La Diputació conclou les obres de la CV-363 que milloren la connexió del Racó d’Ademús amb la província de València a través dels Serrans – tucomarca.com\nHomeAdemúsLa Diputació conclou les obres de la CV-363 que milloren la connexió del Racó d’Ademús amb la província de València a través dels Serrans\n28 Desembre, 2018 administrador Ademús, Ademús, Els Serrans, Finestra, Infraestructures, La Comarca, La Comunitat, Política, Secció 0\nEl Diputat Pau Seguí destaca que els 4,5 milions d’euros invertits en les carreteres del Racó demostren l’aposta de la institució per vertebrar el territori i per lluitar contra la despoblació.\nLa Diputació de València ha finalitzat les obres de reforç i millora del ferm a la carretera CV-363, entre la Pobla de Sant Miquel, al Racó d’Ademús, i la pedania de Losilla de Aras, a la comarca dels Serrans. L’actuació executada, amb un pressupost de 1.685.624,47 euros, ha permès renovar els 18,9 quilòmetres de carretera que uneixen els dos municipis, i que es trobaven notablement deteriorats, amb presència de flonjalls, deformacions i altres patologies a l’asfalt.\nLes obres executades entre la Pobla de Sant Miquel i Losilla de Aras han consistit en el reforç del ferm mitjançant l’estesa d’una capa de rodadura, un cop reparades les zones que presentaven més problemes d’estructura. Addicionalment, s’han executat unes cunetes laterals de formigó, per restaurar l’alineació de les vores de la calçada, i s’han desenvolupat actuacions puntuals de millora del drenatge. Finalment, s’ha renovat tota la senyalització, col·locat nous panells direccionals i pintat marques vials reflexives al llarg de tot el tram.\nAquesta inversió se suma a la realitzada en el tram de la CV-363 que va des de la Pobla fins a Mas de l’Om. Les dues obres, que s’han desenvolupat de forma pràcticament simultània i han suposat una inversió global de 2,5 milions d’euros, han servit per garantir la comunicació del Racó d’Ademús amb la província de València a través dels Serrans, el que, en opinió del Diputat de Carreteres, Pau Seguí, “demostra l’aposta de la Diputació per vertebrar el territori i per lluitar contra la despoblació, doncs comptar amb una bones comunicacions és vital per a garantir la pervivència d’un poble”.\nEn línia amb aquesta filosofia, en els últims tres anys la Diputació de València ha dut a terme obres en totes les carreteres de la seva titularitat al Racó d’Ademús. Així, s’han condicionat i reasfaltat la CV-478 de Vallanca a Negrón, i la CV-479 i la CV-682 a Castielfabib.\nEl projecte de l’Àrea de Carreteres provincial per aquesta comarca contempla així mateix la incorporació a la xarxa de la Diputació del camí de la Pobla de Sant Miquel fins Ademús per Val de la Sabina per, a continuació, escometre una actuació de millora de la seguretat viària, mitjançant la millora del paviment i la col·locació de biondes i de senyalització tant horitzontal com vertical. “D’aquesta manera, garantirem no només la realització de l’actuació de millora projectada sinó també la seva conservació i manteniment constant, tant ordinària, com en episodis de pluges o neus que requereixen intervencions d’emergència i que serien realitzades per la Diputació de València”, ha afegit Seguí.\nEl Diputat de Carreteres ha assegurat que “amb aquestes inversions, que superen els 4,5 milions d’euros, des de la Diputació de València volem compensar l’abandó al que durant anys s’ha sotmès a les carreteres provincials en aquesta comarca, fruit del qual havien arribat a un avançat estat de deteriorament.


Ricard Vilanova (bloc): de desembre 2008\nCompto amb la inestimable Capri de Getzen en Sib platejada, de la que tinc un joc de bombes per transformar-la en Do. Quan fa més de 20 anys la vaig anar a comprar, després de mirar preus i marques, em vaig decidir per l'Eterna de Getzen també. Teòricament superior a la Capri en qualitat i preu, però en el moment de provar-les, provada una i provada l'altre, resulta que l'Eterna tenia el so apagat i tapat i la Capri tenia un so obert i brillant. Així que no hi va haver dubte.\nA hores d'ara, i a causa del temps, dels anys i de la "mala vida" que ha tingut, està abonyegada, tornada a soldar i enganxada amb una barreja de Loctite i estany (és la zona que porta l'adhesiu). A fi de comptes són com les arrugues causades per l'edat en la cara d'una persona... ;-)\nA més a més tinc un fliscorn Bach (no sé si és Stradivarius o no... gravat només posa Bach USA), platejat també, que em comptes de tenir les bombes com és "habitual" en els fliscorns, baixant, els té horitzontals com en la trompeta. Curiosament sempre he pensat que això era un impediment, que no era prou bona... Pensava, déu ser d'estudiant (segurament ho és). Però l'altre dia estudiant i memoritzant, com no haig de llegir partitura, em vaig quedar sorprés al donar-me compte que una de les fotos que tinc a l'estudi, la del Roy Hargrove, utilitza un fliscorn amb les bombes com les tinc jo. Evidentment res a veure amb la meva, però em vaig quedar més tranquil... ;-)\nDe boquilles, a part de les habituals Vincent Bach standard 7 C que portava "de sèrie", les noves les vaig comprar totes Bach d'1 1/2 C. I en un moment determinat em vaig decidir per la MegaTone® tant per la trompeta com pel fliscorn.\nI ara, també després de molts anys, he encarregat la boquilla de fusta Benterfa de banús 3C. De fet, com ja he comentat, amb el contacte que hi vaig fer personal, em va arribar a deixar una boquilla de fusta de roser, em sembla que era, però després d'un parell d'anys em semblava que era abusar i li vaig tornar... segurament la va tirar perquè era un prototip, però mira... Em diuen els suïssos que la comercialitzen CMI que ara mateix està esgotada però que pel gener els han d'arribar 500...\nLa veritat és que em fa molta il·lusió poder tornar tocar amb una boquilla de fusta. I si m'arriba bé també demano pel fliscorn.\nFinalment aquí podeu veure una foto de com tinc muntat el xiringuito.\nL'ampli, un Laney de 100W, el tinc per escoltar els acompanyaments dels play-a-longs.\nCom ja he comentat en l'anterior entrada estic justament començant a entendre una mica el què de tot plegat.\nEl primer gran handicap ha estat un tema cultural... vull dir que quan aprenia em feien aprendre música em van ensenyar que per saber les alteracions que té una tonalitat menor, només cal pujar una tercera major (1 to i mig) i ja tens les alteracions. Doncs no... potser en música clàssica sí, però en jazz no. Per exemple, en música clàssica, per mi el La menor té les mateixes alteracions que el Do major, o sigui cap. Però en jazz el La menor té les mateixes alteracions que el Sol major: un sostingut, el Fa.\nSembla ser, tampoc ho sabia, que hi han diferents tipus d'escales. Les majors se'n diuen jòniques, les de sèptima dominant mixolídies i les menors, en jazz, dòriques. I això és convenient remarcar-ho perquè quan vaig començar a fer combo i improvisació a l'Escola Virtèlia, quan em parlaven d'escales menors jo calculava segons els meus enseyaments, però ho feia malament... i ningú m'ho va saber explicar... Per cert, el professor d'improvisació va ser el Lluís Martínez, en aquell moment saxo de La Salseta del Poble Sec, que (curiosament també hi ha una bonica història que explicar) em va fer una oferta per tocar-hi. I professor de combo i director de l'escola en aquell moment, hi havia el Toni Xuclà... gran referent avui en dia. Llàstima que de combo i improvisació només hi vaig estar poc més de tres mesos.\nPer saber les alteracions d'una tonalitat menor dòrica, cal baixa un to sencer. Així doncs, com he dit ara mateix, per saber les alteracions que té, per exemple el La menor baixes un to, el Sol major, i què té: un sostingut. Potser més fàcil i tot, però cal saber-ho!\nAixí mateix hi han escales frígies, lídies, eòlies i lòcries a part de les comentades. De fet, en aquest llibre està tot molt ben explicat i, a més a més, tot comença a agafar sentit, perquè s'explica d'una manera molt senzilla: en una escala de Do major (jònica) i cap alteració, si es comença pel Re tens la Re menor (dòrica), per Mi la Mi menor (frígia), per Fa el Fa major amb la quarta augmentada (lídia), amb Sol el Sol 7 (de sèptima dominant, mixolídia), amb La La menor natural (eòlia, la de música clàssica que em van ensenyar) i amb Si el Si semi-disminuït (lòcria). Què et sembla? ;-)\nI com això, així ho aprens tot. De fet a mi ja em van explicar que si volia apendre a improvisar m'havia d'apendre totes les escales en totes les tonalitats... i se'm feia una muntanya! En canvi, el meu mestre, l'Aebersold ho "fa fàcil" i et ve a dir que, a fi de comptes, "només" hi han 12 tonalitats. Un cop te les has après s'ha acabat el misteri. L'únic que cal fer és memoritzar-les en escala, en arpegi de tríades, de sèptima, de novenes... amunt, avall... per davant, per darrera... ;-) (Ja ho deia aquella pedra gravada 3000 anys abans de Crist (la taula maragda) "Com és a dalt és a baix. Com és amunt és avall.")\nI si a més a més tot això ho fas observant les indicacions del Benterfa, doncs dóna gust acabar la classe amb aquell pessigoleig al llavi tant bo (no parlo del justament contraproduent llavi maxacat) que t'indica que has treballat bé i és igual si has treballat una hora, dues o tres... Mai havia estat tanta estona estudiant practicant jugant, traduït literalment de l'anglès, com ho estic fent ara. L'altre dia m'hi vaig estar ben bé quatre hores, que es diu aviat, amb les seves pauses, és clar, però és allo de "sarna con gusto no pica".\nEtiquetes: #02 inicis\nCom podeu veure en les imatges, aquests són els professors particulars que tinc ara per ara. El Jamey Aebersold, que vaig conèixer a través de diferents play-a-longs i em va portar al primer número que va publicar el Cómo improvisar y tocar JAZZ en espanyol, que vaig comprar perquè era molt de texte en anglès que em dificultava bastant la comprensió. De fet és l'únic número que té publicat en espanyol, però ja en tinc prou.\nI el Maurice Benterfa que vaig conèixer personalment: vaig estar a casa seva a Perpinyà i ell va venir aquí, a Vilanova i la Geltrú per un tema que en aquell moment estava començant a fer anar. Sí, sí, les boquilles de fusta. Una història bonica d'explicar que ja ho faré quan tingui més temps... ;-)\nAixí doncs tinc dos luxes de professors, l'Aebersold que em dóna classes de jazz i el Benterfa que em dóna classes de tècnica. I Déu n'hi do amb l'Aebersold, que sense escriure cap llibre d'exercicis com a tal, em fa fer 10 exercicis x 12 tonalitats x 3 modes = 360 exercicis!!! tots de memòria... però que bé que et sents quan a base de "picar pedra" vas aconseguint alguna cosa... alguna cosa que encara no sé què és perquè està una mica més enllà i no acabo de veure però sé que hi és.\nDe tot plegat en vaig fer 5 cèntims l'altre dia (11/12/08) al blog de Coses meves... Anotacions personals i notícies.\nEspero que no es molestin el senyor Arban, el senyor Herbert L. Clarke, l'Arturo Sandoval i tants d'altres en el terreny virtual i l'Oscar Martí, el Josep Docet i el Càndid Rodríguez en el terreny físic... ;-)\nQuan jo era jove... ;-) Vull dir, quan era més jove que ara (estic parlant de la tendra edat de 16, 17... potser 18 anys) i practicava atletisme hi havia un noi alguns anys més gran que jo que havia tornat de la mili. Abans de marxar ja tenia marques personals prou importants i, és clar, els rècords de club els tenia ell. Les distàncies que acostumava a fer eren 400 i 800 metres llisos. Però tot i tenir bones marques no eren cap cosa de l'altre món a nivell nacional-català.\nÉs clar està que, abans d'anar a la mili, entrenava a base de bé i es pot dir que aquests entrenaments eren els que li van donar les marques... a part d'una condició física excel·lent, és clar. Però durant la mili, sembla ser, pràcticament no es va entrenar res. I quan va tornar, tot i no està entrenat, li van demanar que corrés per falta de gent amb bones marques en aquesta distància.\nEl cas és que a la tornada, tot i no haver gens d'entrenament recent, va començar a trencar tots els cronos. Cada cop que corria feia marca personal. Jo parlo des de la distància i el record que en tinc i alguna dada segurament no serà exacte, però diria que fins i tot va començar a fer rècord de Catalunya en aquestes distàncies... sobretot en 800 m.\nEl record que en tinc de cada cop que corria, és que se'm posava la pell de gallina, perquè era carrera que feia, rècord que trencava. Era un espectacle veure'l córrer. I el més graciós de tot plegat és que això ho va aconseguir amb molt poc entrenament. De fet el secret, suposo, era l'any o any i mig sabàtic que havia fet i el propi desenvolupament físic que li devia quedar per fer...\nEl nom d'aquesta persona és Salvador Bernadó. Actualment em sembla es dedica a professor d'educació física en diverses escoles i instituts (per si algú s'havia quedat amb la curiositat...).\nAmb aquesta idea, i amb una altra idea, d'aquestes que se't queden gravades (la d'un músic-trompetista anglès que va començar a tenir fa uns 20 anys, quan ja era gran –parlaríem de 50-60 anys–) he començat, des de fa poc, a tornar a estudiar trompeta i amb unes ganes que dóna gust... ;-)\nDe fet la base ja la tinc: estudis de música des dels 7 anys "obligat" (teoria, solfeig, piano, guitarra, flauta... –suposo que no vaig estudiar més instruments perquè la meva mare no m'hi va apuntar a més–). I a partir dels 18 anys, trompeta pel meu desig personal. També han estat anys de tocar en diverses formacions, des de la banda de música a la mili, fins L'Orquestra Ébano, passant per La Banda Puig (potser la primera escola junt amb l'Oscar Martí), la Cobla Neàpolis... i no sé si em descuido de res... ah, sí, l'orquestra Combo 91.\nPerò el problema que he tingut sempre és que he estat massa exigent amb mi mateix a la vegada que he tingut un gran sentit del ridícul. Aquesta combinació és molt dolenta per poder tocar (jugar en diuen anglès, no? to play) amb ganes. A més a més, el fet d'haver hagut d'estudiar sempre "per obligació" fan que, amb el temps, se't treguin les ganes.\nQuè ha canviat ara doncs? Doncs el que ha canviat és que:\n1.- He tingut anys sabàtics de no tocar. De no tocar fins i tot a casa: sempre tenia altra feina a fer més important... i això que quan ens vam fer la casa nova fa 15 anys em vaig fer un petit habitacle al garatge per estudiar, tot i que va coincidar amb el final de l'etapa de L'Orquestra Ébano.\n2.- Fa dos anys justos ara mateix que no tinc problemes de salut greus com els que havia tingut. I això em dóna esperances, moltes. Per primer cop penso que, possiblement, no en tindré mai més. Estic parlant, per qui no ho sàpiga, de les migranyes, exactament de cefalees en forma de clúster.\n3.- Ha coincidit que, després de 20 anys, he tornat a veure i escoltar concerts de jazz en directe. Concretament en el 40 Voll-Damm Festival Internacional de Jazz de Barcelona vaig comprar un abonament pel cicle Trompetes! i vaig poder gaudir de 6 concerts, cadascun del qual més sorprenent. Així i tot, si llegiu els comentaris que en vaig fer de cada concert, us donareu compte que no em va acabar d'agradar cap... i no és per altra cosa que perquè, amb els anys, he aconseguit un gust personal que no m'ho hagués pensat mai. És a dir, que per fi sé el que vull i sé el que m'agrada.\n4.- La situació personal ara mateix és molt diferent de la que he tingut mai en tota la meva vida. Per fi puc treballar per mi mateix sense que ningú em digui el què ni el com. Amb una comoditat econòmica com tampoc he tingut mai. I també el fet de que ara mateix hi ha un petit sotrec de crisis (que és justament el que és... no més), i que hagi aflujat una mica la feina. Tot això ha propiciat que pugui pensar una mica en mi mateix. Pujar l'autoestima. I tenir el poder de decisió per mi mateix.\n5.- Em trobo en el millor moment per començar a gaudir de veritat amb la música, perquè sempre he pensat que tocar allò que està ja prèviament escrit és molt avorrit. I si aprenc a improvisar jazz, cada nota que toco és nova. De fet, ja he començat i com prenc consciència que cada dia que toco, com ho haig de fer mentalment, aprenc una cosa nova, és molt gratificant. En poc temps he aprés molt i això em dóna força i ganes d'apendre'n més. Lògicament, com totes les coses que aprens de nou (o ja sabies és igual), "com més n'aprens més en dones compte del poc que en saps". Però és tan estimulant... ;-)\nAl final era un problema de copiar i enganxar de la plantilla HTML del blog de projectes d'Estudi Melic... i el que hi havia de figurar era codi XML...\nEtiquetes: #02 plantilla\nI també El Secreto i el llibre dels agraïments mostrat aquí.\nJa tinc el meu regal de Nadal a mida... ;-)\nDoncs sembla que de moment estic tenint problemes amb els feeds. A FeedBurner entro l'adreça de la que vull obtindre'n els feeds, però em dóna error.\nPotser només és qüestió del temps tant relativament recent que l'he donada d'alta... M'esperaré a demà a veure quin és el problema.\nJa he afegit el codi necessari per fer-ne el seguiment habitual amb Google Analytics.\nAcabo de crear aquest nou blog. La intenció és substituir aquest nou pel de la moto... que, tot i continuar tenint-la i amb intenció de continuar escribint quan arribi el moment, ara mateix està pràcticament inactiva.\nDe moment continuo amb la meva "mania" personal de donar-lis a tots els blogs el mateix aire i per això utilitzo la plantilla de Blogger Son of Moto.\nAra mateix el primer que faré és copiar la plantilla ja editada pels projectes de Estudi Melic i, quan tingui una mica més de temps ja l'aniré afinant.\nAquest mes de desembre, la revista MacWorld publicava una molt bona entrevista a Javier Royo, un molt bon dissenyador també, en una pàgina pèssimament dissenyada... com la resta de les que fan referència a disseny, curiosament.\nI dintre de l'entrevista, destaquen els 10 manaments del dissenyador gràfic. Diu així:\n1.- Gaudiràs de la feina\n2.- No copiaràs. Només en el cas de que serveix per avançar més enllà de l'original.\n3.- Fugiràs dels dissenyadors gràfics, especialment dels dinars amb ells. D'un en un, encara... però més de dos, perill!!!\n4.- Miraràs al voltant contínuament: les coses que passen al voltant són més interessants que les teves pròpies.\n5.- Dibuixaràs. Sigui el que sigui.\n6.- Aprendràs dels bons col·legues i gaudiràs dels sabors de la diferència.\n7.- Et pendràs el teu temps per a experimentar.\n8.- Et pendràs el teu temps per a tu mateix, sense més.\n9.- Pensaràs dues vegades les coses abans de posar-te davant el Mac.\n10.- Mai facis cas de les llistes de 10 manaments.\nEm sento molt identificat en moltes... i en alguna contestació dins l'entrevista. Per exemple:\n-(P) Quin és el màxim somni dins la professió?\n-(R) Seguir passant-m'ho bé. Potser dissenyar en la seva integritat un parc d'atraccions, des de la identitat, les atraccions, fins l'última paperera. Ah, i treballar 4 hores al dia.\nÉs bo o no? ;-)\nPer cert, si teniu un moment entreu al seu web ara, abans de Nadal, i veureu com desitja un bon any... molt bo!\nFa uns dies que estic llegint aquest llibre: El Secret de Rhonda Byrne (en castellà).\nHe trobat que potser més interessant que el mateix llibre, hi ha el documental en sí... i també el segon llibre on vas anotant els objectius (El llibre de la gratitut).\nTot plegat res que no se sàpiga però tot ajuda, oi?\nQui el vulgui que sàpiga que és de l'editorial Urano (El Secreto, Rhonda Byrne, codi ISBN 6532654396; El Secreto: El libro de la gratitud, Rhonda Byrne, codi ISBN 6532663918). En vaig sentir a parlar en algun noticiari com èxit de vendes\n(Llibre considerat d'"autoajuda i superació")\nLlegit a Criterion que alhora cita Lovecolors.\nAquests són els preus que haurien de cobrar per una hora de feina cadascun dels integrants d'una agència... ;-) Sí, sí... Tal cual: copiat i enganxat.\n* Director General: 227,61 euros\n* Director Creativo Ejecutivo: 149,48 euros\n* Director de Servicios al Cliente: 129,56 euros\n* Director de Planificación Estratégica: 126,49 euros\n* Director Creativo: 98,11 euros\n* Director de Producción: 96,82 euros\n* Director de Cuentas: 96,00 euros\n* Supervisor Creativo: 90,92 euros\n* Director de Arte: 75,13 euros\n* Supervisor: 74,04 euros\n* Redactor: 65,23 euros\n* Diseñador 3D Ilustrador: 59,34 euros\n* Productor: 57,65 euros\n* Diseñador Gráfico: 53,72 euros\n* Ejecutivo: 52,12 euros\n* Arte Finalista: 48,87 euros\nCuriosa la vida... els tombs que dóna i al final, per què, per acabar al mateix lloc... (coses meves).\n"El que s'ha promés és deute" diu la dita en castellà... Doncs al número de desembre de 2008 de MacWorld surt una notícia breu del resultat del concurs que ja vaig comentar aquí, aquí i aquí i surt un nom que em sóna bastant... ;-)\nAhir per la nit, a la 2 de TVE, el capità Valladares de la nau Plutón BRB Nero va dir alguna cosa semblant a aquesta:\n"El saber mentir es la clave para triunfar".\nI em vaig sentir a mi mateix dient "i tant que sí"... he estat durant 5 anys en un lloc on l'únic que he après és a dir mentides... i veient com més grossa la dius més es triunfa... ;-)\nEtiquetes: #01 coses meves, #01 frases, #01 sèries


Mod Lys: música entre llibres a La Central | Barcelona Cultura\nMod Lys: música entre llibres a La Central\n30-10-2015 Lletres i notes musicals fan bona parella. Us ho demostren a La Central del Raval, on aquest dissabte, 31 d'octubre, sonarà la música ambiental de Mod Lys.\nEl concert forma part del cicle Música entre llibres, que vol ser el contrapunt a un altre cicle de concerts i conferències que té com a escenari aquests dies La Central del carrer de Mallorca i que està dedicada al compositor català Frederic Mompou.\nA La Central del Raval, en canvi, trobareu un seguit de concerts de música alternativa, entre els quals el que aquest dissabte ofereix Mod Lys. És el nom artístic d'Emil Kozak, un jove dissenyador danès que viu a Barcelona i que, com veureu, té una segona vida com a intèrpret i compositor.\nLa seva és una música dedicada a la creació d'atmosferes sonores que, sovint, són fruit de la improvisació i, per tant, són diferents cada cop. Per tal de produir-les utilitza la guitarra, el sintetitzador i objectes diversos.\nLa música de Mod Lys es basa en l'anomenat pedal o, en anglès, drone, un so perllongat sobre el qual se superposen un seguit d'acords diversos. Propera al minimalisme, aquesta música utilitza sons i notes sostinguts i repetits en el temps.\nVeniu a escoltar-lo i potser descobrireu uns sons que fins ara no coneixíeu. De passada, podreu consultar els llibres que us recomana Emil Kozak i que tenen molt a veure amb la seva activitat principal de dissenyador: des de Grid Systems in Graphic Design, de Josef Müller-Brockmann, a The Genius of Photography, de Gerry Badger.\nDia: dissabte, 31 d'octubre\nEspai: La Central del Raval


▷ ⭐El temps a Avinyó⭐ - eltemps24.cat\nEl temps 24 » El temps a Avinyó\nEl temps a Avinyó\nAra pots veure la previsió meteorològica de Avinyó per demà, si desitges veure la informació més actualitzada del temps a Avinyó en aquesta secció tindràs la possibilitat de trobar tota la informació perquè aconsegueixis organitzar la teva setmana.\nAvinyó és una població de la província de Barcelona a Catalunya en concret forma part de la comarca Bages, i compta amb 2.212 habitants segons el cens més actualitzat. Ara tens la informació meteorològica per a les hores següents a Avinyó. Podràs trobar de la previsió de temperatura, vent i temps i cal ressaltar que la temperatura màxima va a ser de ºC i la temperatura mínima serà de graus.\nPrevisió del temps a Avinyó avui\nA continuació tens la informació meteorològica per a les hores següents a Avinyó tens totes les dades de temperatura, vent i temps i cal ressaltar que la temperatura màxima s’espera que sigui de graus i la temperatura mínima serà de graus.\nPrevisió del temps a Avinyó demà\nEn aquesta part de la web pots veure les dades de la previsió meteorològica de Avinyó per demà, pots veure la informació de les hores següents i pots veure la previsió global per al dia de demà.\nMeteorologia a Avinyó per als propers dies


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha defensat aquest dijous a Ripoll (Girona) que els actes de commemoració dels atemptats del 17 d'agost siguin un homenatge a les víctimes i els seus familiars i que es posi en valor "l'enorme esperit de sacrifici i solidaritat de la societat catalana ".\nEn un acte celebrat a Ripoll, Torra ha afirmat que tant professionals i servidors públics com la ciutadania en general van demostrar aquest esperit de sacrifici i ha destacat les "donacions de sang que hi va haver".\nPerò a l'hora d'esmentar a aquests servidors públics, ha esmentat als serveis d'emergència, la Guàrdia Urbana, els Mossos d'Esquadra, fins i tot els serveis de neteja, excepte a la Guàrdia Civil i a la Policia Nacional.\nEl president ha assistit a l'acte organitzat per entitats i institucions de la ciutat sota el lema 'Ripoll per la convivència' amb l'alcalde Jordi Munell; les conselleres Elsa Artadi i Teresa Jordà; el vicepresident primer del Parlament, Josep Costa, i el secretari d'Igualtat, Migracions i Ciutadania de la Generalitat, Oriol Amorós, entre d'altres.


El Barça remunta i després s'adorm - Regió7\nEl Barça remunta i després s'adorm\nEls blaugrana capgiren la dinàmica a la represa amb un gol de Fati però l'Osasuna no s'arronsa i rescata un punt de penal\nEl FC Barcelona, amb les baixes de Leo Messi, Luis Suárez i Ousmane Dembélé, va regalar ahir dos punts en la seva visita al Sadar. Els canvis de Valverde a la mitja part, amb l'entrada d'Ansu Fati i d'Arthur i la variació de posició de Sergi Roberto al lateral dret, va donar un aire fresc als blagurana. Després d'una nefasta primera meitat, el jove juvenil de 16 anys Ansu Fati va sortir al rescat a la represa i es va estrenar com a jugador més jove en marcar amb la samarreta del Barça. Arthur va culminar la remuntada cinc minuts més tard, però un infantil penal de Piqué, per unes mans, va suposar l'empat a dos final.\nFati, el jugador més jove a marcar al FC Barcelona\nEl partit va tenir de pròleg un emotiu minut de silenci en record de la filla de Luis Enrique, Xana. Ambdós equips van iniciar una primera meitat dominada pels locals. El conjunt navarrès, dirigit per Jagoba Arrasate, va tenir un inici de partit molt elèctric, pressionant la sortida de la pilota blaugrana i fent que els jugadors de Valverde regalessin la pilota massa vegades. Al minut 5 els locals ja havien tingut un parell de sacades de córner.\nError defensiu i gol navarrès\nEl Barça va començar massa tou en defensa i els de Pamplona ho van aprofitar amb una jugada per la banda esquerra. Brandon va centrar al segon pal i, allà, Roberto Torres va aprofitar la despistada\ndefensiva, entre Piqué, Semedo i Carles Pérez, per rematar tot sol a plaer amb el peu esquerre. Ter Stegen no hi va poder fer res.\nA partir del gol, el conjunt de Valverde va ser incapaç de crear ocasions i es va mostrar inofensiu a camp contrari. Els navarressos, amb l'avantatge en el marcador, van deixar passar els minuts, eren a favor de corrent. En canvi, els del Camp Nou estaven imprecisos i no van ser capaços de xutar en cap moment entre els tres pals defensats per Rubén.\nValverde va aprofitar l'aturada per hidratació, al minut 29 de la primera meitat, per poder donar les instruccions als seus jugadors. Però l'equip català va continuar oferint la mateixa sensació de joc pobra, sense reaccionar. Ambdós equips van anar cap als vestidors amb el mínim avantatge a favor de l'Osasuna.\nValverde afina amb els canvis\nEl tècnic del Barça, tot veient que l'equip no havia funcionat durant els primers 45 minuts, va donar entrada al jove juvenil de tan sols 16 anys Ansu Fati, que havia debutat contra el Betis.\nL'extrem de Guinea Bissau va rellevar Semedo. Sergi Roberto va ocupar el lateral dret, Rafinha va passar al mig del camp i Fati va ocupar el carril esquerre. Aquest moviment de peces va donar més possessió de la pilota al conjunt blaugrana, amb jugades ara més llargues i elaborades però també arribant amb perill a l'àrea rival. Tan sols sis minuts de la represa, el jove del planter Carles Pérez va centrar amb precisió i Ansu Fati, just des del punt de penal, va ser qui va connectar una rematada genial de cap per empatar el partit i va aconseguir marcar el primer gol amb la samarreta del Barça. Fati es va convertitr en el jugador més jove en anotar en la història del Barça a la lliga, i col·locant-se com a tercer més jove de la lliga.\nActe seguit, Valverde va deixar a la banqueta Rafinha i donava pas al Arthur, que jugava els seus primers minuts a la lliga en la present temporada. El partit es va obrir i Carles Pérez va disposar d'una ocasió que va resoldre amb un xut tou. Al minut 64, Arthur va aconseguir transformar l'1-2 i fer d'aquesta manera el primer gol oficial amb el Barça. Carles Pérez va enviar la pilota al brasiler, que va entrar dins de l'àrea, es va saber perfilar i va clavar un gran xut que completava la remuntada i que va donar la impressió que deixava els tres punts molt ben encarrilats pels jugadors de Valverde.\nRelaxament i penal\nAmb l'avantatge en el marcador, els blaugrana van començar a ser imprecisos amb les passades i van deixar que els locals, encoratjats pel públic, s'animessin.\nEl davanter local Villar, que va entrar per Brandon, va afegir-se al partit amb molta energia. Només xafar la gespa ja va provar un potent xut des de lluny que Ter Stegen va refusar com va poder.\nL'Osasuna buscava l'empat i el va aconseguir davant d'un Barça que no va saber controlar bé el joc. A 10 minuts per acabar, un Piqué amb els braços amunt va cometre penal clar a centrada d'Oier. I va arribar el 2-2: Roberto Torres, que ja havia marcat el primer gol, va enganyar del tot el porter per fer l'empat. Arturo Vidal va entrar per De Jong a la desesperada. A dos minuts per acabar Carles Pérez va perdonar el 2-3 i el gol del triomf ja no arribaria.


Roses Alt Empordà: febrero 2014\nEn aquet bloc trobareu informació sobre el poble de Roses.\nPublicado por AHLAM en 4:27 No hay comentarios:\nActivitats de Roses\nRoses ofereix diverses activitatas com : Turisme, picina, vela, parc acuaquatic com l'Aqua Brava...I diverses festes com: el carnaval, festa major, Sant Joan...\nPublicado por AHLAM en 5:09 No hay comentarios:\nEn aquest blog trobarem informació sobre Roses un municipi de la comarca de l'Alt Empordà que ocupa la meitat sud de la península del cap de Creus. Està centrat a la vila del mateix nom, situada al centre de la badia de Roses i a l'extrem nord del golf de Roses.\nPublicado por AHLAM en 4:54 No hay comentarios:\nEtiquetas: Activitats, Cultura, Gastronimia, Geografia\nAl segle XI es construeix un primer recinte emmurallat envoltant el monestir romànic de santa maria de Roses . Aquest es veu ampliat a partir del segle XII , durant el regnat de Carles I , es construeix la fortificació definitiva , la Ciutadella .\nAquesta nova fortalesa militar , de planta pentagonal amb baluards i murs atalussats, mostra una construcció ideada per contrarestar el nou poder destructiu de l'artilleria , tant terrestre com naval . Cal tenir en compte que Roses tenia un port molt desitjat pels seus indiscutibles valors estratègic i comercial , i les tàctiques bèl · liques havien canviat . I, a més , la vila era visitada per la pirateria .\nL'interior del recinte fortificat mostra l'evolució històrica del lloc , que ha quedat immortalitzada en diferents jaciments de gran valor arqueològic , des de l'antiga colonització grega de Rhode ( segle IV - III aC ) i el posterior assentament romà fins a la població medieval , construïda entorn al monestir de Santa Maria , del qual les restes de l'església romànica homònima són segurament l'element més destacable .\nActualment , l'Ajuntament de Roses té una cura especial pel recinte de la Ciutadella o "Les Muralles ", com es refereixen a ella els habitants de Roses , duent a terme treballs de restauració , rehabilitació i adequació d'espais , activitats educatives i de difusió , estudis arqueològics i propostes escèniques .\nAny de construcción:Mitjans segle XVI\nEl Cap Norfeu és un cap situat al SE de la península del cap de Creus, al litoral de l'Alat Empordà i al N de la Costa Brava, que s'endinsa 2 km en la mar Mediterrània formant una estreta península allargada i corbada entre la badia de Jóncols (al N) i la badia de Montjoi (al S), al fons de les quals hi ha les cales dels mateixos noms. Aquest cap tanca pel N el Golf de Roses.\nL'àrea del cap pertany al terme municipal de Roses i forma part del Parc Natural del Cap de Creus. És una zona sota protecció integral, terrestre i marina, per la gran riquesa natural del paratge i del medi submarí.\nÉs una península rocosa, retallada per l'erosió de la tramuntana i del mar, amb costes altes en forma de penya-segats i multitud de coves naturals, i rica en aqüífers. Al SE té uns illots rocosos, anomenats illes Mòniques, alguns dels quals amb formes capricioses que la imaginació ha batejat com el Cavall Bernat i el Gat.\nAquesta zona està formada per esquistos metamòrfics, com al Pirineu axial, que aquí són recoberts per una banda N-S de roques calcàries neocretàcies metamorfosades en marbres molt durs i llicorella, que donaren origen a la petita península.\nÉs un indret de gran diversitat botànica. Sobre la península rocosa, la vegetació arbòria més comuna és el pi i l'alzina; i l'arbustiva, l'estepa, el llentiscle i el garric.\nA l'àrea de Norfeu nidifiquen i hivernen nombroses espècies d'ocells, tant d'hàbitats aquàtics com terrestres.\nLa gastronomia de Roses\nPanoràmica Cap Norfeu


Grèvol la planta de Nadal – Gremi d'Herbolaris i Dietètica\nGremi 12 desembre, 2021 0\nEl boix grèvol (Ilex aquifolium L.) és una planta molt comuna a l’Europa central i del nord encara que compta amb moltes espècies repartides per tot el món. Es tracta d’un arbust de fulla perenne que es troba sobretot en zones ombrejades en boscos de roures o faigs, en alguns com a element dominant formant arbustos sobretot a les zones muntanyoses. Quan creix sense traves, pot arribar a ser tan alt com un arbre. Les fulles són coriàcies i dures, d’un color verd brillant, les flors blanques i els fruits vermells. Aquests fruits són tòxics, vomitius i purgants en els humans i en nens poden produir la mort. També és tòxica en gossos i gats.\nLes baies de grèvol contenen alcaloides: cafeïna i teobromina; ilicina, saponines, àcid cafeic i un pigment groc la ilixantina. Les baies són emètiques (vomitives), possiblement a causa del compost ilicina. En la medicina tradicional, s’ha considerat que el grèvol és diürètic, febrífug i laxant, encara que se’n desaconsella l’ús per la toxicitat.\nA la teràpia floral d’Edward Bach, s’utilitza el Holly (Acebo) per a un estat emocional descrit pel Dr. Bach: “Per aquells que de vegades són atacats per pensaments com la gelosia, l’enveja, la venjança i la sospita. Per a diferents formes d’aflicció. Aquestes persones a la seva interior poden patir molt, sovint quan no hi ha una causa real per a la seva infelicitat”.\nA l’antiga festa escandinava de Júl o Yule, que se celebra amb esplendor i magnificència al solstici d’hivern del 21 de desembre a l’1 de gener a diversos països nòrdics, es conserva el costum de penjar branques de grèvol, tant dins de la llar com a casa també fora de casa, per protegir-la d’influències negatives.\nEl grèvol també estava penjat a les cases de l’antiga Roma, durant les festes Saturnals que començaven el 17 de desembre i s’allargaven durant una setmana i en què se celebrava el solstici d’hivern. El darrer dia de les festes dedicades a Saturn es deia Sigillaria, i es dedicava a fer regals als familiars i amics.\nEl boix grèvol ha conservat el seu ús com a adorn i per donar un caire festiu a les festes nadalenques. És una planta protegida a moltes comarques pel fet que les seves baies serveixen d’aliment a diversos animals, de manera que està prohibit recollir-la i els exemplars que es troben al comerç han de ser de cultiu.\nEls estornells estan associats a aquests arbustos, ja que durant l’hivern s’alimenta amb els fruits d’aquesta planta. Una llegenda sobre el grèvol diu que aquest arbust va sorgir de les empremtes de Crist i que és per això que en diuen l’Arbre Sagrat o Espina de Crist; les fulles punxegudes representen la corona d’espines i les baies vermelles i brillants signifiquen la sang de Crist.\nArgan un oli increible


12è programa de Bàsquet Català per Esport3\nLes Lligues Nacionals Catalanes Femenina 2 i LEB així com el nou president de l'FCBQ, protagonistes del 12è programa de Bàsquet Català.\nAquest dimecres 16 d'octubre s'ha emès, a Esport3, el 12è programa encapsulat de la Federació Catalana de Basquetbol (FCBQ) amb la productora Replay Serveis Audiovisuals.\nEn el 12è programa les protagonistes són les jugadores de l'SNATT'S FEMENÍ SANT ADRIÀ i del LIMA-HORTA BARCELONA que es van enfrontar a la final de la XVIa Lliga Nacional Catalana Femenina 2 celebrada a finals de setembre a Sant Feliu de Llobregat. En aquesta, el conjunt de Sant Adrià de Besòs es va imposar al barceloní per un 68-46.\nAixi mateix, també té presència la Lliga Nacional Catalana LEB i el primer títol aconseguit en aquesta competició per un ILERDAUTO NISSAN PARDINYES LLEIDA que a la final disputada al Barris Nord de Lleida va superar al CB PRAT per un 68-76. D'altra banda, el nou programa també compta amb un reportatge del nou president de l'FCBQ, Ferran Aril. En els seus primers mesos al capdavant de la Federació Catalana de Basquetbol, Aril explica els projectes i reptes de futur federatius.\n'Bàsquet Catala' és un programa propi de l'FCBQ en el que es mostren projectes, programes, esdeveniments i activitats del Bàsquet Català però, i sobretot, amb protagonisme dels nostres clubs i els seus jugadors, entrenadors, directius, aficionats. Cada programa encapsulat de 'Bàsquet Catala' produït per la Federació Catalana de Basquetbol amb la productora Replay Serveis Audiovisuals per a Esport3 està composat per diferents reportatges i té l'objectiu de donar més visibilitat al nostre esport amb continguts cronològics però també atemporals.\nUna vegada emesos, tots els programes també es poden recuperar al web d'Esport3 així com també al portal del programa 'Bàsquet Catala'.\nNova trobada de la Comissió Covid-19 formada per clubs i FCBQ


Sergi Vela | Sergi Vela\nTres conceptes fonamentals són els que defineixen la manera d’entendre la pastisseria de Vela: rigor, ciència i excel·lència.\nSergi Vela (Barcelona, 1973) comença la seva formació a l’Escola de Pastisseria del Gremi de Barcelona. Serà en aquesta escola on, de la mà de Tomás Ortega Mazo, destacat professional de la pastisseria i docent del centre, aprendrà a estimar l’ofici.\nVela es va formar durant les seves diferents estades en els millors obradors de pastisseria de la ciutat comtal. Al llarg de la seva dilatada carrera ha anat desenvolupant la seva activitat professional en llocs com Santa Gemma, Vilaplana, Comas, Baixas i Escribà.\nPosteriorment, decideix aprofundir en el món de la xocolateria i treballar com a xocolater a Casa Vives durant 8 anys.\nLa pastisseria és, per a mi, la barreja de diferents disciplines: alquímia, ciència i arquitectura en la manera de concebre-la. Passió, amor infinit pel treball ben fet, sacrifici i dedicació absoluta en la manera de sentir-la\nVaig ser conscient de la passió que sento per la meva professió quan vaig conèixer el mestre Paco Torreblanca. Des del primer moment, em va transmetre la seva particular visió del món de la pastisseria. Un món en el qual la rigurositat, el compromís i la cerca constant de l’excel·lència són els objectius principals\nLa combinació d’una bona tècnica i una dosi imprescindible de sensibilitat poden portar-nos a convertir una clàssica pasta fullada de mantega en una autèntica joia gastronòmica\nNo obstant això, el moment àlgid de la seva formació es produeix quan coneix el mestre Paco Torreblanca, amb qui compartirà taula de treball durant un any a Alacant. Aquesta trobada i la posterior col·laboració amb Torreblanca, marcaran un abans i un després en la concepció de l’ofici a Vela.\nMés endavant, vindria una associació temporal amb la pastisseria L’Obrador de Pamplona, amb els qui segueix col·laborant a dia d’avui en diferents projectes.\nEl món de la restauració tampoc li és aliè després del seu pas per l’emblemàtic Martín Berasategui en Lasarte (Guipúscoa), el restaurant Ticolet a Vaquèria Beret i, finalment, el seu treball com a cap de pastisseria del ja extint Drolma de Fermí Puig a l’Hotel Majestic.\nLa docència li obre un nou horitzó a Vela, qui impartirà classes durant 3 anys a l’Escola de Pastisseria del Gremi de Barcelona.\nAl Novembre del 2013 participa com a mentor del equip blau al programa de televisió de la Cadena Cuatro, Deja Sitio Para El Postre, fins al Febrer del 2014.\nActualment, compagina la feina com a professor a l’Escola d’Hoteleria i Turisme de Barcelona (EHTB) i a la Chocolate Academy de Gurb amb cursos, ponències i demostracions tan a nivell nacional com internacional amb el grup Barry Callebaut, representant a Chocovic. A més a mes col·labora realitzant demostracions professionals amb Eurovanille i P.C.B Creation.\nCol·laboracions / Premis\nCol·lectiu 21ºBrix De la sinergia que sorgeix entre Vela i altres 14 professionals del sector, neix el Col·lectiu 21º Brix.\nBest Chocolate Pastry Millor pastís de xocolata del món Premi obtingut en la final del World Xocolata Masters, el desembre de 2009.\nSpanish Chocolate Masters Millor pastisser xocolater d’Espanya, guanyant el Spanish Xocolata Masters, celebrat a Madrid a l’octubre de 2008.\nPremis Livania 2009 Millor pastisser de projecció internacional\nTrofeu de plata En el VI concurs internacional de figures de xocolata, Gener\nTrofeu de plata En el VII concurs internacional de figures de xocolata, Gener 2004, Barcelona


Ajuntament de Alfara de Carles - Pi blanc\nEts a: Portada > Flora > Pi blanc\nPi blanc- Pinus halepensis\nPi de talla mitjana de fins a 20 o 22 m i port variable pot ésser tortuós en condicions extremes o recte en bones estacions en les quals el tronc és recte i pot ser força cilíndric. La capçada, d'aparença esclarissada, pot anar de piramidal inicialment a globosa al anar obrint-se a partir dels 20 anys. L'escorça és d'un to cendrós clar, més fosca en les esquerdes que es van fent a l'envellir.\nLes branques són primes i allargades, horitzontals les inferiors i quasi verticals la resta. Fulles aciculars agudes però no punxegudes, agrupades normalment de 2 en 2. Són fines i flexibles, de color verd clar, amb una longitud d'entre 6 i 12 cm i viuen uns dos anys.\nFloreix de març a maig i la pinya madura a finals del segon estiu. Aquesta és allargada i té una longitud d'entre 6 i 12 cm i es presenta recorbada en un peduncle d'un o dos centímetre. La llavor és un pinyó gris fosc amb una ala clara que te una longitud de tres vegades la seva. La pinya pot quedar tancada uns quants anys fins que la calor generada per un foc la fa obrir-se de manera que pot resembrar la zona cremada.\nÉs un pi ben adaptat a terrenys càlids i secs, tolerant sols calcaris o margosos, fins i tot amb guix. El trobem en zones de dipòsits terciaris o quaternaris donant-se tant en substrats calcaris, com en substrats esquistosos si bé defuig els terrenys saulosos. També el podem trobar en sols impermeables, esquelètics i secs però no s'adapta bé als sols molt salins.\nPrefereix àrees amb precipitacions superiors als 250 mm i encara que viu bé en zones amb precipitacions inferiors, no s'adapta massa bé. Normalment es troba rep entre 250 i 800 mm/any suportant precipitacions de maig a setembre inferiors als 300 mm.\nÉs típic de planures i muntanyes no massa pendents amb orientacions assolellades. Es troba des del nivell del mar als 1.000 m (encara que està citat fins a 1.600 m al l'Atlas al nord d'Àfrica i a la Sierra de las Nieves a Màlaga).\nLa mitjana de la temperatura del mes més fred supera el 0º i normalment passa dels 3º i pot arribar a viure en bones condicions en zones amb temperatures mitjanes del mes més càlid que superin els 26º.\nEl pi blanc té un temperament molt robust, de llum, viu en zones amb lluminositat intensa i s'adapta a viure aïllat. Pot arribar a representar el clímax en zones àrides o degradades. No és un dels pins de més llarga vida i rarament supera els 250 anys.\nÉs una espècie ben adaptada als incendis forestals per la seva capacitat regenerativa accentuada per la presència ja comentada de pinyes tancades amb llavor tot l'any.\nTé un caràcter clarament Mediterrània en quant a la seva distribució i el trobem en aquest mar a les zones no massa llunyanes de la costa excepte en la part més a l'est. A la península el trobem principalment a l'alt Guadalquivir, capçaleres del Tajo i Guadiana, Balears, Conca de l'Ebre, zona costanera mediterrània (excepte Cadis), Ciutat Reial...\nEntre en contacte amb espècies com el pinsapo (Abies pinsapo), l'alzina (Quercus ilex), roure de fulla petita (Q. faginea), l'olivera (Olea europea), la pinassa (Pinus nigra), el pi pinyer (P. pinea), el pinastre (P. pinaster), Tetraclinis articulata, l'àlber (Populus alba), el pollancre (P. nigra), la savina turífera (Juniperus thurifera), la savina (J. phoenicea). En molts casos es tracta de boscos secundaris però en algunes àrees amb sols magres és potser l'única formació forestal arbrada autòctona possible i formacions més evolucionades no tenen futur en aquests indrets.\nS'associa principalment com a formació arbòria a les zones pedregoses de l'alzinar, de la maquia d'olivella i ullastre i de la maquia d'ullastre i margalló, si bé es present en altres formacions com suredes, brolles de romaní i bruc d'hivern, brolles d'estepes i bruc, garrigars...\nSegons els hàbitats, podem trobar-lo en indrets com:\nPinedes de pi blanc sobre sorres litorals. En zones costaneres com a les illes balears, les savines (Juniperus phoenicea) formen bosquets acompanyades pel pi blanc i el llentiscle (Pistacia lentiscus) desenvolupant-se damunt de les dunes fixant-les, aprofitant la reserva d'aigua del subsòl competint amb avantatge davant la vegetació herbàcia amb arrels superficials que en no poder accedir a aquesta font d'aigua s'asseca. En algunes zones no tant exposades com les esmentades de les illes balears es barreja amb el pi pinyer (Pinus pinea) i presenta un sotabosc més ric on podem trobar el garric (Quercus coccifera), el margalló (Chamaerops humilis), llentiscle (Pistacia lentiscus), ginestó (Osyris alba), romaní (Rosmarinus officinalis), aladern de fulla estreta (Phillyrea angustifolia), bruguera (Erica multiflora), la murta (Myrtus communis)...\nPinedes de pi blanc en terrenys calcaris semiàrids litorals. Es tracta de terrenys a vegades abruptes, amb sols pobres en els que el pi blanc no pot arribar a formar boscos tancats. En aquest cas tornem a trobar espècies com la savina (Juniperus phoenicea), el margalló (Chamaerops humilis), el garric (Quercus coccifera) i el llentiscle (Pistacia lentiscus), juntament amb espècies com la bufalaga hisurta (Thymelaea hisurta), l'olivella (Cneorum tricoccon), ullastre (Olea europaea), o Buxus balearica a les illes Balears.\nPinedes de pi blanc en terrenys calcaris semiàrids interiors. En terrenys calcaris, sovint amb presencia de guix i en alçades entre 400 i 800 m el pi blanc es pot barrejar amb la savina turífera (Juniperus thurifera) i es troba acompanyat per un sotabosc de llentiscle (Pistacia lentiscus), romaní (Rosmarinus officinalis), l'arçot (Rhamnus lycioides), l'estepa blanca (Cistus albidus), l'esteperola (Cistus clusii), l'argelaga (Genista scorpius)...\nPinedes de pi blanc en terrenys calcaris de clima mediterrani sec. Són indrets menys secs que els anteriors i també hi ha casos de terrenys amb presència de guix. En general són terrenys d'alzinar on per motiu de edafologia o de relleu, el pi blanc és l'espècie dominant, sovint de manera estable. El sotabosc és més ric i podem trobar també alzina (Quercus ilex), garric (Q. coccifera), romaní (Rosmarinus officinalis), llentiscle (Pistacia lentiscus) i estepa blanca (Cistus albidus), juntament amb altres espècies com la sàlvia (Sàlvia lavandulifolia), el timó morisc (Fumana thymifolia)...\nPinedes de pi blanc en roquedals silícics de costa o zones properes en clima mediterrani. En aquests indrets el trobem sol o barrejat amb el pi pinyer (Pinus pinea), l'alzina (Quercus ilex) i el suro (Q. suber). Com acompanyants trobem al bruc (Erica arborea), l'arboç (Arbutus unedo), el romaní (Rosmarinus officinalis), l'aladern (Rhamnus alaternus)... formant un sotabosc que pot ésser força dens. En aquestes condicions hi ha forests amb exemplars ben desenvolupats i de bones característiques la qual cosa ens dona idea de la bona adaptació de l'espècie als terrenys silicis si les condicions climàtiques són favorables


VÍDEO: El proper dimecres i dijous, la 99a edició de la Volta Ciclista a Catalunya passarà per la Garrotxa. Consulta els horaris – elgarrotxi.cat\nVÍDEO: El proper dimecres i dijous, la 99a edició de la Volta Ciclista a Catalunya passarà per la Garrotxa. Consulta els horaris\n24 Març, 2019 Redacció Garrotxa 0\nDel 25 al 31 de març, les millors figures mundials es reuneixen a la Volta per recórrer les carreteres de tota Catalunya\nEl proper dimecres 27 i dijous 28, la Volta Ciclista a Catalunya passarà per la Garrotxa\nLa 99a edició de la Volta Ciclista a Catalunya comença demà des de Calella amb una participació pràcticament immillorable. El campió del món i vigent doble guanyador de la “Volta”, Alejandro Valverde, el quatre cops vencedor del Tour, Chris Froome, el vencedor de la Vuelta, Simon Yates, o el colombià Nario Quintana, són només algunes de les grans estrelles presents a la cursa.\nAmb una etapa amb un perfil de mitja muntanya amb inici i final a Calella, de 164km, la “Volta” iniciarà demà la seva 99a edició en un estat de salut sensacional.\nLa cursa, englobada dins del calendari UCI World Tour que agrupa els millors equips del món, ha seduït els millors corredors del pilot,\nEgan Bernal, Thibaut Pinot, Romain Bardet, Richi Porte, Dan Martin, Warren Barguil, Steven Kruijswijk, Michael Woods, Wilco Kelderman, Thomas De Gendt, Enric Mas o Marc Soler, tots ells primeres espases en els seus equips, estaran a la sortida de Calella.\nLa cursa a més tindrà un impacte mediàtic de rècord, amb imatges a 190 països i televisió en directe als 5 continents, gràcies a fins a 29 difusors internacionals. Un impacte en mitjans espectacular que posarà en relleu Catalunya com a destinació turística i la pròpia “Volta” com un esdeveniment de màxim nivell esportiu i competitiu.\nAmb inici a Calella, la Volta viurà una segona etapa entre Mataró i Sant Feliu de Guíxols (166,7km) abans d’encarar l’alta muntanya. Aquest any Vallter 2000 i La Molina seran els dos finals en alt en les etapes 3 i 4 de la cursa. La classificació general començarà a definir-se en les estacions d’esquí, on segur que hi haurà batalla entre les grans figures.\nLa cinquena etapa entre Puigcerdà i Sant Cugat (188km) serà la més llarga de la present edició, i dissabte els corredors visitaran les comarques tarragonines amb una incursió a la província de Lleida amb l’etapa Valls – Vila-seca.\nFinalment, la darrera etapa serà la clàssica jornada a Barcelona, amb 8 voltes al circuit de Montjuïc on probablement s’acabi decidint el podi de la 99a edició de la Volta Ciclista a Catalunya, la cursa d’inici de temporada amb millor participació del món. Més de 160 poblacions catalanes veuran passar el pilot de la Volta.\nHORARIS I DIES DE LA VOLTA PEL SEU PAS PER LA GARROTXA\n*Horaris, segons organització\nMIERES de 14:11 a 14:26\nSANTA PAU de 14:33 a 14:42\nOLOT de 14:36 a 14:55\nPer Carretera Santa Pau, C. Maria Vaydera, C. Bisbe Lorenzana, Av. Onze de Setembre, Av. Girona, Carretera Les Tries.\nCASTELLFOLLIT DE LA ROCA de 14:51 a 15:12\nOIX de 15:08 a 15:31\nLA VALL DE VIANYA de 13:25 a 13:33\nLA CANYA de 13:30 a 13:35\nOLOT (VIAL NORD) de 13:32 a 13:37\nEl proper dissabte tindrà lloc a Santa Pau el Mercat Gastronòmic de Primavera\nPresentació a Olot del nou partit polític DIRECTE-68


Matas va pagar a Urdangarin per quedar bé amb la família reial\nEl duc de Palma va acabar trencant amb el seu soci i amb el contacte balear\nCap càrrec del Govern Balear es va embutxacar un euro amb la trama que dirigia Iñaki Urdangarin. Segons el fiscal, van acceptar prevaricar només per quedar bé amb la institució monàrquica.\n4 min. PALMA 04/01/2012 00:00\n260x366 Matas va pagar a Urdangarin per quedar bé amb la família reial / DANI CARDONA / REUTERS Matas va pagar a Urdangarin per quedar bé amb la família reial / DANI CARDONA / REUTERS\nLa Fiscalia Anticorrpució apunta que el govern del popular Jaume Matas va pagar 2,3 milions d'euros pels congressos Illes Balears Forum tan sols per quedar bé amb el duc de Palma, un destacat membre de la família reial. Segons l'últim informe de la Fiscalia del sumari del cas, l'executiu va acceptar els congressos saltant-se el procediment administratiu, sense ni tan sols demanar les factures de les despeses i amb uns pressupostos "ficticis" o inexistents.\nTotes aquestes concessions impliquen una "vulneració conscient i flagrant dels principis bàsics que han de regir la contractació pública", expliquen els fiscals. Així doncs, els representants polítics que van prendre les decisions haurien omès el seu deure conscientment, haurien prevaricat. I la Fiscalia Anticorrupció creu que ho haurien fet per "beneficiar fraudulentament l'Instituto Nóos en atenció a la posició social i institucional del president d'aquesta entitat", que era Iñaki Urdangarin. O sigui: no per enriquir-se, ni per error, ni per aconseguir més vots o afavorir el seu partit, sinó per quedar bé amb Iñaki Urdangarin, el gendre del rei espanyol.\nL'informe dels fiscals apunta que els congressos es van pactar perquè l'Instituto Nóos pogués "lucrar-se il·legalment inflant desproporcionadament els costos del servei", però que els polítics implicats ni tan sols buscaven això. De fet, al sumari del cas no es diu en cap moment que algun representant polític aconseguís cap benefici de les activitats amb l'Instituto Nóos. En canvi, queda clar que era la sola presència del gendre d'Urdangarin la que feia que es tanquessin acords milionaris.\nL'antiga cap de gabinet de l'expresident Jaume Matas, Dulce Linares, va declarar al fiscal anticorrupció Pedro Horrach i al jutge José Castro que "tothom es pensava que Urdangarin seguia lligat d'alguna manera a l'Instituto Nóos, perquè si no hagués estat així el segon conveni no s'hauria signat". Feia referència a l'Illes Balears Forum del 2006, fet quan Urdangarin ja havia deixat oficialment l'Instituto Nóos, tot i que la Fiscalia manté que hi seguia vinculat. De fet, les empreses d'Urdangarin van continuar cobrant de la fundació fins ben entrat el 2008.\nLa declaració de l'exdirector general d'Esports del Govern Balear, Josep Lluís Ballester, deixa clar que pel que fa al patrocini de l'equip ciclista de José Miguel Echávarri "els costos d'intervenció d'Urdangarin van ser d'uns 300.000 euros". I que això és el que se li va pagar. Pepote Ballester, en la que possiblement va ser una de les declaracions més incriminatòries contra l'expresident i els responsables de l'Instituto Nóos, explicava a mitjan desembre que van començar a treballar pel primer congrés molt abans que no es firmés el conveni.\nSegons Linares també va ser l'Instituto Nóos el que va decidir "el preu d'1,2 milions d'euros abonat pel govern en el primer conveni". Els subalterns de Matas deixen clar que el Govern Balear pagava el que demanava la fundació d'Urdangarin. De fet, tant Linares com Ballester, en les seves declaracions, apunten cap amunt, cap a Matas, en tot el que fa referència a les decisions per afavorir la trama. Tant pel conveni amb l'Instituto Nóos pels congressos de Palma com pel patrocini de l'equip ciclista Illes Balears i el contracte a dit amb una empresa d'Urdangarin per dur-ne el marxandatge i la comunicació.\nUrdangarin, barallat amb tothom\nBallester va declarar que era amic d'Urdangarin des del 1985 però que hi va trencar les relacions a principis del 2007. Va ser perquè Urdangarin va insistir tant a reclamar 400.000 euros pendents per a l'Instituto Nóos quan ja no en formava part que s'hi va acabar enfadant. Al final, però, Jaume Matas va donar l'ordre de pagar. El gendre del rei també va acabar trencant fins i tot amb el seu soci, Diego Torres, l'any 2008. Així ho explica en una declaració l'empresari valencià Miguel Zorio. Assegura que Urdangarin li va dir que Torres "l'estava robant". Torres, per la seva banda, se li havia queixat perquè el gendre del rei "no treballava" i havien tingut problemes amb el repartiment de beneficis. Molt sucosos, per cert.\nEls estudiants de batxillerat i FP faran més classes virtuals a partir de dilluns...\nLa CUP aposta pel tàndem Reguant-Fuster després de la negativa de David Fernàndez...\nPrimers títols en català a Disney+: 'Frozen 2' i 'Espies disfressats'\nEl jutge deixa en llibertat els nou detinguts en l'operació 'Volhov', que s'han negat a declarar\nLa méteo: migdies càlids fins dilluns, llevantada a partir de dimarts


Catalunya projecta 14.515 habitatges nous el 2018, un 29% més que l'any anterior - Empordà\nCatalunya projecta 14.515 habitatges nous el 2018, un 29% més que l'any anterior\nEls nivells de superfície per a edificacions i rehabilitacions creixen però encara se situen un 44% per sota dels de l'any 1993\nACN 28.01.2019 | 18:02\nUna grua treballant en una construcció. ACN\nUna grua treballant en una construcció.\nCatalunya va tancar el 2018 amb projectes per 14.515 habitatges nous, un 29% més que l'any anterior. Segons les dades oficials publicades aquest dilluns pel Col·legi d'Arquitectes de Catalunya, l'any passat la superfície visada, la que es dedica a edificacions i rehabilitacions, va ser un 15,2% més que el 2017, amb 4.503.486 metres quadrats, però encara se situa molt per sota, un 44%, dels nivells, per exemple, del 1993.\nA més, els arquitectes alerten que la majoria dels projectes que impulsen el creixement de la superfície visada, un 63%, són de gran envergadura, de més de 10.000 metres quadrats. Pels experts, això demostra la concentració de la feina en pocs professionals, els que promouen projectes de grans dimensions.\nLa xifra de 14.515 habitatges nous, tot i que és un 29% més alta que la del 2017, és encara lluny dels 26.300 que, segons l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, són necessaris cada any pel període 2020-2024 per fer front a les necessitat del país.\nSi bé pugen els projectes per habitatges nous, els que no són per habitatge continuen de baixa, tot i que menys que en anys anteriors. El que més cau és el sector de comerç, amb un 40% menys de projectes, seguit d'oficines (-22%) i indústria (-18%).\nBarcelona ciutat baixa\nTot i l'augment global a tot Catalunya i a Barcelona com a demarcació, a la capital catalana hi ha un 20% menys de superfície visada el 2018 que l'any anterior. La baixada està motivada per la caiguda dels projectes de més de 10.000 metres quadrats, que disminueixen un 54%. En el tercer trimestre del 2018, la superfície visada a Barcelona ciutat va ser especialment baixa, amb nivells similars als anys 2012-13, quan la crisi va tocar fons.


FEVECTA - L'Ajuntament de València convoca el premi Concilia-Te per reconèixer les empreses que realitzen bones pràctiques per conciliar la vida laboral i personal de la seva plantilla\nL'Ajuntament de València convoca el premi Concilia-Te per reconèixer les empreses que realitzen bones pràctiques per conciliar la vida laboral i personal de la seva plantilla\nEl premi Concilia-Te 2013 inclou per primera vegada una aportació econòmica en les seues dues categories\nL'empresa guanyadora en cadascuna de les categories rebrà un premi de 1.000 euros i la distinció "empresa conciliadora", tal com ha indicat la regidora d'Ocupació, Beatriz Simón, qui també ha assenyalat que en aquesta VI edició "és la primera vegada que el guardó atorga un premi econòmic".\nAixí mateix, Simón ha posat èmfasi que "no només els dos guanyadors finals rebran la distinció com a empresa conciliadora, en aquesta edició també l'aconseguiran la resta d'empreses participants que ho mereisquen".\nEn aquest sentit, obtindran un diploma de reconeixement de les accions dutes a terme a favor de la conciliació.\nEn la convocatòria poden participar totes les empreses, amb independència de la seua activitat o sector empresarial, implantades en el terme municipal de València, que realitzen accions o bones pràctiques a favor de la conciliació de la vida laboral, familiar i personal de la seua plantilla.\nEl termini per presentar les sol•licituds finalitzarà el dia 18 de setembre de 2013. Les sol•licituds i documentació es presenten en el Servei d'Ocupació, en C/Peu de la Creu, 5 de València.\nEls criteris de valoració per a la concessió del Guardó seran, entre altres, les bones pràctiques en flexibilitat horària i gestió del temps, en ampliació i millora de permisos legals, en serveis d'acompanyament, en informació i sensibilització, en corresponsabilitat, així com en el sector d'activitat de l'empresa i els reconeixements o certificacions d'altres entitats en matèria de conciliació i mesures d'igualtat.\nMés informació: Servici d'Ocupació 96 208 17 07 ayudasempleo@valencia.es


Cock | La Finestra Digital\nUna representació actual, rítmica i transgressora, estrenada a Barcelona el passat 8 de febrer a l’espai del Club Capitol, ens fa reflexionar al voltant de temes com la indefinició social, les manipulacions, la identitat i les relacions de parella amb una bona dosi d’humor, sarcasme, acció i vocabulari transgressor, com el mateix títol ja ens indica.\nEn John, un jove gai, passa per una crisi amb la seva parella. En un moment de separació, coneix una noia guapa i atrevida que poc a poc, fa sentir-lo de manera molt diferent a la que ell coneixia fins el moment.\nAquest és un dels grans temes de què tracta la representació, juntament amb la pressió social per a la definició personal, com és vista la soledat i com aquest fet pot afectar en les nostres decisions i en el caràcter. El sexe també té un pes important en les relacions, que pot fins i tot arribar a ser determinant.\nL’espectacle té una posada en escena simple però eficient per no distreure l’atenció de l’espectador. El ritme de l’obra el marquen les diferents escenes, amb transicions que consisteixen en només una tancada i oberta de llums i un canvi de posició dels actors. I així es van succeint, sense descans i durant 90 minuts, diferents moments que van llençant a l’espectador idees per a la seva reflexió posterior.\nProtagonitzada per Pau Roca conjuntament amb Albert Triola, que fa una destacada interpretació a on aconsegueix la credibilitat del personatge (gai, insegur i fanfarró) i Mar Ulldemolins en el paper de noia. En segon terme però no menys important, Blai Llopis fent el paper de pare de l’Albert. Tots quatre ens van descobrint personatges que podem trobar al nostre voltant més pròxim, personatges que tenen por, que de vegades es deixen vèncer per la comoditat o la covardia o que utilitzen el poder de l’atractiu, manipulen i pressionen.\nPeça dirigida per Marta Angelat, Cock és un text original del dramaturg nascut a Oxford Mike Bartlett, autor de reconeguda i premiada trajectòria en teatre, que sempre ha procurat crear debat i despertar consciències amb temes de societat.\nIntèrprets: Pau Roca, Albert Triola, Mar Ulledemolins i Carles Velat\nAlbert TriolaCarles VelatClub CapitolMar UlledemolinsMarta AngelatPau Roca


EDR Valencià : Cesk Freixas: «Intento que els recitals es converteixin en trobades i que la gent esdevingui còmplice»\nEl cantautor de Sant Pere de Riudebitlles inaugura avui divendres el festival BarnaSants presentant el seu setè disc, 'Festa Major'\nCesk Freixas: «Intento que els recitals es converteixin en trobades i que la gent esdevingui còmplice»\nCesk Freixas ha fet un pas important a la vida. Festa Major (U98 Music, 2019) és el setè disc del cantautor de Sant Pere de Riudebitlles i un punt i a part en la seva carrera, fins al punt que pot ser considerat el primer d’una segona etapa. Els canvis es noten tant en la temàtica com en la manera d’escriure les lletres, en la producció musical i també en el fet que, per primera vegada, hi ha una discogràfica convençuda que li dona suport. L’artista manté el seu compromís nacional i d’esquerres alhora que ofereix un enfocament poètic i optimista.\nL’aparició del disc Festa Major coincideix amb el quinzè aniversari de la carrera de Cesk Freixas davant el públic. El teu debut va ser al bar Jimmy Jazz d’Igualada, emblema d’una generació de militants independentistes.\nRecordo que tenia molt poques cançons, potser només cinc o sis, i que vaig omplir els cinquanta minuts que va durar el concert amb versions. Cantava peces d’Ovidi Montllor, de Raimon, de Sílvio Rodríguez... fins i tot una de Fito y Fitipaldis. Algunes les havia adaptat al català, però la del Fito era en castellà. No tenia prou material propi per omplir una hora completa i hi afegia cançons que m’agradaven de la música que escoltava en aquella època. Van venir els meus amics del Penedès i uns amics del meu germà, que em van ajudar a omplir el Jimmy Jazz.\nDesprés de Protesta (Temps Record, 2014) va venir Proposta (DMusical, 2017), i ara arriba la Festa Major. Aparentment, Cesk Freixas s’està acomodant?\nNo és això! He posat aquest títol perquè al cap i a la fi les festes són una representació de la vida mateixa. La Festa Major és la celebració de la vida, de les ganes de compartir espais, de passar-ho bé i de reconeixe’ns en els actes populars i festius. És una excusa per parlar dels elements positius de la vida. Em trobo en un moment en què em venia molt de gust centrar-me en les cançons positives, parlar de temes relacionats amb les emocions i que fan aflorar una part més terrenal i humana que havia deixat de banda als dos discos anteriors, perquè eren més explícitament polítics. Ara em venia de gust que el centre del disc fos la part emotiva.\nSón cançons, però, de doble lectura.\nEl tractament de les lletres està fet voluntàriament així, que queda tot una mica obert. Al final, les cançons parlen de mi mateix, de la meva experiència i de l’experiència de la gent que m’envolta. He intentat treballar les lletres amb un punt d’obertura com no havia fet mai perquè cadascú tingui la llibertat d’interpretar-les com vulgui.\nÉs a dir, que qui hi busqui una lectura política no quedarà decebut.\nHi ha cançons en les quals intento plantejar un debat en termes polítics, però aquest no és el gruix de les peces del disc. Venia de dos discos amb molta càrrega militant explícita i amb elements d’autocrítica molt gran cap a l’esquerra anticapitalista. D’alguna manera, he entès que era el moment de fer sortir un altre tipus de cançons que fins ara havia deixat aparcades.\n‘Aparcades’ vol dir que n’havies fet però no les havies donat a conèixer?\nNo. Jo tancava la porta per no deixar que sortissin cançons de determinats temes. D’alguna manera m’autocensurava. Ara he volgut fer un disc espontani, terrenal i humà. El meu moment personal m’hi ha portat ara. Es va morir el meu pare fa dos anys i va néixer la meva filla també fa dos anys. La mort i la vida van aparèixer de cop i m’han fet replantejar moltes coses vitals. I encara per un altre motiu, el meu pare em va plantejar una cosa que em va deixar glaçat. Sempre havia considerat que en el moment que deixés de fer un tipus de cançons polítiques, potser la gent em faria més cas. I abans de morir em va dir que havia de fer noves cançons que em sortissin del cor i no només del fetge. Quan ell es va morir i va néixer la meva filla vaig tenir la necessitat d’escriure moltes lletres que obeïen a la premissa del meu pare de manera natural. Cançons que parlen de l’amor –cap a la meva parella, la meva filla, la gent que estimo...– que han estat el gruix del disc.\nEs podria dir que aquest és el teu primer disc de maduresa?\nEn el terreny musical he intentat consagrar un so i diria que sí, que és un disc més madur que els altres. Té més llum, més colors i més textures. A més, en el terreny literari he trobat un espai on em sento còmode. He escrit cançons treballades des de la poesia, més pensades que les anteriors. Les temàtiques són més espontànies però els textos són molt més elaborats, perquè tots tenen mètrica i ritme. Els he treballat com si fossin poemes. Estic convençut que aquest disc suposarà un abans i un després en la meva poesia. Em sembla que he trobat una veu pròpia tant en la manera de fer els textos com en el terreny musical. I m’hi sento molt a gust.\nHi col·laboren dos bons intèrprets com són Beth ("Revetlla") i Natxo Tarrés de Gossos ("Correfoc"). La línia vocal de les cançons és molt més dinàmica i sobretot molt diferent de la dels discos anteriors. Per què?\nHe treballat les harmonies de manera diferent. Jo sempre havia fet el procés de composició amb les guitarres clàssiques i aquesta vegada he creat les harmonies amb piano i guitarra acústica. Amb la clàssica quedaven una mica ensucrades, i ara hi ha més amplitud melòdica. A més, les melodies són molt més clares.\nUna altra de les novetats del treball és en la producció, a càrrec de Roger Rodés.\nEls tres últims discos els havia produït Víctor Nin, i en aquest he fet un canvi. Ell s’ha encarregat dels arranjaments i la producció l’ha feta Roger Rodés, que és l’enginyer de so de Medusa Estudio a Barcelona, on he gravat el disc. Té molta experiència i recursos i ha estat molt fàcil treballar amb ell. Hi ha hagut una tasca musical més coral que altres vegades. Hem volgut tocar molts pals estètics diferents. En el terreny estrictament musical ha fet una feina molt interessant perquè el disc conserva una arrel de cançó d’autor (guitarra acústica i veu) que a través de la producció s’acosta al pop i a l’electrònica, sobretot a través de la percussió. I hi ha un tractament especial a la veu perquè quedi ben clara i nítida. Molt a l’estil de Jorge Drexler.\nUna de les teves grans habilitats és la capacitat de dialogar amb el públic.\nPer mi sempre ha estat molt important involucrar el públic en els meus concerts. Ho he treballat molt. Intento que els recitals es converteixin en trobades i que la gent esdevingui còmplice del que passa a dalt de l’escenari. Vaig començar a cantar amb un missatge molt pamfletari i amb els anys ho he intentat portar cap a una conversa d’estar per casa. No vull que el públic tingui la sensació que entre cançó i cançó els estic alliçonant. M’estimo més explicar una anècdota i que la gent em reconegui com un comunicador allunyat de cert paternalisme.\nAmb el teu germà, el poeta Marc Freixas, no heu trobat una manera de col·laborar?\nAlgun cop ja hem fet alguna cosa junts però encara no ens hem trobat artísticament. Ho hem comentat moltes vegades i estic convençut que un dia o altre ho farem perquè ens tenim molt a l’abast i en tenim ganes.\nHas dit que Festa Major és un disc optimista. Amb la situació política i social que vivim ens convenen missatges positius?\nSí, aquest és un altre dels motius pels quals he fet Festa Major. Seguint la meva trajectòria el més natural és que hagués gravat un disc per carregar-m’ho tot, amb cançons d’autocrítica que deixessin constància del moment de desemparament polític que patim. Però he volgut trencar amb aquesta dinàmica perquè ara ens calen les abraçades i els espais de trobada. He volgut cantar com m’emociona que la meva filla em faci una abraçada quan arribo a casa perquè en el terreny polític, social i nacional passem per un moment complicat. Les esquerres estan en un procés de debat i gràcies al feminisme comencem a entendre que la part emocional de les persones també és un tret principal de la política.\nI mentre l’esquerra debat quin és el seu lloc, la ultradreta campa per on vol.\nSí, i cal fer molta autocrítica. Una part de la responsabilitat de l’avenç del feixisme és que les esquerres fa temps que estem en uns debats endogàmics, que són necessaris però que han ocupat massa temps. I si nosaltres no fem una feina de carrer, arriba algú altre que té més diners i amb tècniques diferents sedueix determinada gent amb discursos dogmàtics i demagògics. És molt preocupant.\nEts del Penedès però has viscut a Barcelona, Girona, Osona, el Montsià, el País Valencià… i constantment estàs en ruta. Com veus els Països Catalans?\nEl procés independentista a Catalunya ha generat cert anticatalanisme a València i les Illes. I això fa més difícil donar normalitat a la idea de Països Catalans. Encara no en som conscients del tot. Però això no vol dir que no l’hauríem d’haver iniciat. Aquest procés ens ha vingut a dir que els Països Catalans són nacions amb una realitat cultural compartida amb matisos i amb dificultat per estructurar un discurs d’unitat. Hi ha hagut un cert rebuig que alhora ha afavorit unes dinàmiques interessants d’autoreconeixement de cada realitat. El País Valencià s’està retrobant a ell mateix en el terreny cultural. En la música es nota molt. Al final, els reconeixements de cada realitat no van en contra del reconeixement unitari, que és una realitat científica innegable. Som una mateixa cultura i parlem una mateixa llengua. A partir d’aquí, la construcció política dels Països Catalans hauria de passar pel reconeixement de cadascun d’aquests territoris.


Etiquetat com: concert « RAC105\nEtiquetat com: concert\nUna entrada a canvi d’un pernil\nEl diari ARA publica: ‘El preu per assistir a un concert d’Isabel Pantoja, un pernil’. Els fans hauran de comprar un pernil per poder veure en directe a la cantant. En Peyu creu que és un bon negoci per revendre les entrades i ens proposa diversos tractes a canvi d’entrades.\nESCOLTA LA SECCIÓ SENCERA\nSegona data de Madonna a Barcelona\nLa primera data era el dimecres 20 de juny al Palau Sant Jordi de Barcelona. Degut a què les entrades van esgotar-se en pocs minuts, Live Nation, l'empresa organitzadora, ha decidit incrementar a dos dies el pas de l'artista per la ciutat comtal en el marc de la gira Madonna 2012. El dia 21 de juny, doncs, els fans de la reina del pop tenen una nova cita musical.\nLes entrades podran comprar-se als punts de venda oficials (Livenation, Ticketmaster, Servicaixa i El Corte Inglés) a partir de les 10 h del dia 1 de març als mateixos preus que les del concert del dia 20, entre els 40€ i els 175€.\n31 de gener, Dia Manolo García a RAC105\nJa fa setmanes que Manolo García va estrenar el seu darrer disc, titulat Los días intactos, que ja és doble disc de platí. Des de llavors, el del Poblenou prepara la seva gira, Gira Teatral, que el portarà per escenaris de tot l'Estat espanyol. El dia 2 de febrer, a les 21 h, Manolo García farà l'assaig general d'aquesta gira 2012 al Teatre-Auditori de Sant Cugat, i només RAC105 et pot oferir la possibilitat d'assistir-hi. Sortegem 105 invitacions perquè tots els que ho volgueu no us deixeu perdre aquesta oportunitat.\nFrenesí al Sant Jordi Per Montse Vidal\n40 minuts de retard bé mereixen una bona excusa o oferir un aperitiu delicatessen amb el millor dels somriures. I aquest és el paper que li va tocar fer a Calvin Harris, afamat DJ i teloner de l’ocasió.\nTractant-se de Rihanna, però, no hi ha subtileses ni mitges tintes que valguin i la de Barbados va posar els peus a l’escenari del Sant Jordi oferint un dels plats principals des del minut 0.\nVols anar al concert de La Pegatina?\nEl proper 25 de novembre, Al Carrer!, Via Mandarina i Xapomelön sonaran amb tota la força a la sala Faktoria d'Arts de Terrassa, de la mà de La Pegatina. Cançons cantades en català, castellà, gallec, euskera, anglès i francès, perquè arribin a tot tipus d'audiències i amb ritmes diversos perquè tothom hi pugui trobar el seu.\nA RAC105 sabem que us agraden els concursos, i per això us en proposem un. El premi: cinc entrades dobles per assistir al concert de La Pegatina. Com ho heu de fer?\nSortegem 5 entrades dobles per anar a veure Cowboy Junkies\nJa fa uns dies us informàvem que Cowboy Junkies farien una aturada a terres catalanes el 13 de novembre a la Sala Apolo de Barcelona. Ara, volem millorar la notícia i oferir-vos la possibilitat d'anar-los a veure.\nTenim 5 entrades dobles per assistir al concert, i volem que siguin vostres! Si les voleu aconseguir\nComunicat sobre la cancel·lació dels concerts de Mads Langer a l'Estat espanyol\n"Per canvis inevitables en l'agenda de la gira europea de Mads Langer, ens hem vist obligats a cancel·lar la seva gira espanyola i enraderir la seva visita al nostre país l'any vinent, any en el que, a més, l'artista danès publicarà nou disc.\nShakira es consola amb un cantant A les Celebrities de l’Elisenda Pineda, Shakira es consola a falta de Piqué amb el cantant de Calle 13 que actua amb ella i s’escriu a l’esquena “Hoy soy tu Piqué”. L’extennista Anna Kournikova vol tenir fills amb Enrique Iglesias.\nLax'N'Busto, Cesk Freixas i Nena Daconte, de concert solidari\nFemarec és una entitat sense ànim de lucre que porta 20 anys treballant per la inserció socio-laboral de col·lectius amb risc d'exclusió social. Amb motiu del seu vintè aniversari, ha decidit celebrar-lo com cal, i ho fa amb un concert benèfic el proper divendres, 7 d'octubre, a les 20 h a la Sala Razzmatazz2 de Barcelona.\nLes entrades pel concert de George Michael ja tenen propietària\nLa guanyadora de les dues entrades que sortejava el Fricandó matiner és Neus Collado. Moltes felicitats! I moltes gràcies a tots els que heu participat.\nT'has quedat sense entrades pel concert de George Michael? O potser és que t'agradaria tenir-ne un parell més? RAC105 t'ho posa fàcil! Aquest dilluns, escolta el Fricandó matiner, que també té unes entrades que poden ser per tu.\nEstigueu atents al programa des de les 6 h i fins les 10, i en Vador Lladó us explicarà com fer-ho. També podeu enviar tants missatges com vulgueu amb la paraula MATI al 27271. Continuar llegint »


Dòlars de Hong Kong a Francs de Burundi - Gràfic de 30 dies - Taxes de canvi\nDòlars de Hong Kong (HKD) a Francs de Burundi (BIF)\nEl gràfic de sota mostra les taxes de canvi històriques entre el Franc de Burundi (BIF) i el Dòlar de Hong Kong (HKD) entre 28/10/2020 i 27/11/2020.\nVeure mitjana mensual de taxes de canvi històriques del Franc de Burundi en comparació amb el Dòlar de Hong Kong.\nEn aquest moment, la taula està mostrant les taxes de canvi històriques del Franc de Burundi per 1 Dòlar de Hong Kong. Inverteix la taula per veure les taxes de canvi del Dòlar de Hong Kong per 1 Franc de Burundi.\nVeure taxes de canvi històriques del Franc de Burundi en comparació amb el Dòlar de Hong Kong en forma de taula.\nmínim = 249,13 (19 de novembre) mitjana = 249,77 màxim = 251,25 (23 de novembre)\nEl gràfic anterior mostra les taxes de canvi històriques entre el Franc de Burundi i el Dòlar de Hong Kong. Si vols veure les taxes de canvi històriques entre el Dòlar de Hong Kong i una altra divisa, si us plau, selecciona una divisa de la llista a continuació:


Carla Benito, Autor a El Diari de la Sanitat - Pàgina 2 de 20\n“El coneixement ha de ser un bé públic i no una qüestió de diners o de poder”\n04/09/2019 - Carla Benito\nEl premi Nobel de Química Jacques Dubochet (Suïssa, 1942) va participar en una sessió sobre ciència i política en l'XI Congrés Mundial de Periodisme Científic, que es va celebrar aquest estiu a la ciutat suïssa de Lausana. A part d'investigador, és membre del Partit Socialista suís des de fa anys. Sempre ha estat un vers lliure. Va conversar amb agència Sinc sense embuts, en una entrevista improvisada\nLa lluita per una sanitat universal no ha descansat aquest estiu: la iniciativa de 10 entitats vinculades amb la salut i els drets de les dones per exigir un avortament universal ja compta amb més de 250 suports. El manifest vol pressionar les autoritats públiques perquè incorporin mesures que acabin amb el "racisme institucional"\n01/09/2019 - Carla Benito\n22/07/2019 - Carla Benito\nTanquem el curs amb un recull dels temes que han tingut més bona acollida entre els nostres lectors. Ens retrobem el setembre!\n“El problema de l’Atenció Primària és tan complex que és una il·lusió pensar que complint amb un topall es soluciona: cal un canvi de model que afecti també els hospitals”\n16/07/2019 - Carla Benito\nNani Vall-llosera ha estat presidenta del Fòrum Català de l'Atenció Primària durant tres anys i mig i és metgessa al CAP Bon Pastor. Arran del que viu al seu barri, creu que els acords de sortida de la vaga que l'ICS ha donat per complerts fa poc són insuficients. "Si no puc anar a buscar aquells pacients que no vénen a la consulta perquè he de complir amb les meves 28 visites al centre, perpetuo un sistema que no està ajudant a les persones que em necessiten però estan excloses socialment"\nEl 10% dels catalans no compra les medicines necessàries i deixa els tractaments per problemes econòmics\n04/07/2019 - Carla Benito\nA Catalunya hi ha gairebé un 20% de la població en exclusió social, el 10% ha deixat de comprar medicines bàsiques i un 4% viu en situacions d'inseguretat pel que fa a l'habitatge, segons l'informe FOESSA presentat per Càritas Catalunya. Afirmen que gran part de la desigualtatat en l'àmbit sanitari es relaciona amb l'accés a les prestacions bàsiques\n02/07/2019 - Carla Benito\nEstar ben informat és salut: la CAMFiC contribueix a l’educació sanitària amb els seus Fulls per a Pacients\n01/07/2019 - Carla Benito\nLurdes Alonso és metgessa de família, és coordinadora del grup d'educació sanitària de la CAMFiC i forma part del grup de treball de Fulls per a Pacients des dels seus inicis. Actualment hi ha uns 150 fulls diferents, amb temes diversos i també traduïts a altres idiomes. Es poden trobar al seu web i també els metges poden accedir-hi des del seu ordinador a la consulta dels CAP per poder imprimir i explicar als pacients que ho requereixin\n20/06/2019 - Carla Benito


Vallesos 5 - Carpeta - Itinerari pels escenaris de la bruixeria al Vallès\nEl profund abast de la bruixeria a Catalunya i els suposats rituals pagans celebrats d’amagat per les dones marcades, que sota tortura van confessar la veneració al diable mentre dansaven el ball rodó al voltant d’una foguera, va provocar tot un reguitzell de topònims i denominacions, sobretot en l’àmbit rural, que identificaven accidents geogràfics i altres indrets com fonts, ponts, gorgs, pous, torrents, salts d’aigua, sots, canals, passos i camins, cases, arbres, roques i menhirs. Amb aquestes informacions geogràfiques, a més de les referències històriques i arqueològiques, oferim un mapa de la bruixeria al Vallès que, tot i això, no pretén ser pas exhaustiu.\nSergi Ramírez Vaqué (text)\t, Josep Prims (fotografies)\nAl Nomenclàtor Oficial de Toponímia Major de Catalunya hi ha poques referències relacionades amb les bruixes d’una forma oficialitzada. Tot i això, l’Oficina d’Onomàstica de Catalunya adverteix que els nombrosos apel·latius originats i fixats per la tradició popular, en l’àmbit de la microtoponímia, són igualment acceptats, representant una forma genuïna i correcta.\nAixí, per anar acotant l’àmbit de recerca (a banda d’accidents geogràfics o monuments megalítics), es constata que la lluita als pobles enfront les accions malignes del dimoni i les seves serventes, es focalitzava en els comunidors: unes senzilles construccions de pedra, obertes als quatre vents i annexades a les esglésies que servien per conjurar els mals que assetjaven les terres, majoritàriament en forma de temporals, inundacions i sequeres. Aquestes edificacions, freqüentment quadrangulars i, de vegades, amb una creu incorporada, eren utilitzades pels sacerdots per recitar pregàries enfront del mal temps. De fet, a la publicació La bruixa catalana, de Cels Gomis, es llegeix: “Segons el poble, els mals principals que resulti de les reunions de bruixes són: el mal temps, les tempestats i les pedregades”.\nA les comarques vallesanes, epicentre de la persecució de bruixes a Catalunya durant el segle xvii, hi ha nombroses localitzacions amb comunidors. El comunidor de Sant Martí del Congost, estructurat per una glorieta i quatre pilars, és una construcció unida a la mateixa església del municipi d’Aiguafreda, fundada per la filla de Guifré el Pelós. S’explica que quan amenaçava calamarsa, se sentia la campana del temple mentre el capellà conjurava amb oracions el mal temps provocat, segons deien, per les bruixes. Al mateix terme s’ubiquen el Pou de les Bruixes i la Font de can Banyeta, sobrenom que la cultura popular atribueix al dimoni banyut. Seguint la recera per altres pobles propers trobem el Call de les Bruixes i el Pla de les Forques, on es penjaven a lladres i bruixes, localitzats al terme de Castellterçol. El Gorg de l'Infern, al terme municipal de Granera, és una fonda bassa fluvial localitzada a la Vall del Torrent de la Riera, a llevant del Serrat de les Puces.\nLa Plaça de les Bruixes de Bigues es situa en un turó dels Cingles de Bertí, on s’explica que les fetilleres arribaven volant per conspirar contra la comarca, elaborant metzines i, així, fer malbé torrents i rierols. No massa lluny, brolla la deu de la Font de l’Infern. Al terme de Sant Quirze de Safaja, a l’església de Sant Pere de Bertí, hi ha un campanar formant un comunidor, on va haver-hi quatre campanes que van ser destruïdes l’any 1936. A l’àrea muntanyosa de Tagamanent hi ha, també, el Serrat de les Bruixes.\nLa cacera de bruixes iniciada per consells municipals com el de Caldes de Montbui comportava que, utilitzant tortures, les encausades confessessin rituals a can Camp (Puig Aguilar), on deien que ballaven sobre les roques del turó al so d’un tamborí i d’una flauta de canya, venerant el dimoni i invocant encanteris per produir pedregades. Al Puig Domí hi ha un paratge assenyalat com les Forques, on el consell va penjar diverses calderines acusades de bruixes. També a Caldes, al Pla d’en Gorg, es conserva el Salt de les Bruixes i, ben a prop del Passeig del Remei, es va desenterrar recentment el brollador natural d’aigua de la Font del Dimoni.\nBen a prop d’aquí, a Lliçà d’Amunt, hi ha una torre-comunidor construïda el segle xviii sobre la façana de ponent de l’església de Sant Esteve de Palaudàries, des d’on el rector beneïa les collites i conjurava les tempestes. I a l'extrem sud-oest de l'antiga església parroquial de Sant Esteve de la Garriga, dins del conjunt romànico-gòtic de La Doma, hi ha un comunidor del segle xvi, de planta quadrada i coberta sobre pilastres.\nAl text Noms i Llocs de Canovelles, un compendi onomàstic d’Enric Garcia Pey, s’hi recull la casa de can Banyeta i la del Dimoni Petit, on va anar a viure el fill petit de cal Dimoni de Santa Eulàlia de Ronçana, al Rieral, quan es va casar amb una noia de Canovelles.\nA Granollers, la Pedra de l'Encant, col·locada a la plaça de la Porxada, ha generat una llegenda segons la qual una vegada processada alguna dona al seu costat, la llençaven a l’aigua lligada: si no s’enfonsava, l’executaven, perquè entenien que era cosa del diable. I si s’ofegava, era pel fet de ser bruixa. I parlant d’aigua, entre les escasses referències a la bibliografia local de La Roca del Vallès, destaca l’anomenada Font de la Bruixa i entre els abundant gorgs o pélags de Castellar del Vallès es distingeix el Gorg del Diable. A Vilanova del Vallès brolla la Font de les Encantades. I a la ruta prehistòrica de Cèllecs, podem veure una pedra de granit batejada com la Roca Foradada. No és l’unica, a Vallromanes també n’hi ha una altra d’impressionan, det Roca Foradada. Ja a Cardedeu, just al terme amb Llinars, es conserva el dolmen de Pins Rosers, designat per la mitologia popular com les Pedres del Diable. I al torrent de can Pelegrí, s’hi troba el Pont de les Bruixes.\nMontseny i Montnegre, llegendaris\nAl massís del Montseny, el poble de Fogars de Montclús compta amb un comunidor d’obra pública del segle xvii i un recorregut orbicular encimbellat al seu inici pel Turó de l´Home i conegut com el Sot de l´Infern. No pas massa lluny, l’església romànica de Sant Esteve de la Costa del Montseny, disposa d’un campanar de sostre piramidal i un comunidor construït el 1680.\nExplica l’imaginari popular que el Gorg Negre de Gualba va ser habitat per bruixes i bruixots, suposats causants dels temporals de l’àrea. El rector de la població va posar fi al mal temps obligant-los a viure lligats al fons de l'aigua, on també s’hi banyava el diable, i va fer clavar una creu a la muntanya on es formaven els núvols. A sobre del mateix Gorg raja el poc accessible Salt del Diable.\nEl Turó del Pou d’en Cuc de Sant Pere de Vilamajor és protagonista a la llegenda del pou del diable com a constructor miraculós del Pou d’en Besa, fet, segons la llegenda, en una nit. Al terme, a més a més, hi trobem la Torre del Comunidor de Vilamajor de l´esglèsia de Sant Pere.\nAl Parc Natural del Montnegre i el Corredor trobem el mil·lenari dolmen de Pedra Gentil de Vallgorguina i el Pla de les Bruixes, considerat per una certa tradició un altre punt de festes malignes. També a Vallgorguina, la tradició popular afirma que a les profunditats d'una cova del Pla fou trobada una verge bruna, Santa Maria de Goscons, que va desaparèixer amb el pas de les tropes napoleòniques.\nEl Sot de les Bruixes, referenciat a la Contalla d’en Pareres, és un indret amb ressons llegendaris de Campins.\nA la plana, més bruixes\nEl Passatge del Safareig de les Bruixes de Montornès del Vallès és una de les poques via urbanes relacionades amb aquest món a les comarques vallesanes, mentre que el Pas de les Bruixes de Santa Maria de Martorelles, al Parc Serralada de Marina, enllaça el Vallès amb el Maresme. El Forat de les Bruixes de Martorelles és un coll geogràfic que separa el municipi amb Montcada. Ja a Cerdanyola, es troben el Sot i el Torrent de l´Infern, d’on emergeix la Font del Caçadors, dos accidents geogràfics fluvials.\nA l´Espai Protegit Natural de Gallecs, a l´àrea de Mollet del Vallès, el Torrent dels Diablons s’oculta dins l’entorn de boscos de plataners.\nLa Pedra del Diable o de Llinars és un menhir originari a peu del vessant sud-oest del turó de les Tres Creus, però emplaçat a l’actualitat en el vestíbul del Museu Municipal de Montmeló. Conté un gravat que forma una mena de número tres invertit.\nUna altra Pedra del Diable o Serrada es troba traslladada al pati del CEIP Pau Vila de Parets del Vallès. Homenatjant el menhir, localitzem en el mateix terme l’Avinguda de la Pedra del Diable.\nEl Menhir de Pedra Llarga o Pedra de l’Infern de Palau-Solità i Plegamans, està situat al marge esquerre de la plana al·luvial de la riera de Caldes, just al davant de l’aiguabarreig amb la riera de Sentmenat. A Polinyà s’hi pot admirar l’arbre denominat l´Alzina de les Bruixes, i marca un punt de pas habitual d’una ruta de senderisme.\nJa al terme municipal de Sant Cugat del Vallès es distingeix una edificació de tipus eclèctic amb simbologia esotèrica com làpides, signes zodiacals i escenes cristianes: la Casa de les Bruixes. I a l’àrea de Valldoreix, al costat del campanar de l’església, hi ha el Comunidor de la torre de Sant Cebrià. A la ciutat de Sabadell s’aixeca el Comunidor del campanar de l’església de Sant Fèlix, ubicada al centre de la ciutat. A Terrassa es va instaurar una llei que permetia castigar bruixes. Cinc dones hi van ser acusades i finalment penjades el 1619. A la part nord del Torrent de Vallparadís, lloc de celebració d’aquelarres segons la mitologia popular, es pot visitar el Torrent de les Bruixes.\nA Matadepera, el Canal de les Bruixes és un camí rural que uneix amb can Pobla. La gent de la població va difondre una llegenda sobre bruixes per advertir les dones que volien travessar la muntanya, del perill que suposava el constant assetjament de bandolers. El Coll i Era i Pic de les Bruixes de Vacarisses són accidentes geogràfics del Parc Natural de Montserrat considerats localitzacions llegendàries de reunions de bruixes.\nPer acabar aquest itinerari, i a l’extrem oest de la comarca, l’emblemàtic Pont del Diable, entre el pobles de Castellbisbal i Martorell, comunica el Vallès amb el Baix Llobregat.\nUna imatge espectacular de la Plaça de les Bruixes, a Riells del Fai.\nUna imatge de la Plaça de les Bruixes a Riells del Fai, amb el centre del poble a sota.\nA la imatge, el comunidor de Sant Esteve de la Costa de Montseny.\nA la imatge, el comunidor de Sant Pere de Bertí, al terme de Sant Quirze de Safaja, enmig del Cingles de Bertí.\nVallgorguina: la creació d’un mite\nLa presència imponent del dólmen de la Pedra Gentil ha generat tota mena d’hipòtesis lligades al concepte general de bruixeria, que afegeixen a les restes arqueològiques una pretesa vinculació a una tradició més o menys esotèrica. Tot, doncs, a l’entorn d’una Pedra Gentil que, com actualment se sap gràcies a la documentació escrita, l'any 1855 va ser restaurada per Josep Pradell, propietari de la finca on es troba ubicada i de la qual, per tant, es desconeix quin era l'aspecte original.\nAixí, Josep Maria Pons i Guri (1909-2005), jurista, historiador i arxiver, va publicar a la revista La Vall (núm. 150, març de 1994), editada per l’Associació Cultural Vallgorguina, un extens article sobre “La cacera de bruixes als anys 1619-1621”. En aquest treball, Pons i Guri informa de l’autèntica assemblea celebrada el 8 de març de 1620, amb representants del terme de la baronia de Monclús (Santa Maria de Palautordera, Sant Esteve de Palautordera, Sant Esteve d’Olzinelles, Sant Martí de Mosqueroles, Sant Cristòfol de Fogars i Sant Esteve de la Costa) per tractar el tema de la bruixeria. Els representants de Sant Andreu de Vallgorguina i de Sant Julià del Montseny no hi van participar pel fet de tenir batllies separades tot i formar part de la baronia. El resultat de l’assemblea, però, tot i decidir netejar i purgar les bruixes i bruixots del terme, no va comportar ni detencions, ni tortures. L’autor, conclou que “aquests resultats són un indici que no hi cap base racional per una pretesa tradició de bruixeria a Vallgorguina”.\nAmb tot, el 1849, Antoni Puigblanch publicava, a la revista La Universidad, unes “expansions literàries” on afirmava que Vallgorguina era un catau de bruixes, que l’escolapi Josep Rius desmenteix categòricament al llibre Memorias históricas de la ciudad de Mataró. Tot i això, l’any 1887 l’historiador Josep Pellicer i Pagès, “mig seriosament, mig en broma”, diu Pons i Guri, “contribueix a reafirmar aquella tan recent com imaginària tradició escrita, afegint-hi ara, de la seva collita, disquisicions de filologia barata sobre l’etimologia de Vallgorguina i fins i tot fixa la seu dels aquelarres al megàlit de Pedra Gentil (...). Per acabar-ho d’adobar, Joan Amades, en les acostumades expansions de la seva fecunda imaginació, inventa unes fictícies transmissions orals de la gent de marina sobre le bruixes de Vallgorguina”.\nLa resta, ben poca cosa que, això sí, ha anat alimentant, a l’ombra de la Pedra Gentil, un seguit d’especulacions esotèriques que tenen ben poc a veure amb la tradició de la bruixeria.\nEls “Ajunts” de Sabadell, memòria contemporània de l’exclusió de dones sàvies\nEl col·lectiu La Sèpia Verda de Sabadell va impulsar a partir dels noranta del segle XX els “Ajunts”, actes divulgatius i festius en memòria de Permanyera Vallcorba, Guillema Roberta i Joana Sol, torturades i executades per bruixeria al segle XVII. Es celebraven el novembre, al voltant de la data de l’aniversari dels assassinats (17 de novembre de 1619) a la plaça Major de Sabadell.\nSegons l’historiador Ricard Oliva, membre de la Sèpia Verda, es recuperava una experiència dels anys 1970 a càrrec d’un grup de teatre experimental. Els Ajunts “eren en origen un conjunt d’activitats”: conferències, una petita exposició, un sopar, un concert i una festa final. Entre les peculiaritats més lligades amb el món de l’esoterisme, es ballava sempre una sardana curta invertida, fet que “apareix en pràcticament totes les declaracions extretes de les bruixes”, com a part ritual de l’ajunt. La gent de Danses al Carrer, les Bruixes de Nord o els Bastoners de Sabadell, així com d’altres entitats, participaven en la festa.\nEl col·lectiu l’Animalada de Sabadell, va prendre el relleu en la coordinació de les darreres edicions, fins al 2010. Actualment, l’Animalada “manté tot l’esperit i la força dels ajunts”, especialment en la celebració dels solsticis. L’Animalada és una associació cultural de músics, balladors i artistes que promou les festes populars i paganes des de l’autogestió. A partir del 1997 va començar a crear bestiari i cants propis, com la mítica Cabra que treu vi pels pits, els Quatre Animals i els Genis Loqui. Organitza diverses festes a l'any: el cercavila del dijous de Barrakes (Festa Major de Sabadell), els solsticis d'hivern, i d’estiu, i la festa de la salut, tot recuperant tradicions populars.\nSegons Ricard Oliva, gràcies als ajunts de la Sèpia Verda i l’Animalada “hi ha tot un seguit de persones que individualment han conegut aquesta història propera i la fan seva”. Actualment “hi ha Cercles de dones sàvies per tot arreu, hi ha una revaloració del coneixement de les plantes i de la natura en general, hi ha noves espiritualitats,...”.\nBruixes del Nord i de Ripollet, la guspira del feminisme\nSense sortir de Sabadell, un altre exemple de la memòria viva de les dones sàvies és el grup de pirotècnia festiva Bruixes del Nord, que des de fa més de 25 anys anima els correfocs de tot el país amb un segell ben diferenciat de les colles de diables. Capa negra, escombra, barret cònic i fabulosos maquillatges, en un inici, només les dones eren les que manipulaven el foc, mentre que els homes eren els tabalers i altres elements de suport. En els darrers anys han incorporat la figura d’un gripau que el porten homes, així com una massa de foc en forma de mitja lluna que el porta un home, caracteritzat com a mig home i mig boc.\nLa Júlia Garcia, cap de colla, explica que la intenció fundacional d’aquest grup de dones del barri de Torreguitart, al nord de Sabadell, és recordar de forma festiva les dones que en el passat van ser perseguides i executades, “no per esoterisme, sinó per tenir coneixements” en un moment en què l’Església monopolitzava la saviesa. Les artífexs de les Bruixes del Nord estan vinculades als moviments feministes de Sabadell, i alguns cops han animat manifestacions, tot i que la seva principal activitat són els correfocs. En total són més d’un centenar de membres que atenen unes 25 sortides cada any.\nEl model de les Bruixes del Nord ha tingut les seves rèpliques, i elles mateixes van apadrinar el naixement al Vallès de les Bruixes de Ripollet, alhora que hi ha d’altres grups al país, com el de Salou.\nLa colla de diables es Bruixes del Nord, de Sabadell, envoltades de foc.\nFormen part de la geografia i de l’imaginari del Vallès. Aquest mapa, sense que vulgui ser exhaustiu, localitza alguns dels principals punts que dibuixen els escenaris de la bruixeria vallesana.\nMuntatge cartogràfic: Esther Fernández