Aïllament acústic i segelli portes\nportes Insonorització i el seu segell és un punt molt important que cal prestar atenció a l`instal·lar la porta. La primera és la manca d`aïllament acústic dels corrents d`aire de portes, és la reflexió favorable sobre la salut humana. Portes insonoritzades segon lloc, és la filtració de golf i l`absorció del so, és a dir, la "responsabilitat línia" la porta. Com fer un segell, per a les bones portes aïllants de so, es mostra en aquesta pàgina web\nHi ha diferents tipus naschelnyh rails que prevenen l`aparició de corrents d`aire, però la més important és un bon ajust per la porta .. Per exemple, si va a vèncer a la barana per apoderar-se de la porta, aquesta última en general deixa de ser tancat o obert.\nEn la majoria de casos, n`hi ha prou amb examinar la porta per determinar el lloc de l`atac. Si això no funciona, a continuació, tanqueu la porta i entrar en un tros de cartró en una esquerda entre la porta i el marc de la porta (caixa); Cartró movent-se al llarg de la ranura, fàcil d`instal·lar espai d`acoblament densa, el que porta a la convulsió. La mateixa tasca es pot resoldre per altres mitjans, fent que la vora de la porta a través de línia de llapis de colors. Diverses vegades densament tancar i obrir la porta, i després inspeccionar la línia: a les zones de les portes del moll denses i una caixa de guix s`esborraran.\nUna altra raó per improvisar la porta - la seva flacciditat a causa del debilitament de frontisses de la porta. La forma més fàcil de prémer bé els cargols; Si això no funciona, a continuació, treure els vells cargols, martell en els forats de les clavilles de fusta, i premi el nou. La porta es pot embussar en la inflamació d`un dels seus llocs. En aquest cas, es recomana sotmetre a un dels bucles d`un coixinet fina o un tros de pla de tall de fusta. Si es produeixen embussos vora del pany de la porta, el millor és treure la maneta de la porta i la vora d`un avió amb bucles; és molt més fàcil que deixar la porta al seu lloc, treure el bloqueig, i després es talla la terra confiscada. Resoldre tots aquests problemes, recollir Splat com ara els mostrats a la Fig. Quan la porta corredissa utilitzant les mateixes tècniques que es van utilitzar en les finestres junta lliscant.\nTipus naschelnyh rails Gran durabilitat i eficiència de diferents corretja de falca .; tub de plàstic és bo per les seves propietats elàstiques que permeten de forma fiable per tancar la bretxa entre la porta i el marc. Molt assequible amb cinta d`escuma de la capa adhesiva; Són de dos tipus - rectangular i punxegudes. Suficient metall de vigència i rails de plàstic amb pinzells.\nUna tira rectangular d`escuma; Cinta d`escuma en punta; tub de plàstic; corretja de falca; Raspall Corretja\nAjust de la porta. Si s`apodera de la vora superior o inferior de la porta, després tractar a un avió o paper de vidre. Quan rascar el costat en què el pany pot resoldre el problema amb els coixins de fusta o plàstic. Poseu un tros de fusta sota de la porta, descargolar la base de la frontissa i col·locant-lo sobre un coixinet; a continuació, torneu a prémer la soga. Al mateix temps seguir la regla: si s`apodera de la part superior de la porta, la junta es col·loca sota de la base del bucle inferior, i viceversa. Si la vora de la porta s`embussa amb bucles, a continuació, muntar la junta al bucle que està situat més a prop de la unió.\nCorretja falca d`instal·lació. Tallar les tires de mida, de manera que es poden establir a la part superior de la porta i en els laterals. Els extrems superiors de les corretges verticals i dos extrems tallats del límit superior d`un angle de 45 °. No us oblideu de tallar les obertures per a les frontisses i panys de les portes. Després d`això, les tires de claus, com es mostra en la següent figura.\nInstal·lar els panells exteriors. Tallar els panells superiors i laterals de la mida desitjada i col·locar-los a la porta, com es mostra. Sense prémer cargols de rosca de la corretja, comprovar el grau de tensió de la porta, si és possible, entre la porta i les barres han de passar un tros de paper. Després premi tots els cargols.\nsegellar la part inferior de la porta\nFora de la junta de la porta ha sempre, amb símbols de clavats a la cara interior de la porta. Si es requereix suport en una habitació que alberga una temperatura més alta, la porta també s`ha de segellar des de l`exterior o l`interior. Splat és molt variada, entre ells, sempre trobarà el dret a la seva porta. Ferrocarril llindar plana (a baix, esquerra) estan fets d`alumini o base de plàstic sobre el qual es munten un raspall de goma o plaques. Aquests carrils són adequats tant per a portes internes i externes. Es recomana Reiki amb els raspalls per segellar les portes corredisses com altres tipus fan pudor impedirà lliscament. Alguns raspalls tenen un escut de plàstic que impedeix la penetració de la humitat: és clar que aquests llistons s`utilitzen per segellar les portes exteriors. Carril combinat (part inferior, centre) consta de dues parts, un raspall de niló i una placa de metall. Aquest raspall s`adjunta a la porta i la barra - a la porta. Les portes exteriors estan equipats amb bastidors especials, la forma no permet que l`aigua penetri a la casa (a sota, dreta). La ranura tallada en un carril similars evita que l`aigua penetri des de baix.\nferroviaris llindar plana Instal·lació\nCom solucionar el ferrocarril. ferroviari Tallar l`amplada de la porta i cargolar-a la part inferior de la porta amb cargols. El carril ha de ser tan a prop del terra o de llindar, però no interferir amb el moviment de la porta. Molts lames són forats allargats per cargols que permet un fàcil ajust.\nConfiguració ferroviari combinat\nCom adjuntar una barra de metall. Tallar les tires i arbustos al llarg de la longitud del llindar. Cargol de la barra amb els cargols, com es mostra en la figura; Assegureu-vos que la vora excel·lent de la taula cap a l`interior de l`obertura de la porta.\nCom puc configurar el pinzell. Ajust el raspall perquè produiria una lleugera pressió sobre la barra. L`ús de cargols, subjectar el raspall a la part inferior de la cara interior de la porta.\nInstal·lació de rails a l`exterior de la porta\nCom solucionar el ferrocarril. Després de tallar una longitud adequada de la barana, el col·loquen de manera que la porta s`obre i es tanca lliurement. Els llistons part inferior han d`estar al ras (o superior per a uns pocs mil·límetres) amb la vora inferior de la porta. En tancar la porta, fixar el rail a l`exterior amb cargols o claus. Utilitza cargols o claus que no pot ser òxid. La bretxa entre el ferrocarril i la superfície de la porta segella el farciment, s`evitarà que la fusta podrida.\nL`essència de la decoració


Arnau Soler - Fotos de natura: de maig 2017\nUnes quantes fotos de fa dies...\nUs deixo aqui un resum d'algunes fotos que he anat fent però no havia penjat encara...\nQuan abans d'anellar voltors alguns es queden per allà mentre pugem en cotxe, acostuma a donar oportunitats per fer quatre fotos abans no s'espantin i marxin.\nAprofitant les vacances de Setmana Santa, que tenia ratolins i que sabia per on es movien els mussols comuns, vaig intentar fer alguna foto montant el hide a la vora d'un camp.\nMussol comú (Athene noctua) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nPigot verd (Picus viridis sharpei) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nEl cap de setmana de Setmana Santa, vam anar a caminar per la zona de les valls d'Ordesa i Pineta i jo, com sempre, vaig buscar ocells mentre caminàvem a veure si em podia endur alguna foto, però no hi va haver gaire sort.\nAls miradors de Revilla vam veure un trencalòs immadur (que va passar bastant a prop i l'AF de la càmera va fallar), voltors comuns, aufrany i milà reial (a més d'altres ocells, més forestals)\nTrencalòs (Gypaetus barbatus) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nEl dia següent, des de Torla, vam agafar un bus que ens va deixar al punt on comença la caminada circular de unes 5-6 hores per arribar a la "Cua de Cavall", un salt d'aigua bastant conegut dins el parc d'Ordesa i Montperdut.\nDurant el camí, vaig poder fer fotos tant de paisatge com a ocells, i una vegada a dalt, a més del salt d'aigua, algun pardal de bardissa i una marmota es van deixar fer fotos.\nSalt d'aigua - Nikon D7100 - Tamron 17-50\nFageda - Nikon D7100 - Tamron 17-50\nPaisatge - Nikon D7100 - Tamron 17-50\nMallerenga emplomallada (Lophophanes cristatus) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nUn cop es surt del bosc, es tenen aquestes vistes de la vall d'Ordesa.\nVall d'Ordesa - Nikon D7100 - Tamron 17-50\nCua de Cavall - Nikon D7100 - Tamron 17-50\nMarmota (Marmota marmota) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nAprofitant que estàvem en plena migració, vam anar a donar un volt i tot i que no vam veure massa ocells de pas, vam poder fer alguna foto.\nCornella negra (Corvus corone) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nMastegatatxes (Ficedula hypoleuca) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nPicot garser gros (Dendrocopos major) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nBitxac rogenc (Saxicola rubetra) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nFalcó pelegrí (Falco peregrinus) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nDesprés de celebrar l'aniversari del meu cosí, vam anar a treure el cap a l'avenc de Tavertet, on només vaig fer una foto, un gratapalles.\nGratapalles (Emberiza cirlus) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nEn tornant cap a casa, vam parar un moment a la colònia d'ardeids a veure si hi havia gaire moviment...\nXivitona (Actitis hypoleucos) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nPanoràmica de Sant Hipòlit - Nikon D7100 - Tamron 17-50\nA mitjans de maig, amb l'Albert Soler vam decidir anar a donar un volt pels secans de Lleida, a veure què hi havia. Tot i que vam veure bastants ocells (una cinquantena d'espècies) per haver-hi dedicat només unes hores del matí, només aprofito dues fotos de sisons.\nSisó (Tetrax tetrax) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nEl mateix dia a la tarda, vam anar a fer la travessa (en cotxe) d'Espinavell a Setcases i un cop al punt més alt, van aparèixer unes mallerengues petites i un pardal de bardissa que es van deixar fer unes quantes fotos.\nEl dia vam anar amb en Pere B. al Cap de Creus buscant ocells. Vam poder fer fotos d'unes quantes espècies.\nCòlit ros (Oenanthe hispanica) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nCogullada fosca (Galerida theklae) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nPasserell comú (Carduelis cannabina) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nTallarol trencamates (Sylvia conspicillata) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nBosqueta vulgar (Hippolais polyglotta) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nAquest últim cap de setmana, amb l'Albert S. i en Sadurní R. vam anar a fer fotos a aquest pigot negre, per ser una sessió improvitzada no ens va sortir del tot malament penso...\nPigot negre (Dryocopus martius) - Nikon D7100 - Sigma 150-600 C\nPublicat per Arnau Soler Costa a les 10:28 Cap comentari:\nProvant la barrera amb les orenetes...


Novetat a la xarxa: Unibuk - Elliot Fernández\nNovetat a la xarxa: Unibuk\nPublicat el: 10/10/2008 | Actualitzat el: 10/10/2008\nFa pocs dies vaig descobrir un web molt interessant pels estudiants universitaris. Es tracta d’uniBuk, una pàgina on podràs vendre i comprar llibres universitaris de segona mà. Al web expliquen que aquest nou servei s’ha creat per facilitar la vida de l’estudiant, facilitant els manuals que s’usen a les facultats a preus raonables. uniBuk és una plataforma gratuïta que servei per posar en contacte compradors i venedors. El seu funcionament és senzill: per vendre un llibre cal introduir l’ISBN i les dades del llibre. Gràcies a la informació facilitada el futur comprador podrà localitzar el llibre que està buscant i posar-se en contacte amb el venedor per tal que aquest li faci arribar el llibre desitjat. És una espècie d’Ebay però sense subhastes i únicament pensat per vendre i comprar llibres universitaris.\nLa idea és bona. Al cercador pots trobar els llibres classificats per universitats, facultats i carreres. De moment a Història no hi ha cap llibre. Clar que nosaltres no utilitzem el típic manual universitari. Pel que veig uniBuk està tenint força d’èxit entre els universitaris de l’UB i en concret de la branca d’econòmiques.\nInici » Economia » Novetat a la xarxa: Unibuk


(S'ha redirigit des de: Sayf al-Dawla Ali ben Abul Haydja Abd Allah ben Hamdan)\nAbu-l-Hàssan Alí ibn Abi-l-Hayjà ibn Hamdan ibn al-Hàrith Sayf-ad-Dawla at-Taghlibí (en àrab: أبو الحسن علي بن أبي الهيجاء بن حمدان بن الحارث سيف الدولة التغلبي, Abu l-Ḥasan ʿAlī b. Abī l-Hayjāʾ b. Ḥamdān b. al-Ḥārit̲h̲ Sayf ad-Dawla at-Taḡlibī), més conegut simplement pel seu làqab com Sayf-ad-Dawla (22 de juny de 916 - 9 de febrer de 967) fou el primer emir hamdànida d'Alep (945-967). Fou també emir de la Jazira o Síria del nord, de Mayyafarikin, i de la Jazira occidental (Diyar Bakr i Diyar Mudar). Era germà de Nàssir-ad-Dawla de Mossul.\nL'autoritat a Bagdad estava en mans de l'emir Ibn Ràïq, però a Mossul i al Diyar Mudar i Diyar Bakr estava en mans d'al-Hasan ibn Abd Allah ibn Hamdan conegut més tard com Nàssir-ad-Dawla, que el 936 va concedir al seu germà (que tenia uns 20 anys) el govern del Diyar Bakr si l'ajudava a sotmetre a un oficial daylamita de nom Ali ibn Djafar, el seu delegat a Mayyafarikin, que l'any anterior s'havia revoltat i apoderat de la regió; Ali va aconseguir que els senyors feudals armenis no donessin suport a Ibn Djafar i va oferir a aquest l'aman (perdó) amb consentiment del seu germà, liquidant la revolta; llavors Nasir al-Dawla li va prometre el Diyar Múdar, del que el 935 s'havien apoderat els qaisites, numayrites i kushayrites, i un oficial del califa, i el 937 va prendre oficialment possessió d'aquest govern. El 939/940 Ali va convocar als prínceps armenis i georgians, cristians i musulmans, a la riba del llac Van, i va obtenir la seva submissió i la promesa d'ajut per garantir la seguretat de l'Jazira, que va controlar de manera eficaç mitjançant una xarxa de fortaleses entre la frontera romana d'Orient i les rutes cap a Síria, Iraq, el Caucas i la mar Càspia. El 938 Ibn Ràïq fou enderrocat pel seu lloctinent Badjkam, i enviat com a governador a la Síria del Nord o Jazira, que fou segregada administrativament del govern d'Egipte-Síria, i que els ikhxídides dominaven des del 935/936 però que fou una zona disputada i en part des de 937 la dominava Sayf-ad-Dawla. Ibn Ràïq va governar a Síria del Nord dos o tres anys.\nIbn Raik va voler recuperar el favor del califa recuperant Egipte de mans dels ikhxídides. El 939 va envair Palestina i a finals d'any va derrotar a Muhammad ibn Tughdj al-Ikhshid a al-Arish, però els ikhxídides es van recuperar i el 940 van empènyer a Ibn Ràïq cap al nord fins a Ladjdjun on els dos exèrcits es van enfrontar en una batalla indecisa el 24 de juny de 940, en la qual va morir Abu-Nasr Husayn ibn Tughj, un dels germans de l'emir Muhàmmad ibn Tughj. Ibn Ràïq va trobar el cos i va reaccionar honorablement enviant al seu fill de 17 anys Abu-l-Fat·h Muzahim, a l'emir ikhxídida, perquè fes amb ell el que considerés convenient. Però Muhàmmad ibn Tughj no va prendre venjança, va donar robes esplèndides al jove, i el va casar amb la seva filla Fàtima. Aquest doble gest va portar la pau a les dues parts que van acordar que els ikhxídides governarien el sud de Palestina i Ibn Raik el nord amb un tribut de 140.000 dinars anuals que pagaria el govern egipci. Vers el 940 o 941, mentre Ali (Sayf-ad-Dawla) i son germà Hasan (Nasir al-Dawla) combatien a Armènia, els ikshídides d'Egipte es van estendre cap al nord i Ibn Ràïq va abandonar Damasc el 941 per anar a Bagdad a intentar recuperar el poder suprem; Badjkam havia mort (941) i va agafar el poder breument Abu Abd Allah Ahmad ibn al-Baridi que fou enderrocat pel daylamita Kurankidj o Kurankidji (941) però Ibn Ràïq va poder ocupar el seu lloc el setembre del 941; va governar uns mesos fins que fou assassinat l'abril del 942 per l'hamdànida al-Hasan ibn Abd Allah. Sembla que el tractat amb l'emir d'Egipte fou respectat en aquest temps.\nDesprés de l'assassinat de l'amir al-umara del califa de Bagdad, Ibn Ràïq (abril del 942), al-Hasan ibn Abd ibn Abd Allah ibn Hamdan de Mossul va agafar el seu lloc i va provar d'obtenir el govern del Diyar Mudar i Síria del nord, nominalment sota el califat, separant-ho del domini ikhxídida; va rebre el làqab (títol) de Nasir al-Dawla (Nàssir al-Dawla) i va enviar gent a la zona, ocupant fàcilment la vall del Balikh, Harran i Rakka, però no va poder obtenir el control complet o, quan el va obtenir, sovint els seus enviats es van haver de sotmetre l'emir ikhxídida d'Egipte, i els que restaren fidels van enfrontar al governador de Rahba (Adl al-Bakdjami) i als Banu Numayr (numayrites). Al-Badjkami tenia el suport encobert dels ikhxídides i amb contingents daylamites va poder atacar Nisibin on es va apoderar del tresor d'Ali. En aquest any aquest va obtenir del califa de Bagdad (on el seu germà era ara amir al-umara) el títol de Sayf-ad-Dawla («espasa de la dinastia») per l'ajut en la lluita contra Abu-l-Hussayn al-Baridi de Bàssora que també aspirava al poder a Bagdad i al que va derrotar a al-Madain. Segurament fou nomenat valí de Wasit i va enfrontar a Ahmad ibn Ali al-Kufi, antic wazir d'Ibn Ràïq que administrava la província. Mentre Adl fou capturat per Abu-Abd-Al·lah al-Hussayn ibn Saïd ibn Hamdan (germà del poeta Abu-Firas) i executat a Bagdad (maig del 943). Abu-Abd-Al·lah va rebre llavors l'encàrrec de Nasir al-Dawla d'ocupar la Síria del nord i el Diyar Mudar.\nEl 943, a causa d'una qüestió de sous, Sayf-ad-Dawla es va enfrontar a la guàrdia turca dirigida per l'oficial turc Tuzun (943) i com que el seu germà no el podia ajudar, ja que al seu torn tenia problemes a Bagdad, i l'ajut samànida i ikhxídida (els ikhxídides aspiraven a Mossul) li fou refusat, es va haver de retirar cap a Bagdad i d'allí, d'on el seu germà Nasir al-Dawla ja havia fugit, cap a Mossul; el càrrec d'amir al-umara a Bagdad era ocupat ara pel turc Tuzun, i Sayf-ad-Dawla va anar a trobar al seu germà a Mossul. Mentre Abu Abd Allah, després de conquerir Rakka per assalt, va entrar a Alep sense oposició el 943/944. Sayf-ad-Dawla aspirava a aquest govern i no va rebre amb simpatia el triomf del seu parent. Enviat a Nisibin, va haver de combatre als numayrites a al-Daliya, però traït per les seves forces àrabs l'hivern del 943 al 944, fou derrotat per les forces de Tuzun diverses vegades. Però mentre Tuzun estava absent de Bagdad, una conspiració va amenaçar la vida del califa que va fugir a territori hamdànida (tardor del 943) i es va establir a al-Rakka (Raqqa); Sayf-ad-Dawla es va reunir a Rakka amb el califa amb la pretensió de ser nomenat amir al-umara, però el califa se li va mostrar hostil; Sayf va fer matar el seu rival Muhammad ibn Inal al-Turdjuman; Nasir al-Dawla, va iniciar una segona campanya però aviat va fer les paus amb Tuzun i Sayf-ad-dawla va acabar reconeixent el domini de Tuzun a l'Iraq, a Sinn i a Bàssora; Nasir al-Dawla va renunciar a ser amir al-umara a canvi de ser reconegut governador de Jazira, Síria del Nord i Mossul. Llavors el califa va demanar ajut a l'emir ikhxídida d'Egipte Muhammad ibn Tughdj; aquest va arribar a Alep l'estiu del 944 (la ciutat fou abandonada sense lluita pel governador Abu Abd Allah al-Husayn ibn Said ibn Hamdan, i el setembre l'egipci es va presentar amb tropes a al-Rakka, fent homenatge al califa i portant valuosos regals, però les negociacions entre l'emir i el califa no van donar resultat (es diu que l'emir oferia només al califa refugiar-se a Egipte fora l'abast de Tuzun a canvi de Síria, però no estava disposat a embarcar-se en una guerra a l'Iraq, però altres versions en canvi donen la culpa al califa i diuen que si que va concedir la Jazira i Síria del nord a l'emir però no va aconseguir res efectiu d'aquest) i el ikhxídida se'n va entornar. El califa llavors es va posar en mans de Tuzun que li va fer el jurament més solemne i sagrat de la seva fidelitat. Per la seva banda els germans Nasir al-Dawla i Sayf-ad-Dawla es van reconciliar després d'un temps en què s'havien distanciat i el primer, per por que l'aliança del califa i l'emir egipci es fes en detriment seu (el califa podria donar les zones de Diyar Mudar i Síria del nord a l'egipci si és que no ho havia fet), va suggerir al segon que anés a Síria i agafés el control del país on no podia trobar oposició després de la retirada ikhxídida cap al sud i d'Abu Abd Allah cap al nord-est (a més aquest va renunciar al seu govern en favor de Sayf-ad-Dawla). Sayf-ad-Dawla va decidir ocupar Alep i Damasc. Poc després Tuzun, tot i les seves promeses, va deposar i cegar al califa al-Muttaqí i va posar al tron al seu cosí al-Mustakfí de 41 anys (setembre/octubre del 844). El nou califa abbàssida va estar completament supeditat al que decidia Tuzun i per això va buscar també la protecció de l'emir ikhxídida contra l'amir al-umara.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sayf-ad-Dawla_(hamdànida)&oldid=27216568»


El festival Mataró, Cruïlla de Cultures obre aquest vespre les portes de la seva cinquena edició. Omplirà de música les nits mataronines del mes de juliol amb noms mítics i internacionals com Manu Chao o The Wailers i d’altres que marquen les pautes de la nova escena catalana com Manel o Roger Mas. A més a més, el Mataró, Cruïlla de Cultures estrena l’Espai l’Arquera on s’hi celebraran cinc concerts de gran format. Diaridelemusica.com ha parlat aquesta setmana amb Jordi Herreruela, director d’un festival de música de paratges diversos i cultures disperses que troben la seva cruïlla a la capital maresmenca. Un certamen que es podrà seguir atentament a través d'aquest projecte multimèdia de música del Maresme, via televisió, ràdio, web i el setmanari Tribuna Maresme.\nPost relacionat: Superada la cruïlla.


Presentació de llibre: “No escriure la teva història”, de Laia Fàbregas. - Llibreria Byron\nPresentació de llibre: “No escriure la teva història”, de Laia Fàbregas.\n19 febrer @ 19:00 - 20:00\nLaia Fàbregas, escriptora i actual directora del Màster en Creació Literària del Laboratori de Lletres, presenta la seva nova novel·la No escriure la teva història acompanyada d’Alba Dalmau, escriptora i professora del Laboratori de Lletres.\nPer motius de seguretat l’aforament serà limitat. Us podeu inscriure a través del correu: info@grup62.com.\nLa presentació es podrà seguir per streaming al perfil d’Instagram @byronllibreria.\nPresentació de llibre: “Una mirada anglesa”, de Lluís Foix\nPresentación de libro: “Laborachismo”, de Javirroyo\nCarrer Casanova, 32\nBarcelona, 08011 Espanya Mapa de Google\n+34 649 381 113


Alba i Pau: Acústiques contaminacions *\nAcústiques contaminacions *\nAra bé, de quines ingerències parlo? La més freqüent, és... la tossera. Sí, allò d’agafar al públic de sala sobtadíssims i, ves per on, encomanadissos atacs de tos. Ei, que també és fotut si t’hi trobes! Llavors, en tal cas, què fas? Feina rai! Us hi heu trobat? Sabeu d’algun acompanyant o veí de filera, veritat? Doncs... au, mira de passar com puguis! De fet, en tal situació, et voldries fondre, perquè, depèn de la butaca en què estiguis instal·lat difícil és fugir per cames. I, com ho arregles?\nEn teoria, això, no hauria de succeir mai ja que, educats com a bons espectadors que anem a fruir de manifestacions culturals, sabem que toca estar calladets i assegudets a la cadira per, acte seguit, en acabar, la representació, picar de mans i marxar. Bé, això seria ideal però, a l’hora de la veritat, a la que es tanca la llum de platea... Ves, es van sentint: ara un estossec aquí, un altre per allà, un altre més enllà... fins al punt que, a vegades, sembla que hagis pagat per anar a sentir un concert “d’expulsions violentes i sorolloses d’aire dels pulmons produïdes per la irritació de les vies respiratòries o per l’acció reflexa d’ordre nerviós, gàstric o... que sé jo.” (Ep, no us penseu, aquesta darrera tirallonga no és pas collita pròpia, l’he copiada del diccionari) s’ha notat?\nUna abraçada ben forta... (el Llorenç es posa a tossir, desplega un caramel fent soroll per acabar dient...) i, fins a la propera!\n(*) Guió de ràdio emès a l'espai internauta festafesta.net http://festafesta.net/?p=16438


ᐅ Disseny web Fontanals de Cerdanya - Disseny de pàgines web Fontanals de Cerdanya\nDISSENY WEB FONTANALS DE CERDANYA 100% PROFESSIONAL\nLi oferim disseny de pàgines web Fontanals de Cerdanya professionals i 100% responsive per a tot tipus de dispositius,\nExperts en disseny web Fontanals de Cerdanya\nComptem amb molts anys d'experiència en disseny web Fontanals de Cerdanya de tot tipus de sectors i activitats. Som experts en la creació de tot tipus de pàgines web potents i elegants, utilitzant les millors eines, tècniques i tecnologia del mercat.\nEl nostre equip professional analitza i confecciona en cada cas una proposta de disseny web Fontanals de Cerdanya a mida, tecnologia, model i estratègia comercial que millor encaixa amb les necessitats de cada projecte i client.\nRealitzem disseny web Fontanals de Cerdanya 100% responsive i amb optimització a paràmetres SEO Google inclosa, ja que som experts en aquest tipus de disseny web Fontanals de Cerdanya parametritzat específicament per a posicionar-se òptimament a Google, tant a nivell d'estructuració del disseny web Fontanals de Cerdanya com en la dinàmica de continguts.\nDisseny web Fontanals de Cerdanya. Experts en la creació de pàgines web Fontanals de Cerdanya.\nEl nostre objectiu alhora de crear un disseny web Fontanals de Cerdanya és la de transmetre elegància, professionalitat i envergadura a l'empresa, amb l'objectiu de generar imatge de marca i que l'empresa estarà a l'alçada de qualsevol tipologia de client a internet.\nDisseny web Fontanals de Cerdanya. Molts anys d'experiència en el disseny web Fontanals de Cerdanya.\nTots els nostres dissenys web Fontanals de Cerdanya compten amb la base tecnològica adequada per poder evolucionar i millorar sense limitacions, junt amb una potent optimització de sèrie per a SEO en cercadors, és a dir el seu òptim Posicionament web Fontanals de Cerdanya, sobretot Posicionament Google Fontanals de Cerdanya i òbviament, l’optimització a qualsevol tipus de dispositiu com mòbils, tauletes, etc.. 100% Responsive i auto-gestionable!\nA l’igual que comptar amb un òptim servei de Manteniment informàtic Fontanals de Cerdanya és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva pàgina web també forma part de quelcom vital i necessari o en cas contrari, òbviament està desfasada i fora de mercat.\nDisseny web Fontanals de Cerdanya. Oferim tot tipus de disseny web Fontanals de Cerdanya.\nRealitzem qualsevol tipus i model de pàgines web, des del disseny web Fontanals de Cerdanya comercial corporatiu a portals sectorials, cercadors, directoris, landings, blogs i fins a models de negoci on-line innovadors.. Utilitzem diferents tipus de programació, tecnologia i plataformes CMS, sempre en funció del projecte de disseny web Fontanals de Cerdanya final a desenvolupar. Amb Gestinet, tot allò que pugui ser imaginat, ho podem traslladar a web =)\nPlanificació de tot tipus de projectes de disseny web Fontanals de Cerdanya a mida del client.\nDisseny web Fontanals de Cerdanya i desenvolupament amb llenguatges de programació actuals i escalables.\nEstudi de les necessitats del client amb plantejament estratègic del disseny web Fontanals de Cerdanya.\nOpcions de disseny web Fontanals de Cerdanya personalitzades per diferents dispositius.\nDisseny web Fontanals de Cerdanya, 100% responsive\nEl disseny de pàgines web Fontanals de Cerdanya responsive o adaptatiu és una tècnica de disseny web Fontanals de Cerdanya que busca la correcta visualització d'una mateixa pàgina en diferents dispositius. Des d'ordinadors d'escriptori a tablets i mòbils. Avui dia accedim a llocs web des de tot tipus de dispositius; ordinador, tablet, smartphone… pel que, cada vegada més, ens sorgeix la necessitat que la nostra web s'adapti a les diferents grandàries d'aquests.\nA Gestinet ens preocupem de plantejar el disseny web Fontanals de Cerdanya també per afavorir les conversions utilitzant tots els recursos per crear call to action (trucades a l'acció) eficaços i atractius, d'aquesta manera afavorim la conversió dels visitants en clients, o la conversió de les visites en vendes.\nA Gestinet som experts en disseny web Fontanals de Cerdanya.


Inici / Portfoli / Mundiavocat\nLa copa del món dels advocats\nCada dos anys, advocats d’arreu del món es troben en un país diferent per celebrar una copa mundial de futbol per a advocats, coneguda com a Mundiavocat.\nUn torneig internacional que compta cada vegada amb més popularitat al sector, i que fins a la data ha aconseguit reunir a professionals de més de 50 nacionalitats diferents. En aquests torneigs, els participants es troben per jugar a futbol, compartir experiències i gaudir del que els uneix.\nLa 19a edició de Mundiavocat a Cambrils i Salou va superar qualsevol expectativa, contant amb la participació de més de 3.000 advocats de 37 països diferents.\nDurant 10 dies es van allotjar a les instal·lacions de Cambrils Park Business & Events i hotels prpers, jugant a un torneig de col·lectius que es va disputar als camps del Complex Esportiu Futbol Salou.\nEncara que la competició esportiva era la protagonista de l’esdeveniment, els assistents també van gaudir al Resort d’un gran sopar de gala a l’aire lliure, diversos espectacles a l’escenari i visites a les zones d’interès turístic de la zona.


Atac a la descoberta - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEn escacs, un atac a la descoberta (o, simplement, una descoberta) és un atac produït quan una peça que estava interferint l'acció d'una segona, s'aparta del seu camí. Els atacs a la descoberta poden ser extremadament poderosos, ja que la peça moguda pot al seu torn provocar una nova amenaça independent de l'amenaça de la peça de la qual permet l'acció. Com passa també amb altres temes tàctics, tenen èxit perquè l'adversari és incapaç d'atendre alhora les diverses amenaces. Tot i que normalment la conseqüència d'una descoberta és el guany de material, no cal que sigui així per a ser efectiva; el tema pot ser usat simplement per guanyar un temps.\n1 Tipus de descoberta\nTipus de descoberta[modifica]\nQuan la peça que es mou fa escac al rei rival, la maniobra és anomenada descoberta amb escac. Quan la descoberta provoca un escac de la peça de la qual es permet l'acció, llavors es tracta d'un escac a la descoberta. Si ambdues peces fan escac, llavors es tracta d'un escac doble.\nAlguns cops els atacs a la descoberta, i especialment els escacs a la descoberta, poden guanyar material quan la peça que es "descobreix" captura una peça oponent que està nominalment protegida per una altra peça, ja que l'oponent està preocupat a lliurar-se de l'escac, i així el jugador atacant tindrà temps de moure la peça que fa la descoberta a un lloc segur.\nUna altra possibilitat és que la peça moguda, en comptes d'atacar o capturar una peça de l'oponent, es mogui a una casella en què amenaci de fer mat al següent moviment. De fet, fins i tot és possible un escac i mat a la descoberta.\nPosició després de 6. ... Dxd4. En aquest moment, el moviment 7. Ab5+ (×) guanya la dama negra usant una descoberta amb escac.\nEl diagrama a la dreta mostra una trampa en la variant de l'avanç de la defensa francesa, basada en l'atac a la descoberta, i que es pot produir si el negre intenta guanyar el peó d4 erròniament. Després de les jugades 1.e4 e6 2.d4 d5 3.e5 c5 4.c3 cxd4 5.cxd4 Db6 6.Ad3 Dd4??, la darrera jugada és un greu error. Ara, si el blanc juga Ab5 + realitza un atac a la descoberta sobre la dama negra, i jugui el que jugui el negre seguirà Dxd4. Cal notar que no es tracta d'un escac a la descoberta, perquè l'escac és realitzat per la peça que es mou, i no per la peça emmascarada, però l'efecte és igual de devastador.\n↑ Discovered Attack Article a Chesscorner.com (anglès)\n↑ Tutorial detallat a MarkLowery.net (anglès)\nChess Tactics Repository - Discovered Attacks - Col·lecció de problemes d'escacs relacionats amb els atacs a la descoberta\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Atac_a_la_descoberta&oldid=24872820»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 set 2020 a les 01:14.


9barris “cabrejada”, va dir prou! | Trobada Alternativa de 9barris\n9barris “cabrejada”, va dir prou!\ntags: Conflicte, Convivència, Cultura, Desnonaments, Drets socials, economia, Educació, mobilització de base, Nou Barris, Nou Barris cabrejada, Retallades\nDivendres 9 de novembre de 2012, centenars de veïnes es van concentrar a la Plaça Major del districte per denunciar una situació extremadament crítica dels drets socials, laborals i dels serveis públics als nostres barris, sota la campanya 9barris Cabrejada, diu Prou.\nAquesta campanya, constituïda fa uns mesos, aglutina més de cent entitats i té per objectiu explicar les conseqüències que pateixen els barris, fruit dels abusos de la classe política i econòmica del nostre país (altrament anomenada crisi). Al mateix temps, també busca sumar col·lectius per organitzar la protesta i buscar solucions col·lectives. Durant l’acte, es va llegir el manifest complet i es van fer intervencions des dels diferents sectors afectats (salut, educació, habitatge, joves, etc.).\nEs van llegir les cinc demandes que es dirigeixen al govern municipal, que es basen en una avaluació de les conseqüències de la crisi al districte, un paquet de mesures urgents per pal·liar aquesta situació, un reforç dels serveis públics, el reconeixement del teixit social de Nou Barris, creant una participació real dels veïns i una insubmissió als dectrets espanyols que vulneren els drets fonamentals d’algunes de les nostres veïnes immigrades.\nFinalment, es va fer una crida a seguir la campanya, a partir del proper 2 de desembre (10:30h a l’Ateneu Popular de Nou Barris, c/ Portlligat, 11-15) i a seguir acumulant forces per exigir un resposta a l’administració i, també, per anar creant llaços veïnals i associatius que ens permetin anar construint, totes juntes, aquestes mateixes respostes.\n← En suport a la vaga de fam dels treballadors de Telefònica\nLa síndica de BCN critica a l’ajuntament que esborrés un mural que demanava la dimissió de Boi Ruiz →


festes majors, cosa de tots – Blackhold\nDurant segles i segles la gent ha sortit al carrer i la societat encara existeix, els edificis es mantenen en peu, i donem gràcies als CSOA per mantenir els que estan deshabitats i donar-los una altra utilitat a favor dels habitants de les poblacions, barris i ciutats. Ens estan intentant criminalitzar amb les seves mentides i amb les seves il·lusions de país de les meravelles.\nJa n’hi ha prou, no deixem que les pròximes Mercè segueixin degradant-se com ho estan fent aquestes últimes, mobilitzem-nos com l’acte que es farà el dia del pregó, a catalunya en català i els actes al carrer!\nProus mentides de l’ajuntament i dels òrgans que organitzen els actes, les festes majors per el poble\nEstic força d’acord amb tot el que exposes.El motiu de la resposta es que hi ha un però en l’ús históric del carrer.\nEn el Sapiens d’octubre de 2006, num. 48, hi ha un article sobre la Barcelona del s. XIII. Deixo un paràgraf en concret, tot de sencer:\n‘Barcela ja es una ciutat urbana, i aquest cartacter es percep en la imposicio de noves formes de vida i de convivencia, i fins i tot es pensa en la imatge de la ciutat. “Que ningu no gosi pintar, ni escriure a les tapies o parets dels carrers o camins, i que tot el que tingui les pintades en les seves parets o tapies les faci treure”, advertia una ordenança del 1302. Tambe es prohibeix fer gaire xivarri a la nit: “De nits cantar ni cridar o fer cridar dins de la dita ciutat, a la porta o prop de la porta de l’habitacio o posada d’algun o d’alguna dona paraules difamatories o de vituperis”. “Les fembres publiques”, les prostitutes, son marginades de la societat, pero no es prohibeix la seva activitat perque es consideren necessaries. No wa dina al 1334 que Barcelona comença aprohibir la seva presencia a la nit. Tot i disposar d’una ordenança civica prou completa, el carrer continua essent l’escenari dels castigs corporals i les execucions.”\nDespres d’aquesta parrafada, em venen al cap dues conwsideracions i una reflexio. Comença per les consideracions.\nLa primera es que els politics del S. XXI actuen igual com els del s. XIII.\nLa segona, que crec que seria millor una pena, multa o garjola, del s. XXI que una pena del s. XIII.\nLa reflexio. Em diras que el que exposo es del s. XIII. Aixi doncs fare un breu recorregut, potser tendencios de forma involuntaria, dels 3 ultims segles. Repressio derivada del Decret de Nova Planta, bombardejos periodics a Barna des de Montjuic al s. XIX, anarquisme i reaccio en el canvi dels s. XIX i XX, Setmana Santa del 1906, dictadura de Primo de Rivera, dictadura de Franco. Creus que durant aquests periodes la gent podia sortir tranquilament al carrer?\nLa gent hauria de recordar la historia per saber on es. Es cert que vivim en una societat injusta i dictadora i que encara s’ha de recorrer cami. Pero parlar de lo be que avans viviem es usar la demagogia usant les tesis del romanticisme i oblidar que en algo avancem.\nSuposo que ara em tota el judici talibà\nJoder si tens raó! Les Festes Majors estan pensades pel disfrutament general del poble al carrer amb motius populars, no per fer macroconcerts de merda en indrets apartats ni per censurar la diversió popular. Es per això que les Festes de la Mercé, (ni cap festa de Barcelona) mereixen el calificatiu de festa major.\nFa temps que ho penso: aquests de ciutat no tenen ni idea de que és una festa major. I les autoritats i ajuntaments en són, en bona part culpables. I bé, en alguns indrets el desinterés general pels actes de cultura popular. Fruit dels intercanvis de cultures al llarg dels anys. I no ens dèixen ni disfrutar en pau els dies de Festa Major! Així, com hem de mantenir i formar una cultura popular? Aix!\nAh, el Fòrum l’hauríem de cremar algun dia.\nAvui estic alterada.\nCrec que he arribat aquí pq ets diable. Jo tb :P.


2006, EL MUSEU DE GUIMERÀ – GUIMERÀ / històries\n2006, EL MUSEU DE GUIMERÀ\n2 juny 2016 1 agost 2015 per admin\nTot son opinions.. però segurament el Museu de Guimerà es un dels llocs de més interès cultural per a una persona que ve a visitar el poble. Aquest escrit però més que als visitants, o potencials visitants forasters del museu, va per a les moltes persones que valoren que a Guimerà i a la vall del Corb hi hagi un equipament cultural com aquest.\nEs aquesta una bona ocasió per compartir informació poc coneguda respecte a aquest petit tresor, deixeu-m’ho dir així, que tenim els guimeranencs. Aprofitaré la ben entesa no només per explicar-vos curiositats, sinó també per agrair i reconèixer a aquelles persones o institucions que van contribuir a que el Museu de Guimerà fos una realitat.\nNo se si sabeu que la idea del projecte fou del Miquel Bofarull, que tampoc se si sabeu que es un gran aficionat a la arqueologia. Va fer la proposta el diumenge 8 d’agost de 2004 a la cloenda del Xè Mercat Medieval de Guimerà, després del fantàstic castell de focs amb la “Conquesta del Paradís” de Vangelis de fons, prenent unes cerveses al “Cau”. Estàvem de tertúlia a la fresca i molt a gust doncs havíem venut en els dos dies de mercat mes de 300 exemplars del primer llibre que publicava la associació, “Guimerà i el Mercat Medieval”. La proposta boja del Miquel va ser acollida com un repte difícil però que podia ser molt il·lusionant. Només calia trobar un edifici, autorització per poder-hi exposar totes les troballes arqueològiques de Guimerà emmagatzemades a les escoles i al dipòsit del Museu de Tàrrega, i.. es clar, diners per fer-lo.\nEs de justícia dir que res no hagués estat possible sense la predisposició de l’equip de govern de l’ajuntament encapçalat per la Magda Monyart i amb la contribució determinant del que llavors era tinent d’alcalde i a la vegada membre de l’associació, el Joan Rosich. Aquell equip municipal va acceptar la proposta de cedir-nos el local de l’antic ajuntament a la Plaça Major i es va comprometre a fer-nos costat en la cerca de fons per la execució del projecte. Encara que pot ser us sorprengui, així fou. No es gens habitual que l’alcalde, en aquest cas alcaldessa, i l’equip de regidors d’un poble petit com Guimerà s’impliqui d’aquesta manera en un projecte “cultural”. En hem d’estar molt agraïts i ells molt orgullosos..\nLa cerca de fons va esser complexa i en la seva darrera fase, -el rebre’ls-, va ser molt difícil. Tot va començar quan vam decidir preparar el projecte i presentar-lo el 13 de juny de 2005 a la Fundació de La Caixa dins del programa d’ajuts per equipaments socioculturals. El 3 de novembre de 2005 se’ns van concedir 30.000€ i teníem un any de termini per executar el projecte. Ens vam posar immediatament en marxa a la recerca d’ajuts i l’ajuntament va aconseguir 20.000€ del programa del Pla únic d’obres i serveis de la Generalitat a la vegada que nosaltres gestionàvem el compromís de 15.000€ del Institut d’estudis Ilerdencs i uns altres 12.000€ de la Diputació de Lleida.\nCom us he dit abans, teníem fins a final de 2006 per executar el projecte, però no va ser fins la primera setmana de juny de 2006 que no vam tenir el permís de l’ajuntament per poder començar les obres. Des del mes de gener havíem estat preparant el projecte d’obra civil amb l’arquitecte municipal..\nVolíem inaugurar el Museu pel Mercat Medieval. El divendres 11 d’agost era el dia “D”. Semblava una fita inversemblant doncs teníem només dos mesos per executar la obra i tan sols els 30.000€ de la Fundació La Caixa. Ens calien 50.000€ (50% del pressupost estimat total) per engegar i poder aguantar la situació fins quan arribessin els fons de la Generalitat, de la Diputació i del IEI. Vam valorar la situació i vam decidir tirar endavant. Contàvem amb els fons de l’associació però addicionalment vam haver de sol·licitar un crèdit de 20.000€ a La Caixa avalat personalment pel Joan Rosich i per jo mateix.\nEl decurs de les obres va ésser un treball d’espectacular eficàcia dels industrials que van participar en el projecte sota la coordinació del Joan Rosich a peu de canó i jo mateix via remota pel que feia a plànols, instal·lacions, dissenys i qüestions tècniques.\nSi la execució de les obres va ésser espectacular, no va ser menys espectacular el trasllat de les peces del dipòsit de les escoles al museu. Destacar aquí la feina dels germans Bofarull, el Miquel i el Quico, que en una exhibició de talent i destresa van moure i desplaçar les pesants peces de pedra com si fossin de cartró-pedra fins col·locar-les cadascuna d’elles al seu lloc. No puc deixar d’agrair la generositat dels germans Bofarull per la gran quantitat d’hores i recursos que des del primer dia han dedicat al museu sense obtenir-ne res a canvi mes que la seva satisfacció personal.\nLa vigília del dia “D”, el dijous 10 d’agost, a les 3:00h de la matinada acabàvem de col·locar els darrers plafons explicatius i tot quedava a punt per la inauguració del divendres dia 11 d’agost de 2006. El museu tenia per aquella data els equipaments estructurals i audiovisuals per poder fer la sessió de inauguració d’una manera molt digna.\nEl cost total de les obres, adequacions de les sales i materials va ser de 100.478€. Les aportacions a aquest cost, com us he anticipat parcialment, van ser: Fundació La Caixa 30.000€, Ajuntament Guimerà 20.000€, Diputació de Lleida 12.000€, Institut Estudis Ilerdencs 15.000€ i Associació Guimera.info 23.478€.\nNo va ser gens fàcil el rebre totes les quantitats esmentades doncs hi havia acords “de paraula” tant amb la Diputació i IEI com amb l’Ajuntament de Guimerà i es va donar el fet de que el 27 de maig de 2007 el resultat de les eleccions municipals i també a la Diputació ens va deixar sense els interlocutors que ens havien compromès l’ajut. Les sol·licituds estaven en tràmit però cap d’elles estava encara autoritzada pel transferiment dels fons. Afortunadament i després de moltes reunions, de refer part de la documentació aportada i de patir força vam aconseguir el suport dels nous responsables de les institucions esmentades i encara que amb molt retard vam obtenir els diners.\nEl nostre agraïment a l’ Angel Boleda, mecenes de tantes coses que s’han fet a Guimerà, pot ser poc conegudes per la discreció en que fa les seves actuacions, que també ha contribuït en equipaments i en publicacions del museu. Algun dia Guimerà li hauria d’agrair formalment tota la seva generositat cap al poble.\nMes coses,.. Com sabeu al Museu de Guimerà se’l coneix també com “La Cort del Batlle” com a tribut al edifici que l’allotja. La proposta de anomenar-lo així va ser del Miquel Angel Farré Targa. En aquell moment pensàvem que no el podríem anomenar Museu de Guimerà i aquest nom podria servir-nos com alternativa. Avui el Museu de Guimerà figura a llista de museus que publica la Generalitat de Catalunya.\nNo se si sabeu també que .. Hem d’agrair al grup italià Angelini propietari de Pastilles Juanola el seu patrocini del 100% de la posta en marxa de l’ascensor del museu el maig de 2007. Va caler fer el projecte nou i refer part de les instal·lacions. A partir d’aquesta data ja poden accedir persones amb discapacitat a les tres plantes del edifici.\nUna altra actuació important al Museu de Guimerà va ser el novembre de 2008 amb la restauració de dos de les peces més emblemàtiques: la figura jacent i la clau de volta. La intervenció va costar uns 6.000€ i es va fer amb el suport de la Generalitat que va assumir el 50% del cost i l’altre 50% el vam compartir a parts iguals l’ajuntament i l’associació Guimera.info.\nLes darreres intervencions importants al museu han estat la incorporació de les peces procedents de les excavacions de 2008 i posteriorment les làpides mortuòries l’any 2011. Ambdues intervencions s’han fet sota la autorització de la Generalitat de Catalunya però el cost de les intervencions (uns 8.000€) s’ha fet a parts iguals entre l’ajuntament de Guimerà i l’associació Guimera.info.\nLa tardor de 2012 s’incorpora al Museu la talla romànica del segle XII de 70cm d’alt i amb restes de policromia original. Es una peça de gran valor artístic donació de la família Farré-Barberà (Cal Mitger) a qui hem d’agrair la seva generositat i al Josep Farre Prats el haver fet les gestions que ho han fet possible.\nUna altra dada molt important, un “milestone” que diuen els anglosaxons, pel que fa al Museu fou aconseguir els recursos per la seva apertura tots els caps de setmana i festius. Aquesta fita no la vam poder assolir fins l’any 2011.\nCom gaire bé tots els museus, el Museu de Guimerà es deficitari. El Museu de Guimerà no rep cap mena d’ajut institucional (excepte el cost de l’aigua i de la electricitat assolit per part de l’ajuntament) i es l’associació Guimera.info qui es fa càrrec cada any de la despesa de manteniment de les instal·lacions i de tenir-lo obert al públic que ronda els 5.000€.\nAquesta es la història de la història del Museu de Guimerà que avui us he escrit i que a ben segur us ha assabentat d’alguna cosa que no sabíeu i que pot ser faci que et sentis una mica mes orgullós del nostre museu.\n44-45, LA VIA ROMANA\n1 comentari a “2006, EL MUSEU DE GUIMERÀ”\n4 agost 2015 a les 11:41\nInformació, dades aclaridores, feina ben feta i orgull.\nD’això se’n diu: “parlar clar i català”


Amb motiu del Dia del Llibre Valencià 2021, la Biblioteca Històrica organitza una jornada de reconeixement de la figura de Carmelina Sánchez-Cutillas. Entre les activitats programades es realitzarà una lectura continuada de la seua obra ‘Matèria de Bretanya’. També es podrà visitar l’exposició itinerant ‘Carmelina Sánchez-Cutillas: Des de les fronteres del silenci’, organitzada per l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, i contemplar les peces que conformen l’«Univers Carmelina», una petita mostra d’obres de fons antic de la Biblioteca Històrica.\nEl 20 de novembre de 1490, la primera edició de Tirant lo Blanc, l’obra del valencià Joanot Martorell, eixia de la impremta de Nicolau Spindeler. La Biblioteca Històrica de la Universitat de València conserva un dels tres únics exemplars coneguts d’aquesta obra, tan rellevant en la literatura i cultura valencianes que, l’any 2000, la Generalitat instituïa aquesta data com el Dia del Llibre Valencià.\nAl llarg de la jornada, més de cent participants llegiran fragments de la seua cèlebre obra, ‘Matèria de Bretanya’. En el llibre, mereixedor del Premi Andròmina en 1975, l’autora recull, amb atractiva i acurada prosa poètica, els seus records d’infantesa a Altea, poc abans de la Guerra Civil.\nL’Acadèmia Valenciana de la Llengua ha col·laborat en aquesta activitat amb la cessió de l’exposició itinerant ‘Carmelina Sánchez-Cutillas: Des de les fronteres del silenci’, que durant l’Any Carmelina ha visitat diferents localitats. La mostra podrà ser visitada durant tot el dia.\nA més, la Biblioteca Històrica ha buscat accentuar una faceta de l’autora prou desconeguda, però igualment distingida: la seua passió per la història i la literatura medieval valencianes. Per a les seues investigacions sobre personatges històrics com Jaume I el Conqueridor, Pere el Cerimoniós o sant Vicent Ferrer, l’escriptora de ben segur s’envoltaria d’obres que conformen un particular «Univers Carmelina». La Biblioteca Històrica exposarà una selecció del seu fons d’aquestes obres originals, les quals també es poden trobar digitalitzades, per facilitar-ne la conservació i consulta, a la biblioteca digital SOMNI (http://somni.uv.es).\nTotes les activitats seran d’accés lliure i gratuït i tindran lloc, el pròxim 17 de novembre de 2021 a la sala Duc de Calàbria de la Biblioteca Històrica (Centre Cultural La Nau), des de les 10.30 fins a les 20.00 h. Durant la jornada, es podrà gaudir d’algunes peces musicals interpretades pels membres de l’Orquestra de la Universitat de València.\nLa Universitat de València homenatja Carmelina Sánchez-Cutillas


Terra.org, el portal de l'ecologia pràctica\nTerra.org és un espai web creat el 2002, com a resultat d'un patrocini puntual de Terra Networks que va suposar un intercanvi de dominis entre ambdues entitats. Aquest ajut va permetre dissenyar i elaborar els primers continguts del portal (prop de 500 pàgines d'informació a finals del 2003) per respondre a les inquietuds sobre qüestions d'ecologia per a públic no especialitzat i en llengua castellana.\n8.000 km pedalant amb Rotor pels carrers de Barcelona (2004-2005)\nLa suma dels quilòmetres recorreguts amb Rotor en un any, entre el Dia de la Terra del 2004 i del 2005 pels carrers de Barcelona van passar de 8.000 km . És evident que aquesta no ha estat una prova per posar límits del kit de pedalar Rotor. Aquesta ha estat una prova a l'estil del "canvi tranquil"; de comprovar la satisfacció per una marxa més saludable pels que han convertit la bicicleta en el seu mitjà de transport quotidià.\nEl sistema de pedaleig ROTOR va ser concebut per al món de la competició, donat que afegia una cosa inèdita en el segle de vida de la bicicleta: més eficiència i més harmonia, per tant, més salut. Malgrat això, la competició representa només un petit porcentatge de la producció mundial de bicicletes. El vertader escamot ciclista es troba a les ciutats, on s’utilitza com a mitjà de transport.\nRotor, el pedaleig sense punt mort, baixa a l'asfalt urbà (2004-2005)\nLa Fundació Terra s’ha distingit per ser pionera en aplicar tecnologies per reduïr el consum energètic i que es basin en l’energia solar. En la seva trajectòria difonent el medi ambient destaca la creació del portal d’ecologia pràctica que recull més de mil pàgines sobre informació ambiental per promoure comportaments ecològics quotidians.\nECOCASA, una experiència d'auditories ambientals casolanes (2004-2005)\nSi no perdem la perspectiva de les coses, veurem que l'habitatge no és tan sols la problemàtica que avui dia l'envolta. Casa nostra és part important de l'espai vital en el que ens movem i en el que realitzem accions quotidianes decisives.


El Refugi de Cuberes - Taste The Altitude\n16/02/2021 | Oci\nSituat a 1.480 m, al bell mig del bosc i dins la Reserva de Boumort, el Refugi de muntanya de Cuberes —o Casa Miró, com apareix en alguns antics mapes— és fruit d’un projecte familiar. L’Anna i en Gabi, la Jana, el Guillem i la Nina omplen de vida aquest emplaçament, que han convertit en tan acollidor i confortable que un s’hi pot sentir com a casa. Visitar-lo i fer-hi una estada convida a descobrir una zona força desconeguda, desconnectar, gaudir del silenci, de caminades per senders salvatges i solitaris, observar de ben a prop animals com ara els cérvols i els voltors, i quedar meravellats amb el cel.\nL’únic refugi guardat a la Reserva Natural de Boumort\nL’any 1998, l’Anna i en Gabi van deixar l’estrès de la ciutat buscant una manera diferent de viure, prop de la natura. Les circumstàncies els van dur prop del poble de Cuberes, al terme municipal del Baix Pallars, al Pallars Sobirà, on van trobar una antiga casa forestal per reformar. El seu somni era transformar-la, i amb esforç van aconseguir donar llum a un nou espai i, alhora, un nou projecte de família: el Refugi de Cuberes, l’única casa guardada on es pot menjar i passar la nit dins de la Reserva Natural de Boumort.\nHi viuen amb els seus tres fills, la Jana, el Guillem i la Nina, i combinen les seves grans aficions i la feina —en Gabriel o Gabi és amant de la natura, la fotografia, l’astronomia, la nàutica i la cuina, i l’Anna és professora a la UEC— amb la gestió de l’establiment. Les seves prioritats són la família i, és clar, l’acollida dels hostes al refugi: “per a nosaltres és molt important que la gent s’hi senti a gust, a casa, i que gaudeixi d’un tracte familiar i agradable durant l’estada. Que tingui ganes de tornar!”.\nUn entorn per descobrir\nEl Refugi de Cuberes està emplaçat a la Reserva Natural de Boumort, un massís calcari prepirinenc, amb boscos i extensos prats alpins, que ofereixen una combinació verge de sorprenent bellesa. Als entorns es pot gaudir dels senders que s’endinsen en el bosc i caminar-hi, i, en silenci i parant atenció, es pot escoltar com és la vida dels animals que hi habiten.\nS’hi accedeix fàcilment amb 4×4 o amb un cotxe una mica alt des del Pallars Sobirà (mitjançant els 18 km de camí forestal —una hora, aproximadament, de viatge— que s’agafa entre la Pobla de Segur i Gerri de la Sal), o bé des de l’Alt Urgell (en aquest cas, la pista forestal que hi arriba té uns 11 km —30 minuts, aproximadament, de trajecte—i surt de prop de Taús). En ambdós casos el camí convida a gaudir-ne, per començar a deixar enrere l’estrès i reconnectar amb la natura.\nEl Refugi de Cuberes s’emplaça a la Reserva Natural de Boumort, un massís calcari prepirinenc, amb boscos i extensos prats alpins, que ofereixen una combinació verge de sorprenent bellesa.\nUn ambient càlid i acollidor\nL’Anna i en Gabi ofereixen un ampli ventall de serveis per fer que l’estada al refugi sigui agradable i profitosa, amb instal·lacions molt acollidores. A la planta baixa de la casa hi ha un ampli menjador amb terra de fusta amb sofàs, llar de foc i calefacció, una zona de jocs de taula, prestatgeries amb llibres i revistes per als adults i els nens, dos banys compartits totalment equipats… És en aquesta planta on se serveixen els àpats i on hi ha disponible el servei de bar.\nA la primera planta hi ha sis habitacions independents de 3 a 12 llits, amb un total de 42 places. Totes compten amb matalassos, mantes i coixins amb funda, calefacció central i terra de fusta, i hi ha una sala amb llar de foc i calefacció amb sofàs per llegir o fer petar la xerrada, a més de dos banys compartits.\nLa zona del voltant del refugi és molt tranquil·la —els més petits hi poden jugar, anar en bicicleta… Hi ha una bassa amb aigua que baixa de la muntanya on els més valents es poden banyar, una taula per fer-hi un pícnic, llegir, escriure… i unes hamaques on desconnectar de debò.\nPel que fa als àpats, s’ofereix una cuina tradicional, amb menjar casolà i abundant, a base de productes de la zona i de temporada: les famoses “botifarres” de la comarca i la “carn del Pirineu”, estofats, fricandó, escudella pallaresa, girella, amanides de l’hort… És possible menjar-hi un menú de muntanya per dinar o sopar, esmorzars de forquilla, menús vegetarians —sempre que es demanin a l’hora de fer la reserva—, pícnic per emportar si es vol fer una excursió d’un dia… Amb aquesta cuina, recuperen les receptes de les seves padrines i mares, el temps de cocció… i hi afegeixen tocs originals, fet que dona valor als productors de les comarques properes del Pallars i l’Alt Urgell.\nL’Anna i en Gabi fan que l’estada al refugi sigui més que agradable i profitosa. La cuina recupera les receptes de les padrines i mares, amb tocs originals i donant valor als productors del Pallars i l’Alt Urgell.\nUn mirador ideal de la natura\nEl Refugi de Cuberes està situat en un petit prat envoltat de boscos i muntanyes, i és un mirador ideal per observar la fauna autòctona i gaudir de les espècies nidificants. Per exemple, des de mitjan setembre fins a finals d’octubre s’hi pot sentir la brama del cérvol —el ritual d’acoblament—, amb les muntanyes que en fan d’altaveu. L’Anna i en Gabi són els assessors perfectes per preparar les diverses activitats que es poden fer a la natura: des d’omplir la cistella de rovellons, a pocs metres del refugi quan n’és l’època, a la tardor, fins a fer excursions i travesses innumerables per les rutes de senderisme properes, sortides amb 4×4, BTT, fotografia, astronomia…\nA més, pertanyen a Boumort Indòmit Ecoturisme, una cooperativa que aposta, des de l’economia social, per un projecte ecoturístic que fomenta la conservació de la biodiversitat i el patrimoni cultural de Boumort.\nParlem amb els seus responsables per conèixer-ne l’essència.\nDes de quan gestioneu el Refugi de Cuberes i com va sorgir, la iniciativa? Com en definiríeu, l’ànima?\nEl Refugi de Cuberes som nosaltres, el Gabi, l’Anna, la Jana, el Guillem i la Nina; aquesta és l’ànima real de la casa. El refugi no existia, abans. Era una casa forestal gairebé en runes, i va ser la nostra il·lusió, empenta, i fins i tot innocència juvenil, el que va fer que invertíssim tot el que teníem per convertir la Casa Miró en el Refugi de Cuberes, el qual hem convertit en el nostre projecte de vida i família. Iniciatives personals com aquestes només s’aconsegueixen si s’hi creu, i nosaltres vam creure en Cuberes, i vam creure que era possible tornar a donar vida a la casa i la zona. Vam marxar de Barcelona un dia, i al següent vivíem al lloc que acabaria essent casa nostra, ara ja fa més de 20 anys. Al Refugi de Cuberes hi han nascut i s’hi han fet grans els nostres tres fills, i al refugi hi ha els millors records de la nostra vida familiar.\n“El Refugi de Cuberes som nosaltres, el Gabi, l’Anna, la Jana, el Guillem i la Nina; aquesta és l’ànima real de la casa, que hem convertit en el nostre projecte de vida i família.”\nCom us definiu, com a responsables del projecte?\nCuberes no és un projecte fàcil: estem lluny de tot, els accessos són complicats, també ho és el funcionament de la casa (llum, aigua, manteniment…). Totes les instal·lacions les hem fet nosaltres, així que podem dir que ens sentim els responsables màxims del seu funcionament i continuïtat. Aquí no hi ha vingut cap professional a treballar; amics i família ens han ajudat a picar pedra, a aixecar parets, a posar el parquet, a pintar, a canviar finestres, a fer instal·lacions d’aigua, de llum, de clavegueram… Vam aprendre a fer de paletes, fusters, electricistes… i el que calgués a marxes forçades! Van ser temps molt divertits i durs, alhora. Encara recordem amb un gran somriure a la cara com vam al·lucinar després de tirar totes les parets divisòries del primer pis i veure l’amplitud de l’estança, com trèiem i trèiem carretons de runa, com cada cop fèiem millor el morter o com el guix ens quedava més llis, com vam aprendre a rejuntar pedra, com vam tornar a fer els revoltons dels sostres o el dia que vam instal·lar les plaques solars! Sí, som els responsables del projecte perquè aquest projecte som nosaltres!\nQuè us va motivar a canviar la vostra manera de viure i a traslladar-vos a aquest entorn?\nAbans vivíem a Barcelona; ens vam conèixer estudiant art a la Llotja. Vam trobar feina al refugi d’Amitges, al Parc Nacional d’Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, i va ser llavors quan vam veure que volíem quedar-nos a viure a la muntanya i buscar el nostre espai. I Cuberes va ser la nostra oportunitat.\nCom us vau plantejar la reforma de l’antiga casa forestal? Amb quins criteris vau reconstruir-la?\nTeníem l’experiència d’haver treballat en un refugi durant sis anys, i teníem clar quines eren les necessitats i la millor distribució per poder donar un bon servei. A més, tot ho vam plantejar amb molt d’amor, i és que en aquesta casa hi fèiem també el nostre niu! Ara, amb el temps, ens plantegem que seria bo fer algun canvi referent al nombre de persones per habitació o al fet de compartir els lavabos. Casa nostra és un refugi, però pel tipus de clientela que tenim i el servei que donem —més proper—, podríem dir que és un refugi amb glamur, com es diu ara… Un petit hotelet de muntanya!\n“Casa nostra és un refugi, però pel tipus de clientela que tenim i el servei proper que donem, podríem dir que és un refugi amb glamur, un petit hotelet de muntanya!”\nQuins canvis ha implicat en la vostra vida residir a Cuberes, en tots els àmbits? Com va viure aquest canvi, el vostre cercle familiar i d’amistats?\nVenir a viure a Cuberes és la millor decisió que hem pres, i ha marcat la nostra trajectòria de vida. Tenim tres fills fantàstics, hem tingut temps per dedicar-los i hem fet molta vida familiar. Tenen uns valors molt autèntics, saben ben bé què volen i tenen un gran poder de decisió. Són molt responsables i donen molt valor a tot el que tenen, perquè saben el que costa aconseguir-ho. En l’àmbit familiar i d’amistats, molts cops ens hem enyorat —i més quan vam començar a tenir fills— i ens enyorem, però alhora tot això fa que donem molta més importància als moments en què estem junts; és per això que les trobades que fem són molt més intenses, aprofitant cada segon. Els nostres nebots esperen amb moltes ganes els dies que passem junts a Cuberes: tenen el bosc ple de cabanes i per uns dies es tornen tots nens i nenes salvatges. És una passada, veure’ls!\nAmb referència a allò laboral, sempre hem prioritzat buscar feines compatibles amb Cuberes, ja que econòmicament no és factible poder viure només del refugi. Durant molts anys, per exemple, en Gabi —explica l’Anna— ha portat una màquina llevaneu. És gairebé impossible que hi hagi temporades d’hivern a Cuberes, i jo ho combino fent de professora en una aula amb joves que no segueixen el recorregut habitual del sistema marcat per Educació; els donem una nova oportunitat per encarrilar la seva vida. És una feina molt emocional i intensa; cada dia és una aventura entrar a l’aula, aconseguir que facin un canvi de xip i ajudar-los a trobar el camí que els faci feliços.\nPerò a més de tot això, ara, com a emprenedors que som, tenim dos projectes més en marxa: Boumort Indòmit, on oferim experiències de natura úniques al Boumort, i el treball en una petita fàbrica de producció de pèl·let, per tal d’aprofitar els excedents forestals de la zona.\nQuins són, segons el vostre parer, els pros i contres de viure en aquest marc, a 1.480 m d’altura? Quines dificultats heu hagut de superar, en aquest sentit?\nSempre ho explico, però és ben cert: a Cuberes vam descobrir el dia i la nit. Què fas, en ple hivern, a les sis de la tarda? És negra nit! A Barcelona sempre hi havia i hi ha activitat, sempre hi ha llum, les hores de sol i lluna no importen, sempre hi ha soroll… Aquí has d’aprendre a conviure al 100 % amb la natura i has de ser molt previsor. Neveres plenes, conserves i congelador…, som com formiguetes! A l’estiu ens preparem per a èpoques més fredes fent llenya i revisant les instal·lacions d’aigua per evitar que es gelin, i el cotxe, un 4×4, sempre està preparat amb gasoil, amb una perpalina dins per si cau una pedra a la pista, i una destral per si el que ha caigut és un arbre… Però viure a muntanya compensa: el silenci, el temps, una visió immensa, els cels estrellats i, és clar, la feina que ens agrada. La vida, aquí, és llibertat; som nosaltres i la natura. No hi ha nit que no sortim a dir bona nit a la nit; sortir-hi sota un cel amb milions d’estels és espectacular!\nCom a emprenedors, tenen dos projectes més en marxa: Boumort Indòmit, on ofereixen experiències de natura úniques al Boumort, i el treball en una petita fàbrica de producció de pèl·let, per aprofitar els excedents forestals de la zona.\nResidiu al refugi durant tot l’any o només durant els mesos en què està obert?\nHi vivim gran part de l’any, però també és cert que quan els nens van començar a anar a l’escola vam haver de buscar una alternativa. Ara ens “repartim”, i part de l’any som a Peramea, un petit i preciós poble pallarès a gairebé 1.000 metres d’altura i on, encara que la vida és més fàcil, no deixa de ser un repte viure-hi (carreteres en mal estat, cobertura telefònica i Internet justetes…).\nVosaltres heu construït un projecte familiar, a més de donar vida al refugi. Què ha suposat, per als vostres fills, viure-hi? Com compagineu, per exemple, l’escolarització amb el dia a dia de la gestió de la casa? Com viuen, ells, el contacte tan estret amb la natura?\nEls nostres fills estan encantats amb Cuberes, els hem transmès aquesta passió i per ells és casa seva. Es coneixen bé el territori i sempre s’han adaptat bé a la feina del refugi i a compartir l’espai. Han trobat els seus moments per estudiar, desconnectar i per relacionar-se. Han conegut gent diversa al refugi i han après moltes coses lligades a la vida en una casa al mig de la muntanya. Quan començaven l’època d’escola ens establíem a Peramea, i pujàvem els caps de setmana i algun dia entre setmana. Ara només és amb nosaltres la Nina, perquè la Jana i el Guillem, amb 16 anys, van marxar a Barcelona a estudiar el que els agradava. Tots dos són prou responsables i confiem en ells… Ja han començat a volar! Els primers anys van viure amb les àvies, una oportunitat magnífica per establir uns vincles especials i enriquidors. Pugen sovint al Pallars i en les èpoques festives ens donen un cop de mà al refugi i ho combinen amb altres feines per tal d’ajudar-nos econòmicament a pagar els estudis.\nCom és un dia de la vostra vida en cada estació de l’any?\nQuan hi ha gent hem d’estar molt organitzats per fer la feina. Els esmorzars normalment són de 7 a 9 h i després ja comença la neteja del refugi ‒les habitacions, els lavabos, les sales comunitàries… Cal regar les flors, si fa sol aprofitem per fer rentadores (per les plaques solars només en fem quan fa bon temps) i després ja comencem a planificar i avançar els dinars i els sopars. Deixem els menús el màxim d’enllestits per acabar-los abans de l’hora de servir. Ens queda temps per banyar-nos, caminar, fer llenya, fer foc, llegir, prendre el sol, sortir a la primavera a la recerca de les banyes de cérvol i bolets a la tardor… Cada època té les seves peculiaritats. Hi ha dies en què estem sols, i els aprofitem per endreçar, fer alguna reparació, descobrir el territori, escriure, pensar en nous projectes… No tenim cobertura de mòbil i fins fa poc no teníem Internet, que ara ens arriba via satèl·lit. Tampoc tenim televisió i la ràdio és la nostra companya diària.\n“A Cuberes hi hem descobert el dia i la nit. La vida, aquí, és llibertat; som nosaltres i la natura.”\nCom us relacioneu, amb l’entorn, i quina importància té, la natura, a les vostres vides?\nEns hi relacionem amb respecte i agraïment. És una sort viure aquí, aprofitar els fruits que ens dona la natura, netejar el bosc fent llenya… Aquest bosc cada dia és diferent i és una passada veure com canvia el paisatge amb les estacions, igual que ho fa la fauna, ja que vas veient els canvis per les seves reaccions. Però cal ser conscients d’on som i no confiar-nos: el temps, per exemple, pot canviar en hores, i viure a la muntanya, igual que anar-hi i gaudir-ne, suposa estar preparats. Estem lluny d’un hospital i hem de vigilar.\nI amb la resta d’habitants de la zona, quina relació hi teniu?\nEl poble més proper és Taús. De fet, quan buscàvem casa per viure-hi en les èpoques més fredes i per estar més a prop d’una escola, ens vam plantejar anar-hi, però en aquella època la carretera no estava asfaltada i, com que també està molt lluny de tot, finalment ens vam decidir per Peramea. La gent de Taús són els nostres veïns més propers, i per tant hi tenim relació. A Taús, com en molts dels pobles d’aquesta zona, abans hi vivia molta gent, mentre que ara no arriben a deu persones. Però a l’estiu totes les cases estan plenes i hi ha una agenda d’activitats bestial (som molt actius, i potser també hauria estat un bon lloc per anar-hi a viure!). Ara hi ha una família que ha optat per viure-hi i tenir-hi el negoci. Fan carn ecològica de vedella —nosaltres els la comprem— i tenen dos fills que porten cada dia a l’escola. Creiem que hem de donar suport a aquesta gent, perquè és vital cuidar les persones que fan passos tan importants per no deixar morir el territori. Nosaltres ja tenim els fills grans, i ens hauria encantat que l’Administració ens mimés una mica més.\n“És vital cuidar les persones que fan passos tan importants per no deixar morir el territori com traslladar-se a viure aquí o iniciar-hi un negoci.”\nCom us descobreixen, els vostres hostes? Des del refugi els proposeu conèixer l’entorn, sovint força desconegut. Què sorprèn més de la zona a qui us visita?\nEl boca-orella és la millor propaganda. Quan algú et recomana un lloc és perquè hi ha estat bé, i així és com ha anat. Tenim clients, que ja són amics, que fa anys i anys que venen. Estem molt agraïts, i és que cada cop ens coneix més gent i tothom és gent molt i molt maca, respectuosa amb l’entorn i que posa en valor la nostra feina. Bona gent!\nCada època de l’any marca una mica el tipus de clientela: a l’estiu ve molta família a passar uns dies, com si fos una casa rural. Algunes famílies s’han conegut al refugi i ara hi venen plegades: els pares, a desconnectar, i els fills, a jugar i jugar…; i alguns d’aquests fills ja venen amb les seves parelles… Com passa el temps! A la tardor ve més gent interessada a escoltar la brama del cérvol i excursionistes, amb un perfil similar a la clientela de la primavera. I ara fa uns quants anys que el clima ens ha permès obrir per cap d’any: fem un bon sopar i el Gabi, vestit de frac, toca les campanades amb una olla i un cullerot… És molt divertit!\nAmb relació a la segona pregunta, qui ve se sorprèn sobretot per la tranquil·litat. Pots caminar i caminar i no trobar ningú. Es veuen molts cérvols i rapinyaires (el voltor comú, el voltor negre, el trencalòs i, segons l’època, l’aufrany). I és que aquí es desconnecta de debò!\nLa vostra prioritat és fer que els hostes se sentin com a casa, en un ambient càlid i acollidor. Cuideu especialment el menjar, amb productes de proximitat. Quina relació heu establert amb productors de la zona, amb relació als aliments que empreu per als àpats?\nVolem que tothom surti encantat del refugi, i fem tot el possible per aconseguir-ho. El menjar és molt important i tot el que oferim és de qualitat. Hem recuperat les receptes de les nostres àvies i mares, cuinant de manera tradicional els productes de la zona. Comprem tota la carn i embotits a productors de la zona, utilitzem verdures de l’hort i tenim vi de muntanya.\n“Cada cop ens coneix més gent i tothom és gent molt i molt maca, respectuosa amb l’entorn i que posa en valor la nostra feina.”\nFormeu part de la cooperativa Boumort Indòmit Ecoturisme. Com definiríeu la proposta i què us comporta, ser-hi presents?\nBoumort Indòmit Ecoturisme ofereix experiències ecoturístiques úniques i completes al Boumort, un paradís fora dels circuits habituals on encara regna l’esperit indòmit de la seva natura, patrimoni, cultura i gent. Cal Rossa, el Refugi de Cuberes i Salvatgines hem trobat en el cooperativisme la fórmula ideal per materialitzar el retorn al territori de la nostra activitat, en forma de petits projectes de conservació de la biodiversitat i del patrimoni cultural del Boumort. Les experiències ecoturístiques que s’ofereixen compten amb allotjaments amb identitat pròpia, el transport per tal de minimitzar l’impacte, un guia-ambientòleg amb un coneixement profund de la zona, que pretén fer entendre i estimar un territori autèntic i salvatge, i àpats amb productes de la terra, on es posa en valor la feina dels productors més propers i on es recuperen plats tradicionals de la gastronomia de muntanya amb tocs originals. És en aquesta última part on nosaltres hi tenim el nostre paper principal.\nAmb la cooperativa volem donar valor a la zona i apostar per l’emprenedoria, respectant, conscienciant i cohesionant el territori, la seva gestió i la preservació del patrimoni natural i etnogràfic. Apostem per un turisme responsable, en què també es persegueix donar l’oportunitat per establir-se a la zona i arrelar la població.\n“Boumort Indòmit Ecoturisme ofereix experiències ecoturístiques úniques i completes al Boumort, un paradís fora dels circuits habituals on encara regna l’esperit indòmit de la seva natura, patrimoni, cultura i gent.”\nConsidereu que amb les vostres iniciatives de descoberta de l’entorn i la posada en valor del territori defenseu un altre model de turisme més sostenible i respectuós amb l’entorn?\nTotalment! La gent que vingui a Boumort n’ha de marxar amb una sensació d’experiència brutal, i creiem que això s’aconsegueix deixant-se portar pels que hi vivim i coneixem el territori. La reserva de Boumort ha d’apostar per l’ecoturisme i fer compatible tots els interessos, sempre des del respecte i la sostenibilitat.\nCom projecteu el vostre futur? Com us l’imagineu, d’aquí a uns quants anys? I el dels vostres fills?\nEns imaginem a Cuberes, tot i que no fem plans a llarg termini. No ens fa por emprendre; ens fa més por que Cuberes deixés de ser Cuberes algun dia, perquè Cuberes és més que un refugi. Els nostres fills…, que volin, que facin el que els agradi; els donarem tot el suport que necessitin! Nosaltres un dia vam decidir venir a viure a Cuberes, aquesta va ser la nostra opció, i ara ells han de fer el mateix. Han de perseguir un somni i fer el que creguin per aconseguir-lo i ser feliços. No sé si ho tindran més fàcil o més difícil que nosaltres; és clar que els temps han canviat, però la seva vida la marcaran les seves decisions, i nosaltres els hem donat eines per saber triar bé. La Jana està estudiant tercer de direcció i interpretació de teatre a Londres, el Guillem es prepara per ser pilot d’helicòpter i la Nina va a l’institut i va “a tope” amb l’esquí. Estan contents, aprofitant les oportunitats i fent el que han triat!\n“La gent que vingui a Boumort n’ha de marxar amb una sensació d’experiència brutal, i creiem que això s’aconsegueix deixant-se portar pels que hi vivim i coneixem el territori.”\nI el futur de Cuberes i l’entorn? Creieu que hi haurà un canvi pel que fa a la vida en territoris com el vostre, fruit d’una voluntat d’una part de la societat de retornar a les arrels i al medi natural?\nConfiem que el futur de Cuberes serà cada cop millor, tot i que cal seguir treballant i preparant bons plans de futur pel territori, projectes pensats que es basin en l’ecoturisme i el respecte vers el medi i la gent. La societat està fent un canvi i hem de confiar en les persones, en les seves il·lusions i els projectes factibles.\nS’aposta per un turisme de proximitat, per evitar aglomeracions, per donar valor a idees petites però molt cuidades, on cada client, cada persona, se senti única. Segur que la situació farà que més gent faci el pas i decideixi fer un canvi de vida. Necessitem que els governs també es creguin de veritat que la vida rural és una alternativa real i s’inverteixi més en els territoris, amb coses bàsiques per poder viure amb dignitat, carreteres en bon estat, habitatge assequible i bona cobertura per poder fer teletreball i tirar endavant els projectes personals.\n42° 16′ 27″ N, 01° 08′ 12.27″ E\nTel.: 973 25 24 39 – 619 847 866\nEl refugi obre normalment des de Setmana Santa fins al novembre i, si la climatologia ho permet, també ho fa fora d’aquestes dates i per a grups, amb reserva prèvia. Cal fer sempre la reserva per telèfon o enviant un whatsapp.\nPersona de contacte: Gabriel Serra (Gabi)\nPer envoltar-se de natura al cor del Valle de Hecho. Veure història


L’Estació Espai Jove ofereix una trobada amb professionals del món de la comunicació i la publicitat - Ajuntament de Girona\nEl servei d’orientació de L’Estació Espai Jove oferirà demà, dijous 14 de novembre, a les 18 h, al Centre Cultural la Mercè, una trobada amb professionals del món de la comunicació i la publicitat. La sessió serà una oportunitat per aquells joves amb ganes de saber més sobre aquests dos àmbits i que, alhora, tindran l’oportunitat de poder crear vincles amb professionals del sector.\nL’activitat forma part del cicle “GR (Gran Recorregut)” i comptarà amb la participació de l’exdirector de Màrqueting del Patronat de Turisme Costa Brava i professor de la Facultat de Turisme de la Universitat de Girona (UdG), Jaume Marín; la consultora de comunicació i responsable de comunicació i relacions públiques de Frit Ravich, Paula Lasheras; el professor de creativitat, branding i direcció d’art de la UdG, director de màrqueting i innovació del Grup Terraza i director de Minimilks Lab, Jordi Reixach, i la periodista del programa “Tot es mou” de TV3, Ester Bertran. La sessió és oberta, gratuïta i no cal inscripció prèvia.\nL’Estació Espai Jove ha esdevingut en els darrers anys l’espai de referència de la ciutat per donar eines a la gent jove per afrontar amb garanties aquells moments en què han de prendre decisions per al seu futur. S’hi ofereixen orientacions relacionades amb temes formatius, laborals, de mobilitat internacional i culturals. És la resposta i el primer pas perquè els joves comencin a trobar el seu propi camí de manera segura, confiada i autònoma.\nL’Estació atén més de 3.000 joves, els quals 1.372 per temes formatius. Per aquest motiu, es van començar a organitzar les activitats del cicle “GR (Gran Recorregut)”, que es fan en format de taules rodones que tenen com a objectiu que professionals consolidats d’un determinat sector es trobin amb estudiants i futurs professionals.\nAmb una intenció afavoridora pels joves, “GR (Gran Recorregut)” vol donar resposta a tots els dubtes que poden tenir les persones interessades a dedicar-se professionalment a un sector determinat. La idea es que sigui un espai on compartir dubtes i intercanviar coneixements i aprendre de viva veu, amb els referents de la professió. És una ocasió única per descobrir la trajectòria dels professionals, les seves motivacions i els seus secrets.


Responsabilitat Global: Comportaments impropis d'un govern en un estat de dret\nComportaments impropis d'un govern en un estat de dret\nLa reacció es valora com una rebequeria per les sentències judicials perdudes\nAquesta ha estat la reacció per la 35a victòria judicial d'aquesta entitat cultural davant un govern que reiteradament no accepta les resolucions judicials i procura introduir la llavor de la discòrdia entre els països de llengua catalana fomentant la divisió entre els ciutadans i enfrontant-se directament amb la comunitat universitària.\nMentre que Europa demana que es fomenti la recepció transfronterera de canals de comunicació, els parlants de la llengua catalana no podem accedir a les televisions i ràdios que emeten a uns quilòmetres de distància perquè un govern vol impedir-ho, per por que la gent que han estat enganyant descobreixin que tots parlem la mateixa llengua des de la Catalunya Nord fins al sud d'Alacant.\nLa campanya de suport a la televisió sense fronteres ha aconseguit un gran ressò popular i pretén fer canviar unes polítiques que semblen més pròpies d'altres èpoques que no de la societat de la informació, a banda dels aspectes d'irresponsabilitat que contenen en referència als contravalors socials que promouen.\nLa Conselleria d'Educació ha acabat per admetre la realitat de la unitat de la llengua i reconeix en la convocatòria d'oposicions als cossos de mestres i professors la llicenciatura de Filologia Catalana per a acreditar el coneixement de valencià.\nDesprés de quasi 30 sentències del Tribunal Superior de Justícia valencià i del Tribunal Suprem, (les darreres, amb repetides imposició de costes), el conseller Alejandro Font de Mora ha signat dues resolucions en què, entre les titulacions que eximeixen de fer la prova de valencià, figuren les llicenciatures “que disposa l'annex del Reial Decret 1954/1994, de 30 de setembre”, decret que només recull Filologia Catalana per a matèries connexes amb la llengua pròpia (és a dir que fa equilibris per a evitar dir pel seu nom que finalment ho ha hagut d'acceptar).\nI per què aquest canvi, ara després de 8 convocatòries sense incloure aquest títol? El que ha estat contundent han estat els nombrosos pronunciaments judicials, de totes les instàncies possibles. Algunes dades ens donaran idea del per què d'aquest canvi:\n35 sentències en total dels tres tribunals: Constitucional, Suprem i Superior de Justícia valencià, que reconeixen la unitat de la llengua catalana i la validesa de la denominació de català per anomenar la llengua pròpia del País Valencià.\n34 d'aquestes sentències les ha perdudes la Generalitat Valenciana (l’altra, el sindicat estudiantil d’extrema dreta Alternativa Universitaria contra la Universitat de València).\n28 de les 34 es refereixen al reconeixement del títol de Filologia Catalana per a acreditar el coneixement de valencià en les oposicions als cossos docents de primària i secundària. 19 són del TSJPV i 9 del Tribunal Suprem.\n11 d'aquestes sentències s’han dictat en l’últim any, entre la darrera convocatòria d’oposicions i aquesta (4 del TSJPV i 7 del Tribunal Suprem).\n6 sentències es refereixen al reconeixement del nom de llengua catalana per a denominar la llengua pròpia en els Estatuts de les universitats valencianes (tant del TSJPV com del Tribunal Suprem; i 1, la més important, la del Tribunal Constitucional, que ha estat la que ha marcat la jurisprudència als altres tribunals).\nPerò a banda de la magnitud dels nombre de sentències, cal ressaltar ací també la contundència en què moltes sentències s'han expressat respecte de l’incompliment obstinat, inacceptable en una administració pública que ha mantingut la Generalitat Valenciana.\nPer exemple, en la sentència núm. 474/2006, de 28 d’abril de 2006 (advertiment repetit en la 332/07, de 10 d’abril de 2007) el Tribunal Superior de Justícia ja advertia que l’obstinació en el rebuig dels criteris científics era l’única causa de l’actuació de la Generalitat Valenciana i la comminava a satisfer les exigències més elementals d’un estat de dret, és a dir, que un poder públic havia de complir les decisions dels jutges i tribunals i servir amb objectivitat els interessos públics:\nSolo el empecinamiento en la ignorancia y rechazo de los criterios científicos que avalan la unidad lingüística, se manifiesta como exclusiva razón del mantenimiento de la posición contraria por parte de la Generalitat, máxime cuando existen reiterados pronunciamientos jurisdiccionales que desautorizan tales argumentos, lo que fuerza a este Tribunal a recordar que una de las más elementales exigencias del Estado de Derecho que consagra nuestro texto constitucional, es la del imperativo cumplimiento de las decisiones jurisdiccionales, especialmente por parte de los poderes públicos, que deben servir con objetividad los intereses generales.\nEn el mateix sentit, aquest mateix Tribunal Superior de Justícia, en la sentència núm. 819/2009, d'1 de juny, qualifica el conseller de temerari:\nProcede, en consecuencia, estimar el recurso con imposición de costas a la Administración demandada dada su manifiesta temeridad al reiterar, incomprensiblemente, la omisión cuestionada sin respeto a las decisiones judiciales firmes, anteriores y conocidas, y faltar, reiteradamente a su obligación de respetar y cumplir las sentencias firmes (art. 118 CE i 17.2 de la LOPJ) obligando a la actora a interponer el recurso cuando el criterio aplicable a la cuestión litigiosa se había fijado ya por esta Sala y por el Tribunal Supremo.\nPer veure com de ridícul i d’irregular és el procediment de la Generalitat Valenciana comparem-lo amb un fet paral·lel. Suposem que, ja que el nom de l’altra llengua oficial és “castellà” en l’Estatut i també en la Constitució, la Generalitat al·legués que pot ignorar i modificar els noms oficials de les titulacions que acrediten el coneixement de castellà. I, per tant, en comptes dels oficials “Diploma d’Espanyol com a Llengua Estrangers (nivell superior)” i “Certificat d’Aptitud d’Espanyol per a Estrangers” (que sí que se citen així en les resolucions per a acreditar el coneixement d’aquest idioma), els canviessen unilateralment en “Diploma de Castellà per a Estrangers” i “Certificat d’Aptitud de Castellà per a Estrangers”. De fet, mentre que, per un costat, evita dir mai el nom acadèmic i internacional de “llengua catalana”, les resolucions parlen literalment d’“exempció de la prova d’espanyol”, usant el nom internacional, però no l’estatutari ni el que imposa la Constitució.\nPD: afortunadament hi ha altres notícies més positives en relació amb altres governs: Televisió transfronterera Catalunya-Andorra\nEtiquetes de comentaris: comunitat, euram, reflexions


Tres ofertes formatives que avancen sobre rodes a Manresa - Regió7\nL'institut Lacetània imparteix tres cicles de la família professional de Transport i Manteniment de Vehicles\nCESC COMAS. manresa\n19·04·21 | 00:14\nDos alumnes del CFGM d'Electromecànica de Vehicles fotos_ arxiu lacetània\nA l'Institut Lacetània s'imparteixen tres cicles de la família professional de Transport i Manteniment de Vehicles, dos cicles de formació de grau mitjà (CFGM) i un cicle de formació de grau superior (CFGS). El CFGM d'Electromecànica de Vehicles Automòbils, el CFGM de Carrosseria i el CFGS d'Automoció, els dos últims en modalitat dual.\nEn el cicle d'Electromecànica de Vehicles Automòbils, la competència consisteix a realitzar operacions de manteniment, muntatge d'accessoris i transformacions a les àrees de mecànica, hidràulica, pneumàtica i electricitat del sector d'automoció.\nEn acabar el cicle, l'estudiant obté el títol de tècnic o tècnica, que li permet treballar en el sector de construcció i manteniment de vehicles, en els subsectors d'automòbils, motocicletes i vehicles pesants. Les sortides professionals poden ser en els camps de l'electricitat i de la mecànica de l'automòbil i personal operari d'ITV, entre d'altres.\n400 hores de formació\nEls alumnes de segon curs fan gairebé 400 hores de formació en una empresa i el mòdul de síntesi, en el qual es planteja un projecte que han de dur a terme de manera integral: planificació, desenvolupament, avaluació i modificació si s'escau del projecte.\nParticipem en concursos com ara Catskills i apostem per mantenir els continguts actualitzats en les novetats tècniques que el món de l'automòbil incorpora de manera continuada.\nEl segon cicle de grau mitjà que impartim a l'institut és el de Carrosseria, la competència del qual consisteix a realitzar les operacions de reparació, muntatge d'accessoris i transformació del vehicle en l'àrea de carrosseria, de bastidor, de cabina i d'equips o eines.\nLes principals ocupacions i llocs de treball són: planxista reparador de carrosseries; pintor de carrosseries d'automòbils, vehicles pesants i d'altres vehicles, i instal·lador de llunes i muntador d'accessoris.\nEls alumnes de segon curs poden realitzar 1.000 hores remunerades de formació dual en una empresa. Els que realitzen el mòdul dual a l'institut cursen unes 400 hores a l'empresa, i al centre treballen durant nou hores setmanals en diversos projectes de restauració integral de vehicles.\nEls dos cicles de grau mitjà completen el catàleg d'activitats de manteniment, diagnosi i reparació d'automòbils, motocicletes, vehicles pesants i altres (agrícoles, obra pública, ferroviaris?).\nNou projecte de reparacions\nAmb l'objectiu de fer les pràctiques molt més reals, enguany hem engegat un projecte de petites reparacions i manteniments, tant en l'àrea de carrosseria com a la d'electromecànica, als vehicles del professorat del centre.\nLes activitats lectives es complementen amb la realització de classes magistrals realitzades per experts (a les nostres instal·lacions o en instal·lacions externes) visites tècniques, taules rodones i xerrades, entre d'altres.\nS'accedeix als CFGM amb el graduat d'ESO, amb una prova d'accés a grau mitjà o si s'aprova un curs dels programes PFI.\nLes dades d'inserció laboral són molt elevades: el 70% dels alumnes que han obtingut el títol de tècnic el curs 2018-2019 està treballant; el 6%, treballa i estudia; el 23% continua estudiant, i només l'1% està buscant feina sense treballar ni estudiar.\nEn el CFGS d'Automoció, la competència de l'alumnat que finalitza els estudis i obté el títol de tècnic superior consisteix a organitzar, programar i supervisar l'execució de les operacions de manteniment i la seva logística en el sector d'automoció, diagnosticant avaries en casos complexos.\nLes principals ocupacions i llocs de treball són: cap de l'àrea d'electromecànica, cap de taller de vehicles de motor, personal encarregat d'ITV, personal perit taxador de vehicles, cap de servei, personal encarregat d'àrea comercial d'equips relacionats amb els vehicles, cap de l'àrea de carrosseria en xapa i pintura.\nEls alumnes de segon curs poden cursar 1.000 hores remunerades de formació dual en una empresa. Aquell alumnat que no faci la formació dual a l'empresa fa unes 400 hores a l'empresa i el mòdul dual a l'institut.\nL'accés als cicles de grau superior es fa si s'està en possessió del títol de batxillerat, des d'un cicle de grau mitjà o bé des de una prova d'accés a grau superior.\nInserció laboral garantida\nEn acabar el cicle formatiu es pot accedir al món del treball, amb una titulació que garanteix la inserció laboral, i també es pot continuar estudiant i compaginar estudis i feina. Una bona part dels tècnics titulats en grau mitjà cursen un CFGS i els tècnics superiors, en acabar el cicle de grau superior, poden continuar estudiant un grau universitari, i és possible convalidar crèdits universitaris a partir dels cicles de grau superior.\nLes nostres instal·lacions són modernes i disposem d'un equipament de darrera generació en la zona de xapa i pintura i d'electromecànica.\nAl cicle de grau superior d'Automoció s'aposta per formar els estudiants en el vehicle elèctric i en el vehicle autònom, donant a aquesta titulació un valor afegit.\nEn tots els cicles, tant de grau mitjà com de grau superior, els alumnes tenen l'oportunitat de fer part o totes les hores de la formació pràctica en centres de treball (FCT) a l'estranger mitjançant un programa Erasmus+.\n(*) Cap de Departament d'Automoció de l'institut Lacetània.


Cocreació, innovació i intercanvi de coneixement amb Future DiverCities durant la Cornellà Cocreation Week - Citilab\n10 anys Citilab Inici » Actualitat » Actualitat » Cocreació, innovació i intercanvi de coneixement amb Future DiverCities durant la Cornellà Cocreation Week\nCocreació, innovació i intercanvi de coneixement amb Future DiverCities durant la Cornellà Cocreation Week\n10 anys Citilab, Cultura, Participació\nLa setmana del desè aniversari del Citilab va tenir un caràcter tridimensional. A més de les activitats lúdiques adreçades a tota la ciutadania per celebrar els 10 anys de vida del centre, aquesta setmana especial es va fer coincidir amb la Cornellà Cocreation Week i la 4a Setmana de la Co-innovació.\nLa Cornellà Cocreation Week va dedicar-se a treballar la creativitat col·laborativa en el context urbà i les polítiques públiques d’innovació social amb la col·laboració d’una vintena de convidats europeus que van desplaçar-se a Barcelona: membres del projecte Future DiverCities i artistes relacionats amb les arts visuals i interactives.\nDurant la setmana, els convidats van reunir-se en diverses trobades i workshops en les quals es van unir els artistes convidats d’arreu d’Europa amb els artistes autòctons, compartint així activitats creatives i col·laboratives.\nVisita al taller de Jordi Rocosa, escultor cornellanenc\nDijous 9 de novembre, els socis de Future DiverCities i els diversos artistes europeus i locals van implicar-se en un taller d’emparellament durant la visita al taller de Jordi Rocosa, un espai de creació ubicat en una nau industrial de Cornellà replet d’instal·lacions plàstiques i escultures que va captivar els assistents.\nLab de cocreació en innovació cultural a la Plaça de la Creació\nUna de les cites més importants de la setmana va ser el lab de cocreació dedicat a la innovació cultural que es va celebrar divendres 10 de novembre a la Plaça de la Creació del Citilab.\nLaia Sánchez, responsable del Col·laboratori i projectes europeus del Citilab; Javier González, director gerent del Citilab; Hèctor Santcovsky, director de l’Àrea de Desenvolupament Social i Econòmic de l’AMB; Òscar Abril, director de Sectors Culturals i Innovació de l’ICUB; Fiona Deus, representant d’Europa Creativa en el projecte Future DiverCities; Laetitia Manach, responsable del projecte Future DiverCities; i Jens Thomas, representant de Culture Projecte i Creative Berlin, van inaugurar la jornada.\nA continuació, la setantena de participants de l’acte van organitzar-se en set taules de treball diferents, cadascuna enfocada a una temàtica concreta. Les polítiques públiques i els nous models culturals, la cocreació i l’espai urbà, la co-innovació, les ciutats laboratori i les ciutats creatives, els nous models culturals i l’escola, l’Urban Media Art i les bones pràctiques per un ecosistema cultural sostenible van ser els temes que van vertebrar les converses en cada reunió.\nSeguint les dinàmiques de cada taula, tots els professionals d’àrees molt diverses van dedicar el matí a debatre i respondre preguntes que tenien l’objectiu de treballar dues idees. La primera qüestió a la que es volia donar resposta va ser: com incorporar i de quina manera reivindicar la innovació cultural com a part de la innovació social. La segona qüestió, sorgida de la primera, plantejava el següent: quines oportunitats es podien trobar per fer-ho possible en els àmbits de la cocreació, les tecnologies creatives i l’espai públic.\nAquesta jornada de treball va oferir als participants la possibilitat de compartir opinions, experiències i coneixement amb altres professionals de diversos punts del món, conèixer noves perspectives, aprofundir sobre temes del seu interès i, fins i tot, fer networking.\nIntervencions artístiques en la festa del 10è aniversari del Citilab\nLa mateixa tarda del divendres 10 de novembre, durant la festa del 10è aniversari del Citilab, els artistes convidats també van citar-se amb la ciutadania i els van oferir actuacions artístiques en les quals van experimentar amb la música, els sons i la llum.\nAmb l’Infl3ctor, l’eina artística desenvolupada per Michael Ang, creador d’obres interactives canadenc, es van projectar a la façana del Citilab tots els esboços, il·lustracions i idees que dibuixaven els participants sobre la pantalla de llum oberta al públic. Eva Pfitzenmaier, músic i compositora alemanya, i Fenshu, creador d’art interactiu i músic francès, van oferir actuacions musicals alternatives amb sintetitzadors de llum que van ressonar per tota la Plaça de Can Suris.\nD’altra banda, Iva Ćurić, escultora de Zagreb que treballa la percepció, va exposar alguns dels seus pòsters i va col·laborar amb les intervencions artístiques. De la mateixa manera, Juan Carlos Calvo, dibuixant de còmic cornellanenc, va treballar en les il·lustracions d’una obra audiovisual animada sobre els refugiats que també es va projectar al mur del Citilab igual que el curtmetratge de terror ‘Nunca sigas a un fantasma’ desenvolupat per diversos estudiants amb la col·laboració de Concèntrica. Durant tota la nit, el mural efímer fluorescent creat per Contorno Urbano va posar llum a la Plaça i, per acabar, el grup de música electrònica barceloní Technopolitans va tancar la nit amb el ritme d’un DJ i una bateria.\nAquest dijous 21 de desembre,…\nCiutadania, diversió, tecnologia i cultura per celebrar el desè aniversari del Citilab\nLes activitats lúdiques i familiars…\nL’edifici del Citilab es converteix en un joc amb les aplicacions mòbils ‘Posa llums al Citilab!’\nEn motiu de l’aniversari del…\nLa realitat virtual i la intel·ligència artificial, noves relacions i nous diàlegs al Citilab\nEl divendres 10 de novembre…\nprevious post: Arriba el Tech Republic III, la tercera edició del torneig nacional Super Smash Bros\nnext post: Artur Serra participa en el Congrés Internacional de Ciutats Integrals de Reus