valencià amb els testimonis dels seus protagonistes.\nActors polítics internacionals estaran presents amb un retrat de la violència i la corrupció a Mèxic, que documenta Soles negros, o bé Putin’s Witnesses, un film que recull la campanya electoral i el primer any de mandat del president rus des d’una perspectiva ben íntima. La situació política a Itàlia, marcada pel pas de Berlusconi pel poder, es critica a I Had a Dream.\nI per tancar el festival, es confirma El Pepe, una vida suprema, en què el cineasta serbi Emir Kusturica retrata una de les figures polítiques més rellevants de les darreres dècades, l’exdirigent de l’Uruguai, Pepe Mujica.\nEls directors de les sis produccions catalanes han estat presents a la presentació del festival aquest dimecres, com Èric Motjer, que després de molts viatges al Líban, retrata els membres de l’elit cristiana en un país en conflicte, a Beirut, la vie en rose. A City for Sale, Laura Álvarez apel·la a les emocions, més enllà de les xifres, en la problemàtica de l’habitatge a Barcelona davant el turisme creixent. Marc Perramon i David Fernández de Castro expliquen el difícil camí dels nens i nenes transgèneres a Me llamo Violeta, amb la filla de Nacho Vidal i Franceska Jaimes com a protagonista. “El que anava a ser un documental per normalitzar la situació, va fer un tomb quan ho vam notificar a la fiscalia de menors”, ha avançat Fernández de Castro. El festival ha acompanyat la producció d’Operació Globus, d’Ariadna Seuba. Finalment, el segell català marca el retrat de dues personalitats, Qué tal Pascual, de Bárbara Brailovsky sobre el perruquer Pascual Iranzo, i el documental sobre Ángel Pavlovsky, d’Albert de la Torre, un referent del món de l’espectacle a la Barcelona de la transició.\nAribau Multicines acollirà gran part de la programació del festival, així com el CCCB, però aquest any augmenta la presència de projeccions a altres localitats barcelonines. Un total de 12, tres municipis més que l’any passat, gaudiran de tres pel·lícules: la producció a El Salvador Cachada, el documental català Operació Globus, i la pel·lícula sobre l’1 d’octubre Amb un somriure, la revolució!. “És molt interessant que ens facin veure les coses des de perspectives i cultures diferents”, ha dit el diputat de Cultura a la Diputació de Barcelona, Oriol Lladó, sobre la projecció del documental quebequès. Es podran veure a Berga, Castellar del Vallès, Gavà, Granollers, La Garriga, Mataró, Manresa, Sant Andreu de la Barca, Vilafranca del Penedès, Barberà del Vallès, Vilanova i la Geltrú i Sant Cugat del Vallès. “La potència d’un país es mesura també amb la capacitat d’enxarxar”, ha dit Lladó sobre la itinerància d’aquestes pel·lícules més enllà de la capital.\nEl festival inaugura aquest any el Campus DocsBarcelona, que acompanyarà 12 projectes iberoamericans durant 9 mesos.


El mite del jardí sense manteniment | Taller de paisatge\nExcepte els que realment gaudim cuidant la nostra terrassa o jardí, a qui no li agradaria tenir un jardí sense manteniment? Zero treball i zero cost!\nSincerament s’ha de dir no existeix un jardí sense manteniment, per molt que la majoria de clients ens el demanin, encara que si que podem aconseguir implantar un jardí de baix manteniment i que sigui funcional i bonic.\nI com podem reduir la necessitat de manteniment? El primer en que pensem és que tingui poques plantes.\nActualment estan molt de moda els jardins de disseny minimalistes amb molts àrids (grava, roca, ..) i formigó o paviment, però sempre solen tenir. o no serien jardins, alguna planta que necessita cura: reg, esporga, adob, li cauen les fulles, pot enxampar malalties, .. i aquest és el miracle o la desgràcia d’estar viu.\nTant si optem per una jardí amb poques plantes o amb moltes, això sí, podem triar plantes que necessitin mínim reg, mínima esporga, pocs nutrients (adob), no perdin fulles i siguin resistents a malalties.\nMínim reg ho podem aconseguir a força d’usar vegetació de poc consum hídric i amb sistemes de reg eficients i automàtics. Per a qui no agradi o relaxi el fet de regar, és obligatori la instal·lació de reg automàtic amb un programador, i si pot ser intel·ligent amb sensors de pluja i humitat, millor que millor. No hauràs de pensar en res més que en canviar la pila si és que la té!\nMínima esporga i mínima cura s’aconsegueix amb plantes de creixement lent, amb plantes perennes que no ofereixen el color de tardor però tampoc perden tantes fulles, i amb les autòctones de la zona que no necessitin massa atenció per ser adaptades al clima i que alhora són molt més resistents a les malalties locals.\nPer estalviar segues en el cas de la gespa ja que no hi ha mes opcions que substituir-lo per un altre element, varietat d’opcions n’hi ha com paviment, graveta, mulch, entapissants i gespa artificial.\nÉs imprescindible una bona qualitat dels elements tant vegetals com minerals per minimitzar l’adob i el risc de malalties. Les plantes han de ser adquirides sanes i amb bona presència. La terra ha de ser rica i de qualitat per a evitar-nos freqüents adobs i per assegurar la bona implantació de les espècies vegetals.\nAra bé, un jardí de baix manteniment, no tindrà tanta possibilitat de canvi de colors i textures per les estacions, serà més immutable i hi haurà qui ho prefereixi i qui no.\nSón també les diferents maneres de gaudir d’una terrassa o un jardí, podem voler un jardí sense manteniment perquè ja hem treballat prou durant la setmana a l’oficina, la botiga o el taller per passar-te el cap de setmana cuidant el jardí, i el que volem és asseure’ns al sol amb una cerveseta o fer una barbacoa.\nO no, o per contra, podem pensar que aquesta petita obligació periòdica d’estar un temps al jardí recollint fulles, flors o fruits, realitzant petites podes de formació, emparrant les enfiladisses, eliminant males herbes, tocant terra, .. és també una bona forma de gaudir teu jardí, de relaxar-te, de desestressar-se i sortir de la teva monotonia d’oficina, botiga o taller. Per a mi ho és!\nPerò si vols un jardí amb el mínim manteniment , nosaltres te’l dissenyem, bonic i econòmic !!!\nàridsbaix mantenimentdisseny jardígespa artificialjardímantenimentminimalismepaisatgismeplantesregsostenibilitat


P. Sánchez i J. Gorgues: "Manca coneixement de la Guerra d'Espanya" - Tornaveu\nP. Sánchez i J. Gorgues: "Manca coneixement de la Guerra d'Espanya"\nDimecres, 4 de gener de 2017 09:15h\nPepa Sánchez és valenciana, però néta de Santa Cruz de Moya (Conca). És mestra de l’Aula de Pedagogia Terapèutica per a xiquets d’Atenció a la Diversitat o d’Integració en un Col·legi d’Educació Infantil i Primària.\nJosé Gorgues és l’actual president de l’associació La Gavilla Verde. És professor de la Universitat de València i titular d’una oficina de farmàcia.\nQuè és La Gavilla Verde?\nJosé Gorgues i Pepa Sánchez: Una associació sociocultural que va nàixer a Santa Cruz de Moya, localitat de la província de Conca situada en un punt geogràfic on conflueixen les terres d’Aragó, Castella i València. Els seus objectius consisteixen en la preservació dels patrimoni humà, natural i històric i cultural dels Serrans.\nSobre la importància del patrimoni humà, què podríeu dir?\nJ.G. i P.S.: Pèl que fa a la preservació del patrimoni humà dels Serrans [comarca del País Valencià a la regió de Sogorb, a la part més occidental], cal dir que es tracta d’unes zones rurals, que durant dècades han contribuït al desenvolupament econòmic del nostre país i, lluny de tancar-se la ferida migratòria, la desertització de les comarques de l’interior apareix, no ja com una amenaça, sinó també com un mal endèmic. Així, la nostra alternativa és lluitar contra el despoblament de les zones rurals tot desenvolupant projectes endògens que impedesquen l’emigració forçosa dels joves i possibiliten l’accés al treball a les dones i els col·lectius condemnats a la desocupació.\n"El despoblament porta al damunt la desaparició d’una cultura"\nEl patrimoni natural, també hi deu estar molt relacionat?\nJ.G. i P.S.: Exacte, l’associació duu una tasca important dins del patrimoni natural, és a dir, la principal font de riquesa de les comarques rurals. La seua preservació està íntimament lligada a un projecte de vida als Serrans. Hem d’oposar-nos radicalment a qualsevol deteriorament de les comarques de muntanya. La seua marginació durant anys ha possibilitat la preservació de la natura, però el creixement dels centres urbans està convertint aquestes comarques en claveguerons. L’avanç de les explotacions mineres, la construcció d’abocadors i de cementiris de residus estan empoquint els valors patrimonials d’alguns pobles que no poden prestar-ne assistència.\nL’associació també treballa pel patrimoni històric i cultural.\nJ.G. i P.S.: En aquets eix cal fer esment que el despoblament porta al damunt la desaparició d’una cultura. La conservació d’aqueixa cultura i del seu patrimoni històric és prioritària. Així doncs, una de les tasques destacades són les accions per convertir els nuclis rurals en aules de la natura, en centres de Turisme Històric, en àrees d’esbargiment respectuoses amb el medi natural, humà i cultural dels Serrans.\nCom vau conèixer La Gavilla Verde?\nP.S.: Perquè es va crear i en té la seu a Santa Cruz de Moya, el meu poble, on vaig sovint.\nJ.G.: Me’n vaig assabentar a Santa Cruz de Moya. Des de 1978 acostume acudir-hi en vacances, perquè em vaig casar amb una dona d’allí i, encara que la seua família viu a València des dels seixanta, hi ha conservat la casa i, doncs, hi mantenim un vincle ben arrelat.\nQuè els va dur a entrar a l'associació?\nP.S.: Va ser a través del coneixement de la revista que publiquen, aleshores em vaig sentir propera a tot el que representa la recuperació d’una part fonamental de la nostra història com a poble i com a país, a més de la dinamització hi que suposava. En convocar-se el Certamen Dulce Chacón, tenia clar que aqueixa era la via de la meua aportació personal a la tasca de recuperació de l’associació.\nJ.G.: En conèixer el que era aquesta associació i els objectius que perseguia, de seguida vaig voler col·laborar-hi amb la gent que la duia i, des d’aleshores, continue fent-ho.\nQuan i per què naix?\nJ.G.: En la dècada dels noranta. Un grup de joves preocupats pel futur del seu poble decideixen posar-se en marxa i constituir-se en associació per tal de realitzar activitats de desenvolupament rural sostenible i de defensa del seu patrimoni cultural i natural.\n"La dualitat guerriller/medi rural és insubstituïble"\nQuina tasca de recuperació duen a terme?\nJ.G.: El 1989 es va proclamar el primer diumenge d’octubre com el Dia del Guerriller Espanyol. Dos anys després, el 6 de juny de 1991, es va aixecar a Santa Cruz de Moya el monument “En memòria dels guerrillers espanyols morts en la lluita per la pau, la llibertat i la democràcia al costat de tots els pobles del món”. Hi acuden any rere any excombatents, familiars i simpatitzants.\nLes associacions d’ex-guerrillers havien escollit un dels espais simbòlics d’aquella lluita a fi que se’n perpetués el seu llegat. La dualitat guerriller/medi rural és insubstituïble. Malgrat la presència d’organitzacions de guerrilla urbana, considerem, per tant, que és un patrimoni dels Serrans i de les seues comunitats com a partícips d’aqueix patrimoni. La celebració de jornades d’estudi sobre la presència guerrillera als Serrans ens va posar en contacte amb altres col·lectius d’Espanya i França amb els quals compartíem unes mateixes preocupacions.\nQui era Florián García i per què les seues paraules els van marcar?\nJ.G.: Florián García Velasco, àlies “Grande”, fou un important Cap Guerriller, en concret de l’11è Sector de l’Agrupació Guerrillera de Llevant i Aragó.\nFins que la salut li ho va permetre, va acudir puntualment amb la seua muller Remeis a les Jornades sobre els Maquis que organitzem cada any a Santa Cruz de Moya, així com a l’Homenatge més amunt esmentat.\nFlorián entaulà amistat amb moltes de les persones que formem part de La Gavilla Verde i sempre ens demanava que mantinguérem viu el record dels guerrillers i les guerrilleres i de la seua lluita i dels punts de suport i enllaç, i que no deixàrem de parlar-ne. La vostra tasca, ens deia, és fer que la Història ens recupere i reconega aqueixa lluita perquè, aquesta vegada sí, no perdem la batalla.\nQuina relació teniu amb altres moviments de la Memòria Històrica?\nJ.G.: Durant tots aquests anys en què venim realitzant les Jornades sobre els Maquis, hem mantingut i seguim mantenint molt bones relacions amb associacions que, a partir de les nostres activitats de recuperació de la Memòria Històrica, n’iniciaren també les seues pròpies. Cal destacar-ne la dels nostres amics de la Vall del Jerte, a Extremadura, amb els quals ens uneix una especial amistat, el vincle principal dels quals fou l’escriptora Dulce Chacón.\nQuina relació mantenen amb el món de la cultura?\nJ.G.: Des de les primeres Jornades, hi han acudit, a més dels ex-guerrillers, personalitats del món de la universitat, el cinema, la literatura i la cultura en general, que hi han contribuït a fer de La Gavilla Verde l’epicentre de la recuperació de la Memòria Històrica i el model a seguir en altres llocs del país. A tall d’exemple, podem citar-ne la novel·lista Dulce Chacón, que gestà a Santa Cruz de Moya la seua famosa novel·la La Voz Dormida, i, posteriorment, Benito Zambrano, amb la seua pel·lícula del mateix nom. Montxo Armendáriz va venir amb els seus actors i actrius quan hi estava rodant la pel·lícula Silencio Roto. Periodistes" com Diego Carcedo, historiadors com Paul Preston i juristes com Martín Pallín o Carlos Jiménez Villarejo. La novel·lista Almudena Grandes, la néta de Negrín, Carmen Negrín, i un llarg etcètera de personalitats.\n"Vam donar veu i paraula a força veus silenciades de persones en l’ocàs de la seua vida"\nQuè poden contar-nos de les Jornades de la Memòria Històrica?\nJ.G.: Santa Cruz de Moya, en la ubicació geogràfica de què hem parlat, conforma una naturalesa imponent i un entorn meravellós i agrest que fa que tinga un patrimoni natural de primer ordre. En aqueix entorn tan especial va tenir lloc durant els anys de la postguerra un important moviment guerriller amb nombrosos campaments al seu si.\nLa Gavilla Verde ha volgut recuperar la història d’aquest moviment i saber què en va passar i com es desenvoluparen els fets. Per a això, estem realitzant també la Memòria Rural d’Espanya. Des de l’any 2000 organitzem anualment les Jornades sobre els Maquis, que, des d’un principi, comptaren amb la presència de guerrillers i persones que els ajudaren com a punts d’enllaç i suport. Ens parlaren de la seua lluita i els seus somnis tristament truncats per una dictadura implacable i per la indiferència de les democràcies occidentals. D’aqueixa manera, vam donar veu i paraula a força veus silenciades de persones en l’ocàs de la seua vida. Tingueren així l’oportunitat d’expressar les seues idees i confiaren a La Gavilla Verde mantenir viva la seua memòria.\nCom és que hi acudeixen tants simpatitzants procedents de Catalunya?\nJ.G.: Perquè hi tenim molts vincles, com ara l’Amical de Catalunya dels Antics Guerrillers, vinculada molt especialment a Santa Cruz de Moya, la seua gent i els seus respectius consistoris des que les associacions de València, Catalunya i Madrid acordaren ubicar al lloc més prominent de Santa Cruz de Moya el monument amb la proclamació del dia primer d’octubre com el Dia del Guerriller Espanyol. Des d’aleshores, no hi han deixat de participar en els actes que s’han vingut desenvolupant.\nTambé tenim un contacte molt especial amb l’Associació d’Ex-presos de Catalunya, que hi han vingut i continuen venint.\nI, finalment, tenim un grup de persones de La Gavilla Verde a Girona, on cap dels seus membres no descendeix de Santa Cruz de Moya, però que formen, com en el passat per a la Guerrilla, “els grups de pas” que facilitaren la introducció pel Pirineu per contactar amb els exiliats francesos. Són el nostre punt de recolzament que assisteix a les celebracions en territori gal i que són un nexe necessari entre les relacions amb les associacions franceses dels departaments del sud. És a dir, un grup de catalans i catalanes que defensen a Catalunya i França el nostre treball i que es converteixen així en ambaixadors de La Gavilla Verde i de Santa Cruz de Moya.\n"La Gavilla Verde va ser la primera associació que realitzà exhumacions al País Valencià"\nQuè poden contar-nos de l’Homenatge als guerrillers espanyols?\nJ.G.: Dos anys després de proclamar el Dia del Guerriller Espanyol, el 6 de juny de 1991, es va alçar a Santa Cruz de Moya el monument “En memòria dels guerrillers espanyols morts en la lluita per la pau, la llibertat i la democràcia al costat de tots els pobles del món”, al qual acudeixen any rere any ex-combatents, familiars i simpatitzants. Foren les pròpies associacions d’ex-guerrillers les que escolliren aqueix llocs com un dels espais simbòlics d’aquella lluita perquè es perpetués el seu llegat.\nQuè és la Secretaria de Desapareguts?\nJ.G.: Pertany a La Gavilla Verde i és molt activa, perquè ha aconseguit realitzar nombroses exhumacions sol·licitades per familiars que buscaven els seus. Dissortadament, l’estat espanyol no se n’ha ocupat i han hagut de ser les associacions com la nostra les que s’ocupen d’aquestes qüestions humanitàries.\nLa Gavilla Verde va ser la primera associació que realitzà exhumacions al País Valencià de manera científica i amb totes les garanties a l’hora de la identificació de restes.\nQuina repercussió ha tingut la tasca de l'associació a la resta d’Espanya?\nJ.G.: Vam ser la primera associació que l’any 2000 va decidir d’ocupar-se de la Memòria Històrica i això va tenir molta repercussió mediàtica en premsa, ràdio i televisió.\nI pel que fa a la revista El Gavillero.\nJ.G.: Pretén ser l’orgue de difusió de les activitats de La Gavilla Verde.\nP.S.: No té una periodicitat concreta. És una revista cultural que recull temes mediambientals de l’entorn rural, de les tradicions de Santa Cruz de Moya, de la Memòria Històrica i aportacions de col·laboradors habituals que escriuen per iniciativa pròpia al voltant dels temes esmentats.\nTambé arreplega cròniques d’esdeveniments com el Certamen Dulce Chacón i qualsevol altre que organitze la nostra associació o en participe. D’especial interès és l’entrevista que es realitza a un personatge que forma part de la idiosincràsia del poble.\nS’autodefineix com a “militant de la Memòria Històrica”? Per què?\nJ.G.: Des que vaig entrar en contacte amb La Gavilla Verde i hi vaig assistir a les primeres Jornades, em vaig adonar que calia dur a terme una tasca immensa per tal de recuperar la Memòria de tantes persones que lluitaren contra la dictadura franquista i van patir l’exili, la marginació total, la presó i, en molts casos, la mort, i que havien quedat en el silenci i l’oblit.\nNosaltres, amb la realització de les Jornades, hem donat la veu i la paraula a moltes d’aquelles persones i he pogut contemplar a les seues cares l’agraïment per tot. Això ha quedat marcat en el meu record i, mentre puga, continuaré treballant per donar a conèixer el que mai no ens ensenyaren a moltes generacions d’espanyols que vam nàixer després de la Guerra d’Espanya.\nHa de ser l’estat qui s’ocupe dels desapareguts i pose a l’abast de les famílies que busquen els seus tots els mitjans que calguen"\nPer què és tan important la recuperació de la Memòria Històrica?\nJ.G.: Perquè fins que no es conega la vertadera història del que va ocórrer durant la guerra i la potguerra i s’assimile sense amagar ni tergiversar els fets tal com ocorregueren, no podrem considerar avançats i demòcrates. No entenc com, després de tants anys, continua havent-hi tant de desconeixement i ocultació de fets que hauríem d’haver superat. Les velles ferides continuen obertes i fins que no es tanquen a través del coneixement dels fets esdevinguts, no avançarem en la normalització.\nQuin és l’estat actual de la situació?\nJ.G.: L’Estat espanyol continua sense aplicar allò emanat per la Llei de la Memòria Històrica, que té moltes llacunes, però és el que tenim. Ha de ser l’estat qui s’ocupe del punyent tema dels desapareguts i pose a l’abast de les famílies que busquen els seus tots els mitjans que calguen. En aquests moments, com ja he dit més amunt, són els particulars, ajudats per associacions com la nostra, els qui han de realitzar-ho tot i sufragar de la seua butxaca totes les despeses.\nTambé és cert que, fruit del desconeixement, a la majoria de la població espanyola no li interessen aquests temes.\nQuan i per què se'ls va concedir el Premi Memòria i Dignitat?\nJ.G.: La Gavilla Verde en fou guardonada en la Primera Edició que els socialistes de la província de València concediren el passat 14 d’abril a la ciutat de Paterna. Vam compartir el premi amb el jutge Baltasar Garzón i José Luis Rodríguez Zapatero, entre d’altres personalitats i institucions.\nSegons els seus organitzadors, La Gavilla Verde no hi podia faltar pel seu enorme valor com a testimoni viu d’una gran tasca per la Memòria Guerrillera, germen de posteriors episodis memorialistes que van suposar les primeres exhumacions científiques al País Valencià, sense oblidar el ressorgiment del memorialisme valencià a partir de les Jornades i l’Homenatge als Guerrillers Espanyols a Santa Cruz de Moya i a la tasca per reivindicar la cultura i l’economia de les comarques serranes de les terres altes de Conca, València i Terol, escenari de les activitats de l’Agrupació Guerrillera de Llevant i Aragó.\nQuins actes realitzen cada 7 de novembre?\nJ.G.: El 7 de novembre de 1949 fou assaltat el campament guerriller de Cerro Moreno, situat en un dels estreps del terme municipal de Santa Cruz de Moya. En aqueixa data era un dels campaments més importants que tenia l’Agrupació Guerrillera de Llevant i Aragó.\nLa matinada d’aquell dia, forces de la comandància de la Guàrdia Civil de Terol, Conca i València assaltaren aqueix campament i mataren dotze dels tretze guerrillers que hi havia. Aquest dramàtic fet va marcar clarament el final de les activitats guerrilleres a la zona de Llevant.\nLa Gavilla Verde organitza el mes de novembre de cada any una marxa a Cerro Moreno per realitzar un homenatge als dotze guerrillers que hi moriren. Un cop al cim es realitza una xerrada per explicar el que passà i es visita la zona on estigué ubicat el campament. Des de fa pocs anys hi ha instal·lat un pal i aqueix dia ondeja la bandera republicana.\nQuè és el Centre de Documentació de La Gavilla Verde?\nJ.G.: És un dels més importants d’Europa. Hi ha molta documentació lliurada per particulars, institucions i associacions d’ex-guerrillers.\nHi destaquen l’Arxiu de l’Amical de Catalunya, l’Arxiu d’Enrique Líster, l’Arxiu de José Manuel Montorio àlies “Chaval”, etc. A més, disposem de tot el material generat des de l’any 2000 per part de la nostra associació: Jornades, Entrevistes, Documentals, Cartelleria, etc.\nPer fer anar aquesta immensa documentació necessitem el suport de les institucions i les universitats de la zona del territori dels Maquis a fi de dur a terme un estudi de datació i enregistrament. Un cop feta aquesta classificació, estarà a disposició d’investigacions, estudiants i públic en general que ho desitge.


• Després de quinze anys sense la seua celebració, s’han actualitzat les normes de seguretat • Una novetat en la regulació és que queda prohibida la participació de menors d’edat\nLes festes de Moros i Cristians de Banyeres de Mariola recuperen Les Cordaes. Després de quinze anys sense la seua celebració, s’han actualitzat les normes de seguretat perquè tothom puga participar amb garanties en aquest acte de pirotècnia.\nLes Cordaes conservaran les característiques tradicionals del municipi, en especial la tipologia pròpia on els coets cauen encesos d’un carro que es desplaça per una corda que travessa la Plaça Major. Els coets borratxos seran de sis eixides amb un tro final amb altres carros alternats de foc seguit.\nLes normes de seguretat es publicitaran a través de bans informatius delimitant les zones de seguretat, roba recomanada, riscos, etc. Ja s’ha repartit una nota a les cases dels carrers afectats amb recomanacions per a la protecció de portes i finestres on s’avisa que l’Ajuntament de Banyeres té contractada una assegurança per a cobrir possibles desperfectes materials.\nHi haurà una zona de foc, una zona de risc (on poden arribar els coets) i una zona segura on no hi haurà efectes. Les persones que estiguen a la zona de foc es converteixen en participants passius baix la seua responsabilitat. Una altra novetat en la regulació és que queda prohibida la participació de menors d’edat. També s’estrena la figura del “coordinador de focs” i els seus ajudants que aniran identificats com a tals de manera visible i podran fer indicacions als participants per a vetlar per la seguretat de les persones.


Sector la Bóbila - Josep Comas Arquitecte\nSector la BóbilaDavid2020-06-05T12:56:54+02:00\nSector La Bóbila – Cervelló\nLa modificació de planejament del PGOUM de Cervelló afecta un sector de l’entrada est de la població, on es pretén la transformació d’un sector amb ús industrial a un sector residencial. El número d’habitatges previst al sector és de 381, 135 dels quals estarà destinat a vivenda de protecció oficial.\nEls criteris fixats per a l’ordenació general del sector parteixen de la definició d’una ordenació viària interna capaç d’articular-ne la zonificació, d’integrar-se en continuïtat a l’estructura general del territori que l’envolta i de suportar els requeriments de mobilitat que l’ús residencial sol·licita. L’opció residencial es considera més adient, donat per la seva ubicació pròxima a altres zones residencials i equipaments escolars, com perquè consolidarà una part de la façana del nucli urbà i establirà criteris de control del paisatge urbà, més favorables en un ús residencial. Finalment, la modificació de planejament servirà per obtenir la cessió dels terrenys contigus a l’actual emplaçament del CEIP per a l’ampliació d’aquest equipament escolar, a més de la cessió de zones verdes, vialitat i equipaments fins a un percentatge del 65 % del sòl.


Per commemorar l’efemèride s’ha ideat una exposició temporal formada per sis plafons que relaten cronològicament les fites més importants del dipòsit controlat. També s’ha editat una nova edició de la revista El Mediàtic de l’Alt Empordà que estarà disponible a les exposicions i, digitalment, al web de l’àrea de medi ambient del Consell Comarcal:\nLa tercera de les accions presentades és una peça documental de gairebé deu minuts que presenta tot un seguit de persones que en un moment o altre han estat implicades amb l’abocador comarcal i el Centre de Tractament de Residus:\nL’abocador ubicat a Pedret i Marzà ja funcionava com a tal des de l’any 1987, quan es va crear la Mancomunitat Intermunicipal de Serveis, per donar servei a cinc municipis. Amb els anys, altres pobles de la comarca hi portaven els residus arribant a prestar servei a 23 localitats el 1989. Un any abans es va crear el Consell Comarcal de l’Alt Empordà, amb l’alcalde de Figueres Marià Lorca presidint l’ens. De fet, va ser en aquell mateix mandat, l’any 1991, que el consell va rebre la delegació de la gestió de l’abocador -que ja es considerava comarcal tres anys abans.\nLa història d’aquest complex dedicat a la gestió de residus a la comarca, reflecteix la preocupació mediambiental de la societat i de com s’entén, en cada moment, la gestió dels residus. L’any 1994 es va ampliar i començar l’explotació de la fase III i el 2005 la fase IV. Va ser durant la seva vida útil d’aquest vas, concretament des de l’any 2017, que es va posar en marxa el Centre de Tractament de Residus. Aquesta nau de 18.000 metres quadrats va posar la comarca al capdavant en la gestió de residus. En el complex es tracten per separar-ne tot allò valoritzable, alhora que se separa bona part de la matèria orgànica que ajuda a reduir el volum de tot allò què va a parar a l’abocador i a estabilitzar-lo. L’any 2019 es clausura la fase IV.\nEl següent pas qualitatiu que donarà el Centre de Tractament de Residus es farà realitat en els pròxims mesos quan està previst que surti a licitació les obres de la segona fase del CTR. Aquesta ampliació inclourà una planta de desballestament de voluminosos, una nova deixalleria comarcal i un centre d’educació ambiental. El triangle Ambiental -el nom que rebrà aquest centre- serà un punt neuràlgic des d’on es faran les visites de les diferents plantes de tractaments i es disposarà d’una sala expositiva dues aules taller, una sala de projeccions i un taller de reutilització i reparació de residus. Una eina vital que completarà els esforços que l’àrea de Medi Ambient del Consell Comarcal realitza amb el programa Eco-competents


El ‘Blackface’, pintar-se la cara de negre, arriba a la Sala Fènix en format de monòleg còmic | Barcelona Cultura\nDe dimecres a diumenge, a les 21.00 h\nEl ‘Blackface’, pintar-se la cara de negre, arriba a la Sala Fènix en format de monòleg còmic\nL’espectacle Blackface y otras verguenzas estarà en cartellera entre el 4 i el 22 de setembre dins del cicle "Dona’m veu/Dona amb veu".\nEs denomina blackface (en anglès) la pràctica per la qual les persones blanques es pinten la cara de negre. Aquesta acció, nascuda en l’època de l’esclavitud als Estats Units, Espanya i altres països, genera controvèrsia als nostres dies, ja que es pot considerar que caricaturitza la població negra.\nLa companyia No es país para negras en vol parlar sobre els escenaris. Per això, la companyia, després del primer muntatge, homònim, en què tractava el racisme, la sexualitat de la dona negra i la identitat a manera de comèdia dramàtica, torna a la Sala Fènix amb un nou treball sota el braç. Porta per títol Blackface y otras verguenzas i l’interpreta novament Silvia Albert Sopale, una actriu negra nascuda a Sant Sebastià el 1976 en el si d’una família de negres (però en un país de blancs). Diuen que és un “monòleg còmic per força major”. Aneu a veure’l i traieu les vostres pròpies conclusions.\nL’espectacle forma part de la programació del cicle "Dona’m veu/Dona amb veu", una iniciativa encetada la temporada 2018-2019 per visibilitzar el teatre escrit, dirigit i protagonitzat per dones. El nom uneix els conceptes dels personatges que demanen veu a les seves intèrprets i les dones amb coses importants a dir, com ara Silvia Albert Sopale. De moment, ja han passat pel cicle del carrer de la Riereta del Raval els espectacles Cándida, Frida Kahlo. Viva la vida, Mirta en espera, Trilogia, Mi vecindario, Cabaret LeCoq, Constelaciones i Dona – Foc, la dona que es crema, entre d’altres.\nLes representacions de Blackface y otras verguenzas tindran lloc a la Sala Fènix entre el 4 i el 22 de setembre, de dimecres a diumenge a les 21.00 hores (dissabte, 21 de setembre, no hi haurà funció). Té una durada de 75 minuts i és en castellà.


FEDA acosta la mobilitat sostenible als estudiants i els demana i\nFEDA acosta la mobilitat sostenible als estudiants i els demana idees\nEn col·laboració amb el programa d'educació viària, aquest curs FEDA acosta les opcions de mobilitat sostenible als estudiants. Ho fa a través d'un taller on els alumnes coneixen de primera mà els avantatges del cotxe i el patinet elèctric. També se'ls pregunta què farien ells per aconseguir un país més net.\nEnsenyar als joves de 13 i 14 anys quines possibilitats hi ha per millorar la mobilitat interna i fer-ho a través d'uns hàbits quotidians sostenibles. Aquest és l'objectiu del taller "Elèctrics!" que impulsa FEDA i que pretén acostar als estudiants l'opció dels vehicles elèctrics.\nEl cap de Seguretat, Qualitat i Medi Ambient de FEDA, Joan Lluís Armengol, assegura que el més interessant és que ells, després, ho traslladin a casa perquè "aquí podem tenir una batalla guanyada". Parla de com els nens poden empènyer al canvi d'hàbits davant la "comoditat" dels pares.\nDividits en tres grups, els escolars aprenen el funcionament i les característiques del cotxe elèctric, el patinet i, per últim, també se'ls demana un missatge sobre el que farien ells per promoure una mobilitat més sostenible.\nUns 500 nois i noies de tots els sistemes educatius participaran en el taller. Les millors idees es recolliran en un vídeo.\nNil Roman, alumne de l'Escola andorrana de segona ensenyança d'Ordino, proposa "que es puguin distribuir patinets de quatre rodes elèctrics, perquè al jovent li interessa més". Diu que li ha sorprès molt que "hi ha més morts per càncer de pulmó a causa de la contaminació que per accidents de trànsit". La seva companya Ainara Ruiz proposa "cotxes elèctrics públics per a la gent que no en té". "A la meva mare no li agrada utilitzar el cotxe i gairebé sempre utilitzo el bus, que també és una solució", afegeix.\nA través d'una enquesta prèvia als escolars, des de FEDA han constatat un gran ús del bus lliure i del bus escolar, en els casos que l'escola queda allunyada del nucli urbà.


FOTO i VÍDEOS: Una important carretera vallesana, inundada per un fort aiguat - Diari de Sabadell\nFOTO i VÍDEOS: Una important carretera vallesana, inundada per un fort aiguat\nLa carretera, totalment inundada / SCT\nA Sabadell, tot i que aquest dimarts a la tarda hem sentit tronar de valent, el temps ha aguantat i el sol ha lluït. No ha estat així a ben pocs quilòmetres de distància, on un aiguat ha fet acte de presència per sorpresa.\nLa Garriga de mar.\n(El Corsa que hi ha tot sol enmig del no-res aquàtic ha quedat negat fins a les finestres) pic.twitter.com/D5B3bmoqoJ\n— Roger Prims (@Sistomatiques) September 22, 2020\nLa principàl afectació d'aquest xàfec s'ha concentrat a la carretera C-17 a l'alçada de la Garriga, al Vallès Oriental. La via ha estat totalment tallada en tots dos sentits.\nBONA TARDA LA GARRIGA ❤ pic.twitter.com/Tj4fspJtxU\n— Montserrat Dameson ✨ (@damesonpareras) September 22, 2020\nA conseqüència de la pluja, la calçada ha quedat inundada. El tall ha estat entre les 16.45 h i les 17.25 h. A mitja tarda es mantenia un carril tallat en sentit Barcelona i s'han registrat retencions de 6 quilòmetres.\nUna intensa tempesta a #laGarriga, acompanyada de vent i calamarsa ha deixat entre 80 i 150 l/m². La tempesta ha provocat inundacions i desperfectes a carrers i habitatges. Molta precaució #VallèsOriental #INUNCAT pic.twitter.com/zMAyKHJIii\n— Ajunt. la Garriga 🎗 (@ajlagarriga) September 22, 2020\nPel que fa a la línia de Rodalies, l'R3, s'ha hagut de tallar la circulació de trens.\nTemes:C-17, pluja, trànsit


Madrid no ha pagat ni un euro dels 7 milions per al tren del 2012 » Política » Balears » dBalears.cat\n22 setembre 2017 06:13\nTemes del dia #1O#referèndum#MésperMenorca#FiraB!#MÉSperMallorca#ASM#vídeo#DescompteResident#Menorca-Barcelona#FELIB#transparència#Ryanair#Gob#modelturístic#23S#CUP#Catalunya#1-O#Portades#Govern#docents#Parlament#Puigdemont\nEncara que governi el PP als dos llocs, la inversió ferroviària no millora. Company negocia perquè arribin per poder pagar les expropiacions de Manacor a Artà i tancar les finques\nQuim Torres | 21 abril 2013 Vistes: 168 vegades\nLa presència del PP al Govern de l'Estat i al de les Balears alhora no ha suposat cap canvi en l'arribada d'inversions ferroviàries. Tot i que els pressuposts generals de l'Estat de 2012 preveien set milions d'euros per destinar a actuacions ferroviàries a les Illes, aquests doblers no han arribat. Així ho ha reconegut el conseller mateix del ram, Biel Company, qui encara confia que aquests doblers es puguin rebre enguany.\nQuan Madrid assumí aquest compromís, el conseller Company havia anunciat la intenció de destinar aquests doblers a pagar els més de tres milions d'euros que costen les expropiacions que es van fer en el traçat del tren entre Manacor i Artà, un projecte que s'ha descartat ara definitivament. També s'havien de dedicar a millorar el tancament de les finques afectades per aquest traçat i a assegurar-lo.\nDe fet, segons ha manifestat ara Company en una compareixença en comissió al Parlament, encara negocia amb Madrid perquè aquests set milions no es perdin, se sumin als 3,94 milions d'euros pressupostats per a enguany per destinar a actuacions ferroviàries i s'acabin invertint en les expropiacions i actuacions previstes en el traçat del tren a Artà. El titular autonòmic considera "indispensable" l'arribada d'aquests doblers per poder pagar totes les actuacions anteriors i, si es pot, condicionar el tram com a corredor verd.\nPer mateu, fa mes de 4 anys\nBiel Comany =MENTIDER I MALA PERSONA\nAixí de clar!!!!!\nPer ianekin, fa mes de 4 anys\nO hi havia algú que pensava que podia ser bo per noltros que el PP estàs al govern central i autonòmic alhora? Pagnta inocència!\nI com és que encara es diu que tenim dèficit i ens hem d'estrényer un ou aquí per pagar-los, si ens deuen tants de doblers? No ho entenc de cap manera...\nEspoli es diu això, i per doble partida. Anem d'Espanya i ho arreglarem ràpid.\nFa dos anys que s'han acabat ses obres de sa carretera Llucmajor -Porreres i encara esteim esperant a que mos paguin ses exporpiacións, es una vergonya total.\nPer "Don" Company San Giovanese, fa mes de 4 anys\n"Biel Company encara confia que aquests doblers es puguin rebre enguany"\nNi enguany ni mai!\nI l'excusa de Madrid és molt senzilla (i aquesta vegada legal!!):\nLa partida dels pressupostos era finalista: per "instalacions FERROVIÀRIES" ... i divendres el "Gang Bauzà" es va carregar DEFINITIVAMENT aquesta finalitat.\nEns volen fer combregar amb pedres de molí. Estan convençuts que som beneits.\nLluc: això mateix INDEPENDÈNCIA!\nNo em cansaré de repetir-ho. INDEPENDÈNCIA és bona part de la solució!\nPer La veu del nord, fa mes de 4 anys\nCom veis, tenir partits estatals no ens serveix de res. Necessitam que els partits nacionals del pais ens governin (PSM o Proposta x les Illes)\nPer Concís, fa mes de 4 anys\nTOT UN DESPROPÒSIT.


Aquest Comitè de Competició i Disciplina Esportiva vol realitzar les següents consideracions:\nA la denúncia del demandant, no s’observa cap petició concreta, ni indica cap pretensió, tal com indica l’art. 56 punt c. del Reglament de Competició i Disciplina Esportiva de la Federació. La pretensió del demandant és una condició necessària en qualsevol denúncia.\nEl motiu de la denúncia no correspon a les atribucions d’aquest Comitè, ja que la presumpta falta denunciada no està tipificada en els reglaments federatius i, per tant, no és de la seva competència.\nEl Reglament de Disciplina Esportiva de la FCE diu:\nAcorda la improcedència d’iniciar l’expedient, pels motius exposats a les consideracions, i arxiva la denúncia.\nAcorda retornar la fiança al demandant.


Tania Llasera revela els problemes que pateix en un ull\nTania Llasera va preocupar fa uns dies als seus seguidors a les xarxes socials, després de pujar una imatge al seu perfil de Instagram en què apareixia posant amb un aparatós pegat a l'ull.\n"Somriu a la vida (encara que estiguis j **** a)" , va escriure la presentadora costat de la imatge. Tot i que Llasera no havia explicat el que li passava a l'ull, molts usuaris li han dedicat missatges d'ànim en les xarxes.\nAra, Tania Llasera per fi ha aclarit que el que li passa és que té una úlcera a l'ull, que li està complicant una mica la lactància del seu fill, Pepe Bowie , que va arribar al món el passat 12 de gener.\n"El meu ull està millor però regular. Tinc una úlcera a l'ull dret (no sé per què el meu mòbil fa efecte mirall, les ulleres són naturals) que em va fer sense voler la meva neboda fa anys i que amb la lactància se m'obre. Ja van dues vegades en dos mesos. Però em nego, almenys de moment, a tirar la tovallola. Segueixo al #comandoTeta aguantant amb pomades i gotes "< / em>, ha explicat la presentadora a través d'Instagram. El text anava acompanyat d'aquest selfie de la presentadora.\nArtículo anteriorSantos retira a Colombia de Corte de La Haya en litigio con Nicaragua\nArtículo siguienteCámara Baja de EEUU llevará al Supremo su rechazo al plan migratorio de Obama


Informació important COVID-19 — La Lluita Continua\nHola, ja es sap quan serà el concert a València? Gràciess\nÖhh... aixö tambë 🤸🏽 passarä ✨ 💜 i ens vorem al concert🎯🌱🌾🍂 salut\nGràcies per avisar. Ja ho farem més avant\nJa hi comptavem. Les situacions excepcionals requereixen actuacions excepcionals. Ja ho reprendrem\nGràcies per avisar. Cap problema, ja direu.\nMoltíssimes gràcies i no patiu, esperem :)\ngracies, era previsible. Primer el seny...després la rauxa\nMa Carme Flores Augé\nMoltíssimes gràcies per la informació i la vostre respon-sabilitat !!!


L'estalvi anual de la cistella de la compra és de 861 euros a l'any a la Comunitat Valenciana.\nL’Organització de Consumidors i Usuaris (OCU) ha dut a terme el seu estudi anual de supermercats. L’impacte del coronavirus s’ha deixat notar en els preus dels supermercats que han pujat un 2,8% de mitjana. Encara que els preus han pujat, l’estudi demostra que és possible estalviar 971 euros de mitjana triant el supermercat més barat. A la Comunitat Valenciana l’estalvi mitjà és de 861 euros i se situa per davall de la mitjana. Els resultats complets es publiquen en el número de novembre de la revista OCU-Compra Mestra.\nL’estudi d’OCU analitza els preus d’alimentació i drogueria i higiene i facilita la comparació entre els diferents supermercats, amb l’objectiu que els consumidors puguen estalviar en la cistella de la compra. Enguany, amb un xicotet retard quant a la seua elaboració, a causa de l’estat d’alarma que ha retardat la presa de preus fins a la seua finalització. Enguany OCU ha analitzat 143.313 preus en 1.062 supermercats, hipermercats i botigues de descompte repartides per 65 ciutats espanyoles a més d’internet. A la Comunitat Valenciana OCU ha visitat 64 establiments entre les tres capitals de províncies a les quals se sumen la ciutat d’Elx.\nCom cada any OCU elabora una “cistella de la compra” composta per 229 productes de diverses categories que inclouen aliments frescos (carn, peix, fruites i verdures), envasats, higiene i drogueria, tant de marques líders en el seu segment com de marca blanca.\nAmb els preus d’estos productes recollits en els supermercats i la ponderació del pes de cadascun en la despesa de les famílies, OCU elabora un índex per a cada establiment que permet de manera senzilla i ràpida la comparació de preus entre diferents establiments. Es tracta d’una eina útil que permet que els consumidors puguen estalviar en la seua cistella de la compra, triant el supermercat amb millor nivell de preus.\nL’estudi de supermercats d’OCU reflecteix la pujada de preus que han tingut els productes d’alimentació i drogueria. Comparats amb els preus recollits en 2019, la cistella de la compra ha pujat de mitjana un 2,8%. Un 64% dels productes que componen la cistella OCU ha pujat de preu. Les pujades són especialment elevades en el cas dels productes frescos, que arriben al 4% i on destaquen especialment les fruites i verdures. Els productes de marca de fabricant han pujat de mitjana un 2%, enfront dels productes de marca blanca que només els únics que en conjunt han baixat, un 0,3%.\nDiferències de preus entre establiments i ciutats\nL’estudi de supermercats d’OCU permet conéixer quins són els supermercats més cars i els més barats del nostre país. En l’àmbit nacional, igual que va ocórrer l’any passat, l’hipermercat Alcampo de Coia a Vigo torna a ser el més barat dels establiments visitats per OCU. I també igual que en 2019, els dos establiments de Sanchez Romero de Madrid són els més cars de l’estudi.\nA la Comunitat Valenciana l’establiment més barat dels visitats per OCU és el supermercat ECONOMY CASH del carrer Tomas Montañana de València. Per contra, el supermercat d’EL CORTE INGLÉS del Passeig de Morella de Castelló és el més car.\nEn el seu estudi OCU publica les dades de tots els establiments visitats en cada ciutat, però per a tots aquells consumidors que no viuen en les 65 ciutats on s’ha realitzat l’estudi, OCU elabora un índex de cadenes que permet als consumidors conéixer el nivell de preus dels establiments pròxims. En 2020 les cadenes locals més barates han sigut Dani i Economy Cash, esta última present a la Comunitat Valenciana. En les cadenes regionals Tifer i Cash Fresh resulten les més barates. Finalment, Alcampo i Supeco són les cadenes nacionals amb millor nivell de preus. Les cadenes locals més cares són Sánchez Romero i Sorli Discau; Plus Fresc i Condis són les més cares en l’àmbit regional i Ulabox i Suma les més cares en l’àmbit nacional.\nDe les dades de l’estudi d’OCU es desprenen les notables diferències de preus que hi ha entre les diferents ciutats. Enguany Jerez de la Frontera és la ciutat més barata de l’estudi. Li segueixen Terol, Zamora i Ciudad Real. En el costat oposat se situa Las Palmas de Gran Canaria com la ciutat més cara, seguida de Palma i Barcelona.\nA la Comunitat Valenciana, Castelló és la ciutat més barata amb un índex 104, seguida de la resta de ciutats Elx, Alacant i València que tenen el mateix índex (105). En l’àmbit nacional, les comunitats autònomes de Castella i Lleó, Múrcia, Extremadura, Andalusia i Astúries i Galícia són les comunitats més barates. La Comunitat Valenciana se situa a continuació amb un índex 101 i en grup de les més barates, mentre que Catalunya, País Basc, Canàries i Balears són les més cares.\n971 € a l’any l’estalvi mitjà en la cistella de la compra\nMalgrat la pujada de preus, l’estudi d’OCU posa de manifest que és possible aconseguir un estalvi important comprant en l’establiment més barat. En l’àmbit nacional, enguany l’estalvi mitjà descendeix fins als 971 €, una baixada que s’explica per la homogeneïtat més gran de preus entre els establiments degut sobretot a la menor pujada de preus dels establiments més cars. Així i tot, es tracta d’una xifra important que suposa un 19% de la despesa mig anual d’una família, això és, una família mitjana podria comprar durant quasi dos mesos i mig més comprant en l’establiment més barat. No obstant això, les possibilitats d’estalvi varien molt entre ciutats. L’estalvi màxim s’aconsegueix a Madrid i aconsegueix els 3.226 euros, degut sobretot a la gran diversitat d’oferta comercial amb la qual compta la capital d’Espanya. Per contra, Cuenca és en 2020 la ciutat en la qual resulta més difícil estalviar, ja que només hi ha 247 euros entre l’establiment més car i el més barat. A més de Madrid, les ciutats amb majors estalvis són Alcobendas (2.690€), internet (2.068€) Barcelona (1.966€) i Girona (1.632€) Per contra, les ciutats on menys es pot estalviar són, a més de Conca, Ciudad Real (261 €), Ávila (268 €), Soria (275 €) i Puertollano (307 €).\nNo obstant això, la Comunitat Valenciana se situa per davall d’aqueix nivell amb un estalvi mitjà de 861 euros. Castelló és la ciutat on és possible un major estalvi que aconsegueix els 977€, pràcticament igual que la mitjana nacional i per damunt de la mitjana regional igual que València (914 €). Alacant se situa just en la mitjana de la Comunitat, 861€ i Elx, amb 691€, se situa molt per davall de la mitjana.\nL’evolució de preus en les principals cadenes ha sigut dispar. En la cistella OCU de productes de marca, només Carrefour ha abaixat els preus. Les cadenes on més ha augmentat el cost de la cistella OCU han sigut Eroski Center, Supersol i Mercadona. En la Cistella Econòmica, la que recull els productes més barats i de marca blanca, hi ha major diversitat de comportaments, 8 cadenes han abaixat els seus preus, destaquen Carrefour Market, Dia Maxi i Dia Market. Per contra, en la immensa majoria de les cadenes en l’àmbit nacional han apujat preus destacant les pujades d’Eroski Center i AhorraMas.\nOCU adverteix que l’impacte del coronavirus s’està notant en els supermercats, amb un canvi d’hàbits en els consumidors que compren menys vegades, però més quantitat. A més, adquireixen més productes que ara no consumeixen fora de la llar i molts més a través d’internet. Però la principal repercussió està en la pujada de preus, molt per damunt d’un IPC que actualment està en termes negatius, i veu augmentat el seu impacte per la més que previsible reducció de la despesa de les famílies, com ja va ocórrer en 2008.\nL’estudi de supermercats de Ocu té com a objectiu principal ajudar a estalviar als consumidors. OCU ha fet un pas més i ha posat a la disposició de tots els usuaris l’aplicació OCU Market que de manera fàcil i senzilla, amb només escanejar el codi de barres o posar el nom del producte permet accedir al preu del producte en les diferents cadenes online, i comprovar si es tracta d’un bon preu. A més, l’aplicació ofereix informació sobre les característiques nutricionals del producte per a afavorir entre els consumidors l’elecció de productes saludables en la seua dieta.


Pablo Iglesias ha abandonat la trobada organitzada per la Ser quan la representant de Vox ha posat en dubte l’autenticitat de les cartes que amenacen de mort la seva família\nEl segon debat electoral de Madrid, celebrat aquest divendres, ha acabat abans d’hora perquè tots els candidats dels partits d’esquerra l’han abandonat. Era el debat convocat per la Cadena Ser que havia d’acabar a les 13 hores i ho ha fet a les 12 h.\nPablo Iglesias ha abandonat els estudis precipitadament perquè la candidata de Vox ha posat en dubte l’autenticitat de les cartes que amenacen de mort Iglesias , Marlaska i la directora de la Guàrdia Civil, María Gámez.\nVox ja havia acusat a Iglesias d’inventar-s’ho tot. Ho ha fet a primera hora del matí, unes hores abans del debat. Podemos havia advertit que si no hi havia rectificació suspendrien tots els debats que queden.\nEl de la Ser, on hi havia tots els candidats menys la candidata del PP, Isabel Díaz Ayuso, ha començat, però Rocío Monasterio, de Vox, ha dit que no creia a Iglesias i el líder de Podemos ha decidit abandonar la taula: “Si no es retracta i permeteu que continuï en aquest debat, crec que esteu cometent un error blanquejant que aquesta gent pugui estar aquí defensant coses que van en contra de la democràcia”, ha manifestat Iglesias.\nI a la sortida ha explicat que se n’anava a una comissaria a denunciar el setge de la ultradreta a Podemos i la carta amb les amenaces de mort. D’aquesta carta n’han fet una foto que posteriorment ha penjat a les xarxes socials.\nVox en paral·lel també presumeix a les xarxes d’haver expulsat Iglesias del debat de la Ser.\nDesprés del que ha passat aquest divendres, la cadena de televisió La Sexta ha decidit cancel·lar el seu debat previst per al 26 d’abril.\nNotícies relacionadesamenaces de mortdebat electoral de MadridPablo IglesiasSerVox\nL’Agència Europea del Medicament recomana posar la segona dosi d’AstraZeneca\nNou cop laboral en la banca: BBVA preveu també un acomiadament massiu de treballadors\nPablo Iglesias es talla la coeta\nPablo Iglesias ho deixa\nGrande-Marlaska, amenaçat: “Tens deu dies per a dimitir. El temps de riure’t de nosaltres s’ha acabat”\nVox s’alia a favor de Sánchez en el Parlament\nVox protagonitza una moció de censura sense programa


Els divorcis i separacions es disparen a Espanya | Ferrer Advocats\nEl 2013 es van trencar 100.437 parelles, entre nul·litats, separacions i divorcis, un 0,8 per cent més que un any abans, alhora que va augmentar fins al 17,9 per cent les concessions de custòdia compartida de fills, enfront del 14,6 per cent de 2012.\nLa durada mitjana dels matrimonis no ha variat molt respecte a 2012 i les parelles romanen juntes una mitjana de 15,5 anys, un període una mica menor en el cas dels que es dissolen per divorci (15,2 anys) i bastant més llarg en el cas de les separacions (20,8 anys).\nEn la majoria dels divorcis entre persones de diferent sexe els homes tenien entre 40 i 49 anys i les dones entre 30 i 39, mentre que en les separacions, l’edat més comuna va ser entre 40 i 49, tant en homes com en dones.\nÉs a dir, que l’edat mitjana de les dones quan decideixen trencar la parella és de 42,3 anys i la dels homes de 44,8. El 42,8% dels matrimonis que es van separar no tenien fills menors o majors dependents i el 48% els tenia menors d’edat.\nEl 4,1% tenia fills majors d’edat dependents econòmicament i el 5,1% menors d’edat i majors dependents.\nGairebé una de cada tres parelles que es va separar, el 27,7%, tenien un sol fill. En el 57,2% dels casos es va assignar una pensió alimentària que, en el 81,5% dels casos, va correspondre pagar al pare, en el 4,8% a la mare i al 13,7% a tots dos. La custòdia dels fills menors va ser atorgada a la mare en el 76,2% dels casos (79,6% el 2012) enfront del 5,5% que la va obtenir el pare, el 17,9% que va ser compartida i el 0,3% que es va atorgar a altres institucions o familiars.\nEn el 10% de les sentències es va fixar una pensió compensatòria que en nou de cada deu casos va ser assignat al marit. Del total de ruptures de 2013, els divorcis (95.427) van suposar el 95%, seguit molt de lluny per les separacions (4.900, el 4,9%), i les nul·litats (110), el 0,1% restant. L’INE destaca que el 75,8% dels divorcis i separacions que es van produir l’any passat va ser de mutu acord.\nSegons les dades d’Estadística, pel que fa a les nul·litats matrimonials, el temps mitjà que transcorre entre el matrimoni i la declaració de nul·litat és de 5,5 anys. Un altre de les dades que destaca és que tres de cada deu divorcis es van produir després de vint anys de matrimoni i dos de cada deu després de conviure entre cinc i deu anys. En el cas de les separacions, el 48,2% va estar al costat més de vint anys i el 15,6% entre cinc i deu anys. Respecte a la durada dels procediments, el 75,5% de les demandes de divorci es va resoldre en menys de sis mesos, un percentatge que en el cas de les demandes de separacions va pujar fins al 84,2%. La durada mitjana dels procediments és de 4,5 mesos (2,9 en el cas dels de mutu acord i 9,6 en els contenciosos). El 84,3% del total de nul·litats, separacions i divorcis registrats el 2013 es va produir entre cònjuges espanyols, mentre que en el 10,3% dels casos un d’ells era estranger i el en 5,4% els eren tots dos. Quan van contraure matrimoni la majoria dels cònjuges eren solters, si bé en el cas dels homes el 6,9% era divorciat i el 0,6% vidu, percentatges que en el cas de les dones són del 6% i del 0, 4%.\nhttps://advocatsferrer.com/wp-content/uploads/2014/10/Els-divorcis-i-separacions-es-disparen-a-Espanya.jpg 208 313 Ferrer Advocats https://advocatsferrer.com/wp-content/uploads/2013/07/logo_trans1.png Ferrer Advocats2014-10-25 09:28:172020-02-06 14:33:19Els divorcis i separacions es disparen a Espanya\nLes clàusules sòl i la falta de transparència Els divorcis segueixen augmentant


"Aprendre a l'hort de l'Escola" rep la Beca Joaquim Franch - Biodrissa\nNotícies Biodrissa viernes,\tfebrero\t5 2021\nAquesta beca, que consisteix en una dotació de 2.941,99€, s'adreça a projectes fonamentats en els drets socials i educatius de les persones, i que plantegen noves perspectives socioeducatives a la ciutat. Es promouen les iniciatives que tenen grans dosis de dinamisme i compromís per actuar i millorar vers una ciutadania activa, democràtica i solidària.\n“Aprendre a l’hort de l’escola” és un projecte social, educatiu i inclusiu. A través d'aquest projecte, una persona amb problemes de salut mental ensenya als alumnes la gestió de l'hort i a l'hora aquests aprenen altres competències bàsiques. Col.labora amb aquest projecte l'Associació de Voluntaris de 'la Caixa' i l'Espai Caixa de Girona. El projecte està en la seva quarta edició. Enguany s'ha hagut d'adaptar a la situació de covid-19. Actualment hi ha 10 escoles que participen en el projecte.


La passada setmana, del 6 al 8 de juliol, es va disputar a les instal·lacions de la Federació Catalana (Piscina Sant Jordi) el Campionat de Catalunya Infantil en el que participaran un total de 6 esportistes del Club.\nCal destacar el gran número de Millors Marques Personals i la bona predisposició competitiva. El debut en proves individuals de Sergi Gomez i Jan García i la consolidació a nivell de partiocipació en la categoria de Emma Martínez i Martí Krause.\nA nivell de resultats cal destacar el paper de Sigfrid Pardo, 3er a 1500 Lliures, 4rt a 400 Lliures, 5è a 800 Lliures i 7è a 200 Lliures. També el Gonzalo Vilches amb una 9è lloc als 200 Braça.\nAra ja només queda concloure les competicions amb el Trofeu Juliol que es celebrarà a Premià el 21, el Campeonato de España de Madrid a final de mes on participaran Pardo i Vilches.\nEnhorabona per la feina feta!!!\nI molta sort en el que queda!!


Què fem? « Grup Carn, S.A\nGrup Carn és una empresa situada a Sabadell que la seva finalitat és la comercialització de carn boví, oví i caprí. Disposem d'una sèrie de granges per l'engreixi de mascles i femelles de bovins amb un control de tot el procés d'engreixi per oferir la màxima qualitat dels nostres productes.\nProduïm la certificació marca “Q” de la Generalitat de Catalunya que explica d'animals criats en una climatització vegetal amb un pla de control elaborat per la mateixa Generalitat. A més, produïm una classe de vedella amb certificació *Grup *Carn. Les vedelles tenen diferents procedències europees. (Espanya, Alemanya, França, Itàlia, Àustria…).\nTambé disposem de mascles de les diferents classificacions.\nEls animals de classe bovina podem oferir-los tant en viu com en canal. Fins i tot tenim canals d'oví i caprí sacrificats a Sabadell.\nTota la carn de la qual disposem pot ser (previ avís) sacrificada Halal.


DE LA VALL D'ALBAIDA ESTANT: 2012\nFa goig trobar poemes escrits relacionats amb les festes nadalenques que ara ens ocupen i comprovar com la tendresa dels seus versos recorre viaranys insospitats, amagats dins les diferents personalitats de cadascú dels poetes.\nNADAL DOS MIL\nL'orbita del planeta\nduu el Nadal. Bon Nadal.\nS'alegren les campanes velles\nding-ding dong-dong, a sobre\nles teulades antigues.\nNadalenques de bronze.\nAvantpassats ocupen taula\ndel Nadal sense data\ncom un cor encantat.\nDesembre per les portes\ncerca la Nit de la pau.\nAl fons canten a Déu\nles músiques en cor\nde les llengües dels pobles.\nPassa un pastor amb dula de llegendes\ncitant les ovelles per seu nom.\nDuu al coll un recental.\nJoan Climent. Els colors de l'arc iris. ed. Bromera, 2001.\nEN UN RACÓ BÍBLIC\nEn un racó en què la pedra\nva irisant-se al sol ponent\namb somniadora màgia\nde fulgors evanescents,\ni una palmera m'evoca\nbíblics records reverents,\nmentre el blau m 'embriaga\ni el violí de la brisa\ncrispa el càntic de l'ocell,\nem bressa un somni d'estampes\nmon cor d'enyorança ple.\nOriental la palmera\ni oriental el voler.\nSóc un nét de Salomó\nque mormola salms fidels\na la terra que m'ofrena\ngris d'humilitat en Déu.\nJoan Valls i Jordà. La cançó de Mariola. Edició i pròleg de Manel Rodríguez-Castelló. Editorial Denes. Poesia Edicions de la Guerra. València, 2007.\nPublicat per Mercè Lloret a dissabte, de desembre 29, 2012\nEtiquetes de comentaris: Alcoi, Joan Climent i Pascual, Joan Valls i Jordà, l'Alcoià, Montixelvo, poetes valldalbaidins\nFoto Mercè Lloret: extreta del Cançoneret Valencià de Nadal\nDiu l'autor del prefaci, Sanchis Guarner, que és important que es faça una recerca del cançoner de nadales del País Valencià. Això ho deia pels volts de l'any 1960, quan es va publicar el llibre d¡on he extret la cançó. M'imagine que alguna cosa s'haurà fet, encara que no en tinga constància, sempre estic a l'aguait de les novetats, tot i que sé amb certesa que em deixe moltes coses pel camí.\nRellegint aquest cançoneret, he recordat algunes cançons que cantava de menuda que m'han fet tornar enrere per una estona i retrobar, cares, cases, carrers, i el meu poble, Alcoi.\nde fil i cotó,\nque els àngels li canten\nal Nostre Senyor,\nEl bon pastoret\ntocava el tambor,\nal Nostre Senyor.\nEls àngels cantaven:\n- Guerindà, guerindeta,\nmés val un ouet\nque una sardineta.\nA la guerlindó\na la guerlindaina,\nel nin més bonico\ns'emporta la palma.\nManuel Sanchis Guarner. Cançoneret Valencià de Nadal. Editorial Torre, València,1960.\nPublicat per Mercè Lloret a divendres, de desembre 21, 2012\nEtiquetes de comentaris: Manuel Sanchis Guarner, Rutes imprevistes, València\nSol passar-me que, de vegades, se'm queden coses al cap que romanen més temps del degut fins que un bon dia els done el passaport i les llance cap a un viatge desconegut, i qui sap si ple de sorpreses. Sóc curiosa de mena, no ho puc evitar. Fa uns dies vaig llegir aquest poema de l'amic Salvador Jàfer, i no ha parat de rodar-me pel cap, ja veus que amb tants poemes que ha escrit, a aquest li trobe alguna cosa que m'ha cridat l'atenció. I ves per on, sense voler l'he relacionat amb un altre poema, més llunyà, de mil anys enrere.\nIMPERFECTA VIDA MEUA\nImperfecta vida meua,\nfeta de ponents i d'albes,\nde camins inexplorats\ni d'hores sense destí.\nQui habitarà després de mi aquest desert?\nQui nodrirà aquestes llums i aquestes ombres?\nFinalment sabrem que anem cap a l'hivern\ni ja no podrem fer-nos arrere.\nI si evoquem els qui no són entre nosaltres, percebran els nostres crits desesperats?\nAmb la mateixa suavitat de sempre l'hivern ens cobrirà.\nI mentrestant la pluja generosa de novembre amara els geranis abandonats des de l'estiu, els cactus, les clívies, els agaves, els esquelets, les falagueres...\nFoto Mercè Lloret: cal·ligrafia xinesa\nProfunda, l'eixida és silenciosa\nMinúscul, el jardí ja és desert\nEl vent intermitent provoca\nEls batents esporàdics\nde finestres i portes\nLa nit és interminable, insomniosa\nNo faig més que comptar els cops dels batents\nI llambregar la cortina il·luminada per\nla lluïssor de la lluna\nEstacions.Poemes de les dinasties Tang i Song.\nTraduïts del xinès per Shi Bo. Amb cal·ligrafies de Shi Bo. Traducció catalana de Núria Periago. Publicacions de l'Abadia de Montserrat(2005)\nPublicat per Mercè Lloret a dimecres, de desembre 12, 2012\nJo sóc jo i les meues circumstàncies. Circumstàncies que no visiten a domicili. No és meua la frase sinó d'Ortega i Gasset, però m'ha vingut com anell al dit per exemplaritzar el meu cas. No em queixe però.... darrerament els llocs més visitats en els pobles d'arreu de la meua comarca i les limítrofes són les biblioteques, les llibreries i els centres culturals. Segons com es mire és una sort i n'estic ben contenta.\nLa veritat és que gràcies a sant Google, ara vaig directa al lloc sense necessitat d'anar preguntant als vianants que tant malament s'expliquen, amb la pèrdua de temps que suposa i sense perdre'm que ja és un avantatge.\nPassaven cinc minuts de les huit de la vesprada del divendres passat, 30 de novembre, quan entre a la Llibreria la Costera de Xàtiva, i m'endinse cap endins, fent-me lloc entre la gent que escolta, tot intentant apropar-me cap a la primera línia dels oients. Al cap damunt dels escalons que hi ha al final de l'establiment Jon López de Viñaspre ha començat la presentació del poemari Ulls, budells, cor d'Elies Barberà, el protagonista, que roman al costat ben seriós. És a Xàtiva, el seu poble, que l'Elies Barberà ha volgut presentar el seu darrer llibre, i així ens ho diu als que estem allí, de la mateixa manera els xativins li ho paguen, la llibreria està de gom a gom.\nL'editor i presentador d'Ulls, budells, cor primer de tot ens glossa les peculiaritats del poemari, ens convida a examinar el llibre, en això he recordat el meu professor de Poesia Catalana Actual, Sam Abrams, que deia que quan prems un llibre el primer de tot és dedicar-li un temps als elements intertextuals, és a dir a agafar-lo, mirar-lo per dalt, per baix, per davant, per darrere, llegir el títol, comprovar el disseny que dit de passada pot ajudar a comprendre el que es trobarà a dintre. Una vegada regirat, olorat, toca obrir-lo i començar a llegir des de la primera pàgina: pròleg, cites, portadelles, cobertes, notes, dedicatòries, finalment els poemes, que són els elements textuals. L'aventura que ens ha proposat l'Elies, estic segura que com en els anterior poemaris no ens defraudarà. Per això el títol sembla expressar tot un símbol, tot un repte que accepte. Tal i com ens ha dit i recalcat Jon López de Viñaspre i l'Elies Barberà.\nLa veritat és que em vaig alegrar molt de tornar-lo veure després d'un temps bastant llarg, i em vaig apropar amb el llibre a la mà perquè me'l dedicara.\nAquests dies tranquil·lament a casa l'òbric. Trec el CD de l'interior del darrere de la portadella. Comença la reproducció. Llegim a l'uníson. L'Elies i jo. I una música ens acompanya.\nla iaia era coixeta\n(diria que de cama esquerra)\nper una malaltia estranya\nque va patir de joveneta.\nmentre el iaio servia en guerra\nde muler al front de Granada.\nsense anestèsies li obri\nel genoll el cirurgià;\nunes gomes l’hi va sargir\na torna de tendons boixats.\nla iaia dugué de per vida\nla genollera baix la mitja.\nPublicat per Mercè Lloret a dimecres, de desembre 05, 2012\nEtiquetes de comentaris: Cartellera d'actes socioculturals, Elies Barberà, La costera, Xàtiva\nFoto Mercè Lloret: Sardenya juny de 2012\nEl passat dissabte, dèsset de novembre, al Saló de Corones del Palau Ducal, Elvira Cambrils comentava, com a convidada en la Nit de contes al Palau, que va començar a escriure en sentir-se angoixada, fa un temps, quan estàvem en plena bombolla constructora, en veure el que ens venia a sobre, impotent de no poder fer res per controlar el que tenim en aquests moments, la crisi que diuen els del més amunt. Tots ho sabien menys ells. Doble per als peninsulars, que suma la global, més la immobiliària, particular. Nostra i només nostra.\nEn èpoques de crisi, personal o global és quan afloren els grans pensaments. No dic que el meu pensament siga gran, però si que és veritat que Elvira m'ha fet comprendre que hi ha moments que no convé callar, ni empassar-nos les tristeses cap endins. També resulta interessant el que fan els mestres d'arts marcials, tancar un puny i arrufar les celles amb la intenció de treure tota la ràbia que tinguem a dintre i colpejar el no-res, primer amb un puny després amb l'altre, i buidar, buidar, buidar, o fer com ha fet Elvira Cambrils, escriure, escriure, escriure.\nDos quarts de nou, pronuncia la veu suau de la locutora. Sona un fragment de La Suite dels Planetes de Gustav Holst (1874-1934). Esmorze. Allà, segons els càlculs horaris que he inserit al mòbil són dos quarts de quatre de la nit-matinada. Me'ls imagine dormint de pressa, han de recuperar el temps perdut de la darrera jornada, sis hores de decalatge, afegit a l'estrès dels darrers dies, tot preparant a corre-cuita el viatge, finalment, encuriosits han contemplat el nou paisatge que els rep a vol d'ocell.\nBon viatge, i la mateixa sort que un dia, nosaltres, quan vam fer les maletes, vam encabir la nostra vida a dintre.\nAra, dues maletes comencen una venturosa aventura.\nBon viatge i estimeu la terra que us acull com si fóra la vostra.\n(text inspirat en una frase de la pel·lícula Nirgendwo in Afrika i en solidaritat amb la darrera concentració del jovent a València)\nPublicat per Mercè Lloret a dijous, de novembre 22, 2012\nTrobe que la primavera i la tardor són les millors èpoques per reposar plantes al jardí, encara que els vivers i les botigues disposen d'un aparador exquisit i variat tot l'any. De fet, quasi tots anys cal que en repose alguna que altra al jardí de casa, unes per què envelleixen i altres perquè s'assequen.\nAquestos dies, a casa, com un naufrag surant al bell mig d'una tempesta, tinc un preciós crisantem en plena floració que vaig comprar la tardor passada, i que ha aconseguit sobreviure al infernal estiu dins d'aquesta antiga gerra d'oli convertida en jardinera. Trobe que és tot un esforç de subsistència a l'adversitat, i també un metàfora per la vida que l'ha empès a sobreviure. Quin exemple més bonic, he pensat.\nPerò, la veritat és que quan veig la diversitat de plantes que existeixen no puc evitar, i sempre caic en la temptació de comprar-ne alguna llampant i de colors exòtics, que al cap de poc ha desaparegut per què no s'ha aclimat al lloc. Diuen que l'experiència val més que res, per això finalment vaig decidir que només posaria les plantes que donava el terreny, i trobe que ha estat la idea més encertada de totes.\nPel que fa al crisantem, com molta gent i jo mateix, sempre havia relacionat aquesta flor amb els difunts, però la veritat és que aquest és el moment en què aquesta preciosa planta floreix i ompli de bells colors la tardor, és per això que es veu més a tot arreu. També la recerca per Internet m'ha fet conèixer molts detalls al voltant d'aquesta planta que desconeixia i trobar que, per a altres cultures, el crisantem té i ha tingut connotacions diferents a la nostra, occidental i cristiano-catòlica. De sobte m'ha vingut a la memòria aquesta bellíssima cançó de Carles Dénia que el nostre poeta alzirenc Ibn Khafaja va escriure i que Josep Piera ens ha ofert en paraules d'ara. I per més informació, també darrerament el Servei de Publicacions de la Universitat de València ha publicat un interessant llibre que porta per títol València àrab en prosa i en vers (estudi, selecció i traducció) que les arabistes Ana Labarta, Carme Barceló, Josefina Veglison han fet a través del rigor, la professionalitat i l'esperit crític, paraules aquestes darreres de Ferran López Abad en la ressenya feta a la revista Caràcters del darrer núm. 60.\nIbnKhafaja / J. Piera.\nPublicat per Mercè Lloret a dijous, de novembre 01, 2012\nEtiquetes de comentaris: Alzira, Beniopa, Ibn Khafaja, Josep Piera, La Ribera Alta, La Safor, Poetes de la Safor\nPublicat per Mercè Lloret a dissabte, de setembre 29, 2012\nPublicat per Mercè Lloret a dijous, de setembre 20, 2012


El Govern confirma la lliure circulació a tot Espanya a partir del 21 de juny - Diari de Girona\nEl Govern confirma la lliure circulació a tot Espanya a partir del 21 de juny\nAmb la fi de l'estat d'alarma els confinaments quedaran en decisió de les comunitats autònomes, com ja es va fer el març a Igualada\neuropa press 14.06.2020 | 00:35\nEl ministre de Sanitat, Salvador Illa. europa press\nA partir del diumenge 21 de juny es podrà circular amb llibertat per tota Espanya en decaure l'estat d'alarma, independentment que en aquell moment pugui haver-hi zones com la Comunitat de Madrid, l'àrea metropolitana de Barcelona o províncies castellanoleoneses que no hagin culminat totes les fases del pla de desescalada.\nAixí ho va aclarir en roda de premsa des del Palau de la Moncloa el ministre de Sanitat, Salvador Illa, per explicar els canvis de fase que entraran en vigor demà 15 de juny, quan tan sols Galícia abandonarà l'estat d'alarma i entrarà en l'anomenada nova normalitat.\nLa resta d'Espanya estarà en fase 3, amb l'única excepció de la Comunitat de Madrid, les províncies castellanolleoneses de Salamanca, Àvila, Segòvia i Soria, Barcelona i la seva àrea metropolitana i part de la província de Lleida.\nAquestes àrees, que romanen en la fase 2, poden saltar directament a la nova normalitat el dia 21 sense passar per la fase 3, perquè el Govern considera que la situació epidemiològica així ho permet, va explicar Illa.\nEl ministre, acompanyat del doctor Fernando Simón, va explicar que sense l'instrument de l'estat d'alarma no és possible restringir de manera general un dret fonamental com és la llibertat de circulació, i que els futurs confinaments dependran de les comunitats autònomes, com ja va passar amb Igualada el març passat.\nPreguntat si a mig o llarg termini, pensant en un eventual rebrot de l'epidèmia a la tardor, el Govern central disposarà d'una alternativa a l'estat d'alarma per confinar la població o limitar els seus moviments en cas que sigui necessari, Illa va posar en valor que l'estat d'alarma és un «instrument constitucional» que s'ha demostrat que «ha funcionat molt bé». «Si cal tornar-ho a fer servir, tant de bo no sigui així, s'utilitzarà, però és l'instrument que avui dia ens permet controlar la mobilitat», va assegurar el ministre.


Els cicles formatius de grau superior - Una opció vàlida per al teu futur - Qestudio.cat\nGrau en Cièncias de l'Activitat Física i de l'Esport\nUna opció vàlida per al teu futur\nEls cicles formatius t'ofereixen formació pràctica i permeten que t'incorporis al mercat laboral o que accedeixis a la universitat.\nT'expliquem en què consisteixen els cicles formatius de grau superior i com hi pots accedir des d'altres estudis.\nEls cicles formatius de grau superior són, majoritàriament, de 2 anys. A més de les activitats pràctiques a l'aula, inclouen la Formació en el centre de treball (FCT), és a dir, pràctiques en empreses, un requisit imprescindible per aconseguir el títol. La titulació que obtindràs en acabar els estudis és la de tècnic superior.\nPer accedir a un CFGS has de complir una de les condicions següents:\nHaver fet una prova d'accés, en cas que no tinguis cap titulació. Per presentar-t'hi, has de tenir com a mínim 19 anys.\nTenir el Batxillerat.\nSi accedeixes a un cicle formatiu de grau superior des del Batxillerat, has de tenir en compte que cada cicle formatiu té una o més modalitats prioritàries d'accés. Això vol dir que, si hi ha més aspirants que places, primer hi accediran els alumnes que hagin cursat la modalitat prioritària.\nTenir el títol de tècnic, propi dels cicles formatius de grau mitjà, a través del qual podràs accedir a un CFGS de dues maneres:\nSuperant una prova d'accés. Per fer-la, has de tenir com a mínim 18 anys.\nSuperant un curs pont, a través del qual accediràs directament al cicle de grau superior sense haver de fer cap prova d'accés. Aquesta nova normativa s'aplicarà a partir del curs 2012-2013, però les administracions educatives d'algunes comunitats autònomes podrien avançar-ho en el 2011-2012.\nSabies que, segons les últimes dades del Ministerio de Educación, el nombre de matriculacions en la formació professional de grau superior ha augmentat un 8,8%?\nSabies que, segons un estudi del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya i el Consell de Cambres de Comerç, els graduats d'FP tenen una taxa d'atur menor que la resta dels joves?\nUna part comuna, que equival al 50% de la nota i inclou les matèries obligatòries per a tots els cicles: segona llengua oficial de la comunitat, si escau, Llengua castellana, Llengua estrangera i Matemàtiques.\nUna part específica, que equival al 50% de la nota i inclou dues matèries diferents en funció del cicle al qual vulguis accedir.\nEls continguts de la prova s'ajusten a les matèries de 1r i 2n de Batxillerat.\nSi provens d'un cicle formatiu de grau mitjà d'una família professional concreta i vols accedir a un CFGS del mateix grup d'itineraris, has de saber que estàs exempt de fer aquesta part.\nUn cop superat el cicle podràs:\nEstudiar un altre cicle formatiu de grau superior, tenint en compte la convalidació dels crèdits comuns i la meitat de les hores de pràctiques.\nCursar estudis universitaris.\nSi per accedir a la universitat has de fer la prova específica de la selectivitat, has de tenir presents les assignatures que ponderen segons la branca de coneixement de la carrera que vols cursar.\nRecorda que, en cas que hi hagi empat de notes, tindràs preferència d'accés si has cursat un cicle formatiu que correspon a la branca de coneixement de la titulació.\nPosar-te a treballar com a tècnic superior de la professió que hagis estudiat.


Els centres educatius abrerencs organitzen jornades de portes obertes virtuals, vídeos i entrevistes per donar-se a conèixer a les famílies\nEl mes de març, les escoles i l'institut d'Abrera iniciaran el període de preinscripció pel curs 2021-2022. Les famílies amb un fill/a nascut l'any 2018, que al setembre començarà l'etapa escolar a P3; o amb un fill/a que està cursant sisè de primària i passarà a l'ESO; o amb un fill/a que ha de canviar de centre escolar, han de realitzar aquest tràmit. És imprescindible fer-lo!\nPer conèixer l'oferta educativa s'han programat trobades virtuals a cada centre i des de l'Ajuntament d'Abrera s'ha treballat conjuntament amb les direccions dels centres i les AMPA per fer difusió de les diferents ofertes educatives amb l'elaboració de vídeos i entrevistes a Ràdio Abrera. Preneu nota!\nDilluns 01 de març: Escola Ernest Lluch. Podeu tornar a sentir-la fent clic aquí i a l'enllaç que trobareua la part inferior d'aquesta pàgina.\nDimarts 2 de març : Institut Voltrera. Podeu tornar a sentir-la fent clic aquí i a l'enllaç que trobareu a la part inferior d'aquesta pàgina.\nPer realitzar la preinscripció o demanar més informació contacteu amb els centres educatius:\nEscolta L'Entrevista del Dia de Ràdio Abrera del 01/03/21 amb la direcció, l'AMPA i alumnes de 6è de l'Escola Ernesst Lluch d'Abrera