Els vells mestres · Visitmuseum · Catalonia museums\nEls vells mestres\nVista general d’un racó de la sala amb una escultura d’Agapit Vallmitjana.\nEn la seva joventut, Joan Abelló i Prat (Mollet del Vallès, 1922 - Barcelona, 2008) conegué i tractà diversos artistes amb els quals establí relacions de complicitat. Ells enriquiren el món d’aquell Abelló principiant, àvid de saber coses. I no sols amb els seus ensenyaments tècnics, sinó transmetent-li els ressons directes de tota una època passada que ells havien viscut intensament.\nEl mestre català de qui Abelló més a prop estigué fou Carles Pellicer, pintor resident a París durant molts anys, que, en lloc de buscar-hi les novetats de l’impressionisme, s’endinsà en el món de la gran pintura acadèmica francesa i estigué molt a prop d’un dels grans noms de la pintura pompier, William Bouguereau.\nEntre aquests vells mestres que inicien el recorregut de l’exposició permanent, també hi ha alguns escultors, molt actius i destacats a la Catalunya de la segona meitat del segle XIX, com ara Agapit Vallmitjana i Josep Campeny, amb dos busts femenins, al·legòric l’un i folklòric l’altre, que representen una manera aleshores molt estesa de concebre l’escultura com a element decoratiu, a una passa del bibelot.\n03 Els vells mestres\nRetrat de Matilde Rouvière


Apartment Komiza 2420a Vis Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nConvenientment situat a Komiza, Apartment Komiza 2420a és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Komiza 2420a és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, s'admeten animals de companyia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Apartment Komiza 2420a la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Komiza.


Banklongresort Damnoensaduak Ratchaburi Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n325 road, Damnoen Saduak, Ratchaburi, Tailàndia, 70130 - Veure al mapa\nBarri Damnoen Saduak Damnoen Saduak Damnoen Saduak Damnoen Saduak Damnoen Saduak Damnoen Saduak Suan Phueng Suan Phueng Suan Phueng Suan Phueng\nBen posicionat a Damnoen Saduak, Banklongresort Damnoensaduak és un lloc ideal d'inici d'excursions a Ratchaburi. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nBanklongresort Damnoensaduak també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Ratchaburi. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, zona de fumadors.\nL'hotel compta amb 8 precioses habitacions, i totes inclouen tovalloles, armari, connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, TV satèl•lit/cable. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Banklongresort Damnoensaduak la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Ratchaburi.


dancer – Jaume Mestres\nBali, l’illa que viu d’esquena al mar\nOn 30 Abril 2011 13 Agost 2020 Per Jaume MestresIn Bali, Indonèsia, Viatges, YouTubeDeixa un comentari\nProcessó multitudinària arran de mar. Preguen per protegir-se’n i encalmar-lo\nMalgrat viure en una illa als balinesos no els agrada el mar. El temen. El fons marí és el cau de tenebroses criatures, l’amagatall d’éssers pèrfids i inferiors. El nivell del mar és la línia que separa l’inframón del món dels homes i dels déus. Com més amunt ens enfilem, més ens acostem a la puresa. Els homes, amb els peus tocant a terra, freguen perillosament el reialme inquietant de l’ombra. Solament amb la pregària, rituals màgics, sacrificis d’animals i exorcismes els humans podran allunyar-se de la maldat i decantar el seu karma a la indulgència de l’harmonia cèlica.\nEls balinesos donen l’esquena al mar. En canvi, s’encaren als rius, als conreus, als llacs dels cims, als boscos, als volcans, a les muntanyes. La mirada alta els projecta als esperits i deïtats benignes que governen la vida dels mortals en el transcurs del seu trànsit per la terra. Aquesta manera peculiar de concebre el món fa que hi hagi poques comunitats del litoral dedicades a la pesca. Els que malgrat les seves creences es fan pescadors s’endinsen a la mar amb la temença perpètua de ser abduïts o capturats per ànimes damnades, per enormes serpents marines verinoses o monstres abominables. Mentre són a l’oceà pressenten que criatures a l’aguait sotgen sense treva les barques per mirar d’engolir-les a l’infern pelàgic. Els pescadors no poden permetre’s descuits mentre naveguen, i encara menys adormir-se en les hores calmes de bonança. Ni que es mantinguin en vetlla permanent, les bèsties malignes poden emergir i endur-se’ls. El mascaró de proa de les petites embarcacions de pesca, anomenades jukung, tenen la fesomia de goles gegants badades. Les rematen afuades dents canines destinades a espantar els dimonis submergits. Els enormes ulls circulars, pintats de coloraines, tenen per missió retornar estalvis a port embarcacions i tripulants, tant de dia com de nit i no solament amb bona mar, també en condicions adverses, com quan es desferma un huracà, o la barca s’enfronta a ones gegantines o quan damunt la pàtina de l’oceà s’hi ajoca un mantell espès de boira.\nEls balinesos veuen la mar tenebrosa, un perill que s’han d’estalviar\nPer tantes raons, fonamentades en la fe, s’entenen les reserves dels balinesos hinduistes a fer-se pescadors. Bona part de la gent de mar són balinesos musulmans, minoria religiosa que en les darreres dècades es multiplica. L’islamisme va estenent-se a Bali i no precisament de la mà dels musulmans balinesos que ho són de fa generacions i es mantenen demogràficament estables. Són els colons procedents d’altres illes d’Indonèsia, sobretot immigrants javanesos i de les Cèlebes, els que engreixen l’islamisme a Bali. A hores d’ara, els conflictes visibles entre les dues comunitats, de naturaleses diàfanament antagòniques, tenen un caire més cultural que religiós. Però a mesura que els musulmans vagin envaint Bali, com és perceptible i constatable, aniran apareixent també les divergències religioses. De fet, ja hi ha topades, però com que encara no són prou importants poden dissimular-se.\nConegut aquest aspecte idiosincràtic dels illencs pot sorprendre que el repertori musical balinès inclogui una dansa com la que visionem al vídeo. És realment una raresa que un poble insular, tan fet a mirar terra endins, hagi creat una composició recordant els pescadors. Però la tenim i hem de gaudir-la les poques vegades que la veiem representada. No conec cap ballarí balinès que interpreti gaire de gust la Dansa del Pescador. Les excuses que donen sempre són idèntiques: que té poc aire i que els sembla ensopida. Quan els sento argumentar la indiferència que senten per aquesta dansa, em passa pel cap l’aversió natural dels balinesos hinduistes al mar i el menyspreu innat a la majoria de les seves criatures.\nLa versió del vídeo la interpreta I Putu Alit Suantara, un jove nascut al vilatge Kedewatan, al centre de l’illa. El noi és un bon ballarí, sap treure’n un partit excel·lent de la dansa. Les ballarines que l’acompanyen, en el seu paper de meres comparses, compleixen i se’n surten. Potser tampoc se’ls pot demanar més per una dansa que ningú balla de grat. A mi la Dansa del Pescador m’agrada, la trobo il·lustrativa i fàcilment entenedora. De tan clara es troba lluny d’altres composicions balineses que pequen del contrari. Almenys per a l’enteniment dels que no som fills de l’illa ni experts en aquest art.\nBali, noves músiques i danses\nOn 23 Abril 2011 26 Abril 2011 Per Jaume MestresIn Bali, Indonèsia, Viatges, YouTubeDeixa un comentari\nDarrerament, als ballarins professionals balinesos se’ls presenta l’oportunitat de fer incursions en un nou tipus de dansa aliena a la seva tradició. No és en gaires ocasions, tot s’ha de dir, però cada vegada es produeix amb més freqüència. De sempre, els balinesos encaren la innovació en qualsevol disciplina artística amb entusiasme. Són amants dels canvis mentre no afectin l’essència. Els agrada experimentar versions noves de danses tradicionals, però no alterar-ne el sentit. Canviar el ritme, modificar el vestuari i l’escenografia seran mutacions formals que mai no aniran més enllà de la manera de presentar el relat. Pels balinesos és fonamental mantenir el concepte, el missatge que es transmet a l’audiència i els trets immutables de la història. Admeten variacions en l’enfoc, però cap llicència que deformi el nucli.\nEls tres vídeos que encapçalen el text mostren fragments dels assajos de la comunitat jove del sud d’Ubud (Ubud Kelod) per a commemorar el 34 aniversari de Putra Sesana, la seva entitat. No tots els individus que hi participen pertanyen a l’esmentada comunitat de joves. N’hi ha que són d’altres barris o ravals d’Ubud. Però el sentiment comunitari balinès és tan fort que res no impedeix fer pinya. Els assajos són els darrers abans de la celebració. Mentre uns assagen altres trenen garlandes amb fulles de palma que serviran per decorar els carrers i els entorns del banjar on tindrà lloc la festa. Ornaments vegetals com els que mostra el segon vídeo solament poden sorgir de gent amb coneixement acumulat de segles. Són mans molt joves les que trenen els palmons. Adolescents que com aquell qui diu comencen a treure el cap a la vida. Deu ser que estan amarats d’un esperit vigorós capaç, fins i tot, de transferir-los l’après pels centenars de generacions que els precedeixen.\nDe vegades, les evolucions dels ballarins sobre l’escenari transmeten la sensació d’inseguretat. Les vacil·lacions s’entenen quan se sap que encaren una modalitat de ball que no és el propi. D’aquest tipus de dansa, trencadora amb els estereotips clàssics, els balinesos en diuen “dansa contemporània”. Les composicions que escoltem als vídeos tenen traces diàfanament occidentals. De fet, però, són peces híbrides, a cavall del concepte musical nostre i el peculiar de l’illa, incloent també una inequívoca pàtina de melodia índia. Els sons percutius del gamelan, fonamentals a Bali, combinen sense estridència amb efectes melòdics de connotacions forasteres. L’harmònica conjunció aconseguida defineix un tipus de dansa pretesament modern i innovador, idoni per el seu gust. L’equip de ball, especialista en dansa clàssica balinesa, afronta el repte amb exigència, esforçant-se per imprimir al nou ritme l’estil que hi correspon. Gràcies a una direcció rigorosa i a l’ofici dels ballarins l’objectiu s’acompleix.\nUn nou model de dansa neix als escenaris de Bali. Probablement anirà guanyant espais, però mai desplaçarà els balls de sempre. És clar que quan la idiosincràsia es deixa de banda apareixen els esculls. Es poden sortejar, però la deriva provoca algunes vies d’aigua. La manera de reeixir és treballar en profunditat el que és genuí. Sense conèixer a fons ni dominar el propòsit és impossible l’excel·lència. Benvinguts siguin els canvis a Bali. Innovacions les que calguin, però sense bandejar el cabal consubstancial de l’illa. Bali disposa d’un patrimoni únic, valorat i admirat arreu del món. Els balinesos són conscients de la seva enorme riquesa, no solament perquè els ho diu gent de fora sinó perquè el bagatge atresorat durant centúries és l’ànima que els mou.\nDescripció tècnica: Vídeos enregistrats amb càmera digital compacta Sony Cyber-shot HX5V. Arxius originals: m2ts. Gravacions sense trípode.\nOn 21 Abril 2011 26 Abril 2011 Per Jaume MestresIn Bali, Indonèsia, Viatges, YouTubeDeixa un comentari\nA l’escenari de l’ARMA avui s’hi imparteix una lliçó magistral de dansa a càrrec de les dues ballarines protagonistes. Interpreten una de les peces clàssiques més populars de Bali, la dansa Legong. La forma perfectament harmònica de moure’s és poesia i llum. Fixeu-vos quan les dansaires s’encaren (a partir del minut 03:47): semblen una de sola, com una imatge reflectida en un mirall. És un gaudi poder fruir d’aquest fragment de la dansa Legong per la finesa, el mestratge i l’energia que transmeten les ballarines. Som davant una gemma de dansa clàssica balinesa oferta, una vegada més, pel museu de les Arts Agung Rai.\nOn 20 Abril 2011 26 Abril 2011 Per Jaume MestresIn Bali, Indonèsia, Viatges, YouTubeDeixa un comentari\nEntre bambolines (V. II)\nOn 18 Abril 2011 29 Mai 2011 Per Jaume MestresIn Bali, Indonèsia, Viatges, YouTubeDeixa un comentari\nEl museu de les Arts Agung Rai és una institució d’enorme prestigi a Bali. El complex artístic, museístic i de lleure és ubicat a Ubud, concretament al nord del raval Pengosekan. Hi trobem nombrosos pavellons d’arquitectura tradicional repartits en un lluminós jardí solcat per canals d’aigua, brolladors, escultures de pedra i fonts. Els pavellons recullen excel·lents mostres d’art balinès i indonesi, contemporani i del segle passat. Un quadre del pintor javanès Raden Saleh (1807 o 1811-1880) és una de les peces més preuades del museu. L’ARMA aplega obra pictòrica d’artistes insignes del país i de pintors estrangers, la majoria dels quals van residir a Bali durant la primera meitat del segle XX. D’entre els forasters sobresurt Walter Spies (1895-1942), tant per la qualitat intrínseca del seu treball com per l’extrema dificultat de trobar obra original. El quadre reproduït al final d’aquest text és l’única peça del famós pintor que es pot veure a Bali. Walter Spies fou un eminent artista multidisciplinari d’origen russoalemany que visqué de primer a Jogyakarta (illa de Java) i, després, a Bali. Al museu també trobem obra de Dooijwaard, Rudolf Bonnet, Willem G. Hofker, Le Mayeur i Arie Smit, tots ells rellevants artistes occidentals que van establir-se a Bali. A part del fons propi i permanent, a la galeria del museu de les Arts Agung Rai periòdicament s’exposen obres de temàtica balinesa d’autors contemporanis o ja traspassats. És precisament en l’àmbit d’aquesta galeria on han estat rodades les seqüències d’aquest vídeo. La gravació va fer-se un dia que a l’escenari a l’aire lliure del museu hi havia programades danses per als visitants interessats en la cultura balinesa.\nJust al començament del vídeo veiem un ballarí disposant sobre una taula els ormeigs amb els quals es guarnirà per ballar la dansa Jauk. Fixem-nos amb la cura que els treu de la banasta a la seva dreta. La careta que cobrirà el seu rostre és, sens dubte, l’element més valuós dels atuells. Un bon ballarí ha de dominar l’art de saber transmetre les emocions valent-se de l’expressió inerte de la màscara. Solament els millors són capaços d’aconseguir-ho; en paraules dels balinesos, únicament ho assoleixen els afavorits pel taksú, una gràcia especial d’inspiració divina. El taksú també pot considerar-se una mena de màgia temporal que s’apodera de l’esperit de l’artista mentre balla. Igualment podríem definir el fenomen com un trànsit místic.\nAl cap d’uns segons d’arrencar el vídeo apareixen una parella amb el seu fill, un noiet de 10 anys. La família viu al vilatge Pujung Kaja, a uns 25 quilòmetres al nord d’Ubud. S’han desplaçat al museu ARMA perquè aquest vespre el noi ballarà la dansa Baris. Les imatges mostren com el pare maquilla i abilla el nen assegut a la falda de la mare. Al minut 05:55 un dels encarregats del museu i alhora professor de música de gamelan (Pak Yan Nik), lliura a la família un bitllet de 50000 rúpies. Com aquell qui res el diposita a la falda del noi. Els diners corresponen el pagament per a l’actuació del jove aquest vespre. 50000 rúpies equivalen a uns 4 euros. Acabada la sessió de maquillatge l’home col·loca al cap del nen, I Made Haris, el barret triangular que complementa el guarniment per a ballar la dansa masculina més interpretada a Bali, el Baris. A la penúltima seqüència veiem la criatura, ja a punt per a l’actuació, dirigir-se a l’escenari del museu. La interpretació completa es pot visionar al vídeo Baris. Dances I Made Haris. Així que el noi fa mutis ens acostem al ballarí de Jauk assegut en un banc de la sala. Evidencia el seu amor per l’objectiu fent uns passos de dansa exclusivament per a la càmera. La llàstima és que hi ha massa foscor per a veure el ballarí amb claredat. Una deficiència tècnica que queda compensada per l’espontaneïtat del gest. La música de fons que anem escoltant en el transcurs de les imatges correspon a un enregistrament sonor que vaig fer a la jove orquestra de gamelan de l’ARMA, en l’àmbit dels jardins del museu, durant un dels seus assajos.\nDescripció tècnica: Vídeo gravat amb càmera digital compacta Sony Cyber-shot HX5V. Format original: m2ts. Gravació sense trípode.\n"Noble javanès i esposa", Raden Saleh. Agung Rai Museum of Art (ARMA). Ubud, Bali\n"Calonarang" (1930), Walter Spies. Agung Rai Museum of Art (ARMA). Ubud, Bali\nBallarí balinès maquillant-se\nOn 10 Abril 2011 10 Abril 2018 Per Jaume MestresIn Bali, Indonèsia, Viatges, YouTubeDeixa un comentari\nSom al pati de la casa familiar d’un artista balinès. El seu nom oficial és I Made Putra Wijaya, però a casa l’anomenen Ade (contracció de Made). De vegades, també li diuen Kamandanu. Va explicar-me la mare de l’Ade que el nom de Kamandanu li ve d’un heroi de telenovel·la molt popular que s’emetia a la televisó indonèsia al moment que va néixer l’Ade. La mare era una admiradora tan fervorosa del personatge que no va dubtar a donar-li el nom al seu fill. Amics i familiars el coneixen, doncs, tant per Kamandanu com per Ade. Però és fonamental anomenar-lo pel seu nom real quan es tracta de relacionar-lo amb la seva vessant artística. L’Ade és un noi nascut el 1989 que ja de ben petit va mostrar una aptitud innata per a la música i el ball balinesos. La família està convençuda que l’Ade és la reencarnació del seu avi, músic destacat que a primers del segle XX va formar part d’un reduït grup d’artistes que van anar de gira artística als Països Baixos. L’especialitat musical de l’Ade són els timbals. A Bali, però, se’l coneix més com a ballarí que músic. Made ha guanyat múltiples premis des que va començar a ballar. S’inicià amb la dansa Baris, de la qual va esdevenir un expert. Els darrers anys balla diferents danses clàssiques balineses, però s’ha especialitzat en la dansa Kebyar Trompong. Podem veure’l ballar amb excel·lència l’esmentada dansa en aquest vídeo. Aquest any Made acaba la carrera de Belles Arts, en la vessant de dansa i música balineses. L’Ade viatja amb freqüència a l’estranger com a component de grups artístics balinesos. Ha ballat a Vietnam, Alemanya i Holanda, entre d’altres països.\nEl rodatge del vídeo va produïr-se el dia que vaig presentar-me a casa seva havent sopat, amb la intenció d’acompanyar l’Ade a un temple a l’oest d’Ubud on havia d’interpretar la seva versió de la dansa Kebyar Trompong. Al moment de la meva arribada era a punt de començar a maquillar-se. Va donar-me el seu consentiment perquè el gravés. Mentre es maquilla, Made seu al pavelló central de casa seva, en balinès anomenat “bale dauh”. La il·luminació és molt minsa, solament un dèbil fluorescent il·lumina la totalitat de l’escena. Malgrat l’escassedat de llum he considerat que valia la pena editar el vídeo i presentar-lo. Sens dubte és d’un gran interès veure el procés de maquillatge. Admirar la seva destresa i el procés de transformació de la cara amb els vius colors dels cosmètics. El fons sonor del vídeo correspon a l’assaig d’un grup de gamelan, concretament la jove orquestra del museu Agung Rai (ARMA). És una gravació que vaig enregistrar personalment durant un dels assajos. L’Ade forma part de l’esmentada orquestra. Toca un dels timbals.\nDescripció tècnica: Vídeo gravat amb càmera digital compacta Sony Cyber-shot HX5V. Format original: m2ts. Gravació realitzada enterament a pols, sense trípode.


Tarraco Viva 2020 s'inicia amb el debat inaugural conduït per Enric Calpena — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Patrimoni › Notícies › Notícies 2020 › Tarraco Viva 2020 s'inicia amb el debat inaugural conduït per Enric Calpena\nTarraco Viva 2020 s'inicia amb el debat inaugural conduït per Enric Calpena\nL'acte, que dona el tret de sortida a una setmana de propostes, es podrà seguir en directe per 'streaming'\nFoto: Rafael López-Monné.\nTarraco Viva, el festival cultural de divulgació de la història clàssica de Tarragona, donarà el tret de sortida als 184 actes de la seva XXII edició, aquest diumenge 11 d’octubre, a les 11 h, a l’Espai Minerva de les Muralles, amb l'assistència del conseller de Patrimoni, Hermán Pinedo a l’acte inaugural Resiliència i Solidaritat a l’Antiga Roma. Com es van enfrontar als embats de la vida?. Com tots els actes d’aquesta edició, que s’han hagut d’adaptar a una situació excepcional, aquest acte és gratuït i es podrà seguir presencialment si es disposa d’invitació o en streaming a través del canal de YouTube de Tarragona Cultura.\nEl primer acte d’aquesta edició, que vol apropar el passat a la població perquè l’ajudi a viure el present, és el debat inaugural, el qual estarà protagonitzat per Jaume Descarrega, psicòleg; Irene Cordón, egiptòloga, i Joaquín Ruiz de Arbulo, catedràtic d’Història Antiga a la URV. I serà conduit pel periodista Enric Calpena. El debat dirigirà la mirada a les classes que ara anomenaríem mitjanes i classes populars i que en aquella època serien els rics però no tant, els pobres, els esclaus i els pobríssims. Preguntes com: com s’ho feien per a sobreviure en un món ple d’incerteses, malalties, índexs de mortalitat infantil altíssims, períodes de caresties alimentàries, epidèmies de tot tipus, i la violència i l’abús de poder constants? Quines solidaritats van generar per fer front a la vida diària? I quines eines utilitzaven per resistir als embats de la vida? sorgiran durant el debat de diumenge.\nDurant tot el Festival, els actes de Tarraco Viva intentaran esbrinar com, malgrat tot, aquesta cultura popular per a la vida va ser capaç d’oferir un marc per al sentit positiu de l’existència: un carpe diem que, en aquests temps actuals de pandèmia, pot servir als assistents a repensar-se com a societat.\nAixí doncs, el Festival donarà el tret de sortida als 184 actes aquest 11 d’octubre i s’allargarà fins al dia 18 amb actes presencials, activitats amb assistència virtual (tant streamings d’alguns actes presencials com activitats en directe per Zoom amb inscripció prèvia) i amb vídeos enregistrats que s’estrenaran diàriament al canal de YouTube Tarragona Cultura.\nEs podrà consultar la data i hora de totes les estrenes de vídeos a la web de Tarraco Viva i a les xarxes socials del Festival (Facebook, Twitter i Instagram).


Jo que no he conegut els homes.\nQuaranta dones tancades en un soterrani, dins una gàbia i controlades per homes armats.\nLa més jove no té més coneixement de la vida a l'exterior que el que li expliquen les companyes de més edat.\nUn dia, sense cap mena d'explicació, els vigilants desapareixen, sona una alarma i aconsegueixen sortir a l'exterior.\nLa llibertat ansiada després del captiveri, sí, però a un món àrid, sense ningú, i amb les possibilitats (o la falta d'elles) que s'aniran trobant. Hi haurà més dones com elles? Com s'ho faran per sobreviure a un món que no reconeixen? La falsa sensació de llibertat.\nUna molt bona i demolidora lectura que dona peu a moltes reflexions sobre la vida, la llibertat, els límits personals, la condició humana, la solitud...\nCom a apunt a tenir en compte, l'autora era jueva i va aconseguir fugir del règim nazi, tot i que part de la seva família va acabar en camps de concentració a Auschwitz.\nAquesta experiència es reflecteix en la novel·la, escrita al 1995 però que fins ara no ha vist la llum al nostre país.\nUs recomano llegir-la, no us deixarà indiferents. Fascinada i esgarrifada.\nUs deixo un parell de frases de la lectura:\n..."què hi fèiem allà, perquè ens mantenien amb vida?"\n..."...tota decisió pot ser examinada i, en canvi, l'absència de decisió marcava l'única cosa que volen que sapiguem, que és que no hem de saber res."


1 min. Barcelona 19/10/2020 12:00 Traduccions: Cat Cas\nEl departament de Salut ha confirmat aquest matí que el secretari de Salut Pública de la Generalitat, Josep Maria Argimon, ha donat positiu de covid-19, després d'estar en contacte estret amb un convivent positiu. Salut ha explicat, en un concís comunicat, que Argimon es troba en seguiment "estricte" de la preceptiva quarantena.\nFa uns dies, després que un contacte estret del secretari donés positiu, Argimon va fer-se una primera PCR i va quedar en aïllament preventiu. Tot i que en un inici el resultat va ser negatiu, al cinquè dia el secretari de Salut Pública va començar a tenir símptomes compatibles amb la malaltia. Després d'una segona PCR, ara Salut ha confirmat que el resultat actual és positiu.


Inici > Delegacions > Delegacions del Govern > Delegació del Govern a la Comunitat Autònoma de les Illes Balears > Actualitat > Notes de premsa > Notas > 2015 > Abril > La Policia Nacional deté a Mallorca a un veterà kosovar especialista en 'butrones'\nLa Policia Nacional deté a Mallorca a un veterà kosovar especialista en 'butrones'\nEl delinqüent és un dels responsables de l'assalt a les oficines d'un grup empresarial de la Illa / La col·laboració amb la Prefectura de Policia de Catalunya, clau en el resultat satisfactori de la recerca\nLa Policia Nacional ha aconseguit acabar amb la carrera delictiva d'un dels butroneros més veterans de l'hampa europea, un kosovar de 47 anys i la carrera delictiva dels quals es repartia entre Mallorca i Barcelona. Est va ser un dels dos autors de l'assalt a les oficines d'un conegut grup empresarial de primer ordre a la Illa, on es van poder portar més de 350.000 euros en metàl·lic.\nAquest cop, el seu coneixement de la zona, el seu perfeccionament en realitzar-ho, el domini de les eines necessàries que es van arribar a utilitzar, van portar als investigadors a la conclusió que els lladres eren autèntics professionals.\nLes perquisicions que van seguir efectius del Grup de Robatoris, els van conduir directament a un grup molt bé organitzat que ja va ser desarticulat en el 2006 a Barcelona després de l'assalt fallit a la casa de la família Tous, on un dels assaltants resulto mort.\nFruit de les col·laboracions amb el grup de Crim Organitzat de la Prefectura Superior de Catalunya, efectius policials van aconseguir situar-se després de la pista de l'ara detingut que, segons sembla, realitzava treballs pel seu compte a la Illa. D'aquesta manera, quan el delinqüent va ser localitzat a la illa de Mallorca i es disposava a abandonar la mateixa en un vehicle d'alta gamma va ser detingut pels agents que li seguien la pista de molt a prop.\nEls registres practicats a les ciutats de Barcelona i Palma han donat com resultat la intervenció de nombroses joies que, després d'una adequada anàlisi i seguiment, indicaran la procedència de les mateixes i per tant la participació de l'individu ara capturat en més cops.\nEl subjecte està reclamat també per les autoritats alemanyes, donada la seva possible implicació en diversos assalts a domicilis i establiments en territori germà.


BIBLIOTECA MONTFOLLET: LITERATURA DE VIATGES\nEn aquestes tres activitats, sumem llengua i geografia perquè gaudiu de dues propostes que no poden faltar en unes vacances d'estiu: llibres i viatges.\nUn conte per conèixer el món\nAjudeu als infants a situar diferents països i cultures del món en un mapamundi tot explicant-los un conte protagonitzat per un gosset viatger.\nFeu clic per descarregar-la\nEl tàndem literatura i geografia. La descripció literària\nProposta perquè els alumnes analitzin, a partir d'exemples, la importància de l'ambientació (tant el lloc físic com el temps) en un relat literari i, com si fossin autèntics escriptors, investiguin la geografia i la història del seu entorn proper i escriguin un relat basant-s'hi.\nEl viatge com a tema literari\nEn aquesta activitat els alumnes hauran de cercar informació sobre el gènere literari dels viatges i obres literàries de referència que s’hi poden inscriure. Entre tota la informació hauran d’establir les diferents categories del viatge literari (real, fantàstic, iniciàtic, oníric...) i, finalment, escriure un relat basat en algun d'aquests tipus de viatge.\nEtiquetes de comentaris: activitats, contes, lectura, literatura, llengua, recursos educatius


PSIB, Podem, Guanyem i MÉS es comprometen a ampliar el Parc Nacional de Cabrera\n18 maig 2021 10:39\nPP i Ciutadans «presenten un nivell de compromís més baix amb la conservació marina i la pesca responsable»\nAgències/dB | 21 maig 2015\nPSIB, Podem i guanyem han incorporat l'ampliació del Parc Nacional de Cabrera en els seus respectius programes electorals, mentre que MÉS ha assegurat que faran això i, a més, augmentaran els límits dels parcs naturals de les Illes i milloraran la vigilància del Parc Nacional per evitar la pesca il·legal.\nAixí ha informat Oceana en un comunicat en el qual també ha explicat que el PI i UPyD «també proposen iniciatives positives, però amb un nivell de compromís menys rotund». Mentrestant, PP i Ciutadans «presenten un nivell de compromís més baix amb la conservació marina i la pesca responsable».\nPSIB, MÉS, Podem i guanyem, diu Oceana, han inclòs també entre les seves propostes un apartat de mesures de conservació marina i regeneració pesquera contingudes en les reivindicacions d'Oceana, incloent-hi el seu suport a la creació d'una nova àrea marina protegida a les muntanyes submarines del Canal de Mallorca, que segons aquesta organització podria convertir-se en la més extensa de la Mediterrània.\nEls programes d'aquestes formacions prometen també la creació d'altres reserves marines a Sa Dragonera, Tagomago i la Serra de Tramuntana, així com mesures de sostenibilitat pesquera, a través de l'aplicació efectiva de la legislació europea i espanyola, que en molts casos són ignorades per una part de la flota pesquera de Balears.\nPer Sergentana envaída i deprimida, fa mes de 5 anys\nAi si! I que tirin per avall aqueix alberg, que és la primera pedra d' un ressort i dos o tres hotels. Gràcies, gràcies, gràcies i gràcies, muà, muà, muà!


[ANÀLISI] Bayonetta (Switch) | Nintenhype.cat\nPosted by xavix55 | abr. 9, 2018 | Anàlisi, Jocs, Plataforma, Switch | 0\nAvui m’estreno com a redactor a nintenhype. I no hi començo amb un joc qualsevol. Bayonetta 1 és per molts un joc de referencia, i probablement el millor hack&slash que s’ha fet mai. Per molts Hideo Kamiya i Platinum games van arribar al màxim amb aquesta saga. Estem parlant d’un joc que va sortir al mercat nipó inicialment al 2009 i a Europa ens va arribar just a principis de 2010, però jo, per diferents motius no l’he pogut gaudir fins ara a switch. I reconec que m’he perdut durant massa temps un gran joc. Bayonetta és molt més que un joc on una bruixa de grans atributs (Bayotetas diuen alguns), vestida massa apretada (servint de vestit el seu cabell, que serveix per fer atacs especials), amb unes ulleres de pasta sugerents, que dona cops de puny i de peu a àngels varis. La sexualització dels personatges hi és molt (o massa?) present, no només en la protagonista, pero entenc que és el carácter del joc: Bayonetta és molt exagerat, i no només en els atributs de la seva protagonista. Més endavant ho comentarem.\nI després de 9 anys del seu primer llançament ens arriba a Switch al febrer de 2018. Aqui us porto el que és per mi Bayonetta i el que m’ha semblat el joc de la bruixa d’Umbra en l’híbrida de Nintendo. Val la pena?\nBayonetta és el combat\nSi hagués de definir Bayonetta en una paraula seria precisió. Em costa recordar jocs on hagi hagut de ser tan precís a l’hora de tocar botons. Quan comences a jugar sembla que solament hagis d’anar prement sense solta ni volta, però poc a poc vas veient que és necessari saber el que fas. I aqui radica la grandesa de Bayonetta. El seu sistema de combat és simplement brillant. De fet, un cop acabada la primera passada, et dones compte que comences llavors a gaudir lluitant. La precisió és tal que al principi costa saber com fer tots els combos. En alguns has de deixar un temps de pausa i fins que no agafes el ritme, no ho acabes de cordinar. Pero poc a poc vas millorant. En això el joc t’ajuda durant les pantalles de càrrega, on podràs veure i provar els combos 1 vs 0 amb la bruixa. Aquests temps de càrrega són força curts, però pots mantenir aquesta pantalla de pràctica apretant el +, per seguir amb l’entrenament en solitari. No sóc gran amant de provar coses a les pràctiques dels jocs, però si és planteja com a Bayonetta m’és més fàcil accedir-hi, i ho he utilitzat bastant.\nEl joc té un sistema de puntuació que et va fent progressar en la teva manera d’encadenar combinacions i així aconseguir el premir més alt a cada fase. Se m’ocorre que podríem comparar-ho amb aprendre a conduir. La primera passada de Bayonetta seria l’autoescola, on t’ensenyen a grans trets com es condueix, pero realment on aprens a conduir es quan et llences tu sol a l’aventura, i aquesta és la sensació que tens un cop acabes el joc i tornes a començar.\nEn el combat, a part de la llarga llista de combos, llista que varia en funció de les habilitats que tinguis comprades a la tenda, de les armes que tinguis equipades (dues a les mans i dues als peus), o inclús si has agafat l’arma d’un àngel que has matat que ha quedat al terra, destacaria dues mecàniques importants. Una és que conforme vas encadenant cops, vas recarregant el comptador de les habilitats especials. Aquestes, les quals fan baixar molt la barra d’energia dels rivals, tenens unes cinemàtiques molt exagerades (com moltes coses a Bayonetta), i veus per exemple una gran guillotina decapitant l’enemic, o una serra que el parteix en dos. Son habilitats claus en molts moments del joc. La segona mecànica important, i que crec que diferencia Bayonetta d’altres és el “Tiempo Brujo”. Un cop el controles et fa ser molt més resolutiu. Es tracta d’esquivar un atac enemic just abans de que et toqui. En aquest moment tot s’atura durant uns instants menys Bayonetta, i és el moment d’encadenar atacs. Crec que es tracta d’una mecànica molt ben executada.\nLa bruixa del platí pur\nL’estructura és per capítols, dividits en versos. A cada vers i a cada capítol, en funció de com ho hagis fet et donen un trofeu. I pica, pica molt intentar aconseguir el platí pur a cada fase. Vols en tot moment aconseguir el màxim i en segons quines fases es fa força complicat. El sistema es basa en l’encadenació de cops, el dany que hagis rebut, els objectes que hagis fet servir per exemple per recuperar vida, o fer més mal, o inclús el temps que hagis trigat. Els trofeus van desde el ja mencioant platí pur que seria el més alt, on podríem dir que ho has fet perfecte, i el trofeu de pedra. Si jugues per jugar i passar-te el joc, no ho tindràs massa en compte, i simplement aniràs passant fases amb més o menys encert, però crec que la finalitat dels creadors amb aquest sistema és que milloris mentre vas jugant i que acabis amb tot platí pur, cosa que jo encara no he fet (a la meva edat ja no tinc els reflexes igual), però m’hi seguiré esforçant. Lóbjectiu és jugar bé a Bayonetta, que és el que crec que pretén el títol.\nEl joc te a més una tenda, accessible en moments puntuals, per obtenir millores. Aquestes millores van desde noves armes (que pots equipar a la protagonista, tant a mans com a peus), nous moviments i habilitats, i objectes que t’ajuden com serien per exemple recuperadors de vida. La meva experiència ha sigut que molts d’ells són prescindibles, però no és un sistema que molesti ni sobri. Alguns moviments si que els he anat incorporan al meu repertori de combos i alguna habilitat acaba sent necessària. Tot i això, en la segona passada si que vas profunditzant més en aquest aspecte, en millorar el personatge, un cop ja et sents més còmode amb el joc.\nL’argument de Bayonetta és gairebé d’alguna pel·lícula de sèrie b, poc inspirada. Vas descobrint poc a poc la història amb cinemàtiques, i si us haig de ser sincer, no m’ha agradat massa i és el que menys m’ha cridat l’atenció. Inclús alguna cinemàtica se m’ha fet massa llarga. A més es nota que Kamiya en aquest joc se’n riu de tot. Inclús de si mateix, vegis la primera escena del joc on Enzo literalment micciona a la tomba del propi Kamiya. Entenc que no es que Bayonetta s’ho prengui tot a broma, hi ha una historia més o menys profunda en el joc, però crec que sap que el seu fort és el combat, i per això sembla que no els importa que la historia i com està explicada sembli el que em dit, una pel·lícula de sèrie b.\nCal dir que Bayonetta va sempre sobradíssima. Quan lluita s’ho passa bé, i si falles es culpa teva. Ella no pateix en cap moment, ets tu el que quan no calcules bé un temps per esquivar, o quan falles un cop, la fas patir. Bayonetta va pel joc gairebé sempre ballant i només tu pots espatllar-ho. En altres jocs, en els combats, veus patir el personatge. Aqui no. El carácter que pren el joc en tot moment es distès i exagerant tot el que pot i més, amb personatges molt sexualitzats, i una trama que m’ha enganxat poc, però potser també es perquè els combats atrauen molt, i les ganes de seguir combatint han eclipsat el demés, o potser simplement es pel que ja hem dit, que Bayonetta vol que tot el teu interès estiguis en lluitar. Per cert, destaco que pots cambiar el vestit de Bayonetta per altres amb inspiració nintendera, com serien un de inspirat en Peach, en Daisy, en Samus o en Link. Crec que és un afegit més prescindible, que jo no he fet servir, però amb el qual ens donem compte de la poca importància que pren tot el que no sigui el combat. N’hi ha més desbloquejables, però no entraré en spoilers, els que he comentat són els que tens a l’inici. Realment el que jo vull quan jugo a Bayonetta es lluitar, per això no li he posat massa interés a aquest aspecte.\n9 anys que semblen ahir\nEn quant als gràfics i el rendiment, tenint en compte que és un joc de fa 9 anys, no ens podem esperar una meravella per la vista, pero sincerament tampoc és que es quedi molt desfassat. Crec que són acceptables. A més el joc no té massa problemes de rendiment, cosa que seria preocupant, i funciona estable tant en el dock com en portàtil, que és com més l’he jugat jo. Segons digital foundry la versió de switch corre a 720p i amb millora respecte a Wii U en quant al filtrat de textures i en iluminació. En portàtil també va a 720p però redueix la qualitat del filtrat de textures i la resolució d’ombres canvia. A més va sempre a 60 FPS, o gairebé, perquè si que té alguna caiguda, pero comparat amb la versió de Wii U és molt menys. Com he dit, jo no el vaig jugar a Wii U, per això ens fiarem en aquesta comparació del que diu Digital Foundry. Podeu veure el seu anàlisi tècnic aqui: https://www.youtube.com/watch?v=R_M0gX0GE0o. A part de tot això, jugar-lo a Switch no m’ha suposat un problema. Si que és veritat que és molt més còmode fer-ho amb el comandament pro, pero amb els joy-cons enganxats tampoc m’ha semblat que perdis possibilitats, sobretot tenint en compte que tot gira al voltant del combat. Jo, de fet, com ja he comentant, la majoria de temps l’he jugat així.\nA diferència dels gràfics, la música si que és destacable. Crec que està molt ben escollida la banda sonora. Mentre faig aquest anàlisi vaig escoltant en bucle l’ost. Per moments sembla que teclejo al ritme de Fly me to the moon. I és una mica el que passa en el joc també. Vas encadenant combos a ritme, i la música sembla que hi ajuda. És alegre, entretinguda, divertida, i ajuda a pasar-t’ho bé amb el joc, tot i que també hi ha melodies més fosques, grises, melancòliques, algunes més ambientals, que ajuden a situar-nos i a entrar al món creat per Kamiya. Hi ha una mescla de cançons en que no només tenim versions de clàssics dels 80s, sino també música original creada pel joc, amb estils que van desde el pop japonès, jazz, algún toc de rock, entre d’altres, i tot amb instruments varietat d’instruments. Crec que puc afirmar que Bayonetta sense la seva banda sonora no arribaria a ser el joc que és.\nConcluint ja, crec que Bayonetta és un imprescindible, tant si l’has jugat abans com si no. Tot i que no t’agradi la seva estètica exagerada, Bayonetta et fa sentir jugador de videojocs, et fa millorar, suposa un repte i a més executa el combat de manera brillant. Per tant, crec que queda totalment contestada la pregunta inicial. Val la pena Bayonetta? Indubtablement si.\nCONCLUSIÓ Bayonetta és exagerat en tot. Si aconsegueix enganxar-te com ha fet amb mi, estaràs buscant platís purs durant força temps, i tot i ser un joc de fa 9 anys, estem davant d'un sistema de combat simplement brillant i que no crec que quedi mai desfassat.\nPrevious[SORTEIG + GUANYADOR] Guia digital Super Mario Odyssey (Switch)\nNextNTHNews: Les notícies del dia (09/04/2018)


Servicio de Gestión de la Investigación – OTRI » Projectes Nacionals R+D+i\nFinançament R+D+iProjectes d’investigacióProjectes Nacionals R+D+i\nOPORTUNITATS DE FINANÇAMENT: En aquest apartat pot obtenir informació sobre les diferents convocatòries d’ajudes que financen la realització de Projectes de R+D d’àmbit nacional i regional, ja siguen d’investigació fonamental, aplicada o experimental. S’arrepleguen tant les oportunitats de finançament dirigides a projectes individuals i coordinats com aquelles que tenen per objecte la realització de projectes en col·laboració públic-privada.\nGUIES PER A l’ELABORACIÓ I SEGUIMENT DE PROJECTES: En aquesta secció té a la seua disposició una sèrie de guies que tenen per objecte servir-li de suport tant en l’elaboració de les propostes de Projectes de R+D com en el seguiment de les actuacions aprovades.\nDIFUSIÓ EN ACCÉS OBERT: Resum de les obligacions derivades de l’aplicació de l’article 37 de la Llei de la Ciència, la Tecnologia i la Innovació.\nENLLAÇOS D’INTERÈS: Informació sobre els diferents organismes que disposen de programes d’ajudes que financen la realització de projectes d’investigació.\nProjectes finançats amb PGE: Publicitat de les ajudes finançades amb Pressupostos Generals de l’Estat.\nPROJECTES COFINANÇATS AMB FONS FEDER:\nPublicitat de les ajudes finançades amb Pressupostos Generals de l’Estat i pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FERDER)\nPublicitat de les ajudes de la Comunitat Valenciana cofinançades amb fons FEDER\nPROJECTES COFINANÇATS AMB FONS FEADER :\nPublicitat de les subvencions cofinançades per la Unió Europea a través del P.O. FEADER de la Comunitat Valenciana 2014-2020


Anar a: [ Lan ] [ Lap ] [ Lara ] [ Lasa ] [ Lata ] [ Lay ]\nEn la gelosia, hi ha més amor propi que amor. (François de La Rochefoucauld)\nLançac (Fenolleda) Municipi: 5,19 km2, 280 m alt, 107 hab (2012), (fr: Lansac). Situat al sector muntanyós que s'estén entre la vall de l'Aglí i la riera de Maurí. Drena el terme el torrent del Boixar, afluent de l'Aglí. La part oriental del terme és coberta de boscs (bosc de Calridó i dels Llobats). Agricultura, on destaca el conreu de vinya, amb denominació d'origen controlada i amb producció de vi de qualitat superior a base de garnatxa, macabeu, moscatell i caranyena. Hi ha una cooperativa vinícola. Explotació de jaciments de feldspat, un dels més grans centres productors de la vall de l'Aglí i que hom destina a la fabricació de vidre (Saint-Gobain), de porcellana (Llemotges) i de rajola. El poble es troba al peu de l'anomenat roc de Lançac (500 m alt), prop de les ruïnes de l'antiga torre de Lançac. Àrea comercial de Perpinyà. Informació (en francès) - Turisme (en castellà)\nLand Use and Cover Change (LUCC) (Barcelona, s XX - ) Organisme de les Nacions Unides, integrat pels organismes internacionals Biosfera, Geosfera i Sobre Dimensions Humanes del Canvi Ambiental Global. Té la seu a Barcelona i els seus objectius són la comprensió de la relació entre els canvis en l'ús del territori i el canvi global, la investigació de la dinàmica d'aquests canvis, la definició de la relació entre sosteniment i ús del territori i l'estudi de la relació entre ús del territori, biogeoquímica i clima.\nLanderer i Climent, Josep Joaquim (València, 1841 – Tortosa, Baix Ebre, 1922) Astrònom i geòleg. Va obtenir el premi Jabsen de la Société d'Astronomie. Fou el primer a mesurar la proporció de la llum polaritzada a l'atmòsfera coronal del Sol i a determinar la natura pètria del sòl lunar. Col·laborador de l'Acadèmia de Ciències de París i dels "Anales de la Sociedad Española de Historia Natural". Autor del manual Principios de Geología y Paleontología.\nLaner, pui (les Bordes / Vilamós, Vall d'Aran) Cim (2.220 m alt) de la serralada que separa la Vall d'Aran de Comenge.\nLanfranco i Casanovas, Enric (Barcelona, 1856 – s XX) Periodista i advocat. Ingressà a la carrera judicial. Fou redactor i col·laborador de diverses publicacions periòdiques.\nLanglois, Joan (Catalunya, s XIX) Actor. Actuà amb èxit al teatre Romea de Barcelona, interpretant moltes obres de teatre català.\nLangobard (Catalunya, s IX) Jutge. Actuava ja des del temps del comte Salomó d'Urgell i Cerdanya, continuà sota els comtes Miró I el Vell de Cerdanya i Guifré I de Barcelona el 886. Sembla que tenia béns aprisiats i repoblats per ell al Ripollès, puix que consten un vilar del seu nom a la vall de Sant Joan i unes cases a Llaés.\nLanonima Imperial (Barcelona, 1986 - ) Companyia de dansa. Fundada per Juan Carlos García (ballarí i coreògraf) i Claudio Zulian (músic), als quals s'afegiren diversos ballarins. El seu primer espectacle, Eppur si muove, aconseguí diversos premis. Posteriorment estrenaren Càstor i Pòl·lux (1989) i Kairós (1990), en el qual incorporaren per primera vegada dones a la coreografia.\nLanós, estany de (Angostrina, Alta Cerdanya) Llac (2.150 m alt), situat vora el massís del Carlit, al peu dels pics de Collroig i de la portella de la Grava; el seu origen és glacial. És el més gran del Pirineu: 2.500 m de longitud i 84 ha de superfície. França en volgué aprofitar el volum (17 hm3) per convertir-lo en pantà hidroelèctric, engrandint-lo amb una presa fins a 70 hm3 i desviant-ne la sortida cap a l'Arieja. Els regants de la Baixa Cerdanya en protestaren (1916) i s'originà un conflicte internacional, que no es resolgué fins al 1957, amb el retorn al Segre (a través de l'Aravó i procedent d'afluents de l'Arieja) dels 0,6 m3/seg, que abans li aportava l'estany.\nLansola, Pasqual Vicent (València, 1733 – 1791) Professor i eclesiàstic. Fou catedràtic de filosofia i de llengua hebrea. Ocupà diversos càrrecs eclesiàstics i fou secretari de la Societat Econòmica d'Amics del País.\nLanuza (Lanuza, Aragó, s XV - Sallent de Gállego, Aragó, 1643) Llinatge de l'alta noblesa aragonesa que monopolitzà el càrrec de justícia major d'Aragó des del 1441 fins al 1591.\nLanuza, Bonaventura de (Catalunya, s XVII – s XVIII) Eclesiàstic. Fou canonge degà del capítol de Tarragona i membre de la comissió nomenada per la Generalitat i el Consell de Barcelona (1703-04), que es negà a acceptar les esmenes a les còpies del testament de Carles II. Partidari de Carles d'Àustria, fou membre de la Reial Junta d'Estat que governà el país fins a la reunió de Corts (1705).\nLanuza, Josep de (Catalunya, s XVII) Noble. Descendent de la noble família aragonesa del mateix nom. Era comte de Plasència. Es distingí en les lluites contra els francesos. El 1653 formava part de les forces sortides de Barcelona per socórrer Girona.\nLanuza i Gelabert, Antoni de (Aragó ?, s XVII – Barcelona, 11/set/1714) Noble. Fill de Joan, el comte de Plasència. Participà a la Junta de Braços de 1713, on les reunions del seu estament, l'aristocràtic o militar, eren presidides pel seu pare. Després de triomfar en primera volta una votació favorable a la submissió a Felip V, Lanuza fou un dels qui signaren la protesta per escrit d'aquesta decisió, que més tard es convertiria en un determini en pro de la resistència. Fou capità de la Coronela durant el setge de Barcelona en 1713-14. A la fi del setge, la seva companyia era de les més nombroses ja que, a causa de l'ascendència aragonesa de Lanuza, demanar-hi de servir-hi tots els aragonesos residents a Barcelona que foren afectats per l'última mobilització forçosa. L'Onze de Setembre formava part de la guarnició del baluard de Santa Clara, on l'enemic fou rebutjat repetidament i hagué d'encerclar la posició per obligar els supervivents a desemparar-lo. Lanuza morí al baluard en el curs d'aquests combats.\nLanuza i Oms, Joan de (Catalunya, s XVII – 1727) Noble. Comte de Plasència. Fou diputat militar de la Generalitat de Catalunya (1690). Va oposar-se a la política de Felip V i intervingué en la guerra de Successió a favor de l'arxiduc Carles. Protector del Braç Militar, fou un dels dirigents de la resistència de Barcelona durant el setge de les tropes borbòniques. Li foren confiscats els béns, i l'any 1716 fou exiliat a Segòvia.\nLapayese, Josep (Lió, França, s XVIII - València ?, s XVIII) Fabricant. Establert a València, on fou membre de la Societat Econòmica d'Amics del País. Establí una fàbrica de torns de filar la seda del sistema Vaucanson. Publicà el Tratado de hilar, desovar, doblar y torcer las sedas, según el método de Mr. Vaucanson, con algunas adiciones y correcciones a él. Principio y progresos de la Fábrica de Vinalesa (Madrid, 1779). La fàbrica fou continuada per Combe i Companyia, que el 1821 millorà les instal·lacions. A mitjan s XIX l'adquirí Trenor i Companyia, que, a la darreria del segle, la transformà en fàbrica de filats de jute i confecció de sacs.\nLapesa i Melgar, Rafael (València, 1908 – Madrid, 2001) Filòleg i lingüista en castellà. Catedràtic a la Universitat de Madrid, ingressà a la Real Academia Española el 1951. Historia de la lengua española (1942), La trayectoria poética de Garcilaso' (1948) i De la Edad Media a nuestros días (1967).\nLapeyra i Rubert, Josep (Barcelona, 1861 – 1924) Compositor. Deixeble d'Anselm Barba i de Josep Rodoreda. Autor d'obres simfòniques, com La fada de Roses (1892), i líriques, com Colometa, la gitana, Hydromel (1892). Fundà, amb Joan Gay, la Institució Catalana de Música (1896). Escriví cançons catalanes, com La filadora, Primavera, etc, i harmonitzà cançons i ballets populars.\nLapiedra i Cherp, Benjamí (Llíria, Camp de Túria, 1887 – 1944) Músic. Estudià violí al Conservatori de València, on obtingué per oposició el premi de final de carrera. Fou primer violí a les orquestres del mestre Goñi i del Teatre Principal. Donà diversos concerts a Madrid i a Lisboa, on actuà durant una temporada. El 1907 obtingué la càtedra de violí del Conservatori de València.\nLaplassa i Casas, Benet (Sallent, Bages, s XVIII - Catalunya, s XVIII) Religiós de l'orde dels mínims. Escriví obres piadoses en llatí i en català.\nLaporta, Manuel (Morella, Ports, s XIX - França, s XIX) Músic. Milità en el carlisme, fet que l'obligaria a exiliar-se a França. A Ambert (Alvèrnia), i en unió de Mateu Pitarch, fou mestre del famós Emmanuel Chabrier.\nLaporta i Astort, Antoni (Barcelona, 1885 – 1957) Pianista i compositor. Estudià a l'Escola Municipal de Música i més tard amplià els seus coneixements en el conservatori de música de Brussel·les (1909-11). Destaquen en la seva producció tres ballets, un scherzo per a dos pianos, algunes cançons i Dues peces en estil antic, per a piano.\nLaporta i Astort, Ramon (Barcelona, 1888 – 1936) Pintor. Format a Llotja. Germà del músic Antoni, amb qui anà a estudiar a Brussel·les. Exposà repetidament a Barcelona, i es dedicà especialment al retrat i a les natures mortes, dins una factura manifestament realista.\nLaporta i Boit, Lluís (País Valencià, s XX – 1956) Escriptor. Obtingué diversos premis als Jocs Florals de Lo Rat Penat, entre ells l'Englantina de 1950 i la Flor Natural de 1951. El 1948 aparegué el seu recull Flors humils del meu jardí.\nLaporta i Mercader, Francesc (Sants, Barcelona, 1857 - Rubí, Vallès Occidental, 1900) Músic. És autor d'un bon nombre de composicions breus.\nLaporta i Mercader, Jacint (Sants, Barcelona, 1854 - Torrelles de Llobregat, Baix Llobregat, 1938) Metge i escriptor. Formà part del grup fundador de "La Llar", dirigí "La Família Cristiana" i la "Revista Literària" (1883-84), i col·laborà a "La Il·lustració Catalana" i a "L'Appel Catalan". Fou mantenidor dels jocs florals de Barcelona el 1881 i el 1907, i el 1924 dels celebrats a Tolosa. Les seves obres són Apuntes històricos de Sans (1880), Memòries d'un soldat (1885), Els pastorets (1921) i Casolanes (1922).\nLaporta i Tort, Francesc (País Valencià, s XIX) Paperaire. Investigà per perfeccionar la indústria del paper de fumar establerta a Alcoi. El 1860 descobrí el tractament de càrrega mineral que permet al paper de fer una cendra blanca.\nLaporta i Valor, Francesc (Alcoi, Alcoià, 1850 – 1914) Pintor i dibuixant. Fou un gran pintor d'atmòsferes intimistes de caire místic. Es dedicà també a la pintura decorativa d'interiors d'esglésies. Tingué un estudi fotogràfic a Alcoi, on féu fotocromies i tricromies. Uns mesos abans de morir fou nomenat professor de dibuix de l'Escola de Llotja, a Barcelona.\nLaporte i Salas, Josep (Reus, Baix Camp, 18/mar/1922 - Barcelona, 15/feb/2005) Metge. Professor a les universitats de Cadis, València i de l'Autònoma de Barcelona, de la qual fou rector (1976-80). President de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears (1970-74), des de 1993, de l'Acadèmia de Medicina de Barcelona. El 1980 fou nomenat conseller de Sanitat del govern de la Generalitat i el 1996 li fou concedida la Creu de Sant Jordi. Codirector de "Progresos de terapéutica", ha publicat Les drogues (1976).\nLara, Isabel de (Castella, s XIV) Dama. Filla de Juan Núñez de Lara. Es casà amb l'infant Joan, fill d'Alfons III el Benigne i d'Elionor de Castella, el qual vivia refugiat en terres castellanes amb la seva mare i el seu germà gran Ferran. Encesa la guerra de Pere I el Cruel contra Pere III el Cerimoniós, Ferran deixà el bàndol castellà i es passà al rei català, germanastre seu. Les ires de Pere I el Cruel caigueren sobre la resta de la família; féu assassinar a Joan, i capturà a Roa, encara ignorants del crim, Isabel de Lara i la seva sogra Elionor (1357). Les tancà al castell de Castrojeriz, on poc després era assassinada Elionor.\nLara Bosch, Fernando (Barcelona, 27/mai/1957 – 18/ago/1995) Editor. Fill de José Manuel Lara Hernández. Fou conseller delegat de l'Editorial Planeta fins a la seva mort, d'accident de trànsit. Germà de José Manuel.\nLara Bosch, José Manuel (Barcelona, 8/mar/1946 - 31/gen/2015) Editor. Fill de José Manuel Lara Hernández. President de Planeta-DeAgostini, a la mort del seu germà Fernando assumí la responsabilitat de tot el grup.\nLara Hernández, José Manuel (El Pedroso, Andalusia, 31/des/1914 – Barcelona, 11/mai/2003) Editor. Establert a Barcelona, el 1944 hi adquirí l'Editorial Tartessos, germen de l'Editorial Planeta, que amplià fins a fer-ne -amb més de 50 empreses- un dels primers grups editorials del món. El 1952 instituí el premi Planeta i el 1981 el premi Ramon Llull de narrativa en català. Pare de Fernando i de José Manuel Lara Bosch.\nLardaria, principat de (Sicília, Itàlia) Títol concedit l'any 1690 a Lluís de Montcada (mort vers el 1704). El 1798 passà als Platamone, ducs de Cannizaro.\nLarén (Senterada, Pallars Jussà) Poble, el terme del qual, estès entre el tossal de Santa Bàrbara i el torrent de Sant Genís, és separat de la resta del municipi pel de Sarroca de Bellera. El s XIX formava un municipi.\nLarraga, Apol·linar (País Valencià, s XVII – 1728) Pintor. Seguidor de Pedro de Orrente. Obra seva són les pintures al claustre de l'església de Sant Domènec, a les esglésies de Sant Nicolau, Sant Francesc, Santa Anna, etc, de València, i de retrats, com el del pare Tosca. La seva filla fou la també pintora Josepa Maria Larraga.\nLarraga, Josepa Maria (València, s XVIII) Pintora. Filla d'Apol·linar, amb el qual estudià. Malgrat greus defectes físics a les mans, sobresortí com a miniaturista. Fundà una acadèmia privada de dibuix. S'inspirà generalment en temes religiosos.\nLarrard i Claveria, Joan Alexandre de (Oloron, França, 1735 – Barcelona, 1814) Comerciant matriculat (1794). Segurament fill de Josep Larrard, que, el 1719, s'interessà per l'explotació d'una de les quatre illes del delta de l'Ebre, a Tortosa. Promogué el comerç amb els països de Llevant. Instal·là, amb la intenció de constituir un nucli a la platja, uns locals al port de Salou. Dirigí la Companyia d'Assegurances Marítimes de la Mercè, de Sant Antoni de Pàdua i de Sant Ramon de Penyafort. Adquirí, per 120.000 lliures catalanes, el palau, d'estil neoclàssic, del duc de Sessa al carrer Ample de Barcelona (1799).\nLarrard i de Llauder, Pere Alexandre de (Barcelona, s XVIII – 1823) Comerciant matriculat des del 1794. Es dedicà al proveïment de blat i vins. Fill de Joan Alexandre de Larrard i Claveria. Promogué el comerç de pesca noruega. Participà a la Junta Superior de Govern del Principat (1811) i fou diputat a les Corts de Cadis, com a suplent de Felip Aner d'Esteve, en morir aquest el 1812; però no arribà a ocupar la vacant. Fou el pare d'Antoni Alexandre, de Maria de la Concepció i de Maria Dolors de Larrard i Juez-Sarmiento.\nLarrard i Juez-Sarmiento, Antoni Alexandre de (Barcelona, s XIX - 1887) Fill de Pere Alexandre de Larrard i de Llauder, i germà de Maria de la Concepció i de Maria Dolors. Heretà el palau del carrer Ample de Barcelona i fou propietari d'una gran propietat a la muntanya Pelada de Gràcia, a la urbanització de la qual s'oposà tenaçment el 1885 i el 1886, cosa que permeté, tanmateix, uns quants anys més tard, en obrir els carrers de Larrard, de Milans, de Marianao i d'altres.\nLarrard i Juez-Sarmiento, Maria de la Concepció de (Barcelona, s XIX) Filla de Pere Alexandre de Larrard i de Llauder, i germana d'Antoni Alexandre i de Maria Dolors. Es casà amb Ramon Maria de Milans i de Gregorio, de la família comerciant dels Milans.\nLarrard i Juez-Sarmiento, Maria Dolors de (Barcelona, s XIX) Filla de Pere Alexandre de Larrard i de Llauder, i germana d'Antoni Alexandre i de Maria de la Concepció. Casada amb Ramon Maria de Sarriera i de Pinós, comte de Solterra. Continuà el negoci familiar, el qual fallí.\nLarraut, Nicolau (Catalunya, s XVI) Escultor. Devers el 1583 féu, amb Domènec Albrion, les imatges d'Aaron i Melquisedec de la capella del Santíssim, a la seu de Tarragona.\nLarrea i Espeso, Joan (Balaguer, Noguera, 1782 - Buenos Aires, Argentina, 1847) Polític. Participà en la independència argentina. Comerciant, s'instal·là a Buenos Aires. Participà en el moviment del gen/1809 contra Liniers. Secretari d'Hisenda de la Primera Junta Independentista del mai/1810. D'idees unitàries, fou desterrat a San Juan (abr/1811). Formà part del triumvirat del 1813, i el 1814 organitzà, des del Ministeri d'Hisenda, l'esquadra de Brown. La revolta federal del 1815 el desterrà a França. Fou rehabilitat, però abandonà la política.\nLarrocha i de la Calle, Alícia de (Barcelona, 23/mai/1923 - 25/set/2009) Pianista. Solista de remarcable tècnica i sentiment musical. L'any 1934 s'inicià com a tal amb la Banda Municipal de Barcelona. El 1956 fundà un duo amb el violoncel·lista Gaspar Cassadó. Intèrpret, especialment, de Granados, Falla i Albéniz. El 1980 rebé la medalla d'Or al mèrit artístic de la ciutat de Barcelona, el 1982 la medalla d'Or de Belles Arts de l'Estat espanyol i el 1985 el premi Nacional de Música.\nLasa i Casamitjana, Joan Francesc de (Barcelona, 1918 - 2004) Crític i realitzador cinematogràfic. Ha exercit la crítica a diverses publicacions, com "Destino" i "Imagen y Sonido". Tingué un destacat paper en la promoció de cineclubs a la postguerra, com a iniciador i animador. Des del 1955 conreà el curtmetratge documental: Josep M. de Sucre (1964), Las manos de Pons Cirac (1965), El món de Fructuós Gelabert (1989), premi de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya, i L'últim peoner (1972), sobre Ramon de Baños. Fundà i dirigí la Setmana de Cinema de Molins de Rei. Ha fet films de divulgació. Redactor de l'Enciclopedia dello Spettacolo i col·laborador de televisió, on dirigí la sèrie Una història del cinema català a Catalunya i coordinà el programa Visual.\nLasala i Losela, Rafael (Vinaròs, Baix Maestrat, 1716 – Solsona, Solsonès, 1792) Augustinià. Fou professor de filosofia i de matemàtiques a la universitat i prior i rector de diversos col·legis de València. El 1767 fou designat bisbe auxiliar i governador de l'arquebisbat de València, i el 1773, bisbe de Solsona, càrrec que ocupà fins a la mort. És autor d'alguns sermons, un Elogio histórico de san Luis, rey de Francia (1759), catecismes i altres treballs.\nLasarte i de Janer, Erasme (Barcelona, 1875 – 1938) Pintor. Viatjà per França, Itàlia, Bèlgica i el nord d'Àfrica. concorregué a diverses exposicions oficials barcelonines (1907, 1911, 1918, 1919) i a la universitat de Brussel·les del 1910. Pintor de gènere i sobretot de paisatge, hi ha obra seva al Museu d'Art Modern de Barcelona.\nLasarte i de Janer, Josep Maria (Barcelona, 1857 – 1921) Escriptor, periodista i autor teatral. Casat amb l'escriptora Carme Karr, fou un dels fundadors del Centre Català. Publicà obres diverses i desiguals: Regional (1888), en poesia; L'as d'oros (1881) i Justícia catalana (1887, en col·laboració), en teatre, i la sarsuela El rei de la broma (1881).\nLasarte i Karr, Joan de (Barcelona, 1892 - s XX) Enginyer. Fou professor a l'Escola d'Enginyers Industrials, a la Universitat Nova de la Mancomunitat de Catalunya, a l'Escola del Treball i a la Superior d'Agricultura. Perdé els seus càrrecs el 1923, amb l'adveniment de la Dictadura de Primo de Rivera. S'especialitzà en electricitat i luminotècnia. Dirigí els serveis elèctrics de l'Exposició Internacional de Barcelona del 1929.\nLasarte i Rodríguez-Cardoso, Manuel de (Barcelona, 1830 – 1901) Periodista i escriptor. Fundador del Centre Català, col·laborà en molts periòdics, especialment satírics. Entre altres, dirigí "El Telégrafo" i fundà "El Diluvio". Publicà novel·les de fons històric o de caire romàntic: Las iras de su padre (1894), Maridada (1888), obres de teatre en col·laboració amb Frederic Soler "Pitarra" (La creu de la masia, 1873, etc) i els poemes Divagacions (1881).\nLàscara de Ventimiglia (Itàlia, v 1265 – Barcelona, v 1314) Comtessa de Pallars Sobirà. Filla d'Irene Làscaris. Es casà amb el comte Arnau Roger I de Pallars. Mort aquest (1288), ella i les seves filles, Sibil·la, Violant i Beatriu, quedaren sota la protecció d'Alfons II de Catalunya-Aragó. El 1307 entrà en un convent, mentre governava el seu cunyat Ramon Roger, mort el qual, Sibil·la esdevingué la nova comtessa del Pallars.\nLàscaris, Irene (Bizanci, 1245 - Catalunya ? , 1311) Comtessa de Ventimiglia. Princesa bizantina, filla de l'emperador de Nicea Teodor II Làscaris. Del comte Guiglielmo Pietro de Ventimiglia, amb que la casà l'emperador usurpador Miquel VIII Paleòleg, tingué quatre filles i un fill: Làscara es casà amb el comte Arnau Roger I de Pallars, Violant amb Pere d'Aierbe, nét de Jaume I el Conqueridor, Beatriu amb Guillem II de Montcada i Joan continuà la línia comtal de Ventimiglia-Tenda. Irene trobà la protecció dels reis del casal català, conjuntament amb la seva aviastra Constança de Sicília i les seves filles. El 1296 fundà amb el seu patrimoni el monestir de la Serra de monges clarisses, a Montblanc. Fou enterrada al convent de pares predicadors de Saragossa.\nLaspan (Salardú, Vall d'Aran) Despoblat i antiga vila de l'antic mun. d'Arties, d'emplaçament desconegut, prop de Garòs, que al s XIV tenia 23 focs.\nLasquarri (Ribagorça) Municipi: 31,94 km2, 648 m alt, 136 hab (2014). Situat a la riba esquerra de l'Isàvena i accidentat, al sud, entre la serra del castell de Llaguarres i l'Isàvena, afluent de l'Éssera. El terme és accidentat i cobert en bona part de boscs de roures i alzines. Agricultura amb conreus de secà: cereals (ordi), oliveres, girasol i ametllers; petita superfície dedicada al regadiu (horta). Ramaderia de bestiar oví i porcí. Explotació forestal. L'activitat industrial és minsa. La població disminueix des de mitjan s XIX. La vila és a la vora d'un barranc afluent al de la Ribera; l'església parroquial de Santa Maria és obra de mitjan s XVI, i el retaule major és barroc. És tradicional la fira anual de Sant Martí (11/nov). El municipi comprèn també el poble de les Segarres Altes, l'antigua quadra de l'Ametllera i les caseries de Marinyós, Tamarit, la Móra i Salanova. Pertany a l'àrea comercial de Graus. Ajuntament (en castellà) - Informació\nLassala i Sangerman, Manuel (València, 1738 – 1806) Jesuïta i dramaturg. Entrà a la Companyia de Jesús el 1754 i fou exiliat a Itàlia el 1767; s'establí a Ferrara i a Bolonya. Poeta llatí i italià i traductor de Lokman (Bolonya, 1780), fou conegut sobretot per les seves tragèdies neoclàssiques: Ormisinda (1783, inspirada en Moratín), Lucia Miranda (1784) i Sancio Garcia (1793, imitació de Cadalso).\nLassala i Santiago Palomares, Vicent (València, 1817 – 1876) Terratinent i dirigent i divulgador agrari. Fou president de la Societat Econòmica d'Amics del País Valencià i de la Societat Valenciana d'Agricultura, i col·laborà al periòdic "Las Provincias" i a d'altres publicacions. Escriví Proyecto de reforma de la contribución territorial (1868) i Memoria sobre la producción y el comercio de la naranja en España (1873), entre d'altres obres.\nLassala i Solera, Manuel (Barcelona, 1801 – València, 1894) Militar. Cadet el 1810, formà part de la Guàrdia Reial (1824; capità el 1834). Mort Ferran VII, es féu carlí i prengué part en el setge de Bilbao i en la batalla de Lutxana. Coronel, s'acollí al conveni de Bergara (1839) i passà a l'exèrcit isabelí. El 1849 combaté l'aixecament carlí al Principat. Mariscal de camp (1851) i tinent general (1867), fou capità general d'Andalusia, conseller d'estat, director general de l'administració militar, diputat i senador. Amb la restauració borbònica fou capità general de València (1875-76).\nLata Pseudònim del pintor Francesc Labarta i Planas.\nLatorre i Gaia, Roser (Barcelona, 1932 - ) Professora de català. Es dedicà a l'ensenyament i exerceix tasques de correcció per a editorials. És autora del llibre didàctic Primer curso de catalán, editat el 1966.\nLatorre i Soler, Domènec (les Corts de Sarrià, Barcelona, 1893 – Barcelona, 23/abr/1939) Polític. Fill d'un immigrant de Graus. Membre, des de molt jove, d'Unió Catalanista, fou director de "Pàtria Nova" i de "L'Intransigent", i col·laborador de "Subversió Nacionalista" (1918). Fundà, amb altres militants nacionalistes, La Falç, fou membre del CADCI i féu una intensa tasca propagandística a l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana. Funcionari de l'ajuntament de Barcelona durant la guerra civil, fou detingut el 1939, condemnat a mort per un consell de guerra sumaríssim i executat.\nLaujó (Canejan, Vall d'Aran) Coma (o Lauajó), al vessant septentrional de la serra de Goarbes, dins la vall de Toran, que centra els petits estanys de Laujó.\nLaurens i Jarlier, Francesc (Agde, Llenguadoc, 1857 – València, 1913) Banquer. Residí des de jove a València, on dirigí magatzems de vi i negocis d'exportació. Fou un dels iniciadors de la Cooperativa del Gas, del Banc Comercial Espanyol, de l'Electrohidràulica del Túria, del Sindicat d'Exportadors de Vi i de la Cambra de Comerç Francesa. Fundà una banca important.\nLauri-Volpi, Giacomo (Lanuvio, Itàlia, 1892 – València, 1979) Tenor. La gran extensió i bellesa de la seva veu el convertiren aviat en un dels primers tenors mundials. El 1922 es presentà al Liceu de Barcelona amb Rigoletto, de Verdi. El 1935 tornà al Liceu, i hi actuà habitualment fins al 1945; hi cantà encara sorprenentment el 1972. Casat amb la soprano valenciana Maria Ros, s'establí a Burjassot. El 1975 cantà al Teatre Principal de València, en un homenatge que li fou tributat. Ha escrit Voci parallele (1955).\nLavaix (el Pont de Suert, Alta Ribagorça) Antic monestir. Fundat per l'abat Trascari. Actualment resta gairebé cobert per les aigües del pantà d'Escales. A la primeria estava dedicat a santa Maria, sant Pere, sant Llorenç i sant Joan, i seguia la regla benedictina; al s XIII es tansformà en abadia cistercenca, i gaudí, a partir del s XI, de la protecció dels senyors d'Erill. Amb la seva ajuda, al s XII es renovaren l'església i el claustre. Fins al 1624 fou regit per abats perpetus i a partir d'aquesta data s'inicià la seva decadència. La vida comunitària no va ser represa després de l'exclaustració del 1835. Molts elements artístics del cenobi foren arrencats a partir d'aquest any, i quan les aigües el cobriren tan sols restaven els seus murs despullats.\nLavansa (Vilanova de Meià, Noguera) Veure> Vansa, la.\nLavansa i Fórnols (Alt Urgell) Municipi: 106,08 km2, 989 m alt, 210 h (2014), o la Vansa. Situat al límit amb el Solsonès, comprèn la vall mitjana de la Vansa. És el resultat de la unió, el 1972, dels antics termes de la Vansa i Fórnols del Cadí. L'agricultura és majoritàriament de secà: cereals, llegums, alfals i farratges, i una petita part de regadiu (prats, alfals, patates). Ramaderia (bestiar porcí, boví i, sobretot, oví). El centre administratiu del municipi és el poble de Sorribes de Lavansa, format al voltant de l'església parroquial de Sant Martí de Lavansa, del qual depenen tots els pobles, llogarets i caseries del terme: Ossera, Sisquer, Padrinàs, Montargull de Lavansa, Sant Pere de Lavansa, la Barceloneta, Colldarnat i l'antic lloc de Sant Julià de Pera. El 1130 Ermengol VI d'Urgell concedí l'honor de Lavansa a Galceran de Pinós. La senyoria era al s XIV del capítol d'Urgell. Ajuntament - Estadístiques - Consulta de dades\nLavascort (Bellver de Cerdanya, Baixa Cerdanya) Caseria, a l'esquerra del Segre, prop de Baltarga.\nLavern (Subirats, Alt Penedès) Poble (217 m alt), al sector oriental del terme. L'església parroquial és dedicada a sant Pere.\nLavern, comtat de (Catalunya) Títol atorgat el 1911 a Pere Guerau Maristany i Oliver. Continua en la mateixa família.\nLavernó, riera de (Subirats, Alt Penedès) Afluent dretà de l'Anoia (entre Espiells i la Torre-ramona), format per la unió de diverses rieres (de Sant Sebastià dels Gorgs, que davalla del massís de Garraf, i de Can Cartró, que davalla de la serra de Font-rubí, entre altres).\nLavilla Alsina, Landelino (Lleida, 1934 - ) Polític. Jurista i lletrat del Consell d'Estat, fou membre del grup democratacristià Tácito (1973), amb el qual ingressà a la Unión del Centro Democrático (UCD). Ministre de Justícia (1976-79) i diputat per Jaén (1979-82), fou president del Congrés de Diputats (1979-82) i, com a president d'UCD (1982-83), procurà, sense èxit, evitar la fallida del partit.\nLavit (Terrassola i Lavit, Alt Penedès) Poble i cap del municipi, situat a l'esquerra de la riera de Mediona, davant Terrassola del Penedès (que és a l'altre costat del riu). L'església parroquial és dedicada a santa Maria.\nLawrence, George (Montmouth, Gal·les, 1831 - Caldes de Montbui, Vallès Oriental, 1894) Missioner protestant. Residí a Espanya des del 1863. El 1868 inicià la propaganda bíblica a Barcelona, en un carro blindat que situava en llocs estratègics de la ciutat. Obrí escoles per a infants a Gràcia i la Barceloneta, publicà dues edicions del Nou Testament i una de la Bíblia sencera, en castellà, i traduí i publicà en català l'opuscle en anglès Andrew Dunn. El 1870 edità la revista "La Aurora de Gracia", i el 1875 "La Estrella de Gracia", per als infants. La seva Llibreria Evangèlica, a Gràcia, i els locals de predicació que fundà foren la base dels diversos grups evangèlics, que encara perduren, seguidors de les doctrines dels anomenats Germans de Plymouth. Els seus descendents han tingut un cert relleu, tant a les comunitats protestants com a la vida industrial de Barcelona.\nLax'n'Busto (Catalunya, 1986 - ) Grup de rock. Integrat per Pemi Fortuny (veu), Pemi Rovirosa (guitarra), Christian Gómez Montenegro (guitarra), Jesús Rovira (baix) i Jimmy Pinyol (bateria). El seu debut discogràfic tingué lloc el 1989 amb el disc Vas de punt?... O què!!!, seguit per Lax n'Busto (1991), Qui ets tu? (1993), La caixa que puja i baixa (1995) i l'acústic Lax n'Busto a l'auditori (1996).\nLaye (Barcelona, 1951 - 1954) Revista cultural, de periodicitat irregular. Editada per la delegació provincial del Ministeri d'Educació. Publicà 24 números. En la seva última època prengué un aire liberal i crític, animada per Gabriel i Joan Ferrater, Josep M. Castellet, Jaime Gil de Biedma, Manuel Sacristán i Carles Barral, entre altres. La posició independent dels seus redactors provocà la suspensió de la revista.\nLayret i Foix, Eduard (Barcelona, s XIX – s XX) Polític. Germà de Francesc. Milità de molt jove al Partit Republicà Federal. Ingressà després a la Unió Republicana, on destacà. Col·laborà al setmanari polític "Aurora" i a d'altres publicacions. Després de passar uns anys retirat de la política, reprengué aquestes activitats arran de l'assassinat del seu germà. Fou conspirador activíssim durant la Dictadura de Primo de Rivera. El 1931 fou diputat per Barcelona a les corts espanyoles.\nLayret i Foix, Francesc (Barcelona, 10/jul/1880 – 30/nov/1920) Advocat i polític republicà. Estudià dret i filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona i, juntament amb Lluís Companys, fundà l'Associació Escolar Republicana (1900) i l'Ateneu Enciclopèdic Popular (1902), que posteriorment presidí. Ingressà després a la Unió Republicana, que acabdillava Nicolás Salmerón. En les eleccions municipals del 1905 fou elegit regidor de Barcelona i posteriorment s'adherí al moviment de Solidaritat Catalana (1906). Elegit novament regidor de Barcelona (1909), ocupà accidentalment l'alcaldia de la ciutat. Des dels seus càrrecs municipals va patrocinar importants projectes econòmics i culturals i diverses reglamentacions laborals favorables al proletariat. El 1910 ingressà a la nova Unió Federal Nacionalista Republicana (UFNR) i es presentà a les eleccions a corts per Granollers, on va ésser derrotat. En l'esfera privada es dedicà a l'advocacia, especialment en la defensa... Segueix...\nLazaga, Pedro (Valls, Alt Camp, 1918 – Madrid, 1979) Realitzador cinematogràfic. Autor d'una obra prolífica, dirigí diversos films de tema bèl·lic durant el decenni que va entre els anys 1950 i 1960 (La patrulla, 1954; Torrepartida, 1956; La fiel infanteria, 1959), comèdies turístiques en el decenni següent (La ciudad no es para mí, 1966; El turismo es un gran invento, 1969) i comèdies eròtiques en els anys setanta (Black Story, 1971; Yo soy fulana de tal, 1975), sempre al servei de l'establishment franquista.\nLázaro i Higueras, Hipòlit (Barcelona, 1887 – 1974) Tenor. Actuà l'any 1910 al Teatre Novetats de Barcelona i amplià els seus coneixements a Milà. S'especialitzà en el repertori de revista. Les seves facultats extraordinàries li atorgaren una fama internacional. Estrenà Parisina (1913), Il Piccolo Marat (1921), de Mascagni, i La cena delle beffe (1924), de Giordano.\nLázaro i Salvador, Francesc (Barcelona, 1932 - ) Tenor. Deixeble del conservatori del Liceu de Barcelona. Actuà l'any 1964 al festival de Salzburg. Ha actuat a nombrosos països i d'una manera regular als teatres alemanys.\nLázaro i Tensa, Antoni (Sagunt, Camp de Morvedre, 1849 – València, 1915) Polític. Advocat, prengué part en negocis d'exportació de vins i en consells d'administració de la Societat Valenciana de Tramvies i de la Caixa d'Estalvis de València, i presidí la Companyia Valenciana de Vapor Correus d'Àfrica. Conservador, fou diputat i senador i cap provincial del partit (1904-14).\nLazerme, Carles de (Perpinyà, 1873 - Elna, Rosselló, 1936) Escriptor i poeta en francès. Pertangué al grup de Jo Ginestou, Carles Bauby i Albert Bausil. De família carlina, rebé el nom de Carles en honor del pretendent Carles de Borbó. Es caracteritza, com a poeta, per la melancolia i la ironia. Autor dels reculls Les jours passés (1920), Tendre Paris (1921), Eaux vives (1922), Bucoliques et almanach (1927) i, en prosa, de l'assaig filosòfic Essais et propos (1920), de la novel·la fantasiosa i satírica La veuve de minuit (1926) i de l'estudi històric Carlistes et légitimistes (1937). Col·laborador de publicacions com "La Tramontane", "Le Roussillon" i "Le Coq Catalan".\nLebon, Charles (França, s XIX) Industrial. El 1841 obtingué la concessió durant quinze anys del forniment de gas públic a Barcelona. El 1843 es constituí la Societat Catalana per a l'Enllumenat per Gas, a la qual Lebon transmeté la concessió (la societat fou popularment coneguda per Gas Lebon). El 1883 l'empresa Eugène Lebon comprà una fàbrica a Gràcia i uns terrenys a Sant Martí de Provençals en previsió que l'ajuntament exercís el dret de rescat. El 1923 fou absorbida per Catalana de Gas i Electricitat.\nLebondidièr, pic de (Benasc, Ribagorça) Cim (3.150 m alt) del sector meridional del massís de la Maladeta, que domina l'estany de Cregüenya. El seu nom és el del pirineista i historiador occità Loïs Le Bondidièr, mort el 1942, conservador del museu de Lorda (Bigorra).\nLebrero i Stals, Josep (Barcelona, 1953 - ) Crític d'art i comissari d'exposicions. Fins el 1994 residí a la ciutat alemanya de Colònia, des d'on exercí la corresponsalia de diferents publicacions especialitzades espanyoles, com "Lápiz" o "Balcón", i internacionals. Ha organitzat diverses exposicions, entre les quals cal destacar Càmeres indiscretes, al Centre d'Art Santa Mònica (1990), Tierra de nadie, a l'Hospital Real de Granada (1992), Toponimias (8) Ocho ideas del espacio (1994), al centre cultural de la Fundació La Caixa de Madrid. Des del 1996 fou el cap d'exposicions del MACBA.\nLeca (Cortsaví, Vallespir) Llogaret, al peu del puig de l'Estela, a l'esquerra del riu Ferrer, l'alta vall del qual és anomenada vall de Leca.\nLécera, ducat de (Aragó) Títol senyorial, atorgat el 1493 a Joan Ferrandis d'Híxar i de Cabrera, senyor de Lécera i primer duc d'Híxar. La grandesa d'Espanya fou reconeguda, el 1595, al quart titular, Joan Francesc Cristòfor Ferrandis d'Híxar i Fernández de Heredia, duc d'Híxar. Passà als Silva, marquesos d'Alenquer i d'Orani.\n85 EUROPA - BIOGRAFIA\nLechi, Giuseppe (Brescia, Itàlia, 1766 – 1836) Militar. Passà al servei de Napoleó, i assolí el grau de general (1796). Nomenat cap de la divisió italiana que entrà a Catalunya amb les forces franceses de Duhesme (1808), per ordre d'aquest s'apoderà de la Ciutadella de Barcelona, on romangué com a cap de la guarnició. Participà en la presa de Mataró, on es distingí per les seves crueltats i pel seu afany de botí. En dirigir-se Duhesme a Girona, hagué de restar a Barcelona, amb forces numèricament reduïdes, com a governador interí. Compensà la seva inferioritat de forces amb mesures extraordinàriament cruels, secundat per Ramon Casanova, cap de la tèrbola policia que havia organitzat. Mitjançant extorsions assegurà el pagament de tributs extraordinaris dels barcelonins. La seva rapacitat i la de la seva amistançada milanesa La Ruga esdevingueren proverbials i culminaren en l'assassinat del ric usurer italià Canton. Destituït per Augereau (1809) mentre es trobava al setge de Girona, fou empresonat per la seva conducta venal. Alliberat (1813), fou enviat a Nàpols.\nLectura Popular (Barcelona, mai/1913 – mai/1921) Col·lecció literària d'autors catalans d'aparició setmanal. L'editor i director fou Francesc Matheu a través de l'editorial Ilustració Catalana. Presentava una breu selecció de cada autor amb una biografia. N'aparegueren 364 títols, aplegats després en 21 volums. Més que un esperit selectiu, tenien una ambició de totalitat, per bé que alguns noucentistes no hi foren inclosos perquè no admetien l'ortografia vuitcentista de Matheu.


Són mesures provisionals que es posaran en marxa a partir de divendres\nRedacció 26/01/2017 - 18.45 Actualitzat 26/01/2017 - 19.28\nRoba del caçador detingut i l'escopeta amb què presumptament hauria matat dos agents rurals, a Aspa\nDes de divendres, els agents rurals que facin inspeccions de caça aniran armats, amb armilles antibales i en grups de tres. La conselleria d'Agricultura ha informat els gairebé 500 integrants del cos d'aquestes mesures, que arriben després de la mort, dissabte passat, de dos guardes a Aspa, al Segrià.\nAquestes mesures de seguretat són excepcionals i provisionals. Agricultura continuarà negociant amb el cos les mesures definitives però, mentrestant, els dota amb instruments semblants als de les patrulles antifurtius, que porten armilla i una carrabina.\nLa possibilitat d'anar armats ja es va plantejar en una reunió amb sindicats i associacions professionals del cos. Aleshores es va comentar que només alguns grups portessin armes. La llei dels Agents Rurals és del 2003, però no se n'ha desenvolupat el reglament sobre l'ús d'armes.\nA la trobada també va sortir la possibilitat que els agents portin càmeres i eines com aerosols d'autodefensa.\nEl jutge va ordenar presó provisional per al caçador detingut per la mort dels agents rurals. El cas ha obert el debat sobre els controls per obtenir el permís d'armes i també va posar damunt la taula les reivindicacions que el cos arrossega de fa anys.


Llibre Catalunya. Gran Atles de Carreteres - ProductesdelaTerra.CAT\nInici Llibres>Consulta>Llibre Catalunya. Gran Atles de Carreteres\nCatalunya. Gran Atles de Carreteres a escala 1:50.000 és el més complet i actualitzat que mai s'hagi publicat del nostre país. La concepció de l'obra, la precisió de l'execució, la precisió tècnica i el volum extraordinari d'informació que conté en fan una obra única, un autèntic referent mundial. 210 pàgines de cartografia de detall amb tota la informació necessària per a la interpretació del territori 55.000 topònims perfectament indexats, dels quals 4.500 corresponen a nuclis de població i tota la informació viària: codificació de les carreteres, darreres actuacions en la xarxa viària, punts quilomètrics parcials i totals... Una obra única i irrepetible.\n202 pàgines de mapes\n5.300 pobles i entitats de població\nXarxa viària, pistes, camins, xarxa GR, ferrocarrils, ports...\nNuclis urbans, urbanitzacions, polígons industrials, usos del sòl\nInformació turística i cultural: 5.000 pictogrames\nÍndexs general i municipal. Toponímia oficial\n· Editorial: Geoestel\n· Col·lecció: "MAPES CARRETERES"\n· Pàg.: 312 · Mides: 27 x 37\n· EAN: 9788415237105


Villini Raffaela Disanti Vieste Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nlocalità le mezzane, 78b, Spiaggia Scialmarino, Vieste, Itàlia, 71019 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Villini Disanti és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Vieste. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Villini Disanti és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, màquina venedora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses parc infantil, ping pong, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Vieste, faci de Villini Disanti la vostra llar.\nCal fer el registre d'entrada i recollir les claus a: località le mezzane, 78b, 71019 Vieste.


Holiday home Bjerregårdsvej E- 473 Hvide Sande Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Bjerregårdsvej E- 473\nConvenientment situat a Hvide Sande, Holiday home Bjerregårdsvej E- 473 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Hvide Sande. Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Holiday home Bjerregårdsvej E- 473 sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Holiday home Bjerregårdsvej E- 473 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Hvide Sande.


Taradell tanca amb bona nota la segona prova del calendari de Marxa Nòrdica - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nFoto: Centre Excursionista Taradell\nTaradell tanca amb bona nota la segona prova del calendari de Marxa Nòrdica\nUna trentena de persones han participat aquest cap de setmana a la segona edició de la Marxa pels Voltants de Taradell del Centre Excursionista Taradell (Osona). Aquesta és la segona prova a formar part del calendari de la 4a edició del Circuit Català de Marxa Nòrdica i que aquest any constarà d’un total de 15 proves arreu de Catalunya. L’any passat, a causa de la pandèmia només es va poder celebrar una de les proves del calendari, la Marxa Nòrdica de Prades, de les 14 previstes.\nLa Marxa pels Voltants de Taradell ha constat d’un recorregut circular de 14km de distància i un 200m de desnivell acumulat. La jornada ha començat amb una reunió informativa i una sessió d’estiraments guiada per tal d’escalfar motors abans de la caminada. El recorregut ha començat al centre del poble i s’ha dirigit cap a La Codina, masia inclosa a l’Inventari del Patrimoni Històric de Catalunya. L’itinerari ha continuat fins el terreny de la casa en ruïnes La rompuda i ha continuat fins a arribar al GR-2 que ha portat als participants al Coll de Taradell. Allà els caminaires han pogut descansar i agafar forces menjant coca de xocolata en un avituallament abans de continuar fins al mas històric de Gasala, on també es troba un dolmen prehistòric. Des d’allà ha partit l’últim tram de la marxa que els ha portat de tornada al poble de Taradell.\nLa caminada s’ha creat amb la intenció d’oferir als participants una experiència diferent en cada edició, ja que la zona on es realitza compta amb una gran riquesa natural i de patrimoni històric. Així doncs, aquest any la marxa ha comptat amb un recorregut nou i la intenció és que cada any el circuit sigui diferent.\nLa marxa ha seguit els protocols de seguretat de la FEEC per evitar contagis de Covid-19. L’ús de la mascareta ha estat obligatòria en moments de concentracions de persones i les sortides s’han fet de manera esglaonada. Així també, els avituallaments s’han realitzat amb distàncies de seguretat, mascareta i amb els aliments empaquetats en racions individuals per evitar al màxim les manipulacions.\nPropera parada, Caminada Marxa Nòrdica Cerdanya\nLa propera marxa a celebrar-se dins del Circuit Català de Marxa Nòrdica serà la Caminada Marxa Nòrdica Cerdanya el 13 de juny. La marxa de l’Associació Esportiva Nordic Walking Catalunya comptarà amb dos recorreguts circulars diferents, un més llarg, de 11,5km de distància i 530m de desnivell acumulat, i un de més curt, de 7,km i 260m de desnivell acumulat. Els dos circuits, un per als més novells i l’altre per als més experimentats, partiran de Prullans (Baixa Cerdanya) i portaran als participants per indrets amb magnífiques vistes de la Cerdanya. Les inscripcions estan obertes fins al 10 de juny i es poden fer a través del gestor d’inscripcions de la FEEC.


Llista de Actor Pornogràfic Persona : Vota pels teus favorits. | Listvote.com\nLlista de Actor Pornogràfic Persona : Vota pels teus favorits.\nUn o una estrella del porno (en anglès pornostar) és un actor o actriu de cinema especialitzat al gènere pornogràfic o de sexe explícit, quan ha assolit un cert renom dins el món del cinema pornogràfic. Un actor o actriu que encara no ha assolit el rang d'estrella és simplement un actor porno o una actriu porno. La indústria porno dels Estats Units d'Amèrica va ser la primera a desenvolupar un cert star-system, entre les actrius del gènere, especialment per raons comercials. Altrament en altres països, com per exemple Alemanya, l'star-system amb prou feines està desenvolupat i, en moltes pel·lícules i vídeos X, degut al caràcter aficionat o anònim dels actors, aquests no surten als títols de crèdit, fet que no en permet la identificació i en fa extraordinàriament difícil el seguiment.


A vegades tot el que ve de gust és estar en un ambient tranquil, relaxat i sense pretensions. Menjar, beguda, amics, una bona conversa: Qui necessita més? Un àpat amb amics...\ncom poder diferenciar el teu casament i sorpendre als teus convidats\nCada cop més els casaments a la tardor són més habituals, per una simple raó: el color. Hi ha colors que son impossibles d’aconseguir en cap altra estació, sobretot...\nBenvinguts a Òpera Lloguers, la nostra nova pàgina web. Et volem explicar de primera mà totes les innovacions i progressos d’un sector en constant evolució com ho és el de...


Victòria per posar-se a un del líder – CD Atlético Baleares | Web oficial\nNotícia destacada 11 febrer, 2019 Atlético Baleares\nVictòria per posar-se a un del líder\nJornada número 24 a Son Malferit. L’equip de Manix venia d’empatar a Sabadell, dient el tècnic que s’havien perdut dos punts i amb la confiança d’haver guanyat gairebé tot aquesta temporada a casa. A més, el líder Vila-real B, va empatar en el dia d’ahir i el Barça B va perdre, un altre rival directe. Manix no va poder comptar per a aquest partit amb Rovirola, Rubén ni Pedro Ortiz, lesionats, però sí va recuperar a Biel Guasp després del seu procés gripal.\nLa sorpresa de la convocatòria va ser el jove de 19 anys Jaume Munar, migcampista del filial, que va agradar molt a Manix dimecres passat en l’amistós contra el Poblense. Amb tot, l’entrenador d’Éibar va apostar per Carl en porteria (un gol encaixat en els últims 5 partits fins el partit), Kike i Peris en els laterals (el valencià repetia titularitat), amb Vallori i Vega en línia de centrals, doble pivot per Villapalos i Fullana, per la dreta Canario, per l’esquerra Samuel i en punta Marcos i Nuha.\nEl partit va estar molt condicionat pel vent en tot moment. Les ratxes de vent feien que per moments fos difícil jugar per dalt. Al minut 3 de partit l’àrbitre va anul·lar un gol de Villapalos després d’una suposada falta al porter rival, que en cas d’haver hagut contacte, va ser fora de l’àrea petita. L’ATB va dur la iniciativa tot el partit, davant un ordenat Peralada, joveníssim i amb les idees clares, amb una defensa de 5 jugadors. Al minut 15 de partit un altre gol anul·lat, en aquest cas a Nuha. Kike centra des de la dreta i el vent fa que la pilota aparentment surti i entri al camp, però Nuha s’anticipa al porter i marca. Anul·lat. Al minut 27, Canario es va canviar diverses vegades de banda durant el partit amb Samuel, controla una pilota a la frontal i xuta perquè Vito enviï a córner. Bona ocasió. Tot el pes del partit el portava l’ATB.\nAl minut 50′ Samuel fa una jugada marca de la casa des de la frontal, amb regat i xut buscant el seu gol, però es topa amb Vito. Els balearicos seguien insistint amb el domini absolut de la pilota.\nAl minut 66 arribaria el 1-0 i gol clau del partit. Desè córner que treu l’ATB i Vega remata a la xarxa en el primer pal. Primer gol del jugador andalús aquesta temporada. Al minut 75′ Fullana va tenir el 2-0 en una bona jugada personal que va acabar amb rematada alt. Els últims 15’el Peralada va intentar crear perill sense èxit, sense generar ocasions i l’ATB va saber aguantar bé el resultat sense inquietar-se. Victòria clau, que escurça la distància amb el líder a un sol punt i que amplia en dos més amb el Cornellà i Lleida després de la seva empat en el duel directe. El proper partit és el dissabte 16 a les 16:00 hores a Conca davant el Conquense sense Kike, que ha vist la cinquena groga.\nAtlètic Balears: 1. Carl, 2. Kike López, 3. José Peris, 4. Vallori, 5. Álvaro Vega, 6. Alberto Villapalos, 7. Canario, 8. Marcos (62′ 17. Hugo), 9 . Nuha (83′ 18. Adri), 10. Fullana © i 11. Samuel Shashoua (88′ 12. Biel).\nPeralada: 1. Vito, 2. Maxi Vila, 3. Teo, 4. Nahuel, 5. Eric Montes © 6. Santi Bueno (73 ’15. Marc Baró), 7. Giorgi (37′ 17. Mario), 8. Rober Serra, 9. Andzouana (82 ’16. Jofre), 10. Pau Miguélez i 11. Iago López.\nGols: 1-0 Vega 66 ‘\nÀrbitre: Silvestre Cerdà (comitè valencià)\nVa amonestar a l’ATB: Kike (compleix cicle), Peris i Nuha.\nVa amonestar al Peralada: Maxi Vila, Nahuel i Eric Montes.\nPartit corresponent a la jornada 24 del campionat de lliga de 2a divisió B, grup III a Son Maferit. 1.800 persones. La millor entrada de la temporada. Minut de silenci en memòria de Miguel García, porter balearico de la dècada dels 60, mort fa uns dies.\nManix Mandiola: “No hem estat molt fluids, el vent no ha ajudat, ens ha trastocat una mica que perdessin tant el temps, no hem fet el millor partit, però això és una carrera de fons i sabíem que perseverant guanyaríem el partit. Si Fullana o Alberto agafaven una bona passada cap a Canario o Sam podíem generar joc, però estava tot encallat i amb el vent i per ser un filial s’han adaptat al joc poc vistós que a la qualitat individual. La suma de tot ha fet que haguéssim de guanyar el partit d’aquesta manera. La diferència entre casa i fora és que aquí sempre fem un pas més i a lluny quan queda poc i veiem que vam sumar un punt fem una passsa enrere i ja són dos de diferència. Depenem del que fem nosaltres. Els resultats diuen que no hi ha equips molt millor que nosaltres ni nosaltres som molt millors que ningú. No podem afluixar, hem de jugar al 100%. Només ens queda treure la nostra millor versió, però l’anar guanyant ens dóna un marge per jugar amb menys nervis i tenir més autoestima. Pot jugar un esquerrà a la dreta per Kike, a la primera divisió passa. Sortirem amb 11 a Conca. Peris porta molts anys en 2ªB, coneix la categoria i té una maduresa que s’ha adaptat ràpid gràcies també al grup. La porteria ha de quedar a 0 per ser un equip gran i concedir poc, i gairebé sempre marquem. No hem concedit cap jugada de gol al rival. Carl no ha hagut d’intervenir per a res i estic content. Jaume Munar estava convocat perquè no comptem amb Rovirola ni Pedro, falta gent del centre del camp per les lesions. En cas d’haver-li passat alguna cosa a Fullana o Alberto hagués sortit. És un dèficit que passa en tots els equips”.\nÁlvaro Vega: “L’equip rival ve amb la lliçó apresa, saben que fem un futbol directe però el vent no va ajudar gens. El partit es va tirar endavant i hem sumat tres punts per estar més a prop de l’objectiu. Intento sumar en totes les facetes del joc, content per marcar i per deixar la nostra porteria a 0. Jo no miro els resultats rivals i la classificació perquè queda molt. Ja farem números. He jugat dues vegades la temporada passada de lateral dret al Badalona i vaig estar correcte, em puc acoblar. El míster pot comptar amb mi en qualsevol posició del camp. Vallo i jo ens estem entenent molt bé. L’equip manté l’ordre defensiu però a mesura que ha anat passant la temporada ens coneixem més. L’equip cada vegada competeix millor”.\nOlaortua és el cinquè reforç


Fundat el 1875 per donar suport a la Música Primitiva d’Alcoi, el Centre Instructiu Musical Apolo és una associació sense ànim de guany que té com a objecte el cultiu de les arts i les lletres, especialment la música i les nostres tradicions alcoianes, estant sempre una entitat dedicada a l’ensenyament. Des de les seus aules han sortit generacions d’instrumentistes molts d’ells professionals, el percussionista Enrique Llácer “Regoli” o el compositor Amando Blanquer es van iniciar a la música sota la tutela del mestre Fernando de Mora a la Primitiva. Els seguirien Eduard Terol Botella, Vicente Sanoguera i Àngel Lluís Ferrando formant en l’actualitat una nova generació de músics nascuda a Apolo com Jordi Monllor , Tania Bou i Marc Sirera.\nEntre els fins de la societat es troben el “cultiu de les arts, ciències i lletres molt especialment la música”, el “foment de les tradicions d’Alcoi”, i el sosteniment de la banda de música i de l’acadèmia d’instrucció musical, avui ‘Escola de Música’. Patrocinar la investigació i estudi de la seva pròpia història: “els seus socis més rellevants i els seus músics més eminents” també formen part dels fins d’aquesta associació sense ànim de lucre.


Humanising tech for Urban Planning | IMI\nHumanising tech for Urban Planning\nBarcelona vol que la intervenció en el medi urbà, ja sigui en planejament, construcció d’infraestructures, promoció d’habitatge públic i social i polítiques ambientals, així com en la qualitat de l’espai públic, sigui un element clau de transformació social i de transició ecològica de l’economia.\nCal vetllar per assegurar que els instruments de gestió de la ciutat i els mecanismes de control de qualitat dels projectes i les obres de transformació urbana integrin criteris de sostenibilitat i de resiliència, per tal de prevenir o minimitzar l’impacte de situacions excepcionals d’emergència o incidències puntuals.\nEn molts centres urbans, l’augment dels preus dels lloguers o la substitució informal de l’ús residencial per activitats com l’allotjament turístic il·legal està provocant l’expulsió massiva de les classes populars fins al punt de posar en joc la seva diversitat social i funcional.\nEls hàbits de mobilitat que s’han imposat en els darrers cinquanta anys estan evolucionant cap a noves maneres de desplaçar-se més saludables i que permeten recuperar l’espai públic per a la ciutadania. S’ha proposat un canvi de model de les principals fites com l’increment de la mobilitat a peu, generant espais segurs i confortables per als vianants, i dels modes sostenibles, alhora que es planteja la reducció de l’ús i la presència del transport privat de motor.