01/01/09 | Bitàcola de classe\ndivendres, de gener 30, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nAvui celebram el dia de la PAU. Quan veiem el que passa arreu del món, costa de creure que la pau sigui possible, però no hem de desanimar-nos... i si fóssim mags?\nEtiquetes de comentaris: dia de la pau, tutoria\nGEOGRAFIA AMB TETRIS: Statetris\ndilluns, de gener 26, 2009 Gertrudis Carreras 1 comentaris\nStatetris és un interessant joc que mescla el "Tetris" amb geografia. Enlloc de blocs, es col·loquen estats o països en el mapa. Divertit i educatiu, però el millor és que ho proveu...\nEtiquetes de comentaris: jocs educatius, noves tecnologies\ndimecres, de gener 21, 2009 Gertrudis Carreras 3 comentaris\nAquesta setmana començam el projecte col·laboratiu Explorant la Menorca prehistòrica. Hem d'investigar la prehistòria de la nostra illa i treballar unes activitats que ens proposa un arqueòleg egipci, Tariq Horeb. Tot açò ho aconseguirem treballant aquesta webquest:\nEtiquetes de comentaris: Menorca, prehistòria\nSORTIDA A S'ALBUFERA DES GRAU\ndimarts, de gener 20, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nAquestes fotos les hem fetes a s'albufera des Grau. Ha estat una sortida molt aprofitada: hem observat aus amb prismàtics i amb telescopi; també hem identificat diversos tipus de plantes a les dunes fixes i a les mòbils i moltes coses més que explicarem d'aquí a uns quants dies al blog d'Intercanvis Penedès-Menorca.\nEtiquetes de comentaris: comparTICnt, medi ambient\ndiumenge, de gener 18, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nTipus de roques? Què és un mineral?\nAquesta presentació ho deixa bastant clar.\ndimecres, de gener 14, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nAquest LIM, a més de treballar les característiques del text descriptiu, és un entretingut llibre multimèdia que ens duu a un futur no molt llunyà (2076). La Terra ha patit un accident termonuclear i està contaminada; el nivell de supervivència si ens hi quedem, és del 0 %...\nEtiquetes de comentaris: castellà, LIM, noves tecnologies, textos\ndilluns, de gener 12, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nLa setmana que ve visitarem el Parc de S'albufera des Grau i, per aquest motiu, avui ha vingut una educadora ambiental del Parc, per realitzar l'activitat prèvia a la visita.\nHa passat un powerpoint per ajudar-nos a situar el Parc Natural on anirem d'excursió. Ens ha explicat perquè és necessari el Parc i també ens ha presentat algunes espècies de flora i fauna que es troben en aquest ecosistema.\nAmb aquesta activitat del Jclic, podem aprendre algunes coses que ens aniran bé per conèixer una mica més l'ecosistema del nostra Albufera.\nClicau damunt la imatge i accedireu a l'activitat:\nEtiquetes de comentaris: coneixement del medi, JClic\ndivendres, de gener 09, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nRepasseu i practiqueu les operacions amb decimals clicant sobre la imatge.\nCACERA DEL TRESOR DE GALILEO GALILEI\ndimecres, de gener 07, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nAquesta quinzena treballarem la cacera del tresor de Galileo Galilei.\nJa fa 400 anys que Galileo va muntar un telescopi i mirà a través d'ell a la lluna...\nEtiquetes de comentaris: cacera del tresor, coneixement del medi, tutoria\ndimarts, de gener 06, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nDia dels Reis i també... darrer dia de vacances. Demà començam un nou trimestre ple d'il·lusions, projectes, objectius i activitats. Així que ànims i a per feina!\nPer cert, sabíeu que...?\n..."Pels Reis, el dia creix i el fred neix".\nEtiquetes de comentaris: dites, tutoria\ndiumenge, de gener 04, 2009 Gertrudis Carreras 0 comentaris\nLes Nacions Unides van declarar 2009 l'Any Internacional de l'Astronomia. La ressolució fou presentada per Itàlia, pàtria de Galileo Galilei, a qui podem considerar el "pare" de l'astronomia moderna. Galileo simbolitza la lluita per la llibertat en la investigació. Va obrir el camí per a la física-matemàtica i la física experimental dels segles posteriors.\nEtiquetes de comentaris: Any Internacional Astronomia\nSANT SILVESTRE ACABAT, L'ANY NOU HA COMENÇAT\ndijous, de gener 01, 2009 Gertrudis Carreras 3 comentaris\nM'agrada començar l'any amb alguna dita popular (gener 2008), encara que sé que "El refranyer, de vegades és mentider". No ens ho podem prendre tot al peu de la lletra, perquè tots notam que aquests dies hi ha una estoneta més de claror: "Per cap d'any, el dia s'allarga un pam" i... que la passa del bou és bastant més àmplia, no? "Per any nou, un pas de bou" .\nA quina dita creiem? Precisament, aquesta és la gràcia de la saviesa popular: podem quedar-nos amb la que més ens convenci o ens convengui. Bé, esper que "Any comencem, any vegem".


D'on vénen les cotorres?\nEls ocells exòtics proliferen cada vegada més al nostre país, especialment a les zones urbanes i encara més a la ciutat de Barcelona, que ha estat el punt de partida de colonització del territori per part de moltes espècies d'ocells, sobre tot de psitàcids (cotorres i lloros).\nActualment tenim un bon grapat d'ocells amb aquestes característiques, des de les sorolloses cotorretes de pit gris al rossinyol del Japó, passant per una varietat llarga de lloros (aratingues mitrada, de cara roja i cap blau, lloro del senegal, agapornis i altres) i els becs de corall senegalès i cuanegre. De forma recurrent, va apareixent noves i sorprenents espècies a la llista d'ocells escapats. La majoria, afortunadament, no passen d'alguna observació aïllada però està clar que les espècies que ja han aconseguit establir nuclis poblacionals estables estan aquí per quedar-se.\nEls efectes que puguin tenir els ocells exòtics sobre la fauna nativa existent són molt difícils de precisar, excepte en alguns pocs casos en els que es vegi que usurpen llocs de nidificació a altres ocells o si depreden sobre ells però no sol ser el cas que hi hagi evidències clares. Tanmateix, les xarxes ecològiques són molt subtils i el mal que puguin estar causant als ocells autòctons ens pot passar completament desaperecebut si no hi ha algun estudi concret que ho investigui. Sobre els mecanismes colonització de les espècies exòtiques hi ha un excel·lent article de Miquel Vall-llosera a la Revista Catana d'Ornitologia (2015, vol. 31) titulat "Avian invasions: from basic to applied research" que val la pena llegir. És llarg i una mica dur si no estàs acostumat a llegir articles científics però explica coses realment interessants.\nÒbviament aquest ocells són escapats de captivitat però d'on vénen? Doncs bé, anava a recollir comentaris i informació de col·legues, més amb la finalitat de documentar les llegendes urbanes existents que no pas dilucidar quina és la realitat. I, pam!, resulta que em trobo amb un article treballadíssim de Xavier Ferrer a la revista del Zoo de Barcelona (n. 3/2016) que resulta que analitza amb molt detall l'origen de les cotorretes de pit gris a Barcelona. Amb permís de l'autor faig aquí un extens extracte de l'article que, per mi, no té desperdici:\n"La primera publicació sobre la cotorra de pit gris a Barcelona [...] indica l'observació de dos exemplars atalaiats a unes palmeres datileres veïnes a l'aviari del Zoològic el 1975. El 1976 o 1977 dos tècnics del Zoo [...], baixaren d'una palmera del cementiri el primer niu silvestre conegut a la ciutat (S. Filella com. pers.) i el 1981 ja hi havia diversos nius i una vintena d'exemplars silvestres prop del Zoo [...]. Com es veurà més endavant\n[...] els lloros lliures a Barcelona hi són almenys des de la dècada dels seixanta del S. XX.\nA l'inici l'increment de la població silvestre de la cotorra de pit gris fou suau durant els anys setanta i vuitanta, pujant sobtadament als inicis dels anys noranta, moment en què la seva existència en llibertat comença a ser percebuda per la ciutadania [...].\nEstà més o menys estesa entre la ciutadania la llegenda urbana que l'origen de les cotorres silvestres a Barcelona, s'originaren en voluntaris o involuntaris escapaments del Zoo de Barcelona. Possiblement part de l'origen d'aquesta llegenda rau en una notícia de premsa que atribuïa a escapaments o alliberaments fets pel Zoo de Barcelona, la colonització de la ciutat de Sabadell per part de cotorres de pit gris silvestres. [...] una cosa és segura, i és que el Zoo de Barcelona no fou la font dels lloros assilvestrats. En efecte, a la història de la col·lecció del Zoo solament hi va haver dos exemplars de cotorres de pit gris que mai arribaren a reproduir-se, a més de no haver-hi hagut mai cap interès tècnic per augmentar la col·lecció (L. Colom com. pers.). Per altra banda aquesta cotorra no estava en perill d'extinció ni inclosa en el conveni CITES [...], signat el 1973. Per tant, en els anys seixanta i vuitanta aquesta cotorra era un lloro barat i sense restriccions d'importació per la qual cosa s'importava massivament. Amb gran diferència era l'espècie de lloro més habitual a les botigues. Com que no calien permisos especials d'importació tampoc es produïren decomisos a la Duana i en conseqüència tampoc l'origen rau en escapaments de gàbies de decomisos duaners.\nMolt probablement la població urbana prové d'exemplars engabiats per particulars i alliberats involuntàriament o voluntària. [...] Al ser un lloro molt habitual a les llars, els escapaments segur que foren múltiples. Per exemple a Sant Just Desvern, entre 1977 i 1979 vaig trobar una cotorra de pit gris silvestre que vaig capturar simplement posant a la terrassa una gàbia de lloros amb menjar dins i la porta oberta. La cotorra va entrar ràpidament a la gàbia per menjar, demostrant amb aquest comportament que era un exemplar que coneixia bé les gàbies.\nNiu de cotorretes de pit gris en una torre elèctrica essent retirat per operaris. Font: ENDESA.\nEn una revisió d'anuncis de particulars sobre escapaments de lloros a la premsa barcelonina des del 1960 a 1975 en una primera ràpida aproximació vaig trobar 17 casos presents als barris de Sarrià, Sant Gervasi, la dreta i l'esquerra de l'Eixample, Gràcia, El Raval, El Gòtic i Sants. La major part dels anuncis eren descripcions genèriques tal com "cotorra o cotorrita verde" (anys 1961, 1963, 1966, 1972), "lorito verde" (1963, 1968) o un altre del 21 d'agost de 1969, on deia: "Perdida cotorra extraviada el día 19, solo chilla". Altres anuncis precisaven més [...] "Perdido lorito de color verde con vientre gris en alrededores de Vía Augusta con plaza Molina el 25 de mayo de 1968" [...]. Els anuncis ens indiquen que els escapaments de gàbies de particulars eren presents a molts barris i anuncis i observacions confirmen que a la ciutat ja les cotorres silvestres s'havien establert des d'almenys mitjans dels anys seixanta. [...]\nFinalment podem concloure que la presència de cotorres a la ciutat de Barcelona no està relacionada amb el Zoo però sí que a la Ciutadella s'acumula una gran varietat i abundància de lloros. Aquesta agregació s'explicaria en part per l'antiguitat de l'arbrat i l'aliment de les instal·lacions però principalment per l'efecte crida ja que la cridòria de lloros i altres ocells de la col·lecció zoològica és una potent atracció per a ocells socials com les cotorres silvestres."\nXavier Ferrer pertany al Departament de Biologia Evolutiva, Ecologia i Ciències Ambientals de la Universitat de Barcelona i l'Institut per a la Recerca de la Biodiversitat de la UB. Ha investigat i documentat cites històriques d'ocells a les nostres contrades que podeu veure en diferents publicacions, entre ells la Revista Catalana d'Ornitologia de l'ICO.\nEn definitiva, aquí teniu reproduït un article curradíssim que aclara bastant (per mi, completament) l'origen de les cotorres barcelonines, que després han colonitzat tot el país.\nEtiquetes de comentaris: història ocellsdelsjardins\nJosep Melero 13 de març de 2017, a les 12:13\nBon dia Abel. Fa uns fies vaig llegir que les cotorres de Kramer a Sevilla si que constitueixen un problema comprovat sobre fauna autòctona. Concretament mencionava que al parc de Maria Luisa ocupaven forats dels arbres on hi havia nòctuls (un ratpenat) als que atacaven i mataven per usurpar-los el cau. Segons l'article la població de ratpenats s'havia reduït fins quasi l'extinció a la ciutat per aquesta causa. No recordo ara la referència. Si la trobo te la passo.\nJosep Melero 13 de març de 2017, a les 12:48\nAbel Julien 13 de març de 2017, a les 15:29\nMolt bé! Moltes gràcies. He mirat l'article i realment veig que s'han ventilat la població de nòctuls de forma brutal. No sé si se'n sortiran per eliminar-les o reduir-les. Dependrà molt de com ho facin.


Finalitza la Reforma Integral d'una part del Carrer Fornells\nAquest matí, l'Ajuntament de Maó ha presentat la finalització de les obres de reforma integral del Carrer Fornells. Un projecte que ha servit per millorar l'estètica d'una de les vies més importants de la cornisa marítima de Maó, a la zona de Dalt Sant Joan. L'obra ha permès, també, la renovació de tota la xarxa de sanejament i recollida d'aigua, a més d'augmentar la seguretat viària, tant per als vehicles de motor com pels vianants que circulen per aquest carrer.\nA l'acte hi ha participat l'alcalde de Maó, Héctor Pons, la regidora d'Urbanisme i Obra Pública, Dolors Antonio, el regidor de Mobilitat de l'Ajuntament de Maó, Manuel Lora, la regidora del PP, Margarita Pons, representants de l'Associació de Veïns de Dalt Sant Joan i representats d'Antonio y Diego S. A., empresa adjudicatària de l'obra.\nL'Ajuntament de Maó ha invertit una partida de 389.527 euros en la reforma d'aquesta via, deteriorada a causa del pas del temps. Les obres d'aquest projecte han finalitzat dins el termini d'execució establert per l'Ajuntament, que ha estat de 5 mesos des de l'inici de les actuacions.\nConcretament, el projecte ha consistit en el reasfaltat de 350 metres lineals (2.740 m² en total) del carrer Fornells, entre Cronista Riudavets i l'Hotel Mirador Port Mahón, la renovació de tota la xarxa subterrània de sanejament i recollida d'aigua, la renovació de totes les llumeneres de la via, amb la instal·lació de llums de tipus LED, així com la reconstrucció de totes les voreres del carrer.\nPer la seva part, l'alcalde de Maó, Héctor Pons ha explicat que "es tracta d'una obra que era més que necessària i que permetrà donar un millor servei a tots els veïns i veïnes, d'aquesta zona". Per altra banda, també ha explicat que "la substitució de l'enllumenat que s'ha dut a terme permetrà reduir un 60% el consum energètic en aquest carrer".\nPer la seva part, el president de l'AAVV de Dalt Sant Joan, Llorenç Riera, ha explicat que han rebut, “amb alegria”, la finalització d'aquest projecte de reforma; una millora que els veïns i veïnes de la zona reclamaven des de feia molt de temps.


Juny | 2012 | Montsellado's BloG\nSi la rateta presumida hagués trobat 190.000 dinerets quan escombrava l’escaleta\nImagineu per un moment que us trobeu 190.000 € i els voleu gastar. Els teniu a la butxaca, cremant, com la paga del diumenge quan éreu menuts i sentiu aquella il·lusió de pensar en què et poliràs els calerons: llaminadures, cromos, una entrada pel cinema… Agafem la calculadora i fem brainstorming?\nPodríem, per exemple, comprar-nos un piset trinco-trinco: a preu de protecció oficial i a segons quina zona en trobaríem de nous amb dues o fins i tot tres habitacions i uns acabadets prou dignes.\nPodríem comprar-nos un cotxe. De fet, en podríem comprar 10 si optem pel meu somniat Nissan Qashqai o 25 si preferim utilitaris més urbans.\nPodríem jugar als metges i pagar una ronda de quiròfan: Vinga, senyors, que es posin en fila els 19 que estiguin més fotuts que els convido a una operació de pròtesi de maluc amb totes les despeses pagades, fins i tot el suc de taronja de l’esmorzar i la butaca de l’acompanyant. Sense misèria!\nPodríem convidar a dinar els amics -sense luxes perquè ja sabem que el que importa és la companyia i la bona conversa-. Si ens conformem amb el menú del dia, ens podem ajuntar una bona colla: tota la població del Pallars Jussà. Us imagineu com hauria de ser la taula per encabir-hi 13.700 persones 🙂 i us imagineu rentant-ne els plats 😦\nPodríem ser una mica més egoistes i permetre’ns un capritxet: anem de vacances a la serra de Tramuntana, com els de l’anunci de la cervesa, però en un hotel de cinc estrelles. Marxem avui i tornem quan se’ns hagi acabat el pressupost d’aquí a… cinc anys!\nPodríem anar al cinema. Amb aquest pressupost, mirariem més de 30.000 pel·lícules: 82 anys anant al cinema dia sí dia també. Crec que podríem sacrificar alguna entrada i bescanviar-la per crispetes i/o convidar els amics.\nPodríem fer un esmorzar de germanor: un entrepà d’allò que cadascú vulgui (per a mi un de vegetal amb tonyina i sense maionesa, gràcies) acompanyat de suc o cerveseta i un cafè: en tinc prou per a una ronda per a tots els gavanencs i això que estem a les portes de convertir-nos en ciutat.\nPodríem convidar les criatures que es queden al menjador del col·legi: en tenim per a 32.000 menús: algú pot imaginar la muntanya de croquetes que en sortiria? I si els posem llegums, quina guerra de cigrons voladors?\nI, finalment, podríem pagar-li al senyor Àlvarez-Cascos un retrat, un de ben maco per penjar-lo en la galeria del ministeri. Ep, i res d’encomanar aquesta insigne tasca a qualsevol nano acabat de sortir de Belles Arts, no: ho encomanarem a un artista consagrat i si depengués de nosaltres, a un de reconsagrat, que els nostres polítics no mereixen menys.\nTanmateix, pel que fa al retrat, sospito que la majoria preferiríem una cosa més senzilleta perquè el panorama no està per a gaires alegries i si tenim en compte que la paraula més repetida darrerament és “retallades”, el que voldríem per a la majoria dels nostres polítics és una simple i digna fotografia. Va, que no sigui dit: que en siguin dues, les fotografies. En volem una de cara i una de perfil… amb uns numerets a sota… no sé si m’explico…\nPS: Ja sé que vaig dir que només apareixeria per la blogosfera els caps de setmana, però és que les vísceres em feien xup-xup i necessitava obrir una vàlvula. Ja veig que si vull aconseguir un nivell raonable de concentració també necessitaré allunyar-me de la premsa. 😦\n18 comentaris\t| cabòries, polítics\t| Enllaç permanent\nExamen vs oposició\nUn examen, si fa o no fa, tothom sap què és: una prova amb què has de demostrar que tens una certa competència sobre un tema. Si l’examen és difícil, aprovar és més difícil; si l’examen és fàcil, aprovar és més fàcil.\nUna oposició és un pèl diferent: un seguit de proves amb què has de demostrar que tens més competència sobre un tema que la resta d’opositors. Si l’oferta és de quatre places i l’examen és difícil, aproven els quatre millors; si l’oferta és de quatre places i l’examen és fàcil, aproven els quatre millors. Si entre els opositors hi ha quatre persones que són “lo puto crack”, l’examen ja pot ser com vulgui, que la resta ja ha begut oli.\nVal a dir que no m’agrada ni una modalitat ni l’altra: per a mi el que realment importa és la progressió personal, constatar que avui saps més coses que no sabies ahir, independentment de si aquests coneixements són suficients per superar uns mínims estandarditzats o per superar la gent que t’envolta (no cal que m’ho digui ningú: és una idea romàntica que en la pràctica no va enlloc. Què hi farem!).\nTanmateix he de trencar una llança a favor de l’oposició: de la mateixa manera que es diu que la democràcia és el menys dolent dels sistemes de govern (ai senyor, com deuen ser els altres!), l’oposició és el menys dolent dels sistemes de selecció. Que l’accés a la funció pública es basi en els principis d’igualtat, mèrit i capacitat resguarda aquests llocs de treball d’altres valoracions que podrien resultar francament inquietants.\nI tot aquest rotllo a què ve? Doncs a que us volia explicar que, sorprenentment, en el meu Ajuntament han convocat places per a la promoció interna del nivell C2 al C1 i aquesta oposició és “la meva oposició”. Tot i que un canvi de categoria d’auxiliar a administratiu no és res de l’altre món, l’embalum del que cal estudiar sí ho és i per tant hauré d’encabir nous hàbits en la rutina diària i, lamentablement, perquè hi càpiguen els nous hauré d’arraconar una mica alguns de vells (i molt estimats).\nDe moment no hauré de sacrificar radicalment els meus “vicis blogosfèrics”, però com que necessitaré més hores de les que tinc compto que no podré mantenir el ritme d’actualització prou disminuït a hores d’ara, ni tampoc el de participació a casa dels altres (això, curiosament, encara m’empipa més). També veig que hauré d’entaforar la Llei de Procediment Administratiu en la maleta de les vacances i posar el despertador els caps de setmana. Quina mandra!\nNo em sento gens engrescada: memoritzar lleis em fa venir son i l’organització de l’Estat, urticària. Tanmateix, aquests trens passen tan poc sovint que no és qüestió de deixar-los marxar. Si fracasso, no passarà res: “només” hauré perdut el temps. Si tinc èxit, el premi serà curiós: calculo que la millora econòmica cobrirà la pèrdua de poder adquisitiu amb què ens estan bombardejant darrerament (des d’aquí un emocionat record als tres darrers presidents que hem tingut… sí molt emocionat i sentit, el record).\nAixí doncs, de cap a l’estudi… espero que sigui com anar en bicicleta i encara recordi com va això. Per cert, ja que em sento tan poc motivada, si us vaga regalar-me una cançó que m’animi serà molt ben rebuda. A mi només em ve al cap aquesta que us enllaço, però em sembla que m’he passat de rosca: una oposició pot ser un avorriment, una marató, una mostra de perseverança… però no una heroïcitat. Per cert, recordo que aquest vídeo em va agradar molt en el seu moment, però ara que l’he tornat a veure, no gaire (gens). No sabia què havia passat fins que he fet comptes: què ha passat? gairebé 30 anys!\n31 comentaris\t| cabòries, coses meves...\t| Enllaç permanent\nEl tamany* sí que importa\nAbans de res, us he d’avisar: aquest títol tan suggeridor pertany a una entrada que tracta sobre les meves cabòries amb la normativa de la llengua catalana i amb… Òndia, quina escampada!!! Holaaaaa? Que ha marxat tothom? Ah, t’hi has quedat tu. Perfecte, enceto l’entrada:\nQue quedi clar que no tinc ni l’autoritat ni els coneixements suficients com per jutjar a ningú i si els tingués, tampoc no ho faria. Que tiri la primera pedra qui mai no hagi escrit un pronom de més o de menys, qui faci servir sempre els verbs en la conjugació correcta o qui tingui un domini excels sobre les preposicions. Com em va dir una vegada el profe: Hem de recordar que els parlants usem la llengua per comunicar-nos i que a vegades, intencionadament o inconscientment, infringim aquesta norma pel criteri que aquesta comunicació sigui fluida i efectiva.\nAra bé, quan l’origen de la relliscada ve per part de qui -pel meu gust- hauria de ser un referent de correcció, ja ho trobo més empipador. Potser a la premsa escrita li puc oferir una mica de comprensió per allò de les errades d’impremta i les presses de l’edició diària, però hi ha escenaris amb què no sóc tan comprensiva.\nPer exemple, el menú d’un programa informàtic. Estic contenta de poder-lo tenir en el meu idioma, però un detallet així m’espatlla una mica la felicitat:\nO un rètol informatiu. Sol·licito un servei d’urgències 24 h de correctors a peu d’impremta:\nUs n’amplio la MI-DA per tal que ho veieu millor:\nSi nosaltres, pobres mortals, passem el corrector abans de publicar una entrada per evitar els paranys en què ens fa caure “el català del carrer”, per què s’estan de fer-ho en llocs visibles per a molta més gent i amb remitents que haurien d’emanar credibilitat pels porus de la pell?\nEn lloc d’un “tamany” i segons els casos pot anar bé mida, volum, grandària, dimensió, proporció, format, grossària; si es tracta d’una “tamanya estupidesa” pot servir una animalada tan gran, i si parlem del “tamany de la lletra”, amb un cos de lletra quedarem com uns senyors (i senyores).\nTambé hi ha qui vol ser més papista que el papa, i aleshores et trobes que en la secció de fruites exòtiques venen “mànecs” (ja veureu, ja, el dia que em compri un mòbil que faci fotos i tot). Tanmateix, encara que no sembli coherent, reitero que pel que fa a aquestes qüestions no em fa mal el pecat, sinó el pecador.\nI ara que he brandat el dit acusador, sigueu indulgents amb els errors que comet aquesta blocaire aprenent de mestretites que, ves, per una que se sap es permet el luxe de fer el numeret de justa indignació 😉\n39 comentaris\t| cabòries, coses meves...\t| Enllaç permanent\nYou are currently browsing the Montsellado's BloG blog archives for Juny de 2012.


Un exdirector general absolt del cas Cooperació reclama a la Generalitat 15.000€ per despeses de la seua defensa\nJosep María Felip, exdirector general de les Conselleries de Solidaritat i Ciutadania, Justícia i Benestar Social, absolt de la peça 1 del conegut com a cas Cooperació -relativa a irregularitats en la concessió d'ajudes per part de Solidaritat a la Fundació Cyes per a projectes a Nicaragua-, reclama a la Generalitat Valenciana el pagament de 15.000 euros en concepte del que li ha costat la seua defensa en este procediment.\nUn exdirector general absolt del cas Cooperació reclama a la Generalitat 15.000€ per despeses de la seua defensa EUROPA PRESS\nFelip, exalt càrrec públic dependent de la Generalitat, va ser condemnat inicialment pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV) a set anys d'inhabilitació per firmar la certificació de tancament de tres expedients menors atorgats a la trama -diferents a les ajudes per a Nicaragua-. Tot i això, el Tribunal Suprem (TS) el va absoldre després de qualsevol delicte.\nAmb esta absolució, Felip es dirigix a la Generalitat -va presentar un escrit el passat dia 16 de desembre davant de la Conselleria de Transparència- i recorda que li van condicionar el rescabalament de les despeses ocasionades per la seua assistència jurídica una vegada haguera recaigut sentència ferma.\nAmb esta resolució del TS, Felip, persona de confiança de Rafael Blasco, exconseller de Solidaritat i exdiputat popular condemnat a la presó per esta causa, reclama ara que li abonen els costos del seu advocat -15.000 euros- per representar-lo durant la instrucció en un jutjat de València i durant el juí, que es va prolongar més d'un mes, al TSJCV.\nPer això, en el seu escrit, a què ha tingut accés Europa Press, Felip reclama que a l'empara de l'article 11.5 de la Llei 10/2005 d'Assistència Jurídica de la Generalitat Valenciana siguen ateses les despeses ocasionades de la seua assistència jurídica i representació legal per la Conselleria de Transparència, actual successora en competències de Cooperació Internacional.\nEn este mateix escrit Felip insistix que com a conseqüència de l'exercici de les seues funcions en la Generalitat Valenciana, "realitzades a cada moment amb subjecció a la més estricta legalitat", va ser imputat en este procediment, sobre el qual encara queden dues peces instruint-se i en les quals està investigat. Es tracta d'una peça relativa a ajudes a diverses ONG i una altra a subvencions per a la construcció d'un hospital a Haití.\nFelip, com a càrrec públic, va ser assistit inicialment per l'Advocacia de la Generalitat, en octubre del 2010, quan va ser detingut. La seua representació es va estendre fins a juliol de 2011 i seguidament va ser representat per un altre lletrat privat. Precisament esta situació va ser denunciada pel seu advocat al començament del juí, quan va acusar el Consell de fer un "flagrant doble joc" ja que es trobava en la vista com a acusació. Això li ocasionava, segons el seu advocat, una "greu" indefensió sobre la qual ni el TSJCV ni el Tribunal Suprem van arribar a pronunciar-se a favor.


«Per Loquillo i altres que podem identificar amb la 'cosa', la cultura és un compromís amb els més forts, fan la gara-gara al poder i van escampant merda cap als més indefensos»\n1. Situem-nos en l’any 1984. El director de cinema José Maria Nunes realitza el film Gritos a ritmo fuerte, un documentari sobre la joventut catalana d’aquells temps, sobre la llosa que comportava el servei militar per als nois i sobre la dedicació a la música de molts d’aquells i d’aquelles joves que trobaven en el rock o en el punk, entre més maneres de fer, una sortida a les seves inquietuds. En aquells temps, Loquillo ja té un nom en l’escena musical i Nunes li dedica uns quants minuts del film.\nLoquillo es presenta ja aleshores en to altiu, encantat d’haver-se conegut. Hi ha dues frases que trobem en la filmació que són tota una paradoxal declaració d’intencions: ‘Yo no creo en las masas porque las masas acostumbran a aborregarse demasiado’; ‘yo lo que intento es defenderme y al mismo tiempo crear un castillo a mi alrededor para que estas cosas que pasan a mi alrededor no me amarguen la vida’. És a dir, que semblava que deia, jo canto per a les masses adotzenades però me n’aïllo perquè jo no sigui, també, un gamarús. No es devia mirar al mirall.\nEn aquells temps ja criticava la política cultural de Barcelona; en una entrevista de la Paloma Chamorro per TVE es feia la víctima i deia que a Catalunya no li feien cas. En realitat, es demanava –i s’entenia perfectament el to fanfarró– com podia ser que ell, que era un rocker tan bo, no fos aclamat per totes les institucions i no s’afartés de fer actuacions i més actuacions al país on vivia.\n2. Tornem a l’actualitat. Loquillo no s’ha mogut del seu castell. Cal reconèixer-ho. Continua pensant que ell és la bomba i no entra en el seu cap la possibilitat que ningú no pensi com ell. Ha seguit optant per ell mateix i fent una música per a les masses sempre procurant, però, que les masses no se li acostessin i poguessin infectar-lo. Es va acostar a formacions polítiques que podien crear-li un mercat; els socialistes, de manera preferent. És per això que Collboni va proposar que l’Ajuntament de Barcelona li atorgués la medalla d’or de la ciutat, se suposa que per a premiar la seva desídia cap a altres ciutadans.\nBingo! Ciutadans. Ja sabem que el partit de l’Albert Rivera és la seva darrera aposta estratègica. Des del seu castell olora on pot treure profit i sap que allà li fan publicitat gratuïta com a bon catalano-espanyol. I per mantenir el connubi continua dient frases tan malicioses com ara ‘me importa un pepino que un rapero entre en la cárcel’ i ‘me preocupan más las amenazas a Coixet y a Serrat’. Ho veieu? Sempre al costat del poder, defensant els qui no en necessiten cap, de defensa. Perquè suposant que Serrat i Coixet necessitessin suport, tenen tot un estat darrere per a fer-ho. En canvi, Valtònyc és un fruiter, com ell sempre diu, condemnat a presó i sense cap mena d’ajuda institucional.\n3. Això no és un film. És la realitat. Loquillo representa la ‘cosa’. O una de les coses que passen en el món de la cultura. Hi ha personatges que es vesteixen de tipus sagaços, que són capaços de dir frases altisonants sobre el valor del rock i aquestes mandangues que alguns farfallegen. És d’aquells que es construeix un castell perquè té l’arrogància de pensar que els altres el necessitem i ha d’estar ben protegit. Que sense les seves cançonetes el món seria pitjor. Ell s’aprofita de la indústria musical, de les masses, encara que no les suporti.\nPerò, quan diu que es preocupa més per Serrat o per Coixet que per gent que ha de passar anys de la seva vida a la presó per haver fet cançons o tweets, és un obscè. Ell sempre surt a cridar que pertany a la tribu dels qui només són aquí per a portar-se bé amb el sistema, encara que ho faci de manera excèntrica. Més obscè encara resulta que invoqui que ell també ha estat censurat per justificar la seva nul·la simpatia amb cantants acusats d’incitar l’odi pel sistema espanyol. Quina impertinència! La censura sempre és impúdica, però quan acaba a la garjola és tota una altra cosa.\nPer Loquillo i d’altres que podem identificar amb la ‘cosa’, la cultura és un compromís amb els més forts, fan la gara-gara al poder i van escampant merda cap als més indefensos. Loquillo pot dir les coses amb aquest posat de suficiència, però tots sabem que a ell i a tants d’altres subjectes de la cultura de l’aplaudiment gregari se’ls pot aplicar aquella màxima marxista: ‘Aquests són els meus principis, però si no li agraden, en tinc uns altres.’


Atònits – Josep Burgaya\n22/04/2018 per Josep Burgaya, posted in Articles\nEs fa difícil escriure sobre els múltiples viaranys que va agafant El Procés, més que res perquè fa molt temps que s’ha convertit en un joc dels disbarats que no porta enlloc més que a la degradació de la política y la societat catalana. Reclamar ponderació, sentit comú o seriositat tant als líders polítics com a la societat civil no serveix per res tota vagada que una bona part del país sembla sentir-se a gust en un caos que s’experimenta i es viu com una diversió, cada vegada amb tons més esbojarrats. Com que discrepar-ne públicament no aporta res més que reforçar la dialèctica amic-enemic amb la que els independentistes se senten tan a gust, predomina el silenci entre aquells que, com jo, assistim perplexos a una situació i a un desplegament d’argumentaris que titllar-los de surrealistes, irresponsables, insensats, absurds o fal·laços, no arribaria a definir completament el camí autodestructiu que s’ha pres. Bona part de l’independentisme ha malbaratat en la política pràctica la part de raó, les raons, que ben segur tenia. S’ha menystingut la diversitat de la societat catalana i s’ha obviat cap mena de noció de la proporció o del sentit comú. I haurà de passar molt de temps, perquè les institucions catalanes puguin tornar a resultar creïbles.\nLa idea-força que mou la mobilització independentista d’abans i després del 21D és la d’aconseguir crear un estat de conflicte permanent i creixent entre l’Estat i Catalunya, on ja no es tracta de disposar de millors instruments per governar i arribar a acords, sinó proporcionar una dimensió europea a un enfrontament al que es pretén donar tons dramàtics i connotacions colonials. Poc importa que s’hagin de forçar els fets i acabar per fer-ne paròdia. Es disposen de suficients aparells de propaganda i de propagandistes ben disposats per convertir les falsedats o mitges veritats en realitats inqüestionables. Es força el llenguatge fins a extrems vergonyosos, i es busquen paral·lelismes que ofenen als que tenen memòria: repressió, dictadura, presos polítics, exili… Situacions que desgraciadament es pateixen a molts llocs del món i que aquí encara hi ha gent que recorda quan això es produïa de veritat, no només com a un simulacre. Algun dia convindrà explicar el perquè els sectors acomodats de la societat catalana van abandonar les pulsions habituals que les feien tendir al “ordre” i seguir a uns líders polítics que els proposaven posar en marxa una “revolució dels somriures” que triturarien les institucions i acabarien amb la cohesió de la societat catalana. Com també serà digne d’explicar com bona part de l’esquerra s’ha prestat gustosa a proporcionar una república imaginària per a satisfer les ínfules de les classes dominants de tota la vida.\nEls resultats del 21D legitimaven la formació d’un govern de forces independentistes. Ni s’ha fet ni es farà. La temptació a continuar fent performances que signifiquin magnificar el conflicte està molt per damunt del interès en governar; de fet estem davant la demostració d’una incapacitat que ja ve de lluny. Assistim a tota mena d’actes que pretenen ser murrieries, punyeteries vàries i astúcies de saló de joc, on van desfilant possibles candidats la majoria dels quals tenen en comú, a banda de poca experiència i solidesa política, el fet que no estan en condicions de ser-ho. Un joc de les cadires, d’actes fallits, de plenaris desconvocats per acabar, suposo, tornar a unes noves eleccions que, també ho suposo, tampoc resoldran res més enllà de deixar el país fent llàstima. S’argumentarà que la culpa la té la intervenció judicial sobre la política catalana, que no deixa que assoleixin la Presidència gent que ha estat votada. Veritat a mitges, perquè aquí la seqüència dels fets és important. Justament es van configurar les llistes amb candidats que estaven imputats i que alguns dels quals havien fugit davant les citacions judicials. Aquesta és la anormalitat amb la que s’especula. Paradoxalment, quatre mesos després de les eleccions qui sembla sentir-se especialment còmode amb la vigència del 155 és l’independentisme.\nPrevious postRevista Politizando. Entrevista\nNext postPietro Citati. La muerte de la mariposa


Sociologia | L'Agulla\n03/11/2021 22/10/2021 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\n31/08/2020 01/08/2020 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nTeletreball i fractures digitals\n29/06/2020 27/06/2020 ~ Redacció\t~ Deixa un comentari\nSóc professor universitari. El 12 de març començava el confinament com tots els docents i estudiants dels diferents nivells educatius de Catalunya. El 16 de març començaven els exàmens finals del segon trimestre (la docència a la UPF s’organitza per trimestres). Per teletreball i en temps rècord vam reconvertir l’avaluació per fer-la online abans de Setmana Santa, amb el mateix rigor que l’avaluació presencial. Alhora, adaptàvem la docència del tercer trimestre perquè fos no presencial. Explico el meu context per situar les reflexions sobre el teletreball en aquesta fase de confinament.\nEn aquesta situació de confinament crec que s’han produït dues fractures digitals.\nLa primera fractura digital ha estat entre els que hem continuat teletreballant i els que no, perquè la seva feina no era possible fer-la no presencialment.\nEls que no han fet teletreball han viscut un parèntesi singular a les seves vides on han buscat o no activitats alternatives, una parada obligatòria. Els que hem fet teletreball hem buscat artificialment una normalitat de l’activitat, pretendre fer-ho tot online. Potser ha estat un intent de no assumir la situació. Crec que hauria estat bo que tots ens haguéssim aturat una mica, assumir que no passava res si no es podia fer tot. En part hem viscut aïllats, amagats de la situació d’emergència, capficats en aquest propòsit de normalitat. Un esforç que sovint ha dut estrès, reunions contínues i intrusives a casa, més hores davant la pantalla del que és raonable, en unes condicions de treball no pensades per a treballar vuit, deu hores diàries, sense llocs de treball ergonòmics i sense aïllament compatible amb els de casa.\nNo es pot parlar de teletreball de forma aïllada al que passa a casa, a l’entorn, a la situació excepcional. Sovint s’ha oblidat per part dels gestors d’empreses i institucions que a casa no només som treballadors, som pares, mares, convivim. És impossible aïllar-se vuit hores diàries.\nEl teletreball ens ha agafat per sorpresa, sense eines, ni mètodes ni rutines ni hàbits. S’ha gestionat com un parèntesi per gestionar la situació. Més que un parèntesi –amb els seus aspectes positius i negatius–, l’hem de veure com una nova forma de treballar.\nLa segona fractura digital s´ha produït entre les famílies que disposaven de prou recursos tecnològics (prou portàtils, mòbils, auriculars, micròfons, banda ampla) i espais diferenciats per a recloure’s i les famílies que viuen en pisos petits, compartint recursos escassos a la taula del menjador.\nL’experiència en la docència online està sent positiva; hi ha eines i metodologies docents que venen per quedar-se. S’ha de gestionar, però, el distanciament que el medi provoca. Un estudiant en una aula fa l’esforç de no aïllar-se. La seva activitat prioritària és seguir la classe –o dissimular–. En una sessió síncrona online escoltar el o la docent és una activitat més, amb interferències amb el que passa a casa, ningú no se n’adona si se segueix la classe, el lligam és feble. Majoritàriament les càmeres s’apaguen, els micròfons es desconnecten. Per això s’opta per menys classes magistrals i més activitats procedimentals, d’interacció, més flip-the-class o classes inverses. La relació és més freda i formal, es perd la connexió visual, el llenguatge no verbal, el comentari personal.\nÉs absurd el debat sobre si és bo o contraproduent el teletreball. Suposo que es camina cap a una combinació. Quan la presència física no aporta res pot ser teletreball, s’estalvien desplaçaments i consum energètic, relaxem la mobilitat, es guanya en conciliació familiar. Es poden reduir els dies d’assistència al lloc de treball però no arribar a fer que tot el treball sigui online. En tot cas, sempre ha de ser l’opció del treballador, no del gestor. Perquè no tothom té les condicions a casa per poder fer teletreball. Crec que ha de ser un dret del treballador i caldrà regular-lo en un nou marc laboral general i en cada negociació de conveni.\n14/07/2016 01/08/2016 ~ Redacció\t~ 2 comentaris\nRepercussions en els partits polítics en l’àmbit nacional i en el de les classes socials\nEn tots els partits, en els seus canvis, en els seus “via crucis”, hi ha influït:\nLa crisi econòmica, energètica, alimentària, social i de valors.\nLa revolució científico-tècnica de les noves tecnologies de la informació, les xarxes socials, la biogenètica, la robòtica…\nEl canvi generacional: els nascuts abans de 1960 tenen un vot més fidel, i els nascuts a partir dels anys seixanta, tenen un vot més volàtil, el decideixen a darrera hora, i poden canviar de vot segons la conjuntura, segons el tipus d’eleccions, viuen en un món més fragmentat, més “líquid” o “gasós” (estudis del professor Oriol Bartomeus).\nLa “vella” i la “nova” política, i les noves formes d’organització i de participació política.\nEl condicionament dels poders econòmics sobre la política i per tant la impotència dels partits polítics i dels governs pel seu poc marge de maniobra per transformar la realitat social. I per tant la defensa de la democràcia, la qual hauria d’estar per sobre dels interessos econòmics.\nLa construcció d’Europa, si es fa sobre les Nacions-Estats tradicionals, que sembla que es resisteixen a construir l’Europa política més enllà del “mercat comú”, o una Europa federal o confederal de les nacions.\nEl procés sobiranista a Catalunya que els ha posat en una situació d’haver-se de definir.\nEls sectors obrers, i de les noves capes mitjanes que havien confiat en la socialdemocràcia (PSC) han quedat políticament orfes. El PSC no ha respost davant la crisi amb una política d’esquerres. Han fet més gestió política que no pas estar al costat dels moviments socials que manifestaven el malestar de la població. No han fet pedagogia, ni han escoltat prou el que experimentaven les capes populars. Han optat per un cert social-liberalisme, per la màxima de “primer cal produir riquesa i després ja la repartirem”, i la “repartidora” no venia mai. A més, el PSC ha perdut pes a causa de processos de corrupció, i per una posició “federalista no treballada”. Solament alguns sectors obrers de gent gran, sobretot de procedència immigrada espanyola, hi segueixen fidels.\nA ICV li està passant quelcom semblant. Sectors obrers i de les noves capes mitjanes, que havien confiat en la proposta més esquerrana i ecològica d’ICV, s’han trobat que el partit no ha incidit prou en la realitat social. La seva ambigüitat davant del fet nacional (federalisme? independentisme?) també hi ha influït. Els diferents tipus de coalicions amb altres partits l’han mig “salvat”. De totes maneres no està consolidada una aliança estable, ni la formació d’un nou partit, i els lideratges personals que poden ser avui dia necessaris, també poden esdevenir un “clau on agafar-se” i un “protagonisme” no massa recomanables.\nEUiA, ha anat a remolc d’ ICV, en totes aquestes coalicions, conservant encara una militància, i votants, més ancorats a l’esquerra, de més procedència obrera i sobretot immigrada.\nAlguns sectors de capes mitjanes i obreres amb consciència nacional catalana, que s’han adherit a l’independentisme, han sortit del PSC, i d’ICV i han creat nous partits: Nova Esquerra i després MES (Moviment d’esquerres), Avancem… Els simpatitzants de Ciutadans pel canvi s’han anat decantant també vers l’independentisme i es vinculen a ERC, o segueixen independents.\nAlguns sectors obrers, de la immigració espanyola, sense consciència de classe que han votat al PP, davant del fet que Ciutadans presentava una imatge més “moderna”, “més jove”, “menys corrupta” i clarament a favor del no trencament amb Espanya, han votat Ciutadans en les eleccions catalanes. Encara que en les darreres espanyoles (sobretot els més joves) hagin votat En Comú Podem.\nCiutadans, a més d’aquest vot obrer perifèric, ha aconseguit vots de les capes mitjanes i altes que havien votat el PP i en alguns casos que havien votat el PSC.\nEls sectors de les capes mitjanes i de la classe dominant de la petita i mitjana empresa, de la mà de CDC, han anat explicitant el seu independentisme. CDC sempre ha aglutinat vot també de les noves capes mitjanes i de les capes populars, sobretot autòctones però també de la immigració espanyola.\nERC aglutina també capes mitjanes, noves i velles, i capes populars i obreres (inclosos immigrants espanyols), amb una consciència nacional independentista. ERC en part competeix amb sectors socials representats per CDC, i altres dels que representava abans el PSC. També ha acollit votants i militants d’ICV. ERC pot esdevenir “el pal de paller” d’un nou partit d’esquerres.\nUDC, un cop fora de la coalició CIU, ha segellat la seva opció de tercera via, representant els sectors moderats d’algunes capes mitjanes, però sobretot el de la classe dominant, més vinculada als interessos econòmics espanyols i amb la diferència d’un clar catalanisme, es pot apropar a Ciutadans. Els que n’han sortit (Demòcrates per Catalunya) han guanyat en sensibilitat social, i s’han adherit clarament a la via independentista, representant els sectors de les capes mitjanes i de part de l’empresariat (com en CDC) que necessiten d’un estat propi per desenvolupar la seva economia.\nLa CUP respon a sectors obrers, i de capes mitjanes de la Catalunya interior, procedents de l’esquerra radical i independentista. També ha aglutinat el municipalisme alternatiu i la protesta davant la crisi.


16. Terapèutica de la Diabetis Mellitus tipus 1  | Farmacologia i Terapèutica 2 (UB) | Unybook\n16. Terapèutica de la Diabetis Mellitus tipus 1 (2016)\n16. Terapèutica de la Diabetis Mellitus tipus 1\nJon_snow 16. TERAPÈUTICA DE LA DIABETIS MELLITUS TIPUS 1 CLASSIFICACIÓ DE LES DIABETIS Podem tenir un dèficit de secreció d’insulina o dessensibilització de les nostres cèl·lules, de totes maneres hi haurà hiperglucèmia.\nSi hi ha complicacions agudes tindrem una simptomatologia marcada i a més cetoacidosi. En canvi les complicacions cròniques, van desde complicacions renals, neuropaties, retinopaties o aterosclerosi.\nGeneralment la de tipus 1 és de tipus immune, el pàncrees no pot secretar, mentre que les de tipus 2 les nostres cell tenen resistència a la insulina. També hi ha diabetis gestacional, o algunes induïdes per defectes genètics o per fàrmacs.\nL’objectiu del tractament serà controlar la glucèmia, que ho farem amb 3 pilars: 1. Dieta.\n2. Exercici aeròbics.\n3. Tractament farmacològic (DM1: insulina, que és un polipèptid format per dues cadenes).\n81 Jon_snow TERAPÈUTICA Quan administrem insulina, hem d’intentar simular el patró fisiològic de secreció d’insulina, quan anem a fer els àpats, el nostre organisme fa un augment de secreció d’insulina per tal de controlar la glucèmia després dels àpats.\nClassifiquem les insulines en funció del seu inici d’acció i de la seva durada d’acció i si són anàlegs o no.\nLes insulines d’acció ultra-curta són anàlegs, la insulina regular, simularia la nostra pròpia insulina, es fan servir per la hiperglucèmia postprandial.\nLes d’acció intermèdia, les d’acció lenta (són anàlegs), i la insulina degludec acció ultra-llarga, es fan servir pel manteniment de la insulinèmia basal.\nA mesura que anem cap a insulines d’acció més lenta/llarga el perfil s’aplana.\n82 Jon_snow INSULINES D’ACCIÓ ULTRA-CURTA I CURTA Hi ha canvis d’aminoàcids, que modifiquen el perfil farmacocinètic. La diferència radica en que quan administrem la insulina regular, es formen hexàmers que s’han de separar per poder-se absorbir, en canvi, en els anàlegs, no es formen.\nEn la insulina regular, l’inici d’acció està als 30 min i la màxima acció és entre 2-4 hores amb una durada de fins a 8h. Es pot administrar per via IV en cas d’urgència, o com es normal, per via SC.\nLes de vida ultra curta inicien als 15 min amb màxima acció entre 0,5 i 1,5 hores amb durada fins a 4h. S’administra (com totes les altres) per via SC.\nINSULINES D’ACCIÓ INTERMÈDIA.\nAllarguem el temps d’absorció, controlen la glucèmia basal.\n• Insulina NPH àCombinació d’insulina i protamina. Té un inici acció més lent 1.5h, màxim d’acció 4-12h i una durada de 16-24h.\n• Insulina NPàMescla de protamina més insulina-lispro, molt similar a NPH.\n83 Jon_snow INSULINES DE LLARGA DURADA A la insulina detemir, no només canvien un AA sinó que afegim àcids grasos de manera que afavorim la formació d’hexàmers i l’unió a albúmina, aconseguim una forma Depot, de manera que controlem molt bé els nivells d’insulina, amb una durada de màxim 24h.\nINSULINES D’ACCIÓ ULTRA LLARGA.\nDegludec, unida a un àcid gras de 16C. Té una formació de multihexàmers, que fan que els nivells siguin sostinguts durant més temps. Té una semivida d’eliminació de 25h i una durada màxima d’acció de 40h. Hi ha una administració diària possibilitant la flexibilització de l’interval entre injeccions fins a les 40h.\nINSULINES BIFÀSIQUES Mescles de dos tipus d’insulina en proporcions fixes, una ràpida amb una intermitja/llarga.\nTindrem un inici d’acció ràpid amb una durada d’acció llarga.\nINSULINOTERÀPIA L’objectiu del tractament és reduir l’hemoglobina glicosilada a menys del 7% (és un indicador a llarg termini), en canvi, si ho determinem amb la glucosa en sang, tindrem mesures puntuals. De totes maneres, aquest objectiu es pot flexibilitzar, tenint en compte factors intrínsecs del propi pacient. Hi ha 2 tipus de pautes: 1. INTENSIVES à són les recomanades, ja que permeten controlar molt millor la glucèmia: a. Infusió SC contínua, amb bombes de insulina (o un bolus de tant en tant).\n84 Jon_snow Generalment s’usen les insulines d’acció curta, de forma que si administrem de forma continuada ja tenim el control de nivells plasmàtics.\nb. Injecció múltiple, pautes intensives, combinar basades una o en dues injeccions al dia.\n2. CONVENCIONALà el control que s’aconsegueix es poc continu. Més senzilla, menys número d’injeccions, es fan servir les insulines bifàsiques. Com a avantatge té major comoditat però com inconvenient tenim menor control de la glucèmia.\nEFECTES ADVERSOS DE LA INSULINOTERÀPIA.\n∆ Hipoglucèmia per excés absolut o relatiu: o Prevenció: educació del pcient o Tractament: glucosa (oral-IV) o glucagó IM ∆ Reaccions al·lèrgiques, poc freqüents, no utilitzem insulines d’origen animal.\n∆ Reaccions lipodistròfiques, ho evitem si anem rotant els punts d’injecció ∆ Edema insulínic al inici del tractament.\n85 Jon_snow INTERACCIONS Hi ha fàrmacs que podran augmentar o disminuir els requeriments d’insulina: ∆ AUGMENTARAN els requeriments: o Anticonceptius orals o Tiazides o Levotiroxina (T4) o Glucocorticoides o Hormona creixement ∆ DISMINUIRAN els requeriments: o ß-blocadors o IECA o Salicilats 86 ...\nFarmacologia i Terapèutica 2 - 16. TERAPÉUTICA DE LA DIABETES MELLITUS. TRATAMIENTO DE LA DIABETES TIPO 1 (2015) Apunte


Un gol de Joan Cañellas a la pròrroga condueix l'ICG Software Lleida a la final de la CERS (4-3)\nEls d'Albert Folguera han malbaratat un 3-0 a favor i han hagut d'esperar al temps extra\nUn gol de Joan Cañellas a la pròrroga condueix l'ICG Software Lleida a la final de la CERS (4-3) IGC SOFTWARE LLEIDA\nLleidaLa presència catalana a la final de la CERS ha perillat per instants. L'eliminació del CP Voltregà a mans de l'OC Barcelos deixava sol a l'ICG Software Lleida com a representant nostrat, i el 3-0 a deu minuts pel final del temps reglamentari semblava que no havia de ser un impediment per a la classificació lleidatana. Doncs bé, el Breganze ha aconseguit forçar finalment la pròrroga i només un gol de Joan Cañellas a cinquanta-cinc segons per als penals ha evitat la debacle catalana amb el 4-3 definitiu per al Lleida. Ara, els d'Albert Folguera opten a aixecar el primer títol de la seva història a la final de la CERS d'aquest diumenge contra l'OC Barcelos (18 hores, Esport 3) davant una afició que ja ha omplert l'Onze de Setembre en la primera jornada de la final four de la segona màxima competició europea d'hoquei patins.\nA diferència del que havia succeït entre Voltregà i Barcelos al primer partit, el Lleida no ha sigut molt superior al Breganze, només en l'encert de cara a porteria. De fet als primers minuts als de Folguera els ha costat trobar sortides per al contraatac i ha hagut de generar ocasions a través del joc en estàtic, igual que el conjunt italià. L'ocasió més clara dels primers compassos la tenien els de Diego Mir, en un un contra u de Federico Ambrosio amb Lluís Tomàs que l'italoargentí enviava al ninot. A l'altra porteria Bruno Sgaria també tenia feina, però en canvi no ha pogut fer res en una canonada des de mitja pista de Darío Giménez que es colava al fons de la xarxa en el que era l'1-0 al minut sis.\nEls italians encara no s'havien refet del cop quan Andreu Tomàs es disposava a encarar porteria i Ambrosio veia la blava per travar-lo amb l'estic. Com de costum, Darío Giménez ha estat l'encarregat d'executar la falta directa, però veia com Sgaria li endevinava les intencions. Poc després, però, el mateix Giménez recuperava una bola a la cantonada en superioritat numèrica i deixava el gol fet a un Andreu Tomàs que feia esclatar l'Onze de Setembre tot i rematar en semierrada.\nAmb l'entrada de Xixi Creus a la pista, els de la Terra Ferma han generat més joc interior i han disposat de més ocasions per augmentar el marcador, tot i que el Breganze també hauria pogut eixugar el marcador abans del descans. A la represa, els de Mir han sortit disposats a buscar un gol per ficar-se en el partit. Qui ha estat més a prop ha estat Mattia Cocco, que ha topat fins a tres vegades amb el travesser. El Lleida jugava amb foc i per si fos poc Darío Giménez veia com Sgaria li tornava a aturar una falta directa, mentre que Roberto di Benedetto enviava un penal fora. Els de Folguera tampoc treien profit de la superioritat numèrica estavellant fins a dues boles al pal, però en canvi Roberto di Benedetto es treia l'espineta del penal transformant una directa per a un 3-0 que semblava que deixava la classificació vista per sentència.\nReacció final italiana i victòria in extremis\nRes més lluny de la realitat. Bruno di Benedetto veia una blava per empentar Álvaro Borja, i el Lleida resistia en inferioritat numèrica després que un immens Lluís Tomàs aturés la falta directa a Ambrosio. Al tram final, però, els italians han tret amor propi. Álvaro Borja reduïa distàncies a sis minuts per al final, i un minut després els àrbitres anul·laven un gol a Andreu Tomàs i al contraatac Franco Platero anotava el 3-2. Finalment, Cocco aconseguia veure porteria i forçava la pròrroga, que hauria pogut evitar Giménez en la vintena falta italiana a un minut per la conclusió, però per tercer cop Sgaria s'interposava entre ell i el gol.\nA la pròrroga s'ha notat el nerviosisme dels dos equips, que tot i l'anul·lació del gol d'or aquesta temporada no han sabut vèncer la por a perdre. La pilota aturada, per tant, es presentava com a decisiva. Sgaria aturava un penal a Candanedo i Lluís Tomàs treià un guant miraculós quan semblava que Cocco anotava. I a cinquanta-cinc segons l'Onze de Setembre podria respirar finalment. Vint-i-cinquena falta del Breganze, Roberto di Benedetto topa amb Sgaria en la directa però Cañellas caça el refús i segella així la classificació lleidatana per a la final.


La nova novel·la de José Juan Pamblanco: El leve resplandor de la ceniza - LOBLANC\nEditorial Adarb publica El leve resplandor de la ceniza de l’autor alacantí José Juan Pamblanco. Una novel·la, finalista l’any passat de la VII edició del premi Hispània de novel·la històrica, que ens endinsa en l’època convulsa de la Barcelona de finals del segle XIX.\nEl leve resplandor de la ceniza és una obra en la qual, a través de la trajectòria vital de Ramón Massip, un jove mestre de tendència anarquista, assistim als turbulents anys del pas del segle XIX al XX a la ciutat de Barcelona. Posteriorment, en un periple que li portarà per Marsella i pel París de la Belle Époque, ens portarà de tornada a Barcelona en plena eclosió de la Setmana Tràgica.\nÉs a Barcelona, juny de 1896. Un terrible atemptat commociona la ciutat. Ramón Massip, mestre i anarquista, es veurà arrossegat pels esdeveniments mentre l’inspector de policia Antonio Tresols, “Vinagret”, tracta d’imposar la seua llei. Amores i odis es disposen a lliurar una llarga i cruenta batalla.\nJosé Juan Pamblanco és llicenciat en Història per la Universitat d’Alacant i funcionari de la Comissió Europea. Des de fa cinc anys treballa en l’Oficina de Publicacions de la Unió Europea a Luxemburg.\nEl leve resplandor de la ceniza és una novel·la de sentiments a flor de pell, on els personatges sucumbeixen a la força demolidora d’uns esdeveniments històrics que no deixen cap escletxa a la neutralitat.


L'ONCE reparteix 280.000 euros en premis a Tarragona\nEl 'Cupó Diari' de l'ONCE reparteix 280.000 euros a Tarragona\nEl venedor ha estat José Antonio Páez Díaz, al barri de Sant Pere i Sant Pau\ndivendres, 11 d’octubre 2019 - 12:54h\nLes butlletes s'han venut al barri de Sant Pere i Sant Pau | Google Maps\nEl 'Cupó Diari' de l'ONCE ha tornat a esquitxar amb un gran premi a la ciutat de Tarragona. L'agent venedor dels jocs responsables de l'Organització, José Antonio Páez Díaz ha portat la sort a la ciutat, concretament, al barri de Sant Pere i Sant Pau.\nDes del seu quiosc ubicat al Bloc Sant Joan 1 ha venut un total de 8 cupons premiats amb 35.000 euros cada un d'ells. La suma total del premi s'ha xifrat en 280.000 euros. El sorteig s'ha fet durant la tarda d'aquest dijous, 10 d'octubre, i el número ha estat el 07983.\nLa direcció de l'ONCE a Tarragona presta serveis personalitzats a 806 afiliats i afiliades i compta amb una xarxa de 170 agents venedors dels productes de joc de l'Organització, tots ells amb alguna discapacitat. Enguany, l'ONCE ha repartit un total de 63 milions i mig d'euros en premis arreu de Catalunya.\n"🔴ATENCIÓ: Important augment de la taxa de la brossa a Tarragona" "🔴 L'Ajuntament de TGN decidirà la setmana vinent si denega el Pla Budellera"


Edifici principal del Museu de la Ciutat de Helsinki\nEl Museu Municipal de Hèlsinki s'ocupa d'inventariar i preservar el patrimoni tangible i intangible i l'entorn cultural de l'àrea metropolitana de la ciutat. Els visitants del museu hi troben tant el costat lluminós com el costat obscur de la història de Hèlsinki, hi descobreixen les arrels i els orígens culturals dels seus habitants i gaudeixen d'un seguit d'experiències que sens dubte els enriqueixen.\nEl museu abasta la història de tota l'àrea de Hèlsinki i ho fa compartint la vida dels seus residents i evolucionant amb ells. Amb set seus ubicades per tota la ciutat, és una veritable base de dades de la història de Hèlsinki que ofereix als visitants informació exhaustiva alhora que té en compte també les seves necessitats i els seus desitjos.\nLes diferents col·leccions del museu ens parlen de la història de Hèlsinki i la seva gent al llarg del temps. Les col·leccions s'han anat reunint a partir de donacions i adquisicions segons una política sistemàtica. Les col·leccions històriques consten actualment de 400.000 objectes, un milió de fotografies i 6.000 objectes d'art.\nLa missió del museu és la de llegar a les generacions futures una bona col·lecció de material que documenti l'evolució de les condicions de vida a Hèlsinki. El moment actual està representat per objectes, fotografies, material artístic i d'arxiu dels fenòmens i els trets culturals més essencials i importants de la ciutat.\nTambé és competència del museu la protecció oficial d'edificis, i en aquest sentit té la responsabilitat d'emetre informes, fer recerca, documentar i fer tasques de conservació en referència a l'entorn cultural de la ciutat. Aquesta difusió del coneixement i el fet de posar en valor els edificis de diferents èpoques és de gran importància. Ofereix, a més, assessorament sobre la planificació de reparacions i ajuda quan cal trobar experts.


Detenen al Regne Unit cinc sospitosos de tenir vincles terroristes\nLa Policia va informar que aquestes accions van tenir lloc en diversos punts d'Anglaterra i els arrestats són joves d'entre 19 i 23 anys i estan sota custòdia fins a descartar qualsevol amenaça\nLondres - Dimarts, 31/12/2019 - 15:33\nEn una acció coordinada, Scotland Yard ha informat que cinc persones han sigut arrestades en diferents punts d’Anglaterra per estar suposadament relacionades amb el terrorisme islamista.\nLa Policia del Regne Unit ha explicat que les detencions havien sigut planificades amb temps i ha remarcat que «no es creu que existeixi una amenaça imminent per al públic», de la mateixa manera que no estarien relacionades amb els recents atacs de novembre comesos al Pont de Londres.\nEls sospitosos detinguts\nLes autoritats han detallat que els cinc homes detinguts, amb edats compreses entre els 19 i els 23 anys, estan sota custòdia policial, la qual podria allargar-se durant els pròxims set dies, d’acord amb la nova Llei de Terrorisme de l’any 2000.\nEntre els sospitosos hi ha un jove de 21 anys, arrestat a Manchester per suposadament haver preparat i instigat actes de terrorisme, tal com ha detallat la Policia Metropolitana a través d’un comunicat.\nA la ciutat de Peterborough, a l’est d’Anglaterra, han sigut detingudes dues persones, totes dues de 19 anys, per haver suposadament encoratjat actes terroristes. Pels mateixos delictes, han sigut arrestats també dos homes de 22 i 23 anys al nord de Londres.\nTemes: Regne Unit Terrorisme


“Jóvens més arriscats i amb major iniciativa emprenedora”, segons l’estudi de vocació emprenedora del CEEI – Ràdio Pego\n“Jóvens més arriscats i amb major iniciativa emprenedora”, segons l’estudi de vocació emprenedora del CEEI\n11 d'abril de 2014 Sara Garcia 0 Comment\nSegons este estudi del Centre Europeu d’Empreses Innovadores d’Alcoi, el 39 % dels jóvens enquestats es planteja crear una empresa. Entre el jovent enquestat, l’alumnat de cicles formatius i 1r de batxillerat de l’IES Enric Valor de Pego.\nEl Centre Europeu d’Empreses Innovadores (CEEI) d’Alcoi ha elaborat per huité any consecutiu el seu Estudi de Vocació Emprenedora. Es va presentar públicament ahir davant dels representants d’alguns dels centres educatius participants en el mateix: IES Batoi, IES Cotes Baixes, IES Pare Vitòria (Alcoi), IES Enric Valor (Pego), IES La Foia (Ibi), així com de representants d’IBIAE i de CREAMA Pego.\nA Pego el CEEI en col•laboració amb Creama-Pego va realitzar el taller ‘Creativitat emprenedora’ a l’alumnat de cicles formatius i 1r de batxillerat de l’IES Enric Valor el 31 de gener de 2013. Jordi Tormo va ser l’encarregat de transmetre la informació, com per exemple, descriure les qualitats que ha de tenir algú perquè se’l considere una persona emprenedora: “és una persona visionària, que pensa en el futur. Una persona valenta, que no té por a enfrontar-se a les coses. Dinàmica, que actua ràpid. Que té autoconfiança. Creativa. Té un sentit crític. Innovadora, constant en el treball. Ambiciosa. Una persona motivada. Té capacitat de treballar en la resta. És una persona positiva”.\nI és que els objectius de l’Estudi presentat són mesurar l’esperit emprenedor dels jóvens, conèixer la seua capacitat, el seu esperit creatiu i competitiu i la seua resistència al risc, identificar el seu grau de coneixement del món de l’empresa. Entre els objectius del taller ‘Creativitat emprenedora’ es trobava “apropar als estudiants […] d’una forma senzilla, dinàmica i atractiva el món de l’empresa”, explicava l’encarregat del taller, Jordi Tormo.\nL’actitud de l’estudiantat ha anat canviant des de fa sis anys fins el moment actual. Afirmava el professor del CEEI d’Alcoi que al principi “estava molt més inculcat en la ment dels joves el ser funcionari en un futur. Hui ja se n’han adonat que ja no és tot tan segur”. Al treballar amb els joves de batxiller es pretén que ja comencen a reflexionar sobre la possibilitat de ser emprenedor.\nL’Estudi s’ha realitzat a partir de les enquestes realitzades a 313 participants d’edats compreses entre 16 i 40 anys dels instituts Batoi, Cotes Baixes i Pare Vitòria d’Alcoi, La Foia (Ibi), l’Estació (Otinyent), La Creueta (Onil), Platja de Sant Joan (Alacant), Enric Valor (Pego), Les Foies (Benigànim) i La Mediterrània (Benidorm). L’aportació més important d’alumnat la va realitzar l’institut pegolí.\nEls resultats a destacar són:\nRISC I INICIATIVA: Un 38,3% dels enquestats manifesta la seua tolerància al risc i un 96% afirmen tindre iniciativa pròpia.\nFUTUR PROFESSIONAL I TREBALL IDEAL: Augmenta considerablement la tendència a optar pel treball per compte propi a la vegada que la tendència a l’alça en 2009 d’aspirar a ser funcionari cau de manera molt acusada. El 39% dels enquestats veuen el seu futur com a emprenedors/empresaris i per al 40% dels enquestats el seu treball ideal és tindre un negoci propi.\nIMPLICACIÓ: El 70,2% dels enquestats manifesten seguir involucrant-se més en aquells projectes en què se senten més útils i els agraden.\nCONEIXEMENT DEL MÓN DE L’EMPRESA: El 24% coneixen el món de l’empresa perquè tenen familiars empresaris i el 30% perquè cursen assignatures amb contingut empresarial. El 30% han treballat ja en alguna empresa.\nCREAR EMPRESA: El 48% dels enquestats manifesten com a motiu principal pel que crearien una empresa “la presa de decisions per mi mateix”.\nEls representants dels centres educatius i el Director del CEEI Alcoi afirmen que “és un dada a valorar de manera positiva el considerable augment de la iniciativa en els nostres jóvens, ja que el 39% dels enquestats veuen el seu futur com a emprenedors/empresaris. I tot això com a conseqüència i a pesar de la greu situació econòmica actual”. “És vital conèixer l’actitud emprenedora en els jóvens. Els emprenedors busquen oportunitats, generen innovacions i en definitiva són l’espurna que encén el motor de l’economia i ajuden a millorar la qualitat de vida de la societat, dinamitzant el teixit empresarial de la zona on actuen”.\nJordi Tormo, des del Centre Europeu d’Empreses Innovadores d’Alcoi concloïa incidint en la idea que “ser emprenedor no és només muntar un negoci sinó que també s’ha d’aplicar a la pròpia vida i que al final, el que ha de controlar és el seu destí, i tenir a la seua mà la possibilitat de fer allò que realment vol”.\n← Més de 1500 pegolins i pegolines visiten les tres copes de La Roja\nEsquerra Pego, Compromís per Pego i PSPV-PSOE, junt a Dones Cabal, homenatgen diumenge els republicans i les republicanes al cementeri municipal →


No mateu els rossinyols – L'illa deserta\nOn 28 Juliol 2015 28 Juliol 2015 Per sifuroIn 4 estrelles, Llibres\nAvui us volia parlar de To kill a mockingbird (Matar un rossinyol), una magnífica novel·la de Harper Lee de la qual segur que heu sentit a parlar o que fins i tot heu vist en forma de pel·lícula (jo no, i m’apunto de fer-ho). Ara mateix és en boca de tothom perquè, després de tota una vida, ha aparegut una segona novel·la de l’autora que, de fet, n’és una seqüela.\nMatar un rossinyol és una història magnífica que reflecteix l’Alabama dels anys després de la Gran Depressió americana. Un món on negres i blancs feien vida per separat i on els blancs tenien tota mena de privilegis (encara). El llibre, però, no entra a sac en aquest tema, sino que comença oferint-nos un retrat plàcid de la infantesa dels protagonistes, la Scout i en Jem, que passen els dies jugant sense ser conscient d’aquestes desigualtats. La seva màxima preocupació és saber quin aspecte té el veí de la casa del costat, que no surt mai al carrer i viu envoltat de misteri.\nA mida que avança el llibre, però, els núvols es van acumulant sobre aquest entorn tan tranquil i, gairebé, idíl·lic. El pare dels nens accepta fer d’advocat defensor d’un noi negre, i a partir d’aquí podem veure l’actitud que adopta el poble davant del cas, els problemes que té la família (fins i tot les agressions). La lectura es torna angoixant i guanya ritme, i acabes exhaust i amb un regust agredolç a causa del final de la història.\nÉs un llibre molt recomanable, molt. Jo n’he llegit la versió anglesa, però també trobareu el llibre en català i en castellà. La versió catalana és de Xavier Pàmies, traductor de renom, o sigui que suposo que deu estar ben traduïda. I si quan acabeu de llegir-vos To kill a mockingbird necessiteu més teca sobre el sud i sobre la protagonista, continueu amb Go set a watchman, que trobareu en català amb el nom Vés i aposta un sentinella, traduït per l’Anna Llisterri (traductora, entre altres coses, de La mort del pare i Un bon partit, que també comentem en aquest bloc).\nI ara, aneu-vos preparant: aviat tindreu la llista de deures per a aquest estiu!\nDeures per a l’estiu 2015\n3 respostes a “No mateu els rossinyols”\nEl vaig llegir fa uns anys, en català en el meu cas, i en guardo un bon record. Sé que és d’aquests llibres que començo a llegir i em generen una mica d’indiferència, però vaig fent. Després veus que és una bona història, i quan acabes t’adones que has llegit un molt bon llibre. Una lectura progressiva, en podríem dir. Com dic, en guardo un bon record, també li vaig posar 4@, si no recordo malament. Però no sé si això m’animarà a llegir aquesta seqüela que ha sortit ara.\n28 Juliol 2015 a les 10.51\t Respon\nA mi m’ha passat igual: he anat a més. Al final m’ha agradat molt, però, igual que tu, no sé si me’n llegiré la seqüela… de moment me n’he llegit un fragment que publicava l’Ara, però hi ha tants llibres per llegir…\n28 Juliol 2015 a les 20.42\t Respon\nRetroenllaç: El Dia de la Traducció: traductors de llibres (i 2) | L'illa deserta\n@sergipurcet @mariadiao 🤣🤣🤣 Jo estic igual... i aquest cap de setmana ha sigut horrorós. 16 hours ago


Split terra inverter 4.500\nSplit inverter 5.000\nSplit inverter 7.000\nSplit inverter A+ 4.500\nSplit inverter A 6.000\nSplit inverter 6.000\nSplit inverter 4.500\nTriangle design 4.500\nCapacitat Calor (KW) 5.0 kW\nCapacitat Fred (KW) 6.0 kW\nCapacitat (Calor, Min - Max, kW) 1.6 ~ 7.0 kW\nCapacitat (Calor, Min - Max, kW) 1.2 ~ 8.0 kW\nEER (Fred, W / W) 3.90 W / W\nEficiència Energètica SEER (Fred W / W) 7.0\nEficiència Energértica SCOP (Calor W / W) 4.0\nEficiència Energértica SCOP (Calor Grau) A +\nPressió Sonora Interior (màx / mín dBA) 42/25 dBA\nPressió Sonora Exterior (màx / mín dBA) 51 dBA\nPotència Sonora Exterior (màx / mín dBA) 65 dBA\nConsum Energètic (Fred W) 1280 W\nConsum Energètic (Calor W) 1460 W\nIntensitat Nominal (Fred A) 6.0 A\nIntensitat Nominal (Calor A) 6.8 A\nDimensió Neta Interior (AnxAlxP) 1065 * 301 * 294 mm\nDimensió Neta Exterior (AnxAlxP) 880 * 793 * 310 mm\nPes Net Interior (kg) 15.5 kg\nPes Brut Exterior (kg) 52.5 kg\nLongitud de Canonades Màx (m) 30 m\nLongitud de Canonades Mín (m) 15 m\nConnexions frigorífiques Gas (ODxL) 12.70 * 5\nCuadal de l'aire Fred (㎥ / min) 18.0 ㎥ / min\nTipus de Refrigerant R410A (Gasos Fluorats d'efecte hivernacle, GWP = 2,088)\nRefrigerant (Càrrega, kg) 1.5 g\nRefrigerant (Charging, tCO2i) 3.13\nUnitat Exterior (Multi-Channel Condensor) Sí\nTriangle design 5.500\nCapacitat Calor (KW) 6.8 kW\nCapacitat Fred (KW) 8.0 kW\nCapacitat (Calor, Min - Max, kW) 2.2 ~ 8.0 kW\nCapacitat (Calor, Min - Max, kW) 1.9 ~ 10.0 kW\nEER (Fred, W / W) 3.30 W / W\nPressió Sonora Interior (màx / mín dBA) 43/26 dBA\nPressió Sonora Exterior (màx / mín dBA) 52 dBA\nPotència Sonora Interior (màx / mín dBA) 62 dBA\nPotència Sonora Exterior (màx / mín dBA) 67 dBA\nConsum Energètic (Fred W) 2060 W\nConsum Energètic (Calor W) 2280 W\nIntensitat Nominal (Fred A) 9.0 A\nIntensitat Nominal (Calor A) 10.8 A\nConnexions frigorífiques Gas (ODxL) 15.88 * 5\nCuadal de l'aire Fred (㎥ / min) 19.0 ㎥ / min\nSplit inverter 7.100\nNou equip d'aire condicionat de Samsung amb un disseny exclusiu i espectacular, un fora de sèrie i totalment nou sistema de climatització per a la llar, modern i avantguardista, digne dels més sibarites.\nI és que a part de la seva vistositat, l'equip compta amb unes característiques de gamma alta amb una garantia de compreso Digital Inverter de 5 Anys. La tecnologia del nou Q9000 està inspirada en el mecanisme del motor de reacció de la indústria aeroespacial. Tres potents turbines d'aire s'encarreguen de refredar o escalfar qualsevol estada amb rapidesa. Poden actuar de forma independent o en conjunt amb 7 modes de funcionament.\nGràcies a les seves 6191 kcal / h de capacitat de refrigeració, és capaç de climatitzar sales d'entre 50-60 metres quadrats depenent de l'alçada de sostre- Compte a més de amb una qualificació d'eficiència estacional classe A ++ en fred i classe A en calor.\nA més compta amb tecnologia Digital Inverter que és un sinònim de confort òptim a través d'una refrigeració i calefacció ràpida, reduint la despesa d'energia i respectant el medi ambient.\nL'exclusiu Q9000 ha estat dissenyat per protegir l'ambient de la nostra llar i per això compta amb:\nVirus Doctor, purificador d'aire que neutralitza gran part dels contaminants nocius que hi ha en l'ambient.\nFiltre Zero, que netegen mitjançant imants les petites partícules suspeses en l'aire.\nDeshumificador, que elimina l'excés d'humitat evitant la proliferació de bacteris i fongs.


El Benissa no s’entrega\nEl Benissa està disposat a no entregar-se i a lluitar fins l’últim sospir per la salvació. L’actitud és eixa. L’equip s’ha buidat dins del camp i ho ha donat tot, com també ho va fer la setmana passada a Ondara, però hui s’ho ha cobrat amb la recompensa dels tres punts. A més, perquè ha estat millor dins del camp que un Gorgos que no ha agradat gens i ha fet ben poc per puntuar. De nou els de Jaume Serra han mostrat la cara B, la més desconeguda.\nPer la seua part, els locals han fet una gran primera part pressionant en camp contrari l’eixida de baló dels gaters que s’han vist asfixiats. No s’han creat massa ocasions, però en una d’elles Joan Carrió ha xutat fort per l’esquerra d’Ángel i ha avançat els benissers. El Gorgos ha aplegat molt poc a l’àrea rival, encara que ha tingut una ocasió per marcar però David Buigues no ha aplegat per poc a una centrada d’Iván Carrete.\nEn la segona meitat, José Carrete ha aprofitat un descuit de la defensa benissera per plantar-se davant de Juanvi i creuar-li el baló per baix i empatar. El Benissa ha despertat i ha creat perill amb ocasions per a Adrián i Toni Vila que no han aprofitat. En una de les poques expedicions del Gorgos a l’àrea contraria, el porter Juanvi de nou ha hagut d’intervenir per salvar en una falta directa que ha llançat fort i per baix Lucas León. El Benissa ha trobat el premi en l’últim tram del partit, amb un remat de córner d’Álex Campo a la xarxa, i desprès un contraatac que ha acabat amb penalti sobre Adrián que ell mateix ha llençat per posar el 3-1 definitiu, ja en el descompte.\nfutbol primera regional benissa gorgos


Conèixer Catalunya: C-26 LA VIA ROMÀNICA. SANT VICENÇ DE MAÇANÓS.\nSeguim al municipi de les Llosses, recollim alhora imatges del romànic, i topònims molt peculiars :\nSanta Maria de les Llosses, Santa Maria de Matamala, Sant Martí de Vinyoles de Portavella, Sant Vicenç de Maçanós, Sant Sadurní de Sovelles , Sant Esteve de Vallespirans, Sant Esteve de Comià, Santa Margarida de Vinyoles,...\nHavíem dinat al restaurant la Plaça de Matamala, i ens esperaven a Castellar del Vallès a les 17,00 – la meva dentista m’havia trucat al mòbil, per avançar-me l’hora de visita, de les 19,00 a les 17,00, i amic lector amb les coses de menjar no s’hi juga, oi ? - . La senyal que indicava Sant Vicenç de Maçanós, indicava 0,1 quilometres; de fet el campanar és visible des de la carretera, i això – almenys per a mi- és una temptació insuperable.\nRecollia imatges d ela façana des de l’interior del petit cementiri, i aprofitava els finestrons de ventilació per recollir imatges de l’interior amb la Olympus FE-100 [ insuperable en aquesta tasca, fins per la Canon 1000D].\nL'antiga parròquia de Sant Vicenç de Maçanós, a l'extrem de ponent del terme, des de fa segles és sufragània de la de Matamala, a causa del seu escàs poblament (3 famílies el 1686).\nL'església és un petit edifici rectangular amb campanaret de torre a la part meridional de la façana, bastit al segle XVIII.\nHom creu que la primitiva església, coneguda des del 982, es trobava en un dels puigs propers al mas Maçanós.\nDepenia del monestir de Ripoll, i abans de ser sufragània de Matamala ho fou de Sant Esteve de Comià (1607).\nEl seu terme ja havia format una quadra civil sotmesa a Ripoll abans que el monestir adquirís la jurisdicció de tot el terme de la Guàrdia.\nFetes les fotografies, donaria definitivament per acabada la sortida, i faria la resta del camí fins al Vallès Occidental, sense aturar-me. Val a dir que amb tot el dolor del cor, però així ho vaig fer.


El Grup CaixaBank va obtenir, durant els nou primers mesos de l'any, un benefici ajustat sense extraordinaris associats a la fusió amb Bankia de 2.022 milions d'euros, enfront dels 726 milions registrats durant el mateix període de l'exercici anterior, que va estar afectat per les elevades provisions constituïdes per anticipar-se als impactes futurs que es poguessin derivar de la pandèmia.\nEl Grup CaixaBank consolida el seu volum de negoci en més de 963.000 milions d’euros (recursos i crèdits a la clientela) i uns actius totals de 685.738 milions.\nProgrés ràpid de la integració operativa amb Bankia, que supera tots els objectius del pla i amb unes sinèrgies de costos previstes per al 2023 de 940 MM€, abans d'impostos.\nReforç de la fortalesa financera amb nivells de capital sòlids (13 % CET1) i una posició de liquiditat folgada (173.125 MM€).\nEvolució positiva del resultat recurrent de l'entitat, gràcies a la intensa activitat comercial i a les menors dotacions. La rendibilitat (ROTE a 12 mesos sense extraordinaris de la fusió) ascendeix al 9,6 %.\nPrenent com a referència el compte de resultats, sense considerar els impactes extraordinaris que hi estan associats, el marge d'interessos disminueix un 4,0 % vs. el mateix període de l'any 2020 degut sobretot a un decrement en els tipus d'interès, que provoca una disminució dels ingressos dels crèdits, i al canvi d'estructura de la cartera creditícia per l'increment dels préstecs parcialment avalats per l'Institut de Crèdit Oficial (ICO) i el sector públic. Aquest impacte ha estat compensat per la bona evolució dels ingressos per comissions i de l'activitat d'assegurances (+5,2 % i +8,6 % vs. el mateix període de l'any anterior, respectivament), fet que ha propiciat que els ingressos core es mantinguin estables durant el període. Per part seva, el marge brut es redueix un 1,1 % en taxa interanual, sobretot pels menors resultats d'operacions financeres (-57,1 %) que incorporaven extraordinaris el 2020.\nLes despeses d'administració i amortització recurrents s'incrementen lleugerament un 0,4 %. En concret, augmenten les despeses de personal (+1,6 %) i les amortitzacions (+2 %), mentre que les despeses generals disminueixen un 2,9 %, la qual cosa influeix en la millora de la ràtio d'eficiència core (12 mesos) en 0,9 punts percentuals, fins al 55,3 %.\nEls recursos totals de clients arriben als 607.331 milions d'euros i el crèdit brut a la clientela se situa en els 355.929 milions d'euros, un 46,2 % i 45,9 % més durant l'any, respectivament, després de la fusió amb Bankia. El crèdit a particulars puja un 55,1 % l'any, per la incorporació de Bankia, i el finançament a empreses augmenta un 35,9 %. En variació orgànica, el crèdit empresarial es redueix un 4,5 % l'any després de l'increment experimentat durant l'exercici anterior, en un context en què les empreses van anticipar les seves necessitats de liquiditat.\n04 Provisions i impactes extraordinaris de la integració\nLes dotacions per a insolvències es redueixen, amb 616 milions d'euros entre gener i setembre de 2021 enfront dels 2.406 milions d'euros del mateix període de 2020, que incloïa el registre d'una dotació de 1.611 milions, anticipant impactes futurs associats a la pandèmia.\nPer part seva, si s'hi incorporen els impactes extraordinaris associats a la fusió (aportació comptable de 4.300 milions del fons de comerç negatiu o badwill i el cost net de 1.521 milions del procés de reestructuració d'ocupació i altres despeses associades a la integració), el resultat atribuït dels nou primers mesos de 2021 és de 4.801 milions d'euros.\nMarge d'interessos 4.416 21,1% (4,0%)\nComissions 2.604 36,7% 5,2%\nIngressos assegurances 479 8,6% 8,6%\nResultat de participades 507 61,5% 49,1%\nTrading- operacions financeres 130 (28,6%) (57,1%)\nMarge brut 7.711 23,2% (1,1%)\nDespeses d’administració i amortització recurrents (4.353) 24,9% 0,4%\nMarge d'explotació sense despeses extraordinàries 3.357 20,9% (3,0%)\nResultat atribuït al Grup sense extraordinaris de fusió 2.022 x 2,3\nResultats extraordinaris i altres provisions\nAcord laboral (1.319)\nAltres despeses extraordinàries i provisions (202)\nFons de comerç o badwill (impacte comptable) 4.300\nResultat atribuït al Grup 4.081\nA efectes comptables, la data de referència per al registre de Bankia és el 31 de març de 2021, moment a partir del qual els resultats de Bankia s'integren en els diversos epígrafs del compte de resultats de CaixaBank.\nA efectes comparatius, es presenta l'evolució proforma; això és, considerant la contribució de Bankia, tant el 2020 com el 2021, i excloent-ne els impactes extraordinaris.\nQuotes de mercat elevades en recursos gestionats\nQuotes de mercat proforma - Espanya¹\nEstalvi a llarg termini²\nEspanya + Portugal\n1. Font: INVERCO, ICEA, Banc d'Espanya i elaboració pròpia. Últimes dades disponibles.\n2. Inclou fons d'inversió propis, plans de pensions i estimació d'assegurances d'estalvi.\nLes claus dels\nEl conseller delegat de CaixaBank, Gonzalo Gortázar, explica els resultats de l'entitat corresponents al període gener- setembre del 2021.\nTancament a 05-11-2021\nÚltima setmana 0,8% 0,8% 0,1% 2,0%\nMes en curs 0,8% 0,8% 0,1% 2,0%\nEl 2021 19,3% 13,1% 36,9% 41,9%\nÚltims 12 mesos 53,5% 31,9% 97,5% 80,6%\n2. Cotització a tancament de 05-11-2021 i VTC a tancament del 9M21.\n5. Preu a 04-11-2021. Aquesta informació no constitueix en cap cas una recomanació de compra o de venda de l'acció.\nEl Fons Monetari Internacional (FMI) rebaixa moderadament les previsions per al 2021.\nL'FMI va revisar una dècima a la baixa el creixement mundial d'aquest any, fins al 5,9 %, fonamentalment a causa de l'empitjorament de les expectatives als països avançats i, en determinats països emergents, com a conseqüència de la variant delta i de la disrupció de les cadenes globals d'aprovisionament. Per al 2022, el Fons manté sense canvi la seva previsió de creixement global, tot i que en certa mesura en recompon la composició, amb una revisió a l'alça en alguns països avançats i una correcció baixista en certs d'emergents. Tot això reafirma el caràcter asimètric de la recuperació, que continuarà liderada per la Xina i per importants països avançats com ara els EUA i la zona de l'euro. Pel que fa al balanç de riscos, la institució destaca que, a curt termini, aquests riscos es concentren en la dinàmica de la pandèmia i, en particular, en el risc de l'aparició de noves variants abans d'assolir un nivell ampli de vacunació i en l'evolució de les tensions inflacionistes, la qual cosa representa una amenaça relativament més recent.\nEl Banc Central Europeu (BCE) manté el rumb malgrat les pressions inflacionistes.\nDesprés de l'última reunió, el BCE no va modificar ni els tipus d'interès oficials ni el ritme de compra d'actius del PEPP i l'APP. La seva visió per al conjunt de l'economia va continuar sent positiva, amb una recuperació de l'activitat econòmica robusta, tot i que amb menys momentum que durant els trimestres anteriors. Quant a la inflació, Christine Lagarde va explicar que se situa en nivells elevats per motius temporals que s'haurien d'esvair durant l'any 2022. En concret, va enumerar els preus energètics, els efectes de base i els colls d'ampolla, la persistència dels quals està sorprenent el BCE. En aquest context, el BCE va interpretar que la inflació es mantindrà per sota del 2 % a mitjà termini, per la qual cosa continua sent necessari oferir un entorn financer favorable per donar suport a la recuperació econòmica i al mercat laboral. Per part seva, la Reserva Federal començarà a reduir les compres netes d'actius durant aquest trimestre. Les actes de la reunió del setembre van mostrar com els membres del FOMC van coincidir en iniciar el tapering entre els mesos de novembre i desembre i finalitzar-lo a mitjan 2022. Va generar força consens la proposta de reduir les compres netes de treasuries i MBS a raó de 10.000 i 5.000 milions de dòlars mensuals, respectivament.\nEl producte interior brut (PIB) estatunidenc va frenar el seu avenç durant el tercer trimestre de l'any.\nEn concret, l'economia va créixer un 0,5 % intertrimestral (4,9 % interanual), el menor ritme des de l'inici de la pandèmia i considerablement per sota de l'avenç que va tenir lloc durant el primer semestre de l'any (1,6 % intertrimestral, de mitjana). Tot i tractar-se d'una moderació lògica, atès que l'economia ja va assolir els nivells prepandèmia durant el trimestre anterior, ha estat superior a la prevista davant dels embats de la variant delta i de la persistència en l'escassetat de subministraments i de mà d'obra. De cara al quart trimestre del 2021, els primers indicadors encara se situen en zones compatibles amb creixements significatius de l'activitat, tot i que per sota del ritme durant la primera meitat de l'any.\nEl PIB de la zona de l’euro va mantenir el dinamisme durant el tercer trimestre, mentre que la inflació es va enfilar fins als màxims des del 2008.\nL'activitat econòmica de la zona de l'euro va avançar considerablement durant el tercer trimestre (2,2 % intertrimestral i 3,7 % interanual), afavorida per una campanya d'estiu que es va poder dur a terme amb menys restriccions. Per països, en termes intertrimestrals, els creixements de França i Itàlia es van situar per sobre del que es preveia: 3,0 % i 2,6 %, respectivament. Per contra, Alemanya i Espanya van avançar menys del que s'esperava: 1,8 % i 2,0 %, respectivament. Per als trimestres que venen és previsible que el ritme de creixement es desacceleri substancialment pels problemes de subministraments derivats dels colls d'ampolla globals. El desajust que s'està vivint entre oferta i demanda també s'està traslladant a la inflació, que es va situar en el 4,1 % a l'octubre, màxim de la sèrie, només igualat al juliol del 2008.\nRecuperació del PIB espanyol menys intensa del que s'esperava durant el tercer trimestre del 2021.\nL'activitat econòmica va augmentar un 2,0 % intertrimestral durant el tercer trimestre (2,7 % interanual), un registre superior al del trimestre anterior (de l'1,1 %), però inferior al previst (3,0 %, segons CaixaBank Research). D'aquesta manera, el PIB se situava durant el tercer trimestre un 6,6 % per sota del nivell prepandèmia. El consum privat es va mostrar més feble del que s'esperava (−0,5 % intertrimestral) i, en contraposició, les exportacions van augmentar un notable 6,4 % intertrimestral, impulsades sobretot per la recuperació de les vendes a l'exterior del sector serveis (+24,4 % intertrimestral). Per la seva banda, les importacions van tenir un comportament molt més moderat i van avançar un 0,7 % intertrimestral. De cara a futur, la previsió per al quart trimestre del 2021 està envoltada d'un grau molt elevat d'incertesa, derivada de l'impacte que tindrà el fort repunt de la inflació sobre el consum i també per l'efecte de les problemàtiques en les cadenes de subministraments globals sobre el sector manufacturer. Al seu torn, la inflació general a Espanya va pujar fins al 5,5 % a l'octubre i va registrar el nivell més alt des del 1992. Novament, l'Institut Nacional d'Estadística (INE) va assenyalar com a principal culpable de l'augment de la inflació els preus de l'electricitat i dels carburants i combustibles.\nEl Consell d'Administració va aprovar, en la sessió del 29 de juliol, la política de dividends per al 2021 i va establir la distribució d'un dividend en efectiu entre els accionistes del 50 % del benefici net consolidat ajustat pels impactes extraordinaris relacionats amb la fusió amb Bankia, per abonar en un únic pagament en l'exercici 2022.\nConeixes el podcast Formació financera Aula, l'última iniciativa formativa del programa Aula?\nRespon de manera correcta tres preguntes que plantegem i podràs guanyar una de les cinc tablets Samsung Galaxy Tab S7 Black 128 GB que sortegem.\n10% dte.Casas rurals\nOferta vàlida fins al 30-06-2022\nGaudeix d'un 10 % de descompte en allotjaments rurals a través de la plataforma online TusCasasRurales.com.\nPer beneficiar-te del descompte, indica que ets accionista de CaixaBank al camp «Enviar comentaris» del formulari de reserva.\nMercats nadalencs Pont de desembre 2021\nDescobreix els mercats nadalencs més entranyables de Frankfurt i el Rin a un preu exclusiu. Viatge de 4 nits en hotel de quatre estrelles en règim d'allotjament i esmorzar.


Catarroja passa revista de la millora en les seues infraestructures amb el conseller Arcadi España | Valencia Extra\nLa Vicealcaldessa, Lorena Silvent, manté una reunió amb el conseller d’Obres Públiques per a reclamar informació sobre les millores en infraestructures de Catarroja\nLa vicealcaldessa de Catarroja, Lorena Silvent, ha mantingut una reunió de treball amb el conseller d’Obres Públiques, Arcadi España, amb la finalitat de passar revista sobre les infraestructures que afecten el municipi. Les millores en matèria de mobilitat en la població, així com reivindicacions històriques per a millorar la seguretat del veïnat, com l’accés per passarel·la al Port de Catarroja han sigut els principals temes de la reunió en la qual també ha participat la directora general d’Obres Públiques, Roser Obrer.\n“La millor forma que les nostres reivindicacions continuen damunt de la taula perquè s’executen és treballar dia a dia amb Generalitat. La sintonia és perfecta entre Ajuntament i Conselleria, per la qual cosa podem dir que Catarroja està en l’agenda de l’administració autonòmica. Des del consistori sempre estarem damunt perquè un tema capital, com és la millora de la connexió entre el nostre poble i el Parc Natural de l’Albufera siga més segura”, ha explicat Lorena Silvent, vicealcaldessa de Catarroja.\nLorena Silvent ha recollit informació de les noves infraestructures en matèria de mobilitat que prompte arribaran al nostre municipi. D’aquesta manera, en la reunió s’ha explicat com a marxa la ruta ciclopeatonal del Túria que uneix València amb l’Horta Sud, així com l’actuació sobre el PAT Horta, el qual afecta el nucli urbà de Catarroja. Finalment, englobat en la reivindicació de la passarel·la de connexió amb el Port, s’ha dialogat sobre l’estat d’execució d’ampliació de la V31 i la millora d’accessos al municipi per la coneguda com a Pista de Silla.


El Figueres elimina la UE Olot de la Copa Catalunya - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a El Figueres elimina la UE Olot de la Copa Catalunya\nDiumenge la Unió Esportiva Olot no va poder superar el Figueres a l’Estadi Municipal i va quedar eliminat de la Copa Catalunya. L’Olot va disposar de millors ocasions per marcar, però li va faltar encert i sort de cara a la porteria. El partit, molt igualat, es va decidir als penals.\nEls seguidors que diumenge van acostar-se al Municipal d’Olot van poder veure un enfrontament intens que va acabar sense gols en els noranta minuts. En la primera part, els jugadors dirigits per Eduardo Vílchez van ser els encarregats de portar el pes del partit i de crear més ocasions de gol. El Figueres, però, no va posar les coses fàcils, amb una bona disposició defensiva. L’inici del partit va estar marcat per les bones accions de Reverter, que no va aconseguir perforar la porteria rival tot i disposar de bones ocasions. L’àrbitre va ser clement en una perillosa acció del jugador del Figueres Barrera, que bé li podia haver costat una targeta. El Figueres, centrat a fer una bona defensa, gairebé no va crear perill en atac. A la segona part, l’equip visitant va estirar més les seves línies i va aconseguir crear perill, sobretot a pilota aturada i amb llançaments de Guillem Cornellà. L’Olot va tornar a ser el més perillós i de nou l’encert no va jugar a favor seu. Els jugadors d’Arnau Punsí van resistir gràcies al bon treball defensiu i, d’aquesta manera, van portar el partit a la sort dels penals. De nou la sort no es va aliar amb els garrotxins. L’Olot va enviar els tres llançaments a la fusta, mentre que els xuts del Figueres sí van arribar al fons de la xarxa. Els de l’Alt Empordà podran seguir disputant la Copa Catalunya.\nEls olotins Joan Busquet i Marià Clavell aconsegueixen el bronze a la Champions League de Horseball amb el Malla\nEls olotins Joan Busquet i Marià Clavell han aconseguit el bronze aquest passat cap de setmana a la Champions League de Horseball que es disputava a la ciutat belga de Moorsele, amb el seu equip, el Horseball Malla Club d'Osona. Ho van fer després de derrotar…\nCop dur per al CB Garrotxa, que perd a la pròrroga davant del Sant Gervasi tot i fer un bon partit i segueix a la part baixa (61-63)\nEl Club Bàsquet Garrotxa va perdre aquest dissabte al pavelló de Sant Joan les Fonts davant del Sant Gervasi, en un partit que tenien guanyat a pocs segons del final però que va acabar a la pròrroga. En el temps extra els homes de Xevi Sala van cometre errades…\nJennifer Pareja es troba a un pas de guanyar el Mundial de Waterpolo, després de vèncer Hongria per 13 a 12\nLa olotina Jennifer Pareja disputarà la final de Waterpolo del Mundial de Barcelona 2013, després que la selecció espanyola guanyés ahir a Hongria per 13 a 12 en un partit emocionant, i on les jugadores de Miki Oca van haver de remuntar tres gols de desavantatge…\nLa Unió Esportiva Olot ha presentat aquesta tarda a Antonio Rodríguez 'Rodri' com a nou entrenador del primer equip. Les primeres paraules de Rodri a l'afició han estat de disculpes per com va marxar en el seu moment, abandonant el club a mitja temporada quan…


Preocupació veïnal per l'estat de l’avinguda Pere Planas - Tvsantcugat.cat\nEl passat dijous, després del pas de la borrasca Glòria per Sant Cugat, un mur de contenció d’una finca de l’avinguda Pere Planas de La Floresta no va poder aguantar més i va cedir provocant aquest despreniment que va bloquejar l’avinguda. La Policia Local va tallar el trànsit en el tram de la via afectada, un camí amb paviment de terra, i Serveis Urbans i Bombers van inspeccionar la zona per garantir la seguretat de finca. Una família va ser desallotjada per la seva seguretat i aquests dimarts encara estava a l’espera de poder tornar a casa seva. Tot i que l’ajuntament va realitzar una sèrie d’obres d’emergència el mateix divendres per reduir la perillositat a la zona, el carrer continua tallat.\nFotografia de l’Ajuntament de Sant Cugat de l’avinguda Pere Planas de La Floresta\nEls veïns de la zona van acudir al torn de participació ciutadana del darrer ple municipal per a mostrar el seu descontentament amb un problema que consideren que venia de lluny i que els forts aiguats de la darrera setmana han posat en evidència.\nFrancesc Bailón, de l’Associació de Veïns El Faig, va exposar aquesta reivindicació històrica al ple i es van queixar de l’actitud de l’Ajuntament, que consideren “prepotent”. Ha demanat també una “disculpa als veïns”, una “correcta valoració dels anys” que ha comportat aquest incident i una “justa indemnització”.\nSobre aquesta qüestió l’alcaldessa Mireia Ingla, va respondre dient que des de l’Ajuntament es lamenta la situació dels veïns i sobretot de la família que ha sigut desallotjada i ha mostrat la predisposició del consistori de posar-se al costat dels conciutadans.\nFa quatre anys, a la primera fase d’asfaltat dels carrers de la Floresta, es va arranjar part de l’avinguda Pere Planas fins al número 278. L’Ajuntament va demanar als propietaris d’algunes finques la construcció de murs de contenció i un cop aixecats, els veïns van demanar en diverses ocasions que el consistori continués arranjant la zona. Ara, després de l’esllavissada l’Ajuntament ha confirmat que l’arranjament d’aquesta avinguda finalment es completarà.\nAixí ho ha afirmat el Tinent d’alcaldia de Desenvolupament Urbà i Habitatge, Francesc Duch, en el torn de rèplica de l’equip de govern de l’audiència pública.\nAra per ara, el trànsit a l’avinguda Pere Planas continuarà tallat fins a nou avís.


Teatre Nu rebrà el Premi Compromís Cultural d'Òmnium de l'Anoia en la categoria d'entitats - Escena Familiar\nTeatre Nu rebrà el Premi Compromís Cultural d’Òmnium de l’Anoia en la categoria d’entitats\nLa companyia Teatre Nu de Sant Martí de Tous rebrà el Premi Compromís Cultural que atorga Òmnium Cultural de l’Anoia, en reconeixement de la seva tasca com a entitat. En aquesta 16a edició dels premis també rebrà el guardó, en la categoria de trajectòria, Francesc Ricart i Orús (Fraga, 1950), mestre i llicenciat en història.\nTeatre Nu, que rep aquest premi en la seva 16a edició, és una companyia d’arts escèniques que en vint anys de trajectòria ha produït fins a dinou muntatges, la majoria adreçat al públic familiar, dels quals n’han realitzat més de dues mil funcions. Actualment tenen en el seu repertori més d’una desena d’espectacles. Teatre Nu va néixer quan tot just quan alguns dels seus membres van sortir de l’Institut del Teatre i va presentar un projecte d’espectacle per a La Xarxa que es va fer mereixedor d’un premi atorgat per l’entitat. Sota el nom de Teatre Nu hi han actuat intèrprets com Judit Farrés, Pep Farrés, Jordi o Marc Hervàs.\nL’any 2015 la companyia va inaugurar la Casa del Teatre Nu, a Sant Martí de Tous, on hi tenen radicada la seva seu i amb la qual van fer un pas decisiu en el desenvolupament del seu projecte artístic i empresarial. La Casa del Teatre Nu és un espai obert al públic i als professionals, ofereix un programa de visites escolars per acostar el procés de creació teatral als infants i joves i també acull residències per a creadors, activitats de formació de públics, programacions d’espectacles, així com l’escola de teatre del municipi.\nLa companyia premiada, després de col·laborar-hi durant uns quants anys, ha assumit aquest any la direcció artística del Festival Llegendes de Catalunya, deLlegendes, que es celebra anualment a Sant Martí de Tous. El grup, conjuntament amb els responsables municipals, van decidir tirar endavant amb la celebració del festival malgrat la pandèmia, prenent totes les mesures santitàries i de seguretat necessàries, esdevenint un cas de bones pràctiques i referent per a posteriors esdeveniments.\nL’organització del premi ja ha anunciat, però, que degut a la crisi sanitària causada pel COVID, les distincions no es podran lliurar en un acte públic com és habitual, de manera que els premiats de l’edició del 2020 les rebran conjuntament amb els premiats de l’any 2021.