“Ser crítics amb el poder demana una combinació d’insubmissió i confiança” - Social.cat\nLa filòsofa Marina Garcés, al barri del Poble-sec de Barcelona. | Cristina Garde\nLa llibreria La Carbonera és plena de gom a gom. És diumenge i al carrer de Blai, al barri del Poble-sec de Barcelona, hi ha gent que s’espera fora i xerra i beu el vermut que la cooperativa de llibreters ofereix abans que comenci la conversa amb la filòsofa Marina Garcés. La voluntat de la llibreria s’avé amb la manera com Garcés entén la filosofia. “Construir des del barri i per al barri una comunitat lectora que creixi i estimi la literatura, els llibres i la cultura”, expliquen al seu web. Garcés parla amb dues treballadores al mostrador i aprofitem, abans que l’acte comenci, per fer-li unes fotografies.\nQuan sortim al carrer, una dona ens atura i ens demana si volem donar suport a un projecte veïnal per comprar el Gimnàs Social Sant Pau i crear una cinquantena de pisos públics amb un model de masoveria urbana. Fa anys que els veïns es mobilitzen contra la gentrificació. Malgrat que tenim el temps just, Garcés decideix perdre un moment per signar-lo i agraeix la dona que s’esforcin per aconseguir les 15.000 signatures que necessiten.\n“Visc la filosofia com una eina, com un espai on pensar-nos junts”, dirà uns minuts després, quan comenci l’acte, davant els que s’asseuen i els que s’estan dempeus. Aprofitarà també per explicar el perquè del títol del seu darrer llibre, Nova Il·lustració Radical (Anagrama, 2017), que ha rebut el Premi Ciutat de Barcelona d’Assaig. “Ens diuen que si mirem endavant només veurem catàstrofe, però no ens hem de creure aquesta condemna, no ens podem resignar. Hem de buscar respostes, ser crítics, però no des de l’èpica de l’explorador solitari, sinó des de la confiança envers l’altre”, argumenta.\nEl que Garcés diu ens recorda el que ens ha respost dies abans, quan li hem demanat com, els darrers anys de crisi econòmica i política, projectes col·lectius han permès fer visibles noves vies d’organització, emancipar les classes populars i posar al centre la cura de les persones. Ho ha fet esgarrapant estones de la seva agenda atapeïda, entre Barcelona, on viu, i Saragossa, on dona classes a la universitat.\n“Avui dia no creiem en res i alhora som molt crèduls. Això ens fa molt servils i alhora molt cínics”\nA Nova Il·lustració Radical argumenta que la manca de llibertat que vivim és causada per una credulitat cega en el relat present, que no està gens qüestionat. Per què és així? No creu que és justament el contrari, que avui ja no creiem en res?\nAl llibre distingeixo entre creença i credulitat. És important no confondre-ho. És veritat, com dieu, que no creiem en res, o en molt poques coses i normalment molt concretes, en algunes persones estimades, per exemple. Però la credulitat és una altra cosa: és tot el que ens empassem sense qüestionar. La paradoxa, doncs, és que no creiem en res i alhora som molt crèduls. Això ens fa molt servils i alhora molt cínics.\nPer combatre aquest “temps pòstum” o fatídic diu que ens cal tornar a ser crítics. Què vol dir ser crítics?\nUna actitud crítica radical no necessita d’eines gaire complicades. Per mi arrela allà on es troben la incredulitat cap a tota forma de dogma i d’autoritarisme i la confiança en què canviar les nostres condicions de vida està a les nostres mans. Per tant, la crítica és la combinació d'insubmissió i de confiança. La primera pot ser individual i alçar-se solitàriament contra el propi temps. Cadascuna de nosaltres, sola, pot dir “No us crec”, “No m’ho empasso”. La segona, la confiança, reclama de l’altre i ens obre a la necessitat de teixir relacions de solidaritat i de complicitat.\nL’activista David Fernàndez diu que “ens hem convertit en espectadors passius, electors acrítics i en consumidors fallits” i vostè ha comentat algunes vegades que “pensar ens fa por”. Per què ens fa por pensar?\nEn el que diu en David hi ressonen les paraules d’un senyor de fa moltes dècades, que no semblava precisament un revolucionari, però que va posar la paraula “crítica” al cor de la filosofia. Era Immanuel Kant i l’any 1784 va escriure: “Per què pensar si pots pagar?”. Sembla escrit avui: consumisme a canvi d’una pau comprada. Se’n diu conformisme, una manera terrible de pervertir l’aspiració al confort, per al qual han lluitat tants homes i dones. És la clau de les presons on ens tanquem nosaltres mateixos. Ens fa por pensar perquè ens obliga a relacionar-nos amb el que no sabem. Com perdre aquesta por? Precisament, amb el que dèiem abans: trobant els enllaços entre la soledat i la confiança. A mi la filosofia em feia mal fins que vaig aprendre a pensar amb els altres. I aleshores és quan vaig poder gaudir, al mateix temps, de la soledat del pensament.\n“El conformisme és una manera terrible de pervertir la lluita de tants homes i dones”\nHa dit alguna vegada que s’ha de fugir de la individualitat per poder construir plegats “una vida vivible”, unes condicions de vida dignes. Com ho fem si el context ens ho impedeix tan sovint?\nEl més difícil a l’hora de pensar i posar en pràctica la dignitat en els nostres temps és la desproporció. Qualsevol experiència s’enfronta a la desproporció dels seus efectes. Per una banda, hi ha la desproporció entre la urgència i la transformació. És la desproporció entre la velocitat de la destrucció i la lentitud de la creació de les formes de vida. Per una altra, la desproporció entre la part que som i el tot. El planeta és avui una escala geopolítica, ambiental i humana amb la qual és molt difícil relacionar-se des del que fem, però que està implicada en qualsevol de les nostres accions, que aleshores semblen ridícules. La modernitat ho resolia posant en relació el particular i l’universal. Després en vam dir el local i el global. Però el que és difícil de pensar és que són dimensions desencaixades.\nLa filòsofa Marina Garcés, al barri del Poble-sec de Barcelona | Cristina Garde\nA la Marina Garcés no li agrada el verb apoderar. Quan li ho demanen durant la xerrada diu que prefereix parlar d’autonomia o d’emancipació. Tampoc li agrada usar el terme reapropiar-se, perquè “remet a tenir una propietat” i això li sembla que no trenca amb la visió materialista de la realitat. Per això, explica, prefereix pensar que les classes populars haurien de tenir més “capacitats per agafar la vida i elaborar un nou sentit de l’experiència” i que la lluita per l’emancipació és, al capdavall, “fer-nos a tots partícips d’una labor”. Per reflexionar-hi, participa del projecte Espai en Blanc i dona suport a Aixequem La República.\n–Abans el sistema anava sol i tenia la seva lògica. Els últims anys, però, s’ha anat desemmascarant. La crisi ens ha permès posar cara als enemics, el que passa que potser són molts –i riu–. Però ja ningú pot dir que és el sistema i que tots som consumistes i hi participem. La crisi també ha fet possible, per això, l’acció col·lectiva. Tot i així, només sumant les parts no sumem el tot. En cada part s’hi juga el tot. Per això cal crear nous camins d’aprenentatge.\nPerò, com fer-ho, li pregunten de nou des de la segona o la tercera fila. Garcés carrega aleshores contra el que ella anomena el solucionisme: “Quan comencem a pensar-nos en termes de catàstrofe, aleshores comencem a pensar que algú vindrà de fora a salvar-nos, a solucionar-nos-ho tot, però això és molt perillós”. És més important, explica, que sapiguem veure i compartir els nostres neguits, perquè “si no tens solucions, ho tens tot per fer”. I, de nou, com fer-ho? “Cal teixir espais de confiança amb els altres, perquè cadascú no pot ser tot sol. Cal construir espais i temps vivibles. Això implica comprendre el context social i polític”, repeteix.\n“La crisi ens ha permès posar cara als enemics que, de fet, són molts”\nPrecisament el context social i polític de Catalunya ha propiciat que sigui un territori procliu als grans moviments socials i a l’acció comunitària. Què ens cal, ara, per no perdre aquest esperit?\nA Catalunya, al llarg del temps, hi ha hagut una societat que, per diferents raons, no ha confiat mai en el poder i això és una gran sort. No és només que no hàgim tingut estat propi en el sentit modern de la paraula, sinó que ni tan sols abans hi havia hagut rei en un sentit normal ni una aristocràcia estable. Fins i tot la burgesia, aquesta gran burgesia catalana, és d’origen menestral i el gran industrial encara té memòria del seu passat camperol o botiguer. Tot això, que s’hauria de precisar molt millor, fa que no ens acabem mai de creure a qui mana i que les xarxes de confiança es teixeixin des d’altres relacions, més efectives i pràctiques, per una banda, i també més informals. És una situació que també genera complexos i sentiment d’inferioritat. Per això hi ha catalans disposats a ser reconeguts i valorats per qualsevol poder, vingui d’on vingui. Però, en general, per a mi és bo perquè deixa un marge sempre obert a la creativitat social i a la solidaritat col·lectiva. Hem de seguir alimentant aquesta desconfiança cap als miralls de qualsevol poder i alimentar la confiança que ens podem donar, recíprocament, els uns als altres.\nHa escrit sovint sobre la importància de produir col·lectivament, de tornar a allò comú. L’1-O pot ser l’espurna per pensar-nos col·lectivament?\nL’1 d’octubre va ser un referèndum d’autodeterminació prohibit que es va convertir en una gran i massiva acció d’autodeterminació. L’autodeterminació va ser defensar i celebrar el referèndum contra la seva prohibició i repressió i en això s’hi va implicar molta gent que fins i tot no tenia pensat anar a votar o que no era independentista. El que vam viure és una acció que depenia de la confiança entre gent que no es coneixia ni estava tota ella organitzada i que assumia junta una acció declarada il·legal per a la qual es necessitaven, a més, posar junts molts sabers, habilitats, enginys i afectes. Ens imaginem una societat que funcionés des d’aquestes condicions? Comencem a fer-la o estirem dels fils que ho fan possible?\n“A Catalunya, al llarg del temps, hi ha hagut una societat que no ha confiat mai en el poder i això és una gran sort”\nPerò com ens l’imaginem, aquesta societat, quan ens trobem atrapats entre l’Estat i el mercat?\nEls estats han promogut el mercat i el mercat retroalimenta el poder dels estats. Són dos poders diferents, però no oposats, com s’havia cregut en algun moment en què es contraposava massa simplement economia i política. Què podem fer nosaltres aquí enmig? Doncs jo diria que intentar reconèixer en nosaltres el que també és estat i el que també és mercat, ja que no només ens limiten i ens amenacen, sinó que ens travessen i ens fan ser com som. Reconèixer-ho és el primer pas per expulsar-ho i per intentar crear un altre tipus de relacions.\nEls mitjans de comunicació també contribueixen a alimentar el discurs de l’estat i del mercat. Estem saturats d’informació i tot ha de ser immediat, quan el periodisme s’hauria d’encarregar, per contra, de crear espais de reflexió i d’acció col·lectiva.\nLa immediatesa implica pèrdua de context i, per tant, de relacions de sentit. Potser hauríem de parlar d’immediatisme més que d’immediatesa. L’immediatisme configura una experiència del temps tallat en una successió d’unitats d’informació que hem de consumir i a les que hem de reaccionar sense tenir temps ni elements que ens permetin mirar les coses d’una altra manera, relacionar-les amb altres elements o fer-ne una experiència diferent. És una manera molt eficient de desarmar-nos. Cada cop sabem o podem saber més coses, però no sabem què fer-ne. Semblem ànecs que s’ho empassen tot... fins que ens rebenti el fetge.\nLa metàfora del fetge que rebenta retrata molt bé la societat del malestar en què vivim, on tot ha de ser reparat, també d’urgència. Però sobre les cures, Garcés adverteix que no poden servir només per pal·liar les conseqüències d’una “suposada fi de món”. “Si l’acció col·lectiva serveix tan sols per reparar els danys caiem en una trampa. No pot ser que els moviments socials siguin només infermeres d’un moment letal”. I, en aquest punt, la filòsofa també reclama a les dones que no es conformin a ocupar aquells àmbits que han quedat devastats per la crisi, sinó que s’obliguin a repensar-los, a construir-los d’una forma diferent.\n“La immediatesa i la sobreinformació són molt eficients desarmant-nos. Semblem ànecs que s’ho empassen tot... fins que ens rebenti el fetge”\nI així, com ens hem de cuidar?\nLa cura està a la base de totes les dimensions de la vida: no només de la criança i de la reproducció de la vida, com l’alimentació o el descans. La cultura, per exemple, és cultiu, i per tant, cura d’aquells elements amb què elaborem el sentit de l’experiència i la compartim amb d’altres. De la mateixa manera, no podem pensar la política, només, des de l’exposició, el risc, l’acció èpica o la paraula pura. Si la politització de la vida té a veure amb fer-nos càrrec de les condicions d’una vida digna per a tothom, la política ha de ser necessàriament curosa. Dic això perquè sovint s’entén per cures només allò que fem a la rereguarda, a l’espai domèstic o dient-nos quatre paraules amables en els espais col·lectius. Escriure o parlar bé, per exemple, és un exercici de cura cap a l’altre. Tenir bones organitzacions polítiques també. La cura és, doncs, un compromís ètic amb conseqüències inseparablement polítiques.\nDe fet, és a través de l’educació que construïm aquest compromís ètic, que és també polític.\nFa un temps semblava que l’educació era una cosa de mestres i de bona gent, més o menys abnegada, que interessava molt poc al sistema. En pocs anys, hi ha hagut un gir i ara hi ha grans inversions a nivell global en educació per a totes les edats i nivells. Mestres que estan de moda, innovació i màrqueting. Les inversions més grans les estan fent les empreses privades i, concretament, els bancs i les empreses tecnològiques. Té a veure amb les transformacions del mercat de treball i de les habilitats i subjectivitats que la civilització que ve, si és que se’n pot dir civilització, requerirà de nosaltres i, sobretot, dels que vindran. No hem de menystenir l’educació ni delegar els seus problemes. Per a mi, és el camp de batalla més cruent i, al mateix temps, més delicat de la nostra societat en aquests moments.\n“La cura és un compromís ètic amb conseqüències inseparablement polítiques”\nI on es fa la revolució en aquest camp de batalla? Als marges? Existeix una revolució sense poder?\nLa distinció entre centre i perifèria és una jerarquia moderna que té a veure amb la configuració colonial i urbana del món. Les ciutats esdevenen metròpolis i capitals i el poder deixa d’estar apartat als seus castells per situar-se al centre. Des d’aleshores, també les revolucions es pensen sovint com allò que passa al centre de la visibilitat, de les institucions, de l’esfera pública. Però a mi em sembla molt més revolucionari tot allò que passa allà on no ho veiem. Els marges no són els residus, sinó que són tot allò que escapa al focus frontal. A mi m'agraden els angles cecs, que són tan importants per començar realment a pensar i a veure les coses d’una altra manera. Si trobem els nostres angles cecs, o algun almenys, veurem els efectes alliberadors d’aquesta descoberta.


La classificació dels videojocs s’engloba en quatre grans blocs:\nDispara i oblida\na) Simuladors instrumentals: els jocs simuladors tenen l’origen en els simuladors de vol. Són reproduccions molt sofisticades d’activitats o aparells complexos com simuladors de vol, de cotxes, de motos, etc.\nb) Situacionals: en els jocs simuladors situacionals, el jugador assumeix un rol específic determinat segons el tipus de simulació, la qual pot ser:\nTaula Pros i contres de l’ús dels videojocs\nA Internet es fa difícil distingir entre els llocs web dedicats a l’oci, a l’entreteniment, als esports i als jocs en si mateixos. Cada dissenyador de webs crea les pàgines d’acord amb les seves inquietuds i necessitats i és possible trobar espais amb diferents enllaços a webs d’entreteniments i jocs.\nLa possibilitat de trobar jocs a Internet és molt àmplia i va augmentant ràpidament i espectacularment. Amb Internet, els jocs són més accessibles, es van actualitzant sovint i es disposa de gran varietat i quantitat.


LA HISTÒRIA REAL SOBRE LA RELACIÓ DE LA PRINCESA DIANA AMB LA SEVA MARE - REIALS\nPrincipal Reials La història real sobre la relació de la princesa Diana amb la seva mare\nLa història real sobre la relació de la princesa Diana amb la seva mare\nAls sis anys, La de Diana Spencer El món es va ensorrar quan els seus pares van acabar amb el seu matrimoni i la seva infància feliç i poc exigent va arribar a un final brusc.\nLa seva mare Frances Roche va sorprendre a tothom quan va deixar el seu marit John Spencer, 8è comte Spencer, després d'enamorar-se de Peter Shand Kydd, a qui havia conegut en un sopar de Londres el 1966. Un any més tard, Frances i Peter van començar la seva aventura. i John no va tenir més remei que acceptar una separació de prova i després un divorci.\nImatge de l'àlbum familiar de Lady Diana Spencer a casa de la seva mare a Escòcia durant l'estiu de 1974. (AP/AAP)\nAnys més tard, Diana va recordar les amargues discussions entre els seus pares. Quan va vessar el cor pel llibre d'Andrew Morton Diana: La seva història real, va parlar dels seus records del soroll dels pneumàtics a la grava mentre la seva mare s'allunyava de la casa familiar.\nRELACIONATS: Tot el que sabem sobre la nit de la tràgica mort de la princesa Diana\nDesprés del divorci, Diana es va quedar amb el seu pare i li va dir a Morton que a partir d'aleshores la seva infantesa era molt inestable.\n'La interrupció més gran va ser quan la mare va decidir fer-ho. Aquest és el record viu que tenim... la gent va prendre partit. Diverses persones no es parlaven entre elles. Per al meu germà i per a mi va ser una experiència molt dolorosa i desitjable', va dir Diana.\nEl vescomte Althorp i Frances Roche es van casar a l'abadia de Westminster el 1954. (Getty)\nimatge de l'anell de noces de Melania Trump\nPel que fa a Frances, la vida no va ser precisament fàcil, ja que va perdre la custòdia dels fills després de ser titllada de 'mare no apta' per abandonar el matrimoni. Va ser àmpliament condemnada per 'abandonar els seus fills', Diana i els seus germans Sarah, Jane i Charles.\nEn aquells dies, el divorci era força inusual en els cercles aristocràtics, i era molt estrany que la mare no obtingués la custòdia principal; Sens dubte, la Frances estava sent castigada per tenir una aventura. Va lluitar per la custòdia dels seus dos petits, Diana i Charles, mentre que les noies grans, Sarah i Jane, van ser enviades a un internat.\nPerò Frances va perdre dos casos judicials i fins i tot la seva pròpia mare es va tornar contra ella. Lady Ruth Fermoy va declarar contra Frances al tribunal, referint-se a ella com 'una mala mare'.\nsignificat de la carta del tarot rei de copes\nLa reina Isabel II i el duc d'Edimburg havien assistit al casament dels pares de Diana, el matrimoni dels quals es va dissoldre el 1969. (Imatges PA via Getty Images)\nLa biògrafa reial Penny Juror diu que Lady Fermoy era una 'esnob terrible', dient: 'Ella desaprovava completament que la seva filla deixés el comte i s'iniciés amb un home de comerç'.\nSegons Sarah Bradford, autora de Diana , els nens eren aliens a les batalles entre bastidors sobre els termes dels acords de divorci i custòdia.\nBradford escriu: 'El divorci d'Althorp va causar un trastorn a la societat de Norfolk... Frances va ser qualificada públicament de 'bolter' i d'adúltera. Les emocions eren crues per ambdues parts. 'Frances va patir agonia quan va perdre els seus fills', va recordar una amiga. Esquinçada entre l'amor pel seu pare devastat i la seva mare absent, Diana va patir el que resultaria ser una ferida profunda i psicològicament paralizant.\nEl periodista Richard Kay, que era amic de Diana, ha dit que creia que el divorci dels Spencer va tenir un paper important en el que va passar en el matrimoni de Diana amb el príncep Carles.\nSegons Kay, el divorci dels pares de Diana va penjar com un núvol sobre gran part de la seva vida, influint en moltes de les decisions que va prendre. Creia que Diana i la seva mare comparteixen diverses similituds.\nRELACIONATS: Dins del compromís de conte de fades i el casament de la princesa Diana\n'Frances era una mena de versió antiga de Diana. Hi va haver fricció entre ells, no hi ha cap dubte', va dir Key. També creu que el divorci dels pares de Diana va marcar el to de les relacions de Diana.\n'Va fer ombra sobre tota la vida de Diana i també va emmarcar molt el seu propi matrimoni. Així que era una característica constant en el fons', diu.\nEs creu que la infància de Diana va tenir un impacte en el seu matrimoni amb el príncep Carles, que va acabar el 1995. (Getty)\nAltres creien que la popularitat mundial de Diana i el seu títol no oficial com a 'Princesa del Poble' van omplir la seva mare d'enveja.\nAl documental d'Amazon Prime del 2017, Diana: La dona dins , Frances va admetre que sovint veia la seva filla com una rival. El majordom i amic de Diana, Paul Burrell, ha parlat d'un 'atac personal i ple d'odi' per part de Frances en una trucada telefònica a Diana, pocs mesos abans de la mort de Diana. Aparentment, Frances estava molesta per les associacions de Diana amb diversos homes que la seva mare no aprovava.\nRELACIONATS: El príncep Carles va ser entrevistat una vegada per la policia sobre un complot per matar la princesa Diana\nSegons Paul, després d'aquesta conversa, Diana va decidir no tornar a parlar amb la seva mare i aquesta va ser l'última vegada que les dues dones van parlar.\nEn una entrevista a Fox TV l'any 1998, Frances va dir que s'havia posat al costat del públic que s'havia reunit fora de la casa del palau de Kensington de Diana durant l'increïble efusió de dolor per la mort de Diana.\nLa princesa Diana va ser estimada pel públic en general abans de la seva tràgica mort el 1997. (Biblioteca de fotos de Tim Graham via Get)\n'Amb literalment milers de persones reconfortant, compartint, estàvem compartint un dolor molt profund. Però crec que s'ha dit molt poc sobre el que la gent de tot el món li va donar', va dir Frances en aquell moment.\n'La van nodrir, la van fer somriure, li van donar força... Volia intimitat per a ella, molt sovint, quan no treballava. Però no va ser així.\nRELACIONATS: La princesa Diana no estava destinada a estar a París la nit que va morir\nI, tanmateix, malgrat la relació sovint difícil entre Diana i la seva mare, no hi havia cap evidència que tingués cap impacte negatiu en el paper de Diana com a mare.\nDiana, la idea de la maternitat de la qual era completament diferent de la família reial de les generacions anteriors, va ser àmpliament reconeguda com una mare meravellosa i amorosa.\nEra coneguda com una princesa que va 'tirar els llibres de regles' quan es tractava de criar els fills William i Harry; insistint que els nens viatgin amb ella el més sovint possible. Tot i que no era un protocol reial portar els nens a la gira, Diana va insistir que portava a William, de nou mesos, a una gira per Austràlia.\nTambé va portar els nois amb ella a visitar la gent a l'hospital, especialment els pacients amb sida en un moment en què moltes persones tenien por de tenir qualsevol contacte amb els que patien la malaltia.\nRELACIONATS: Com va canviar la vida de la princesa Diana després que el seu matrimoni amb el príncep Carles va acabar\nDiana sempre va saber que volia criar els seus fills per tenir una vida el més 'normal' possible. S'ha citat que va dir: 'Visc pels meus fills'. Estaria perdut sense ells.\nDiana també va trencar amb el protocol reial en portar els seus fills a l'escola pública, cosa que era molt inusual per als membres de la família reial. El príncep Guillem va ser el primer 'futur rei' que va rebre una educació completa al sistema escolar públic, cosa que estava en contra de la tradició reial que els nens fossin educats a casa per institutors.\nPer sobre de tot, Diana era coneguda per ser una mare increïblement amorosa que adorava absolutament els seus dos fills. William va explicar a un documental sobre la vida de Diana: 'Ella va entendre que hi havia un món real fora dels murs del palau'.\n'A porta tancada, era una mare molt afectuosa i afectuosa i una persona increïblement divertida', ha dit el príncep Harry.\nÉs impossible mirar les fotos dels fills i néts de la Diana avui i sentir-se incommensurablement trist de no estar allà per gaudir-les. Sens dubte hauria tractat els seus néts amb el mateix amor, alegria i tendresa que va atorgar als seus preciosos fills.\nreina d'espases revertida sí o no\nquin és el valor net d'Obama


Girona, a un pas de tornar a la Primera Divisió de la Lliga Espanyola de Futbol | Aqui Catalunha\nGirona, a un pas de tornar a la Primera Divisió de la Lliga Espanyola de Futbol\nO Girona està a un pas de tornar a Primera divisió de la Lliga Espanyola de Futbol. La classificació de equip català per als dos darrers partits va arribar després d'un empat sense gols contra l'Almeria. Tres dies abans, el Girona va derrotar l'equip andalús 3 a 0, aquest dissabte.\nVal la pena llegir: L’equip de Catalunya Nord torna a l’elit del rugbi a França\nCompromís, treball i solidaritat\nA Equip de Catalunya arriba a l'última etapa de la Segona Divisió després d'una brillant segona ronda. Com es va informar al diari AS en aquesta publicació, El Girona no va tenir rival a la segona part de la competició. Per primera vegada en la seva història professional, la selecció catalana va guanyar set partits consecutius. La seva actuació a la segona ronda de la competició va ser la millor, fins i tot superior als equips que van guanyar la tornada a Primera Divisió per avançat: Espanyol i Mallorca.\nLes bones sensacions de l’equip es van confirmar en el primer partit de semifinals, disputat contra l’Almeria, a l’estadi de Montilivi: un 3-0 indiscutible, que va comptar amb la presència de 1.500 aficionats. Tal com informa el diari L'Esportiu de Catalunya, La victòria del Girona va ser un espectacle, amb dos gols marcats en els primers cinc minuts del partit, i un excel·lent nivell ofensiu i defensiu durant tot el partit.\nEn el partit de tornada, jugat a Andalusia, els catalans van tornar a demostrar que la pressió sobre el camp contrari és una de les seves principals armes. Tot i acabar el partit sense marcar gols, la selecció catalana va tenir bones oportunitats per marcar gols.\nA la final, El Girona s’enfrontarà al guanyador del Rayo Vallecano i del Leganés. En el primer partit entre els dos equips madrilenys, el Rayo Vallecano va guanyar per 3-0.


Mirant termini - Elhuyar Aldizkaria\nFicat de ple en la segona ona de COVID-19 i amb Europa semiconfinada, apareix entre nosaltres un nou protagonista: la fatiga. Ens ha semblat un bon moment per a revisar les eines que estan utilitzant per a gestionar la crisi i mirar cap al futur, sabent que el virus quedarà entre nosaltres. Ho hem mirat des de diversos vèrtexs amb l'ajuda de tres experts: La microbiòloga Mirin Basessis Ibarzabal, l'epidemiòleg Adrian Hugo Aginagalde Llorente i l'expert en bioètica i dret Iñigo de Miguel Beriain.\nD'altra banda, el filòsof Agustín Arrieta Urtizberea ens ha ajudat a abordar un altre tema d'actualitat: què és tenir un pensament crític? XXI. Es tracta d'una de les habilitats humanes més importants del segle XX. Durant molt de temps s'ha associat a l'existència de grans capacitats cognitiu-racionals, però cada vegada és més clar que és molt més complex: està molt relacionat amb la capacitat d'identificar les seves pròpies pors i prejudicis i qüestionar les seves creences. Arrieta ha donat diverses claus.\nTambé hem portat el tema de la salut mental i la medicalización. La jornada “Gènere, Medicalización i Salut Mental” organitzada per OPIK i OSEKI ha estat molt intensa i hem recollit en la revista els comentaris que s'han donat en la mateixa per mereixedors. Parteixen d'una mirada crítica i feminista sobre la salut mental.\nPer a finalitzar, hem donat la paraula a l'enginyer José Ramón Etxebarria Bilbao, acabat de guardonar amb el premi Manuel Lekuona per part d'Eusko Ikaskuntza. La seva passió pel basc i la ciència li ha llegat a la societat basca un ric llegat. Amb senzillesa i sinceritat, ha resumit en una frase la seva visió de la vida: “Participar en els moviments populars és per a mi un camí per a posar en marxa petites revolucions”. Zorionak Joxerra!


“Per què jo? És la pregunta de la meva vida” (Albert Llimós)\n5 min. Barcelona 10/04/2019 22:28\n651x366 La Mireia lamenta que els abusos també passen a l’escola pública i defensa que cal escoltar i creure’s més els alumnes. / PERE VIRGILI La Mireia lamenta que els abusos també passen a l’escola pública i defensa que cal escoltar i creure’s més els alumnes. / PERE VIRGILI\nVa plantar-se davant dels jutjats de Girona decidida a fer-ho. L’acompanyava una amiga. Però va ser-ne incapaç. Encara no estava preparada per materialitzar una de les decisions més difícils de la seva vida. La ferida encara era massa recent i va necessitar 15 anys més per sentir-se prou forta per fer el pas. Finalment, aquest dilluns, 24 anys després, la Mireia Hugas va presentar la denúncia per abusos sexuals contra Josep Sors, professor seu a l’Escola Mas Clarà de la Bisbal d’Empordà.


Messi i Umtiti juguen contra el Betis\nTornen Messi i Umtiti davant el Betis, cau Dembele per decisió tècnica\nErnesto Valverde incorpora Messi a la convocatòria davant el Betis i reforça la defensa del FC Barcelona amb Umtiti, els dos donats d'alta mèdica aquest matí. Gairebé 3 setmanes feia que el 10 del Barça no tornava al terreny de joc pel trencament en el seu braç, tot i que la plantilla va saber sobre portar la seva absència en El Clàssic i davant l'Inter . I un mes i mig ha estat absent el central francès per la seva lesió de genoll. Però, demà tots dos futbolistes podran posar dificultats al terreny de joc sobre el conjunt de Quique Setién.\nEl Barça Lassa es fa amb el liderat de l'ASOBAL\nL'absència blaugrana destacada davant del Real Betis serà la d'Ousmane Dembélé, per decisió tècnica, que s'unirà a les baixes per lesió de Cotuniho, Samper i Vermaelen per lesió. En el seu cas, Dembélé no jugarà per decisió de Valverde després d'haver faltat aquesta setmana a un dels entrenaments per, segons apunta el jugador, un gastrointeritis. Per això i segurament també per la crispació que suscita la falta de compromís del jugador al vestidor, Dembélé veurà aquest partit des de les grades del Camp Nou .\nEl Barça, líder a la Lliga amb l'Espanyol trepitjant-li els turmells a només una victòria, pot aprofitar l'oportunitat de demà per agafar impuls en aquesta primera plaça davant un Reial Betis que ocupa la part baixa de la classificació aquesta temporada, amb clars signes de desgast i pèrdua d'identitat després d'una temporada passada acabant en places europeus.\nLa tornada de Messi i Umtiti / FC BARCELONA\nDemà, a les 16.15 hores a l'estadi blaugrana, aquest serà la llista de Valverde:\nTer Stegen, Semedo, Piqué, Rakitic, Busquets, Denis Suárez, Arthur, Luis Suárez, Messi, Rafinha, Cillessen, Malcom, Lenglet, Jordi Alba, Munir, Sergi Roberto, Vidal, Umtiti i Aleñá.


Crestes de fredolics i botifarra negra\nTot i que aquest no ha estat un bon any de bolets, nosaltres n’hem trobat alguns.\nL’altre dia vam trobar uns quants fredolics i se’m va acudir que podria fer unes crestes amb els bolets i una mica de botifarra negra que tenia a la nevera.\nVan quedar molt bones!\nPublicado por Marta SL en 21:58 Cap comentari:\nEtiquetas: bolets, botifarra negra, crestes, fredolics\nL’altre dia vaig comprar bacallà fresc a la peixateria (a la de la Sandra, com sempre...).\nMirant entre les moltes receptes que tinc per veure com el feia, vaig trobar aquesta a un llibre que del Karlos Arguiñano i em va semblar que podia estar bé...\nNo l’he feta ben bé igual, perquè ell la fa amb bacallà salat i jo, a més, hi he posat una mica de pebre vermell i l’he acabada amb un gratinat.\nSigui com sigui, ha quedat boníssim!.\nPublicado por Marta SL en 21:31 Cap comentari:\nEtiquetas: ametlles, bacallà, bacallà fresc, segons plats\nLlengües de gat de formatge\nAquesta recepta se’m va acudir un dia que havia fet una mica de crema catalana i tenia 2 clares sobrants. Anava a fer unes llengües de gat dolces per aprofitar-les, i aleshores vaig pensar que amb la mateixa recepta, canviant el sucre per formatge ralltat, sortirien unes galetes de formatge lleugeres i la mar de bones...\nVaig decidir provar-ho, i la veritat és que van quedar molt bé!.\nA més, són molt fàcils i ràpides de fer, que també és important...\nJa tinc una altra opció per aprofitar clares... i per als pica-pica!.\nPublicado por Marta SL en 21:13 Cap comentari:\nEtiquetas: clares, formatge, galetes de formatge, galetes salades\nTripa i cap i pota amb suc\nL’altre dia quan vaig anar a la Carneusseria (no, no m’he equivocat!) a comprar carn, la Neus (d’aquí ve això de Carneusseria...) tenia tripa i cap i pota de vedella. A casa ens agrada molt i de vegades en demanem quan anem a menjar al restaurant (a Cal Xim el fan espectacular!).\n...O sigui que vaig pensar que podia aprofitar l’avinentesa per fer-ne.\nVaig mirar diferents receptes, i entre el que en vaig treure i el record del que he menjat a Cal Xim, vaig fer el meu propi plat. I no va quedar gens malament!.\nPublicado por Marta SL en 19:35 Cap comentari:\nEtiquetas: Cap i pota, tripa amb suc\nLlampuga amb pebres torrats\nLa llampuga amb pebres és un plat tradicional mallorquí.\nJo no coneixia aquest peix ni tampoc, és clar, aquesta recepta. L’altre dia però, la Sandra, la meva peixatera, tenia una llampuga molt maca i em va cridar l’atenció. Em va dir que era un peix molt bo i que ara estava en plena temporada, així que me la vaig endur per provar-la.\nBuscant per la xarxa com la podia cuinar vaig trobar diverses receptes, totes molt engrescadores, però al final em vaig decidir per la llampuga amb pebres, que em va semblar la més tradicional.\nLa majoria de receptes que vaig trobar la fan amb pebrots vermells tallats a tires i fregits però n’hi havia alguna que la feia amb pebrots escalivats (torrats, com diuen els mallorquins!). Com que jo justament acabava d’escalivar uns pebrots, em vaig decidir per aquesta darrera versió. Va quedar boníssima!.\nSi teniu l’ocasió de comprar llampuga, us recomano que la feu. És una mica entretinguda però val la pena!.\nPublicado por Marta SL en 21:01 Cap comentari:\nEtiquetas: llampuga, patates, pebrots vermells, peix, tomàquet\nAquesta és una manera diferent de menjar el carbassó. L’he anomenat croquetes per la forma que els hi he donat, no pels ingredients ni l’elaboració, que és completament diferent.\nÉs una recepta semblant als bunyols de carbassó que he fet en alguna ocasió, però sense farina ni llet.\nEns pot servir tant de primer plat en qualsevol àpat com per un pica-pica...\nSi us agrada el carbassó, l'heu de provar!.\nPublicado por Marta SL en 20:28 Cap comentari:\nEtiquetas: carbassó, croquetes, formatge ratllat\nA casa ens agraden molt les albergínies, i a l’estiu en faig sovint: en truita, en bunyols, arrebossades, escalivades...\nL’altre dia tenia unes albergínies a la nevera, i pensant com fer-les vaig recordar que feia molt de temps que no havíem menjat mussaka, així que em vaig decidir a fer-ne. És una recepta una mica laboriosa, però el resultat val la pena!.\nLa recepta original es fa amb carn de be picada, però jo vaig fer la meva pròpia versió amb botifarra. Va quedar molt bona!\nPublicado por Marta SL en 21:51 Cap comentari:\nEtiquetas: albergínia, beixamel, botifarra\nAquesta recepta la va penjar fa uns dies la Mònica Tarradellas al seu blog Ensucrat, i així que la vaig veure vaig pensar que l’havia de fer. Tenia molt bona pinta!.\nJo l’he modificat una mica, canviant el formatge ratllat per formatge de rul·lo de cabra i fent la cobertura només amb pebrots del piquillo. També he afegit els ous ja batuts, en lloc de barrejar-los directament amb el formatge. Vaig pensar que així quedaria més flonjo. Suposo que permet tantes variacions com se’ns acudeixin, totes igual de bones!.\nÉs molt fàcil i ràpid de fer, i està boníssim. Jo ja l’he fet dues vegades...\nA més, tant ens serveix com a primer plat com per un pica-pica o per un sopar informal. Què més volem?.\nPublicado por Marta SL en 19:48 Cap comentari:\nEtiquetas: cheescake, formatge, pastís de formatge, pebrots del piquillo\nTonyina "en colorao"\nAquesta recepta la vaig trobar a internet, concretament al web de El comidista.\nHavia comprat dos talls de tonyina molt macos a la Sandra, la meva peixatera, i se’m va acudir buscar per la xarxa alguna manera diferent de fer-la. Em vaig trobar amb aquesta recepta, que es veu que és d’un restaurant de Cádiz que es diu El Campero, i em va semblar que podia estar bé. Això de “en colorao” és perquè porta pebre vermell.\nA la recepta original fan la tonyina a tacos, però jo vaig deixar els dos talls sencers.\nLa veritat és que va quedar molt bona. La penso repetir!\nPublicado por Marta SL en 14:46 Cap comentari:\nEtiquetas: pebre vermell, peix, segons plats, tonyina\nAquest és un plat molt estiuenc, i que a més dóna molt de joc.\nLes sardines escabetxades les podem menjar com a tall, en un dinar o sopar informal, posar-les en un pica-pica... Qualsevol moment és bo!!!\nHi ha moltes maneres de fer l’escabetx. Crec que aquesta és una d’aquelles receptes que cadascú fa a la seva manera...i totes són bones!. Jo el faig tal com el feia la meva mare, que és com ens agrada a casa.\nAra us l’explico...\nPublicado por Marta SL en 14:18 Cap comentari:\nEtiquetas: escabetx, peix, sardines\nA casa ens agraden molt els peus de porc. De tant en tant en faig, i quan anem a dinar a fora moltes vegades en demanem. De vegades a la brasa i d’altres amb salsa.\nL’altre dia en vam menjar en un restaurant uns de molt bons amb una salsa amb bolets i una picada. I com que encara em queden uns quants pots de conserva de bolets de la darrera collita, vaig decidir de fer-ne la meva versió.\nVan quedar molt bons, o sigui que penso repetir...\nPublicado por Marta SL en 20:29 Cap comentari:\nEtiquetas: ametlles, bolets, camagrocs, Peus de porc\nAquesta recepta ha estat tota una troballa!.\nSe’m va acudir fer-la un dia per sopar després de veure una foto en una revista d’uns espàrrecs embolicats amb pasta de full. És molt fàcil de fer i queden boníssims.\nJa n'he fet 3 o 4 cops... cal aprofitar abans de què s’acabi la temporada!.\nSi sou de sortir a la muntanya i teniu oportunitat de collir espàrrecs de marge, aprofiteu per fer-los així: senzillament espectaculars!\nPublicado por Marta SL en 20:21 Cap comentari:\nEtiquetas: espàrrecs, formatge, pasta de full, pernil\nAquesta recepta la vaig veure a la revista Cuina, a un número on explicaven plats que feien a alguns restaurants de la Costa Brava.\nCom que a casa ens agraden molt els seitons, la vaig guardar per provar-la.\nJa l’he feta diverses vegades i la veritat és que queda molt bé. És una manera diferent de menjar els seitons...\nUs animo a provar-la!\nPublicado por Marta SL en 23:12 Cap comentari:\nEtiquetas: peix, segons plats, Seitons, suquet\nCorona de nata i xocolata\nAquesta és una d’aquelles receptes que són fàcils de fer i tenen un resultat espectacular!.\nNomés es tracta de fer un pa de pessic lleuger (en aquest cas el vaig fer amb un motlle tipus corona, perquè quedés més bonic), farcir-lo amb nata muntada i cobrir-lo amb una mica de xocolata fosa.\nUnes postres boníssimes. O també un bon berenar...\nPublicado por Marta SL en 15:23 3 comentaris:\nEtiquetas: nata, pastís, postres, xocolata\nAquest és un altre plat del meu receptari familiar. La meva mare en feia tot sovint, i a casa ens agradava molt.\nEs fa amb un tros de llom de tonyina no massa gruixut, que es rosteix com si fos un tall rodó. D’aquesta manera la tonyina queda molt melosa.\nL’altre dia la Sandra, la meva peixatera, tenia un final de llom de tonyina i vaig pensar que podia aprofitar per fer la recepta de la meva mare.\nI aquí la teniu...\nPublicado por Marta SL en 20:58 Cap comentari:\nEtiquetas: peix, segons plats, tonyina\nPublicado por Marta SL en 20:50 1 comentari:\nAquest pa li vaig veure fer a la Lorraine Pascale a un dels seus programes del Canal Cocina. És fàcil de fer (sobretot si tens amassadora...) i queda molt bo.\nJo el faig algun cap de setmana, i el mengem per sopar amb pernil o embotit.\nNo és la primera de les seves receptes que faig (o tinc pendent de fer). M’agraden molt els seus programes, perquè acostuma a fer receptes no gaire complicades i que tenen molt bona pinta. A més, explica molt bé tots els passos a fer...\nLa Lorraine fa la massa, dóna forma al pa, el deixa llevar i el cou. Jo faig doble fermentació, perquè trobo que el pa queda més esponjós...\nPublicado por Marta SL en 20:26 Cap comentari:\nEtiquetas: pa, pa d'espiga\nTenia un paquet encetat de farina d’ametlla que volia gastar. D’entrada vaig pensar en fer el pastís d’ametlla però després se'm va acudir que podia fer alguna cosa diferent.\nMirant per la xarxa vaig trobar pastissos d’ametlla amb taronja, però em van semblar massa enrevessats: s’havien de bullir les taronges senceres i després trinxar-les, i a més, necessitaves força temps perquè havies de deixar refredar bé les taronges abans de trinxar-les i afegir-les a la massa del pastís. Total, que havia de coure les taronges el dia abans de fer el pastís o coure-les al matí i fer el pastís al vespre, deixar-lo refredar i l’endemà acabar-lo amb la cobertura de xocolata...\nAleshores vaig trobar el canal de YouTube Tonio.cocina amb una recepta que afegia pell de taronja ratllada a la massa del pastís i després empapava el pa de pessic amb un xarop fet amb suc de taronja, i acabava cobrint-lo amb una "ganache" de xocolata. Em va semblar que era una opció molt més senzilla i que podia ser tan bona com les altres. O sigui que vaig adaptar això a la meva recepta de pastís d'ametlla.\nPublicado por Marta SL en 20:47 Cap comentari:\nEtiquetas: ametlla, pastís d'ametlla i taronja, postres, taronja, xocolata\nPastís de formatge del Gordon Ramsay\nM’he adonat que fa molt que no poso una recepta de postres, i no serà perquè no n’hagi fet... O sigui que avui toca pastís!. De formatge, i concretament, del Gordon Ramsay.\nAquest pastís el vaig veure en un dels seus programes del Canal Cocina i tenia tan bona pinta que en vaig prendre nota per fer-lo. És molt senzill i ràpid de fer, i està boníssim.\nEll barreja gerds amb la massa, però jo no n’hi vaig posar i la veritat és que va quedar molt bé. Suposo que també es podria cobrir de melmelada de gerds o de maduixa... Ho hauré de provar la propera vegada que el faci!\nPublicado por Marta SL en 21:35 Cap comentari:\nEtiquetas: formatge, pastís de formatge, postres\nCanelons de camagrocs\nAquests canelons els vaig fer per primer cop un dels dies que havíem anat a buscar bolets i vam trobar un cistell de camagrocs. Ens van agradar molt, perquè queden molt suaus i a l’hora són molt gustosos.\nCom que aquest any vam collir molts camagrocs, vaig poder fer molts pots de conserva i l’altre dia vam repetir de canelons...\nAquí teniu la recepta per si us animeu a fer-los. Us aviso: creen addicció!.\nPublicado por Marta SL en 19:58 Cap comentari:\nEtiquetas: bolets, camagrocs, canelons, primers plats\nRotlle de bonítol\nAquesta recepta tenia pendent de pujar-la des de fa dies...\nVaig comprar a la Sandra, la meva peixatera, un bonítol sencer quan estàvem en plena temporada. Li vaig dir que em treiés el cap i l’espina central perquè no sabia com el faria. Vaig estar mirant receptes per la xarxa, i em vaig trobar amb la del rotlle de bonítol, que es veu que és típic d’Astúries. Em va semblar que no era difícil de fer, tot i que una mica entretingut, i vaig decidir provar-ho...\nÉs un plat que ens pot servir tant de tall com d'entrant o per a un pica-pica.\nAquí el teniu!.\nEtiquetas: bonítol, peix\nTatin de fredolics i botifarra negra\nTenia pendent de pujar aquesta recepta des de fa dies. És la darrera d’aquesta temporada de bolets...\nEn la nostra última expedició, vàrem trobar força fredolics, alguns de molt grans, i vaig pensar que podia aprofitar per repetir la tatin de bolets però aquest cop amb fredolics.\nLa vaig fer de la mateixa manera que la tatin de llenegues, només vaig canviar el tipus de bolet. Va ser tot un èxit!.\nLa pena és que haurem d’esperar uns quants mesos per tornar-ne a menjar...\nPublicado por Marta SL en 21:30 Cap comentari:\nEtiquetas: bolets, botifarra negra, fredolics, pasta brisa, tarta tatin


La humanitat de la fe | Bisbat de Lleida\nLa humanitat de la fe\nInici » La humanitat de la fe\nJa hem començat l’Any de la Fe i em permeto demanar una especial atenció per tal de no caure en la temptació de dissociar fàcilment les coses. La nostra cultura actual, molt fragmentada, pot alimentar actituds i praxis que fan pensar en compartiments separats, diferenciant molt doctrina, espiritualitat i acció pastoral. Això s’ha traduït sovint en un “primer formar-se, i després actuar”, o en permanents distincions entre teoria i pràctica, entre “vida interior” i apostolat, etc., retardant algunes actuacions o replantejaments.\nVull fer una crida a la coherència per anar disminuint la distància que pot haver-hi entre el dir i el fer, com diu la Carta de sant Jaume: “Poseu en pràctica la Paraula i no us limiteu a escoltar-la, que us enganyaríeu a vosaltres mateixos” (Jm 1, 22).\nPer això, caldrà procurar viure en tot moment una espiritualitat atenta als signes dels temps i encarnada en els esdeveniments de cada dia. No tindria massa sentit un plantejament doctrinal separat de la vida de les persones, insensible als seus goigs i esperances, a les seves tristeses i angoixes. Sabem que hem de viure-les en pròpia carn perquè no hi ha res de profundament humà que no trobi eco en el cor d’un cristià (cfr. Gaudium et Spes, 1.)\nEl mateix Papa Benet XVI, dos dies abans de publicar la seva primera Encíclica (“Deus charitas est”), explicava que la seva intenció era emfatitzar la centralitat de la fe en un Déu que ha assumit un rostre i un cor humans: “Tenim necessitat del Déu viu, del Déu que ens ha estimat fins a la mort. A hores d’ara, la paraula «amor» sembla alguna cosa molt llunyana d’allò que un cristià pensa quan es parla de caritat. Intento mostrar la humanitat de la fe de la que forma part el «sí» de la persona humana a la seva corporeïtat creada per Déu”.\nLa fe, en efecte, creix quan es viu com a experiència d’un amor que es rep i es comunica com a experiència de gràcia i goig. Ens fa fecunds, perquè eixampla el cor en l’esperança i permet donar un testimoni fecund (cfr. Porta Fidei, 7). “La Caritat de Crist ens empeny” (2Cor 5,14): és l’amor de Crist el que omple els nostres cors i ens impulsa a evangelitzar.\nEl compromís missioner dels creients treu força i vigor del descobriment quotidià del seu amor, que mai no pot faltar. És aquesta dimensió missionera, com a expressió d’una nova i generosa obertura al do rebut, allò que ens ha d’impulsar a introduir la pregunta sobre Déu en aquesta societat de vella cristiandat i en el nostre món de la indiferència o increença.\nI fer-ho sense oblidar la vessant ètica i social que és una dimensió imprescindible del testimoniatge cristià, refusant la temptació d’una espiritualitat amagada i individualista, que té a veure ben poc amb les exigències de la caritat, ni amb la lògica de l’Encarnació; i que ens ha de dur a iniciatives evangelitzadores menys orientades cap a l’interior de les comunitats cristianes, i més compromeses en l’anunci de la fe a tothom.


El coronavirus ressuscita el debat sobre la renda universal a Europa El coronavirus ressuscita el debat sobre la renda universal a Europa\nExperts defensen a l'ACN que el més eficaç seria un ingrés per a tothom temporal i ràpid com a pla de xoc per la crisi\nEl coronavirus ha ressuscitat el debat sobre la renda mínima universal a Europa com a un instrument que podria mitigar les conseqüències socioeconòmiques de la crisi del covid-19. A Espanya la pandèmia ha impulsat el reforç de la renda mínima garantida a escala estatal. “La iniciativa espanyola és una renda garantida que ja tenim aquí”, aclareix Olli Kangas, cap del grup de recerca implicat en l’experiment finès sobre la renda universal. En canvi, tan ell com l’economista d’Oxford Daniel Susskind aposten en declaracions a l’ACN per un ingrés universal que sigui temporal i arribi ràpidament a tots els ciutadans. “Em preocupa que una renda més específica trigui massa temps a arribar”, afirma Susskind.\nTotes les comunitats autònomes de l’Estat ja donen unes rendes mínimes d’inserció per a col·lectius amb escassos recursos que de mitjana suposen uns 460 euros al mes per persona. A Catalunya la Renda Garantida és una mica superior, uns 664 euros des de l’abril d’aquest any.\nAra la idea de l’executiu de Pedro Sánchez és complementar-les des de l’administració central fins a un llindar determinat amb una “renda mínima vital”. El govern de coalició del PSOE i Unidas Podemos aprovarà al maig aquesta mesura, tot i que encara no n’ha donat els detalls.\nAra bé, la “renda mínima vital” no és el mateix que una renda bàsica universal, que es dóna sense cap condició ni requisit, recorda l’investigador de la Universitat de Turku, Olli Kangas.\nSusskind tem que la iniciativa espanyola arribi massa tard. “Em preocupa que una renda més específica trigui massa temps a arribar, però si hi ha alguna manera d’implementar-la més ràpidament, llavors seria positiva”, puntualitza aquest defensor de la renda universal per la crisi del covid-19.\nLa renda mínima garantida és un sistema àmpliament implantat a la Unió Europea, però amb nivells diferents de suport per a la població en risc de pobresa. Pioners en aquest camp, els nòrdics tenen els programes més amplis i consolidats, si bé les rendes més generoses es donen a Dinamarca, el Benelux i Àustria amb transferències de gairebé 1.000 euros. A França, Alemanya i Regne Unit hi ha un nivell intermedi d’ajudes que giren entorn els 400 i 500 euros per persona.\nEl sud i sobretot l’est del continent ha trigat més a posar en marxa rendes mínimes com aquestes, però en els darrers anys han millorat significativament. Kangas assegura que les diferències entre els estats de la UE estan desapareixent i que cada cop les xarxes de seguretat públiques són més similars tant per les condicions com el volum de les ajudes.\n“Els països nòrdics ja no són una raresa com ho eren als anys 80′”, afirma Kangas, remarcant que ara els països de l’Europa central tenen “bons sistemes” i al sud hi ha hagut avenços.\nDes de finals dels 90′, Portugal té un sistema de renda mínima vinculat a un programa d’inserció i de recerca de feina que proporciona uns 300 euros a persones amb recursos limitats.\nA Itàlia tenen una renda mínima des del 2019 per a famílies vulnerables i ara estudien com estendre l’ajuda a més ciutadans per la crisi del covid-19. La “renda ciutadana” impulsada pel Movimento 5 Stelle facilita fins a 789 euros mensuals a aturats o persones que no tenen aquest mínim llindar d’ingressos. La prestació s’ajusta en funció d’aquesta xifra que es considera una línia vermella.\nQuè és la renda universal?\nA diferència de la renda mínima, la universal va destinada a tots els ciutadans, sense condicions ni requisits. Aquest sistema no s’ha posat en pràctica mai a gran escala i només Finlàndia es va atrevir fa uns anys a provar-lo en un petit experiment.\nDurant un any el govern finlandès va pagar 560 euros mensuals lliures d’impostos i sense l’obligació de buscar feina o treballar a 2.000 ciutadans. L’experiment va costar 20 milions d’euros a les arques públiques i va fallar a l’hora d’impulsar l’ocupació. Així que les autoritats el va donar per acabat el 2018, malgrat les queixes dels investigadors implicats que volien més temps per obtenir resultats sòlids.\nLa magnitud del xoc econòmic per la pandèmia i els confinaments ha revifat el debat sobre la renda universal com a una eina útil per ajudar els milions de persones que s’han quedat sense feina o sense ingressos. Des del fundador de Facebook Mark Zuckerberg fins al Papa Francesc s’han mostrat favorables a un mecanisme d’aquest tipus.\n“Un dels llegats d’aquesta crisi serà que la renda mínima universal es prendrà seriosament”, pronostica Susskind.\nL’investigador de la Universitat d’Oxford també ha reivindicat aquesta mesura i, per exemple, proposa que el govern britànic doni 1.000 lliures al mes a tota la població. L’economista defensa que seria una mesura “factible, efectiva i simple” per ajudar els milions de treballadors i petites empreses que necessiten diners ara mateix.\nSi bé reconeix que des d’un punt de vista “ètic” no és del tot correcte donar diners també a aquells que no ho necessiten, creu que és “un preu que val la pena pagar” per poder actuar ràpidament en aquesta crisi. Això sí sempre que sigui temporal.\n“No crec que sigui una bona eina per navegar en aquesta crisi a mitjà termini, però si és temporal pot donar espai per pensar altres intervencions més acotades”, opina.\nPer la seva banda, Kangas també veu la renda mínima universal com una “solució” per aquesta crisi “si es pot implementar ràpidament”. En el seu cas, no veu tant clar que alguns països ho puguin fer i posa com a exemple Finlàndia on creu que es trigaria un any a integrar la iniciativa al seu complex sistema de seguretat social.\nTot i això, admet que fins i tot la seguretat social finesa està saturada ara mateix pel ràpid augment dels aturats i que gestionar totes les peticions d’ajuda trigarà gairebé un any. Per això, planteja la possibilitat de donar diners directament a tots els ciutadans i després obligar a aquells que no els necessiten a retornar-los.\nCost d’una renda universal\nEl finançament d’aquest tipus d’iniciatives és una de les principals preocupacions de les administracions públiques, especialment d’aquelles amb alts nivells d’endeutament. És el cas d’alguns dels estats més afectats per la pandèmia: Espanya, Itàlia i França.\nSusskind defensa que una renda mínima universal temporal suposa “un cost assumible”. Per exemple, diu que si el Regne Unit donés aquestes 1.000 lliures a tots els seus ciutadans, suposaria un cost d’uns 60.000 milions d’euros al mes. “És una xifra menor del que es va gastar per rescatar l’economia el 2007”, apunta.\nTan Susskind com Kangas creuen que els problemes per finançar una xarxa de seguretat tant amplia sorgirien si s’apliqués a llarg termini.\nMés enllà del debat d’acadèmics i personalitats influents, cap govern europeu per ara està disposat a impulsar una mesura d’aquest tipus. Davant les pressions de laboristes i socialistes per crear una renda universal, tant el govern conservador de Boris Johnson al Regne Unit com el liberal president francès Emmanuel Macron no creuen que sigui la solució.


[Actualitzat] Legislació: Real Decreto-ley 14/2021, de 6 de julio, de medidas urgentes para la reducción de la temporalidad en el empleo público - Inici - eSam\nImprimeix [Actualitzat] Legislació: Real Decreto-ley 14/2021, de 6 de julio, de medidas urgentes para la reducción de la temporalidad en el empleo público\n(Al BOE núm. 179, de 28 de juliol de 2021 s'ha publicat l'Acord de convalidació del present Reial decret llei, el qual podeu trobar com arxiu adjunt a la zona d'informació annexa).\nCom a arxiu adjunt trobareu un resum amb el més destacat.\nS'aproven mesures urgents per a la reducció de la temporalitat a l'ocupació pública. Es modifiquen els articles 10 i 11 del Text Refós de la Llei de l'Estatut Bàsic de l'Empleat Públic, i s'introdueix la disposició addicional dissetena.\nEs modifica l'article 10 del Text Refós de l'Estatut Bàsic de l'Empleat Públic i s'introdueix la causa i el termini del nomenament del personal funcionari interí, que només podrà produir-se per 4 modalitats:\nPer vacant: per a la cobertura d'aquesta mena de places quan no sigui possible fer-lo per personal funcionari de carrera, amb una durada màxima de tres anys.\nPer substitució transitòria dels titulars: pel temps estrictament necessari.\nPer a execució de programes de caràcter temporal: que no superaran els tres anys de durada, ampliables per dotze mesos més en funció del que es preveu en les Lleis de Funció Pública que desenvolupen el TREBEP.\nPer excés o acumulació de tasques: amb un termini màxim de nou mesos dins d'un període de divuit mesos.\nS'introdueix un tercer paràgraf a l'article 11, que regula els processos de selecció de personal laboral.\nS'introdueix la disposició addicional 17a, sobre mesures dirigides al control de la temporalitat en l'ocupació pública: s'adverteixen les responsabilitats en què incorreran les administracions públiques si incompleixen les previsions contingudes en aquesta normativa, destacant que qualsevol mesura que condueixi a l'incompliment dels terminis temporals màxims d'un nomenament interí és nul·la de ple dret; pel que fa al personal laboral temporal, la reforma del Reial Decret llei contempla la compensació econòmica que li correspon percebre degut a l'incompliment dels terminis màxims de permanència i que consistirà en la diferència entre el màxim de 20 dies de salari fix per any de servei i la indemnització que li correspondria percebre per l'extinció del seu contracte fins a un màxim de dotze mensualitats.\nLa disposició addicional primera regula les mesures per a l'àmbit local, disposant que els municipis, excepte els de gran població del títol X de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les Bases del Règim Local, podran encomanar la gestió material de la selecció del personal funcionari de carrera o laboral fix a les diputacions provincials, cabildos, ens supramunicipals, etc.\nBOE núm. 161, de 7 de juliol de 2021.


Promoció en lloguer, avda. de la musica, 3, Alborache - Servihabitat\nAccés\tTornar a resultats\tSegona mà ALBORACHE\nPromoció de habitatges en lloguer a avda. de la musica, 3 a la província de valencia\nSegona mà Promoció de habitatges en lloguer a avda. de la musica, 3 a la província de valencia\nSegona mà ALBORACHE\n1 3 Habitatges\tTambé disponibles\n3 Garatges\tdes de\nPisos exteriors distribuïts en saló-menjador, cuina, 3 habitacions i 2 banys. Amb fusteria exterior d?alumini amb vidre Climalit, fusteria interior de fusta, terres de parc excepte en cuina i banys que són de gres i preinstal-lació d?aire condicionat per conductes. Tots els habitatges disposen de plaça de pàrquing inclosa (consulta disponibilitat i preus). L?edifici es troba en un dels accessos de la localitat, en un entorn residencial i molt proper al centre.\nPreu total del conjunt\t355€\nPreu total del conjunt\t435€


O bag, bosses úniques a l'illa Carlemany\nO bag és una firma de bosses italiana on la filosofia és oferir la possibilitat de personalitzar la seva bossa, que esdevindrà única i exclusiva per a la seva propietària. Tots els materials i els plàstics que s’utilitzen són ecològics, les bosses estan fabricades amb la goma EVA, un material sostenible i ecològic. Actualment la firma compta amb més de 25 punts de venda per tot Espanya. Les bosses O bag són versàtils i tenen un estil cosmopolita, còmode i lleuger, i són perfectes per carregar tot el que una dona dinàmica i glamurosa necessita tenir sempre a mà. La marca va néixer a Milà el 2009 i avui compta amb unes 400 botigues arreu del món en prop de 40 països.\nL’aposta pel concepte de la personalització és la clau de l’èxit de la marca, perquè l’usuari pot crear la seva bossa ideal a partir de zero, triarà la mida, el color, les nanses, el folre interior i una infinitat d’opcions per crear un accessori únic.\nLa Nerea Aixàs fa prop de 10 anys que va portar a Andorra aquest producte en exclusiva, que proposava a les clientes al costat de les seves joies. Avui comença una nova etapa en associació amb la Sol Rossell, que oferirà O bag a la planta baixa d’illa Carlemany, mentre que la Nerea vendrà les seves joies al carrer Callaueta, 13 d’Andorra la Vella.\nandorrabossesbotiguesEmpresesIlla CarlemanyInauguracióNerea AixàsO bagSol Rossell


Joan Clave Morell | ELS ALTRES MENESTRALS\nELS ALTRES MENESTRALS\nTambé hi havien uns altres menestrals relacionats amb l’activitat pagesa, com els basters, que tenien cura d’apariar els guarniments dels animals, cosir els forats de la civadera o les llongues quan es trencaven. De basters n’hi havien dos, l’Esteve Mestres al carrer del Carril, que seguia l’ofici del seu pare, que tenia el mateix nom, i l’altre, el Pere Rovira, que s’havia fet càrrec del taller d’Esteve de ca Cantí, canviant de costat del raval del Mar, des de ca Cantí a ca Gustavo. Aquest baster és el protagonista del relat novel·lat, al meu modest entendre, molt desafortunat, que en va fer el seu fill Pere recentment.\nEl boter, Anton Llunas, més conegut com Anton Boteret, era l’únic del poble, i pel seu obrador a la plaça de Flix, a la cantonada del carrer dels Ferrers amb el de Sant Antoni, hi\nhavien de passar totes les botes, bocois, portadores i barrals que es malmetien, de les que s’havien de canviar les dogues que es feien malbé, els cèrcols que es trencaven i més sovint les cornaleres que, de vegades, s’havien de reparar amb caire d’urgència, quan estàvem veremant. A la canalla ens feia gràcia veure com treballava, ja fos quan torçava les dogues per a les botes, o quan brandava l’aixa, eina de tall que cap altre menestral feia servir. Anton Llunas Garcia durant la 2a República era militant del PSUC i va ser alcalde de Vila-seca uns mesos, durant la guerra.\nEn canvi, els fusters treballaven menys per la pagesia pròpiament, només en feines escadusseres com fer o reparar les escales, mànecs d’aixada, empostissats i no massa cosa més. Només l’Esteve Magriñà, que a més de fuster, tenia una serra, amb la que trossejava la llenya, deixant a punt els rolls per a fer-ne ascles els dies de pluja. La “serra” era a la Riera als afores del poble, i tenia un pati molt gran on els pagesos hi descarregaven els troncs, que al cap d’uns dies recollien tallats. Un altre fuster era Josep Maria Carreté que tenia dos tallers, un al carrer de Sant Antoni que era l’habitual i un altre al raval del Mar molt a prop de l’Escola, on hi tenia la maquinaria més gran pròpia de l’ofici i que, quan brandava, en patíem el soroll estrident a l’escola, deixant sense veu als mestres. Sovint ens cridava l’atenció que, davant la botiga del carrer de Sant Antoni hi havia una mena d’olleta sobre uns fogons amb foc d’encenalls, on el senyor Jaume, marit de donya Manuela, hi escalfava una mena de pega que empraven per ajudar els engalzes.\nEn Josep Morell que tothom el coneixia com “el gatillo”, tenia el taller al carrer del Carril, i era qui treballava menys, és a dir sense massa clientela, i compaginava la seva feina de menestral amb la pagesia especialment la vinya, i fins i tot tenia a casa seva una premsa com les del Sindicat per axafar la verema. A cal Gatillo hi va aprendre l’ofici en Josep A. Ràfols que després va obrir un taller propi a la plaça de Flix. Recordo que l’oncle fuster, com li dèiem a casa, solia convidar-me a fer d’aprenent del seu ofici, i jo si responia que no, perquè els fusters havien de posar els morts a la caixa.\nEn Josep Cañellas i despès el seu fill Albert tenien el taller al carrer de Santa Bàrbara, però no eren els típics fusters, sinó que més aviat feien d’ebenistes, és a dir que construïen i apariaven mobles. Els últims anys es van traslladar al carrer del Bou, a ca Cervelló.\nEn Miquel Carreté, més conegut com Miquel llauner, estava instal·lat al capdamunt del carrer del Pou i es dedicava a apariar ferrades, barrenyos, safres, etc. eines, que duraven molts anys i que de tant en tant es foradaven i calia reparar. Crec recordar que, pel seu compte o per encàrrec, en construïa alguns d’aquests estris de llauna, coure o zenc, i potser finalment de ferro galvanitzat. El cert és que va tancar la botiga abans de l’adveniment dels plàstics, que haurien estat els seus majors contrincants. Durant un temps va compartir l’ofici de llauner amb el d’electricista.\nA ca alguns dels menestrals, als vespres, especialment a l’hivern, que eren molt llargs, si aplegaven pagesos i els caçadors, que hi anaven a passar la vetlla abans de sopar, de manera que obligaven al titular de l’establiment a tenir-lo obert més enllà del que seria un horari normal. Potser hi anaven per estalviar-se la consumició que haurien de fer als cafès.\nEls menestrals moltes vegades eren els únics homes que quedaven al poble i de tant en tant els hi tocava haver d’assistir en alguna de les eventualitats accidentals que passaven. Molts pagesos els envejaven perquè sense moure’s de casa guanyaven més diners.\n0 Comentaris a "ELS ALTRES MENESTRALS"


Per què has de vendre casa teva en exclusiva amb una immobiliària? - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPer què has de vendre casa teva en exclusiva amb una immobiliària?\nVendre una casa no és tan senzill com pot semblar a priori i hauràs de deixar-te aconsellar\npedro mesas oyuela 23.10.2019 | 23:39\nVendre en exclusiva no vol dir que la venda no pugui ser compartida per altres immobiliàries. Shutterstock\nVendre en exclusiva no vol dir que la venda no pugui ser compartida per altres immobiliàries.\nDecidit, vull vendre casa meva. A vegades costa prendre una determinació, però si ja ha fet el pas, enhorabona! Si sap els preus reals de venda a la zona (no els que es publiquen a Idealista ni els que li digui el conserge o el seu veí), disposa de prou temps lliure per atendre els interessats en els horaris més diversos i té coneixements de fotografia, redacció publicitària, màrqueting, decoració, dret immobiliari, finançament hipotecari, venda, negociació, tributació, etc, pot llançar-se a vendre l'habitatge pel seu compte.\nJa ho ha intentat però no ha aconseguit tancar la venda? En la majoria dels casos, vendre un habitatge no és tan senzill com pot semblar i haurà de deixar-se aconsellar per un professional. En aquest moment se li plantejaran nous dubtes: com triar l'agència immobiliària adequada? Treballo amb una o amb més d'una? Del barri o per internet? Quin sistema és el millor per vendre la meva casa? Quant cobren les agències?\nUna altra opció: l'exclusiva compartida\nDavant de qui prefereix oferir la comercialització a diverses immobiliàries davant de qui signa una exclusiva tancada, a continuació li revelem alguns avantatges de treballar en el sistema d'exclusiva compartida, una manera de treballar que cedeix el protagonisme a les necessitats del propietari:\n1. Seguretat: vostè vol una empresa seriosa que li ofereixi garanties. Una agència amb grans possibilitats, que tingui un posicionament important al sector, però sobretot busca en aquesta agència un professional del sector immobiliari. Aquest és un negoci de persones i el que el farà decidir-se finalment per una agència o per una altra és que l'agent immobiliari amb qui tracti estigui preparat i que li transmeti confiança i seguretat.\n2. Compromís: asseguri's que l'agència posarà tots els seus esforços en la venda de casa seva, és a dir, invertirà temps i diners en la comercialització per aconseguir vendre-la en el termini acordat. Que casa seva no sigui una més entre moltes altres. Exigeixi un compromís perquè el representin davant de totes les altres agències del sector i que mantinguin amb elles acords fluids de cooperació. Un sol interlocutor que faci front a tots els seus dubtes, que atengui totes les sol·licituds i tots els interessats, però que NO SIGUI L'ÚNIC QUE LA PUGUI VENDRE. Aquests acords amb altres agències i una potent xarxa pròpia faran que moltes altres agències s'interessin per la seva propietat. Vostè no té temps per escoltar-les totes, però el seu agent en tindrà. Un sol interlocutor proporciona seguretat tant a vostè com als compradors.\n3. Difusió: conèixer el perfil del possible comprador és important per enfocar tots els esforços a arribar-hi. El pas següent serà difondre tota la informació de manera correcta. Serà vital que la seva agència disposi d'una xarxa de punts de venda insuperable. Aquí entra en funcionament la MLS (Multiple Listing Service). Es tracta de la bossa immobiliària comuna d'immobles en exclusiva, que permet la cooperació entre més de 700 oficines i milers de professionals en tot Espanya. Aquesta filosofia de treball és el present i el futur de la intermediació immobiliària a Espanya: un sistema que aglutina la més àmplia oferta immobiliària del moment posada a la disposició del venedor perquè aquest obtingui els màxims avantatges.\n4. Únic preu: si treballa amb més d'una agència és probable que aquestes tinguin diferents honoraris i per tant diferents preus per casa seva. Això pot generar molta desconfiança en els compradors potencials i "cremar" l'immoble. Els habitatges que es comercialitzen així solen subhastar-se a la baixa, ja que l'agència intenta defensar l'oferta del comprador davant del preu del venedor.\n5. Motivació: un bon agent treballant en exclusiva compartida estarà més motivat per aconseguir la venda, ja que sap que el seu temps i esforç no passaran sense recompensa. Amb la nota d'encàrrec, com que no té la certesa de cobrar, l'agent no estarà motivat, no podrà invertir en l'immoble i els seus contactes els portarà a habitatges i clients amb els quals sí que hi hagi un compromís. Davant del cobrament d'una comissió, aquests agents prefereixen parlar d'honoraris. La comissió implica un condicionant: si es ven la casa es cobra una comissió. Els honoraris impliquen que el professional que treballa en exclusiva compartida només acceptarà l'encàrrec si considera que pot satisfer les necessitats del seu client en els termes acordats. Per a això prèviament fa una anàlisi de les expectatives del venedor i de les característiques de l'immoble.\n6. Control: totes les persones que visitin casa seva s'identificaran i signaran el corresponent full de visita. Si vostè no és a l'habitatge sempre els obrirà i acompanyarà el seu agent. Com que es tracta d'un professional, disposarà dela seva corresponent assegurança de responsabilitat civil per afrontar qualsevol imprevist. I si vostè ho desitja podrà deixar-li un joc de claus, que custodiaran a l'oficina, per poder atendre els possibles compradors en qualsevol moment, fins i tot els caps de setmana. També és important controlar el procés de negociació de les possibles ofertes per defensar els seus interessos. Si les ofertes arriben a través de diferents agències serà pràcticament impossible defensar el preu de venda acordat i aconseguir que l'interessat pugi la seva oferta.\nCom veu, hi ha molts factors que cal tenir en compte a l'hora de triar amb qui vendre casa seva. Així que si decideix comptar amb algú que l'alliberi de maldecaps, busqui una companyia que li proporcioni tranquil·litat i posi's en mans d'un assessor immobiliari que li ofereixi confiança.\nPedro Mesas Oyuela. Periodista i mànager de producció immobiliari


Lalcalde anuncia la interposició duna querella criminal contra els exprofessors de lEscola dAdults - Revista Cambrils\nLalcalde anuncia la interposició duna querella criminal contra els exprofessors de lEscola dAdults\nRobert Benaiges i Salvador Matas mostren a la premsa el que consideren la prova que darrere de tot això hi ha una intencionalitat política\nRamón García Mateos, Pablo Armando Fernández, Tomás Sánchez Santiago, Maria Payeras i Asunción Carandell Lendemà mateix de la denúncia pública dels exprofessors de lEscola dAdults, lalcalde Robert Benaiges anunciava la interposició duna querella criminal contra els cinc exprofessors. A més, segons va dir lalcalde, es demanarà que des de la Fiscalia sinvestiguin les connexions polítiques pertinents, assenyalant un partit polític, la PLIC, com a instigador de la denúncia dels exprofessors.\nResposta ràpida i contundent\nEl govern municipal va voler oficialitzar una postura unitària en aquest tema. Lalcalde, primer de tot, va voler mostrar el seu suport a les actuacions i a la feina feta per lanterior regidor dEnsenyament Ramón García Mateos, per lactual regidor dEducació Salvador Matas i per totes les persones que treballen en el departament encapçalades per la tècnica Hortènsia Grau. A continuació, lalcalde es va preguntar públicament per què havia sortit tot això ara, en el que considerava una estratègia perfectament planificada, entenem que aquí hi ha una qüestió política ben clara, ja que el que va fer de portaveu dels professors, Josep M. Font, és un habitual de les reunions de la PLIC i perquè el comunicat de la convocatòria daquesta roda de premsa va sortir a través duna persona que és la persona que fa les feines de la PLIC respecte als comunicats de les rodes de premsa. Per demostrar aquesta connexió, Benaiges va mostrar tres convocatòries enviades a la premsa, una delles era la duna roda de premsa conjunta entre els tres partits de loposició, una altra era la carta de Mari Loli Garcia de la Chica i laltra la convocatòria dels cinc exprofessors, que, segons va dir, estaven enviades des del mateix ordinador on sortia el nom dÒscar, que, segons va dir, és la persona que fa les feines de la PLIC respecte als comunicats de les rodes de premsa.\nTot plegat, Benaiges considerava que es tractava dun atac frontal, que puc entendre des de làmbit polític quan hi ha contraposició didees i propostes, però quan es basa en el desprestigi de la institució i quan es basa en lacusació molt greu respecte a les persones, em sembla que defuig de la normal activitat política.\nLa roda de premsa la van iniciar lalcalde i el regidor dEducació. Més tard shi va afegir el regidor de Cultura i cap de llista dERC, Joan Recasens, que no va arribar a intervenir.\nCap recurs a magistratura\nPer la seva part, el regidor dEducació considerava estrany que els exprofessors haguessin fet una roda de premsa denunciant uns fets ocorreguts al llarg dels darrers quatre anys i que en tot aquest temps no shagués fet cap mena de recurs o de denúncia a Magistratura i ni tan sols a lAjuntament. És molt estrany i lúnica explicació que hi trobem és que no estem parlant de temes laborals, sinó de la utilització, per part duna força política, duns fets per tal derosionar les institucions municipals i de degradar la vida política.\nMatas també va dir que des de lÀrea dEducació es tenia constància, des de feia sis mesos, que sestava muntant aquesta campanya i que els ho havia dit gent de la mateixa PLIC. Per tant, segons Matas, no ens ha vingut de nou, però el que ens ha sorprès és la virulència de les persones que shan posat al servei duna força política concreta més enllà de la seva pròpia dignitat personal.\nEl regidor dEducació va repassar els diferents casos denunciats pels exprofessors. I va fer esment de la situació que es vivia al centre, el clima de convivència del claustre de lEscola dAdults estava completament dividit, i amb molts problemes de convivència. LAjuntament va haver dactuar a fi i efecte que el centre no saturés. A banda, va recordar el regidor, la Generalitat, a través dInspecció, ha supervisat les activitats lectives i del professorat i tenia un coneixement del clima que hi havia a lescola. Matas també va destacar que els dos darrers anys és quan hi ha hagut laugment més espectacular dalumnes a lEscola dAdults.\n§ La convocatòria de tècnic dEducació§ Un dels temes denunciats pels exprofessors va ser el de la modificació de les bases que lactual govern va fer de la convocatòria a la plaça de tècnic dEducació. Matas va recordar que les oposicions es van fer fa quatre anys i en el seu moment no hi va haver cap denúncia, ni pública ni davant de lAjuntament. Segons Matas, el regidor dEnsenyament Ramón García Mateos no va voler presidir aquestes oposicions quan hi tenia dret, es van presentar set persones i dues van arribar al final. Per punts va guanyar Hortènsia Grau. Lanterior tècnica, la senyora Rosa Figueras, va tenir mala sort ja que la primera de les proves, la dinformàtica, ja no la va superar. Matas també va dir que Rosa Figueras, abans daquestes proves, nhavia assistit a unes altres, durant el govern de CiU, i les havia suspès tot i ser lúnica candidata.\nPel que fa a la modificació de les bases de la convocatòria, Matas va dir que quan el gener de 2003 van accedir al govern municipal es van trobar que a la darrera comissió de govern de lanterior equip municipal shavien aprovat les bases, vam retirar aquestes bases que hi havia i les vam aprovar novament, va dir Salvador Matas.


FabLabs: fabrica tot el que puguis imaginar - YouMeKids\nHomeReportatgesFabLabs: fabrica tot el que puguis imaginar\n10/05/2016 Rafael Servent Arracó Reportatges 0\nHeu perdut una de les torres blanques del joc d’escacs? Preneu la que us queda i aneu fins al FabLab més proper. Escanegeu la peça en un escàner 3D, genereu un arxiu i envieu a imprimir. Apa, ja la teniu!\nPerò, ja que us hi poseu… per què no aprofiteu per fer un joc d’escacs nou i personalitzat al vostre gust? Podríem fer que les peces negres passessin a ser d’un color carabassa llampant, que els peons tinguessin forma d’R2-D2, els cavalls fossin dracs i les torres trolls? I que la cara del rei fos una caricatura d’algú de la família? I que la reina s’assemblés a una cantant d’òpera com la Castafiore? I que…? I tant! Podem personalitzar-ho tan enllà com ens permeti la nostra creativitat. Ara bé: si ho hem de fer amb una impressora 3D, ens hi estarem una estoneta… Depenent de la complexitat del disseny, imprimir una sola peça pot arribar a trigar hores.\nHo provem amb la talladora làser? Podem fer uns dissenys vectoritzats de peces en 2D que, un cop tallats amb el làser, acoblarem perquè agafin formes en 3D. Podem fabricar-los en fusta, en metacrilat, en cartró… I moltíssim més ràpid que amb la impressora 3D!\nEls FabLabs són espais de fabricació a escala personal, oberts al públic i amb màquines compartides controlades per ordinador, on s’experimenta, es comparteix coneixement i s’aprèn fent.\nQue potser voleu fer-vos un moble a mida? Introduïu l’arxiu amb el disseny a la fresadora amb control numèric i poseu el trepant a treballar. Aneu-vos-ho mirant mentre la màquina va fent tota sola. Feu potes de tamboret, sobres de taula gravats, respatllers amb filigranes… Després, agafeu les peces i construïu el vostre moble. Si quan us parlen de Hemnes, Äpplarö, mandonguilles i salmó no us sona a suec, ja sabeu de què va això de muntar-vos mobles que vénen a peces.\nFeu els vostres dissenys o descarregueu-vos arxius Creative Commons, versioneu propostes existents, afegiu-hi noves funcionalitats, compartiu-ho… Als FabLabs us ajudaran a donar les primeres passes en el món Maker i us guiaran en l’aprenentatge compartit, col·laboratiu i experimental. Li diuen Learn by Doing (Aprendre Fent) i, si hi aneu en família, podreu fer projectes comuns ben xulos.\nA Catalunya, el País Valencià i les Illes Balears hi ha uns quants FabLabs repartits arreu, com el FabLab de Reus, on hem fet el vídeo que acompanya aquesta entrada, tot i que la concentració més gran es troba a l’àrea metropolitana de Barcelona. FabLab és una contracció de paraules que significa Fabrication Laboratory (Laboratori de Fabricació) i que té els seus orígens en el Center for Bits and Atoms de l’MIT (Massachusetts Institute of Technology). Són espais de fabricació a escala personal, oberts al públic i amb màquines compartides controlades per ordinador, on s’experimenta, es comparteix coneixement i s’aprèn fent.\nMolts d’aquests FabLabs estan integrats a la xarxa internacional impulsada des de l’MIT, d’altres van per lliure, hi ha propostes municipals (com els Ateneus de Fabricació de Barcelona), combinacions amb cafeteria, com els Fab Cafes… La llista és variada i segueix creixent. Tots, però, comparteixen aquest esperit per experimentar, innovar i aprendre amb un fort component de crear comunitat.\nUna impressora 3D, una talladora làser i una fresadora CNC (amb control numèric) acostumen a ser l’equipament bàsic d’aquests laboratoris de fabricació. Els usuaris paguen pel temps d’ús, i es fan responsables del bon funcionament de les màquines i de deixar-ho tot endreçat i net en acabar. Artistes, professionals liberals o petites empreses startup acostumen a passar per aquests centres, però hi ha cada cop més famílies amb nens que s’hi acosten per conèixer i experimentar. El món dels drons, la robòtica i la cultura Do It Yourself (DIY) o ‘Fes-t’ho tu mateix’ impulsen aquest apropament.\nExpositor de LaserLab 3D a Reus – Foto: YouMeKids\nCost mitjà d’ús de les màquines a un FabLab:\n– Talladora làser: 60€/hora\nClauer personalitzat i gravat en metacrilat: temps de fabricació: 1,5 minuts; Cost aprox.: 2,5€\n– Impressora 3D: 4€/hora\nElefant articulat: temps de fabricació: 4-5 hores; Cost aprox.: 12€-15€\n– Fresadora CNC: 60€/hora\nPorta ampolles de vi de porexpan en format d’arbre: Temps de fabricació: 3 minuts; Cost aproximat: 3€\nNo cal ser cap expert en maquinària, ni saber dissenyar, ni programar, ni res de tot això per començar a obtenir resultats i satisfaccions des del primer moment. De la mateixa manera que els més experimentats us guiaran a l’inici, sereu vosaltres els que guiareu a d’altres en un futur.\nSi no se us acut res per a fer, o no sabeu per on començar a buscar, la xarxa és plena de recursos amb dissenys descarregables de productes, llestos per enviar a la impressora 3D, a la talladora làser o a la fresadora CNC.\nUn bon punt per engegar és Tinkercad, un programa gratuït pensat per a que els nens (i també els grans) dissenyin els seus propis projectes 3D, amb arxius amb formats llestos per anar a la impressora 3D o a la talladora làser, i amb un catàleg obert de dissenys fets per altres usuaris, que podreu descarregar i personalitzar al gust.\nSi el que voleu és agafar idees i descarregar-vos dissenys, Thingiverse té un catàleg gratuït de més de mig milió d’arxius 3D, a punt per imprimir al FabLab. De pagament, MakeCNC ens ofereix un seguit de dissenys descarregables pensats per a fresadores CNC.\nPels que vulgueu endinsar-vos en el disseny amb vectors, necessari per fer projectes amb màquines com la fresadora CNC, Inkscape és un programa gratuït amb el que podreu anar molt lluny.\nEl primer pas, però, és acostar-vos a un d’aquests FabLabs i travessar la porta…


Caldo popular, concurs de disfresses i carnaval jove, propostes d'Ordino per Carnestoltes - FÒRUM.ad\nCaldo popular, concurs de disfresses i carnaval jove, propostes d’Ordino per Carnestoltes\nEl 28/02/14 12:56\nLa festa de Carnestoltes a Ordino va començar dimecres passat amb la desfilada pels carrers del poble, dels alumnes de maternal i primària, de l’Escola Andorrana i l’Escola Francesa, i els més petits que ho van celebrar ahir amb la festa de l’Escola bressol.\nEls actes oberts a tots els públics començaran el proper dilluns 3 de març a la plaça Major, o a la sala La Buna, en cas de mal temps. A les 13 h s’oferirà el tradicional Caldo de Carnaval obert a tothom, que fa de forma gratuïta l’Hotel Babot, i a les 15.30 h s’obriran les inscripcions pel concurs infantil de disfresses, que organitza el Centre Esportiu. Després hi haurà una animació amb ball i un berenar per a tots els assistents. Es lliuraran tres premis en dues categories, per a la disfressa més original, i la més artesanal.\nLa gent jove, entre els 10 i els 30 anys, podran inscriure’s a les activitats gratuïtes que proposa el Carnaval Jove a les Valls del Nord, organitzat pel Punt d’Informació Juvenil d’Ordino en col·laboració amb el Punt 400 de la Massana. El dimecres 5 de març hi ha prevista una masterclass de freestyle a Arinsal i el dijous 6 de març es farà una sortida amb raquetes al Parc natural de la vall de Sorteny, pacompanyats d’un tècnic del Centre Andorra Sostenible, per\nreconèixer les traces dels animals.\nNotícia Anterior: Protecció Civil de la Generalitat alerta de forts vents a cotes altes durant aquest divendres\nSegüent Notícia: Les propostes per a aquest Carnestoltes


2018/2018_11_15_Expo_Rec_Comtal.jpg dijous, 15 de novembre de 2018\nPersonatges Enric H. March, Taller d’Història Clot-Camp de l’Arpa\nEl Rec Comtal de Barcelona va ser un canal hidràulic que començava a la localitat de Montcada i creuava diferents barris de la ciutat, entre ells el del Clot. Aquests dies de festa major al barri, una exposició al Centre Cultural La Farinera recorda el pas i la importància que el Rec Comtal va tenir en el creixement del barri. L’exposició explica que el Rec venia de Sant Andreu i s’endinsava en el Clot per l’actual carrer de les Navas i circulava per diferents zones del barri entre la Meridiana i les Glòries.\nPer exemple, fotografies del segle XIX que mostren imatges històriques de la llera del Rec o imatges més actuals dels espais on es troben les restes, com el carrer Meridional o el pou de la botiga Arxé. La mostra explica que el Rec Comtal va ser cabdal per al creixement del Clot com a barri agrícola, industrial i residencial, ja que l’aigua proporcionava força motriu per als molins que s’hi van construir, regadiu per als camps de cultiu i va facilitar la higiene de la població. L’exposició està organitzada pel Taller d’Història Clot-Camp de l’Arpa i comparteix sala amb la mostra ‘El Rec Comtal. Present, passat i futur’,organitzada a principis d’any a Can Fabra. L’exposició estarà a La Farinera fins al 24 de novembre.\nEnric H. March, Taller d’Història Clot-Camp de l’Arpa\n“Tota la indústria que genera al voltant és precisament la que acabarà fent del Clot un barri important dins del context econòmic barceloní. No només pel Rec. Aquí també passava el tren, això permetia una connexió amb Barcelona prou ràpida.”


nòmades: de cap a la mort\nPublicat per Asimetrich en 20:44\nLes orques de fet son un tipus de dofi no una balena, salut\ndilluns, 1 de desembre de 2008 a les 22:43:00 CET\nSi les orques han estat capaces d'adaptar-se a una determinada realitat per no morir perseguint dofins, ¿acabaran les ballenes de què parles en el post fent el mateix, per no morir a les costes? Suposo que hauria de ser així.\ndilluns, 1 de desembre de 2008 a les 22:50:00 CET\npiku, tens tota la raó, són de la mateixa família, just ara ho veia a la wikipedia. Merci!\nferran, no ho sé, però intuïtivament diria que no. Les orques del vídeo es passen la vida perseguint dofins i foques, el que els proporciona entrenament i experiència molt aprop de la costa. Les balenes, en canvi, viuen allunyades de la costa i només arriben a aigües poc profundes en comptades ocasions. I normalment quan arriben moren, pel que no poden fer servir l'experiència adquirida.\nAra, pot ser sí que aquelles que queden varades i són retornades a mar obert aprenen la lliçó i no tornen a acostar-se a la platja.\ndilluns, 1 de desembre de 2008 a les 23:21:00 CET\nLes balenes grans aquestes ademés no menjaven plancton? O sigui que no tenen cap necessitat de perseguir res no?\nÉs impressionant per això el sistema de navegació que tenen basat en ones que reboten...com els radars de la guardia urbana...seran els urbanos un tipus de mamífer d'aigua? ;)\ndijous, 4 de desembre de 2008 a les 11:28:00 CET\njejeje, els urbanos més que mamífers són mamons. Fariem més feina si poséssim balenes a controlar el trànsit de Tarragona.\ndijous, 4 de desembre de 2008 a les 11:37:00 CET


Anomenada popularment Gran Via, arrenca del límit amb el municipi de l'Hospitalet de Llobregat, prop de la plaça d'Ildefons Cerdà, i acaba a l'altre extrem de Barcelona, al límit amb Sant Adrià de Besòs. Al seu recorregut travessa les places d'Espanya, de la Universitat, de Tetuan i de les Glòries Catalanes. El tram Glòries-Besòs coincideix amb el primer tram de l'autopista del Maresme que actualment es troba semicobert juntament amb un vial del Trambesòs. La línia 1 del metro discorre pel seu subsol entre la plaça d'Espanya i la plaça de la Universitat; i la línia 2 entre la plaça de la Universitat i la cruïlla amb el carrer Marina.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gran_Via_de_les_Corts_Catalanes&oldid=29915808»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 abr 2022 a les 01:26.


Igerna - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUther Pendragon i Gorlois (en)\nAmlawdd Wledig (en)\nrei Artús, Morgana, Élaine (en) i Morgause (en)\nMerlí s'emporta l'infant Artús prenent-lo a Igerna. Il·lustració de C. Wyeth (1922)\nIgerna (en gal·lès Eigyr, en francès Ygerne, en anglès Ygrayne modernitzat com a Igraine) és un personatge de la matèria de Bretanya, on és presentada com una dona jove, bella i fidel, muller de Gorlois, duc de Cornualla, i mare del rei Artús (i, segons les versions, de les seves germanastres la fada Morgana, Elaine de Garlot i Morgause).\nUterpendragó s'enamora d'Igerna durant una visita a la cort de Gorlois i intenta apropar-s'hi, el que ella rebutja. El rei deixa el castell i esclata una guerra entre els dos territoris. Aprofitant una ocasió en què el duc ha sortit per guerrejar, Uterpendragó demana ajuda al mag Merlí per veure's amb la seva estimada. Merlí fa un encanteri que provoca que temporalment tingui l'aparença de Gorlois i per tant pugui ser rebut per Igerna, i d'aquesta manera fraudulenta és engendrat Artús. Quan Gorlois és mort en combat, Uter es casa amb Igerna per legitimar Artús.\nLes versions varien quan descriuen la seva relació. Les primeres històries parlen només de luxúria per part d'Uter, que posseeix Igerna de manera brutal quan aconsegueix entrar a la seva cambra. Narradors posteriors desenvolupen un amor boig per part de la parella que no es pot consumar pel matrimoni d'ella. La descripció de la vida matrimonial s'emmarca dins l'amor cortès, on Uter actua com un cavaller que l'omple de regals i atencions.\n↑ «Camelot Project». [Consulta: 7 març 2014].\n↑ Fiona Tolhurst, Geoffrey of Monmouth and the Feminist Origins of the Arthurian Legend, Palgrave Macmillan, 2012\nEl rei Artús i la matèria de Bretanya\nRei Artús · Reina Ginebra · Merlí · Dama del Llac · Morgana · Perceval · Lancelot · Galaaz · Galvany · Ivany · Tristany · Isolda · Mordred · Uterpendragó\nCavallers de la\nAgloval · Agravain · Bagdemagus · Bedivere · Boors · Calogrenant · Caradoc · Dagonet · Dinadan · Elyan · Erec · Gaheris · Gareth · Geraint · Guirflet · Hèctor de Maris · Keu · Lamorak · Leodegrance · Lionel · Lucan · Meleagant · Marhaus · Palamedes · Pelleas · Pellinor · Safir · Sagremor · Segwarides · Tor · Urien\nBalin · Ban de Benoïc · Blancaflor · Cavaller negre · Cavaller vermell · Cavaller verd · Claudas · Constantí de Britània · Culhwch · Dindrane · Elaine d'Astolat · Elaine de Corbenic · Galeot · Gorlois · Gornemant · Hellawes · Igerna · Lohengrin · rei Lot · Emperador Lucius · Marc de Cornualla · Morgause · Olwen · rei Pescador · Rience\nObjectes i criatures\nExcàlibur · Sant Greal · Taula Rodona · Seient perillós · Bèstia udolant\nAstolat · Avalon · batalla del Mont Badon · batalla de Camlann · bosc de Brocelianda · Caerleon · Camelot · Corbenic · Cornualla · Glastonbury · Logres · Lyonesse · Sarras · Tintagel · tomba de Merlí · Vall sense retorn\nLlibres sobre el rei Artús (Jaufré, Blandín de Cornualla, La Faula) · Pel·lícules i altres\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Igerna&oldid=25405850»\nPersonatges de la matèria de Bretanya\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 nov 2020 a les 13:37.


Senderisme i trekking: una mica d’història i consells pràctics - Revista D'estil - Revista de petits grans plaers\nLa idea de caminar a l’aire lliure per plaer i no per necessitat, com succeïa en temps antics, sorgeix al segle XVIII, associada al moviment romàntic que replantejava l’actitud de l’home dels països en plena industrialització vers la naturalesa, vista aleshores amb nostàlgia i admiració per primera vegada.\nAquesta activitat física, a priori a l’abast de qualsevol perquè no comporta una preparació destacada, ens permet gaudir de la natura i el paisatge d’un territori, així com, en moltes ocasions, dels diversos elements històrics, folklòrics i patrimonials que amaga.\nSenderisme o trekking?\nEl senderisme, com el seu nom indica, es caracteritza pel fet de seguir senders o camins senyalitzats i homologats, que habitualment corresponen al sistema tradicional de vies de comunicació històriques de cada regió.\nExisteixen diverses tipologies de senders homologats, amb itineraris i característiques descrits en les anomenades topoguies, que es distingeixen segons la seva longitud: els senders de gran recorregut (GR, de més de 50 km), de petit recorregut (PR, que abasta entre 10 i 50 km) i senders locals (SL, de menys de 10 km).\nPel que fa al trekking, la paraula prové de l’anglicisme d’origen sud-africà trek, que es començà a usar als anys vuitanta referint-se a les marxes d’aproximació dels alpinistes per l’Himàlaia o els Andes, que duraven diverses jornades, fins al peu de les muntanyes que volien ascendir on instal·laven els seus camps base.\nA diferència del senderisme, doncs, el trekking implica uns recorreguts més extensos i de més dificultat, per paratges de qualsevol tipus, més aviat remots, sense camins senyalitzats, a través de rutes trobades o creades pels propis muntanyistes.\n“El senderisme segueix senders o camins senyalitzats i homologats, mentre que el trekking implica uns recorreguts més extensos i de més dificultat per paratges de qualsevol tipus, més aviat remots, sense camins senyalitzats”\nLa posada a punt. Què és necessari?\nPer practicar aquests esports és necessari tenir consciència sobre la preservació de l’entorn natural per on es transita i conèixer unes mínimes normes de supervivència i primers auxilis, especialment en el cas del trekking, que també demana una major preparació física.\nEn relació amb el material que es requereix, és important que aquest pesi el mínim possible i tingui un volum reduït. Evidentment, tot dependrà del tipus de caminada que es realitzi, sobretot si implica pernoctacions. En qualsevol cas, els elements bàsics a tenir en compte són:\nLíquid per mantenir-se hidratat: eminentment aigua, però també és recomanable alguna beguda isotònica.\nAliments hipercalòrics, com fruits secs, barres de cereals, xocolata o menjar liofilitzat, que aporten molta energia i ocupen poc espai.\nRoba còmoda, que, evidentment, variarà segons l’època de l’any, tot i que s’aconsella que segueixi el sistema de capes. La capa base ha de mantenir la pell seca malgrat la suor, de manera que sol estar feta de fibres sintètiques i és cenyida al cos; la segona capa serveix per retenir la calor emesa pel cos i l’aïlla del fred de l’exterior (els forros polars són ideals), i la tercera capa és per protegir de les inclemències del temps, amb elements sobretot impermeables.\nCalçat còmode, especialment botes de muntanya amb sola antilliscant per prevenir torçades de turmell i molèsties lumbars.\nUn mocador relativament gran, que també pot ser útil en diverses ocasions, des de protegir-se del sol fins a mullar-lo per refrescar-se o usar-lo per tapar una ferida o immobilitzar alguna part del cos en cas de lesió.\n“Per practicar aquests esports és necessari tenir consciència sobre la preservació de l’entorn natural per on es transita i conèixer unes mínimes normes de supervivència i primers auxilis”\nD’entre els accessoris principals que cal portar, destaquen:\nLa motxilla, que ha de ser resistent a les inclemències meteorològiques i s’ha d’adaptar al tipus d’excursió i material que contindrà. Ara bé, per norma general, s’ha d’adaptar bé al cos, ajustant-se per la cintura o el pit, per evitar moviments molestos durant la marxa.\nUna navalla del tipus navalla suïssa, que és més segura pel seu sistema de tancament.\nProtecció solar; és a dir, gorra, ulleres i crema solar.\nUn bastó d’alumini o de fusta lleugera per fer de suport durant la marxa, proporcionar estabilitat i evitar lesions per relliscades.\nUna llanterna, que és evidentment necessària si es pernocta, però també pot ser útil per seguretat en cas de retard en la marxa si s’acosta el capvespre.\nElements com el telèfon mòbil (no sempre utilitari en aquests casos), un GPS, un mapa o una brúixola, especialment en cas de no conèixer molt bé la zona.\nArticle publicat al número 35 de D'estil.


Aquestes seran els carrers que es tallaran durant les Falles - Golsmedia Sports\nInicio / Noticies Societat / Institucions / Aquestes seran els carrers que es tallaran durant les Falles\nAquestes seran els carrers que es tallaran durant les Falles\nInés Cremades 13 Mar, 2019 21:43 Noticies Societat, Institucions Dejar un comentario\nValència està en Falles, i per això el centre es converteix en el cor de la festa, on tindran lloc milers d’actes durant aquests pròxims dies. Les Falles no són possibles amb trànsit, per això els carrers del centre es tallaran.\nAutobusos urbans, taxis, cotxes oficials i serveis d’emergència tenen autorització per a circular\nEls carrers romandran tallades al trànsit des del dissabte 16 a les 15.00 hores fins al dia 20 a les 04.00. Els talls s’inicien en les hores prèvies al lliurament de premis obtinguts per les comissions infantils que es realitza en la plaça de l’Ajuntament.\nEls carrers tallats al trànsit pertanyen al districte de Ciutat Vella, Eixample i Extramurs romanen tancats de Grans Vies cap a dins, i els túnels de Petxina-Blanquerias i el de Pío XII també sofriran corts al trànsit per les Falles.\nLes parades de Metrovalencia Colón i Xàtiva, romandran tancades durant la mascletà\nEls dies 17 i 18 se celebra l’ofrena per a posar el mantell floral de la Mare de Déu desfilen més de 100.000 valencianes i valencians, i obliga a tallar les zones d’Eixample i Extramurs que transcorren entre Pérez Galdós, Giorgeta i Peris i Valero\ncarrers del centre es tallaran Carrers tallats Centre de València tancat al trànsit Falles 2019 Institucions Trànsit València en Falles\t2019-03-13\nEtiquetascarrers del centre es tallaran Carrers tallats Centre de València tancat al trànsit Falles 2019 Institucions Trànsit València en Falles


Vidreres acull la 2a Trobada de Gegants de la Selva – Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya\nVidreres acull la 2a Trobada de Gegants de la Selva\n16 novembre 2009 5 febrer 2010 acgc\nEl dissabte 14 de novembre, va tenir lloc la 2a Trobada de Gegants de la Selva. Si l’any passat va ser Santa Coloma de Farners, que dins de la Festa de la Ratafia va celebrar la 1a Trobada Comarcal, aquest any ha estat Vidreres la població amfitriona de la festa.\nCom a novetat d’aquest any, cal destacar el mocador commemoratiu de la festa, on hi consta el número de Trobada Comarcal i la població. Aquest mocador s’anirà fent cada any com a recordatori de la festa. Un record que no us podeu perdre els col·leccionistes…\nLa Plantada de Gegants, es va fer just a l’esplanada que hi ha al costat del pavelló municipal vidrerenc, on un cop es va acabar la cercavila, seria l’escenari del Ball Comarcal, que per segon any consecutiu, van ballar la majoria de les colles de la comarca. El ball va sortir rodó, gràcies als balladors i als músics de la colla amfitriona, que van tocar el ball en directe al so de les gralles i la percussió.\nUn moment emotiu de la festa, va ser durant els parlaments, quan la colla de Santa Coloma de Farners va lliurar l’estendard de la festa a la colla de Vidreres.\nRepartits per tots els establiments col·laboradors, es podien veure els plafons de tots els gegants participants a la festa.\nFelicitats a la colla de Vidreres per l’organització de la festa.\nEns veiem l’any vinent a Riudellots, a la 3a edició de la Trobada de Gegants de la Selva, que tot i ser una vocalia molt jove, ha arribat amb molta empenta.\nFotografies cedides per David Roy