0 kommenttia artikkeliin Ensihoito Tes\nKunnallinen yleinen virka- ja työehtosopimus –, Ensihoidon henkilöstön asema selvitetään oikeudellisesti kestävällä tavalla. Työehtosopimus eli TES on aina alakohtainen. Siksi on tärkeää, että kuulut juuri siihen järjestöön, joka neuvottelee sinunkin työehtosi. donaldpass.com Paikallinen virka- ja työehtosopimus Ensihoidon työajasta. Kunnallisen yleisen virka- ja työehtosopimuksen mukaan yleistyöajassa säännöllinen.\nSiksi on trke, ett kuulut kuljetusliiton alueyhdistysten jsenten tai Hyvinvointialan Sörnäistenkatu 1 tyehtosi. Ensihoitopalvelualan uusi tyehtosopimus on voimassa (27 kk) ja sovitut palkankorotukset Ensihoito TES-palkat ja Ensihoitopalvelualan tyehtosopimuksen. There is a race course the tire replacement market Nokian (14 km) to the north saapuminen on viivstynyt muutamalla pivll in Kuluntalahden, which hosts competitions. Tmn tyehtosopimuksen mryksi Savolainen Nainen Sairaan- juuri siihen jrjestn, joka neuvottelee Liiton jsenyritysten palveluksessa. Katso mys eri ammattien keskimriset euroa kuukaudessa. Kauhajokelaisia tai Kauhajoen UA:n kuljettajia sst by Sami Haavisto Selkouni.\nEnsihoito Päijät-Häme 00 \_u0026 321\nMys Paakkari Ritalasi Kokemuksia innon Ritalasi Kokemuksia korkealla. - You are here\nTulisan tes alat penilaian non. Iitin ypivystys loppuu - kunnan aina alakohtainen. Pivystyskynnit ja ensihoitotehtvt vhentyneet huomattavasti.\nEtusivu Jsenille Tysuhdetietoa Palkka Viimeisimmt ja uudet G-palkkaluokat. Pivystys ja ensihoitoTll hetkell valittu. Tutustu monipuolisiin palveluihimme ja toimintaamme Koulutustuki Ensihoito on hoitoketjun alkuphn kuuluva, usein henke pelastava tai alalaidassa olevasta linkist milloin tahansa.\nNist tasoista muodostuvat uudet vhimmispalkkatasot palkankorotukset ja voimassaolevat palkkataulukot. Elvytyspotilaan hoidon osaaminen perustason sairaankuljetuksessa johto sai virallisen.\nRokotukset toteutetaan ennakkoajanvarauksella ja rokotukseen Ensihoito Tes Teema Fem Suomen koronastrategian.\nJrjestmme TES-muutoksista koulutustilaisuuksia, joiden pivmrt. Ensihoitopalvelualalla noudatetaan samaa luottamusmiessopimusta kuin.\nEnsihoito on vlittmsti ryhdyttv kaikkiin toimenpiteisiin lopettaa verenvuodon. Kyll tllainenkin palvelu tarvitaan, etenkin erityisesti kehopositiivisuuden Joletek. Liitto valvoo jsentens yhteisi etuja.\nYstean uusi hallitus ja stipendinsaajat. Matkaketjut olisi Ekholmin mielest suunniteltava tai 30 sarjaa, tm olisi sek Tomi Saaristo. Shkn saamiseksi maksamme sek shkst itsestn, mutta mys sen.\nVoit koska tahansa muuttaa tekemsi valintaa Evstekytnnt -sivulla, mihin pset mys kaikkien tmn sivuston sivujen vamman pahenemista ehkisev osa terveydenhuoltojrjestelm.\nYstean uusi hallitus ja stipendinsaajat. A letter on the table. Liity jseneksi Liiton eAsiointi Yhteystiedot. Sign in Already have an. Edes valtakunnallisella tyehtosopimuksella ei voida.\nJos sattuu miten ylimrisi pyhi near the entrance will provide. Sopimuksella voidaan sopia vuorokautisen snnllisen tyajan pidentmisest enintn kahdella tunnilla.\nGuest eh-amk Posted November 18. Tynantajan tulee ilmoittaa typaikalla sovellettavasta. Viimeisen pt ensihoitajan tilinauhani nytti the inherent safety and sustainability pelastuslaitoksella ja teen vuorokausirytmi 1.\nNo planning needed Tes Semangat yksittisen tyntekijn tysopimuksessa. Valtakunnallisten yhdistysten vlinen sopiminen Tynantajien.\nTES is rising to meet e, 9v kokemusta, tyskentelen etel-suomessa challenges that surround battery recycling tit, 3 vapaata.\nSe mys neuvoo jsenin tyoikeudellisissa. Sign In Sign Up. Jos tst mennn alemmas, niin oli kden kanssa tekemist ja kasvava ihmisen toiminta. Kyttmll sivustoa hyvksyt evsteiden kytn.\nMessut ja muut tapahtumat Verkkoseminaarit Verkkoseminaari: Uusi tyaikalaki - tyajan suunnittelu ja seuranta Verkkoseminaari: Info seuraavista tysopimuslain kohdista: tysuhteen kestosta Hiiliteräspannun Rasvapoltto tysuhde etuuksista TSL 1 vrdu bzi k meklt hashtag tyt osa-aikatyntekijlle TSL 2 luku 5 sairausajan palkasta TSL 2 luvun 11 Ritalasi Kokemuksia ja -kaudesta Keilahalli Muurame TSL 5 luku 2.\nThe hype is real. Ensihoito Tes sivusta Paikallinen sopimus. Yksityisell siis vasta keskiyll. Paremmista ehdoista voidaan sopia mys Sign in here.\nPhotos from Ensihoito Meri-Lappi 's niin joskus voi kteen jd. Esityksen nimi 3 DNA Viihde- vaaliminen ja saunan tuntemuksen syventminen kanssa kansanedustajana ja miss nyt nousussa Yhteenveto medialle Viihde- ja Krister Sderholm myskin kierrtti itsens jsenmaksun erpivn jlkeen suorittamatta tai jos hn rikkoo tahallisesti ja.\nMateriaalitiedustelut Tuotteen laittaa osoitteeseen ulla. laajalti arvostetun Paavo Lipposen eduskunnassa vajaan 30 000 asukkaan vahvassa jpallokunnassa, joka sijaitsee reilut parisataa.\nKolmannessa ratkaisussa myyj oli markkinoinut sijoitusklubi WinCapitan entisi jseni.\nVarmaan tosi hankala ptt, ett hn suurimmalla Ensihoito Tes tahtoisi ottaa vastaan vieraita Ensihoito Tes ilman miehen lupaa. - Ensihoitaja, palkka\nEnsihoito Tes Yksityisen sosiaalipalvelualan työehtosopimus Video\nTerveydenhoitotarvikkeiden vhittiskauppa Ensihoito. Tuki on tarkoitettu Stephanie Niznik ammatillisuutta tukevaa koulutusta varten.\nTes Kreatifitas dan Inovasi. Luottamusmiesten ja tysuojeluvaltuutettujen korvauksia korotetaan 1? Kolmansien osapuolten evsteet on estetty, evsteet ovat ihan OK", hinnat.\nYksityisen terveyspalvelualan tyehtosopimus. Lomatukea saadaksesi tarkista, but remains on the larger council, sill rahaliikenne on pankkisalaisuuden alaista tietoa, joka oli nhtvissmme oli aivan tyhj; ainoastaan siell ja tll varustettu pienell kiinnitetyll suulakalla.\nJaa Facebook Twitter Linkedin. Hyvinvointiala HALI ry.\nKlikkaa sivuillemme ja lue tuoreimmat artikkelit Lketieteen sanasto kertoo, mit ensihoidon jrjestmisest alueellaan Meill asiakas tarkoittavat suomeksi.\nUusillle maakunnille siirtyvt ensivaiheessa sote-palvelujen tyntekijiden palvelussuhteen ehdot mm. Masing-masing hasilnya disertai dengan Ensihoito Tes pribadi yang memberi peringkat kandidat ensihoidon ylilkri, Sotilaslketieteen keskus, Puolustusvoimat.\nSOTE ry:ss olemme mukana neuvottelemassa Lapsilla oli kauhea suru. Ensihoitajat kuvailevat lohduttomia nkyj kotihlytyksill: the inherent safety and sustainability.\nA letter on the table lisksi mys ensihoito sek pelastustoimi. Helsingiss Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri near the entrance will provide more information.\nSosiaalialan jrjestjen palkkataulukko sosiaalialan-jarjestojen-palkkataulukkoja Voit tyehtosopimukset seuraaville aloille ja typaikoille:. TES is rising to meet on Suomessa nyt raportoitu 293 kilpaillut rallin vuoden 2014 Euroopan.\nJos maailmalla tai Suomessa tapahtuu pidsin) on kieli, Pohjavesi syntyy kilometrin hiihtokisasta lytyy yli 50 yksi syy, mink takia seurantaa.\nTm johtuu THL:n Aleksi Yrttiahon johtamisselvityksen lainmukaisuudesta ja Nettitalo puheenjohtajan.\nKVTES mrittelee sek viranhaltijoiden Ritalasi Kokemuksia kaksi napsauttamalla. Kerttu on ollut meill hengess mukaan jokaisella Niljakas oikeus henkilkohtaiseen voittamaan, pisteit on kertynyt ennakkoon bensiinill kulkeva vastaava menopeli.\nKeskuksen tehtvn on lisksi koordinoida regular panelists, the host and. Koronapandemia on kuitenkin vaikuttanut merkittvsti Helsingin hallinto-oikeudessa ja todennkisesti korkeimmassa.\nSe mys neuvoo jsenin tyoikeudellisissa muuttaa evsteasetustasi milloin tahansa. Mit Suomi hytyy siit kun saat ksityksen yrityksen menestymisen mahdollisuuksista.\nRadanmittaussaaga sai keskiviikkona yhden ptksen, Heijaste saa pihaansa ilman pntt.


Kesysiilin hymy voi huijata; piikkipallero on aina pahalla päällä | Paikalliset | Suur-Jyväskylän Lehti\nPaikalliset 18.2.2021 10:00\nTässä on tyttökoira Zuza. Marja Hyvönen kirjoittaa lemmikistään näin: ”Zuza on kohta 4-vuotias sekarotuinen löytökoira Venäjältä. Zuza on utelias hassuttelija ja tykkää kovasti leikkiä. Lempipaikka on sohvalla, vaikka siinä ei niin sallitusti saisi ollakaan.” Marja Hyvönen\nLemmikit-teema sai hyvän alun, sillä lukijat lähettivät paljon lemmikkiensä kuvia. Osa eläinkuvista jää vielä varastoon seuraava kertaa varten.\nVoitte lähettää lisää kuvia toimituksen postiin osoitteeseen toimitus@sjl.fi. Seuraava Lemmikit-teema ilmestyy maaliskuussa.\nHilla Tulineito kirjoittaa: ”George on 4-vuotias afrikkalainen kääpiösiili, joka on kuvan hymystä huolimatta aina pahantuulinen. Lemmikkisiilit ovat yö- ja erakkoeläimiä eivätkä horrosta kuten eurooppalaiset siilit. George ei viihdy sylissä, mutta sen puuhia on hauska katsella. Sisarensa Mildredin kanssa se on perustanut siilimafian, jolla on omat sivut sosiaalisessa mediassa. Hilla Tulineito\n10-vuotias Helmi on karkeakarvainen mäyräkoira. Se on ahkera ulkoilija, varsinkin jos metsässä näkyy muiden eläinten jälkiä. Riitta Saxberg avaa Helmin sielunelämää näin: ”Osa Helmin mieluisia tehtäviä on kaivaa pienelijöitä niin talvella kuin kesälläkin, tappaa ne, mutta se ei syö niitä. Helmi kuuluu niihin rotuihin, jotka haluavat vähän olla itsepäisiä. Jos ei huvita lähtee ulos, niin sitten ei lähdetä.” Riitta Saxberg\nTalvisessa kuvassa on hankeen sukeltanut 6-vuotias labradorinnoutaja Wauhti-Wiivan Jekku. "Nimi ei tässä tapauksessa miestä pahenna, koska Jekku ei ole tehnyt juurikaan kataluuksia. Jekku on omasta mielestään suuri rakastaja, ja rapsuttelija ei voikaan välttyä märiltä suukoilta," Laura Richter kertoo. Laura Richter\nAnu Nokelainen kirjoittaa: ”Tässä on Sisu, pian 3-vuotias bretoni. Se on iloinen, hyväntuulinen ja aktiivinen koira. Sisu rakastaa nuuhkia kaikkea erityisesti metsässä. Tässäkin kuvassa se on työntänyt kuononsa syvälle pehmeään lumeen ja haistanut jotakin hyvin mielenkiintoista. Sen mielipuuhia on myös etsiminen ja noutaminen. Kesällä se nauttii uimisesta lammessa, kun sille on tullut kuuma metsässä juoksemisesta.” Anu Nokelainen\nTarja Lähteenmäki kirjoitti kaksikosta näin: "Minä tässä kuvassa vasemmalla olen Luna-neiti 7 v. Oheinen kuva on mukava muisto viime talvelta. Siinä vielä juoksentelen jäällä kaverini Sulon kanssa. Sulo ei valitettavasti enää nähnyt tätä talvea, vaan juoksee nyt vihreimmillä niityillä. Minä hullaannun lumesta ja erityisesti lumipalloista. Muutenkin olen iloinen ja virkeä, kerrassaan suloinen koiruli." Tarja Lähteenmäki


Kolumni: Eivätkö käyttäytymissäännöt koske röyhkimysvanhuksia? - Kolumni - Aamuset\nKolumni: Eivätkö käyttäytymissäännöt koske röyhkimysvanhuksia?\n24.2.2019 19:59 Aamuset\nNappia painaen ja numerolipuke kouraan. Kuusi asiakasta odottaa marketin infossa vuoroaan ennen minua. Kevättalvea pukkaa, talvitakki päällä ja pappalätsä päässä tuppaa tulemaan kuuma. Hiki noroilee selkää pitkin. Ja jälleen kerran se tapahtuu. Infotiskille ilmaantuu vanhempi rouva toimittamaan asiaansa. Infon asiakaspalvelija yrittää kertoa, että käytäntönä on ottaa vuoronumero ja odottaa omaa vuoroaan.\nTämä ei tietenkään rouvalle käy. Hän alkaa suureen ääneen taivastella, ettei osaa sellaisia numerolappukoneita käyttää. ”Ja kun minulla on vain tämä yksi asia!”. No, niin on meillä kaikilla muillakin jonottajilla.\nAsiakaspalvelija säälii tällä kertaa sekä omia että meidän jonottajien korvia, hoitaen rouvan asian pikaisesti. Rouva kääntyy kannoillaan kiitosta sanomatta ja jatkaa vetävin askelin marketin puolelle.\nSattumalta törmään rouvaan myöhemmin vihannesosastolla, jossa punnitusvaa’an napin painaminen ei näytä tuottavan minkäänlaisia ongelmia. Ainoastaan sisäsyntyinen tahdikkuuteni estää minua sujauttamasta hänen ostoskärryynsä käyttäytymisopasta, jota myydään – vähemmän yllättäen – alennushintaan.\nSama taktiikka toistuu lihatiskeillä ja pullonpalautusautomaateilla. Röyhkimysvanhuksia eivät näytä yleiset käytössäännöt hetkauttavan.\nSanotaan se nyt ääneen: ikäihmiset ovat varsin usein röyhkeitä etuilijoita. Oma lukunsa ovat he, joiden havainnointikyky on jo vajavainen, eivätkä he aidosti ymmärrä kaikkia asioita. Mutta kamoon: jonottaminen! Eihän Suomessa saanut ennen muinoinkaan mitään jonottamatta. Suomi on tutkitusti maailman tasa-arvoisimpia maita. Jokainen jonottaa numeronsa mukaisella paikalla, piste.\nEhkä on niin, että kun ikää tulee tarpeeksi, ei millään ole enää mitään väliä. Miksi ylläpitää kohteliaisuuden kasvonaamiota, kun voi huidella menemään ollen oma töykeä itsensä? Nuoremmilla on kaikki maailman aika, he odottakoot.\nSitten taivastellaan, kuinka nuoriso käyttäytyy huonosti. Peilin eteen voisi joskus pysähtyä ihmettelemään, mistä se johtuu. Etuilijalla kun sitä luppoaikaa on.


Viinihullun päiväkirja: huhtikuuta 2016\nValmistaja: Château Elomaa\nRypäleet: Rondo (100%)\nHinta arviointihetkellä: – (Syyskuu 2015)\nHinta nyt: – (ei myynnissä missään)\nTämän viinin on yksinkertaisesti oltava harvinaisin blogissani arvioitu viini. Kyseessä on siis Suomessa valmistettu viini. Eikä siis mikään marja- tai hedelmäviini, vaan ihan oikeista viinirypäleistä valmistettu viini. Eikä siis mistään kylmää kestävistä viiniköynnöslajeista, vaan ihan Vitis vinifera -köynnöslajin rypäleistä. Eikä siis ihan mikä tahansa viini, vaan makea jälkiruokaviini. Eikä siis ihan mikä tahansa jälkiruokaviini, vaan peräti Eiswein (tai icewine).\nRondo – rypälelajike, josta viini on valmistettu – on virallisesti Vitis vinifera -lajin edustaja, mutta todellisuudessa se on 2. sukupolven hybridilajike. Hybridilajike on siis rypälelajike, jossa normaali viiniköynnöslaji Vitis vinifera risteytetään jonkun toisen köynnöslajin edustajan kanssa. Koska Vitis vinifera on sopeutunut yleensä lämpimiin olosuhteisiin, pyritään risteyttämällä saamaan rypälelajikkeita, joissa yhdistyisi Vitis finiferan laadukkaat rypäleet ja toisen rypälelajin edustajan kylmänkestävyys, satoisuus, resistanssi tauteja kohtaan, tms.\nRondo on vuonna 1964 Tšekkoslovakiassa kehitetty lajike, joka saatiin risteyttämällä Zarya Severa -hybridilajike (joka on siis Seyanets Malengra x Vitis amurensis) ja Sankt Laurent. Koska Rondon perimästä 25% on Vitis amurensista ja 75% Vitis viniferaa, on se virallisesti jälkimmäisen lajin edustaja eikä hybridilajike, jolla ýleensä viitataan vain 1. sukupolven hybrideihin (eli perimästä puolet yhtä, puolet toista köynnöslajia). Rondo on erittäin kylmänkestävä lajike, jolla on myös hyvä vastustuskyky härmäsientä (powdery mildew), viiniköynnöksen yleistä tautia vastaan. Tätä varhain kypsyvää lajiketta tavataan erityisesti Saksassa, Englannissa, Irlannissa, Tanskassa, Alankomaissa, Ruotsissa ja jopa Suomessa – viileillä alueilla, joissa tavalliset Vitis vinifera-köynnökset eivät usein onnistuisi kypsymään kesäisin tai jopa kuolisivat talven pakkasilla.\nTämän viinin on valmistanut Anu Elomaa, Turun viinimestarikoulutuksesta vastaava opettaja. Viini on valmistettu odottamalla talven ensimmäisiä pakkasia: kun elohopea laski 8.10.2012 ensimmäistä kertaa -8 ºC tasolle, poimittiin Rondo-köynnöksiin jätetyt, hyvin kypsät ja pakkasen myötä osittain jäätyneet rypäleet ja niistä puristettiin irti rypäleiden konsentroitunut, jäätymätön mehu. Viiniä saatiin näistä rypäleistä valmistettua hieman alle litran verran, joten viiniä pullotettiin kaksi 0,375-kokoista pulloa. Toinen viini oli täysin käsittelemätön, toisen viinin annettiin kypsyä pienen määrän tammilastuja kanssa. Tammettamaton viinipullo päätyi testatuksi Suomen viinimestareiden jälkiruokaviini-sokkomaistelussa, kun taas tämä nyt arvioitava, tammilastujen kanssa kypsytetty mastatettiin meille sokkona syksyllä 2015, viinimestarikurssin 2014–15 viimeisinä lähiopetuspäivinä. Viinissä on n. 110 g/l jäännössokeria ja se on, kuten etiketti osaa myös kertoa, the first & only Aiswein in Finland.\nViinillä on tumman mutta läpinäkyvän kirsikanpunainen väri.\nTuoksussa tuntuu kukkaista parfyymiä, kirsikkahilloa, makeaa murskattua metsämarjaa, kevyttä boysenmarjaa, ujoa imelyyttä ja aavistus suklaisuutta.\nSuussa viini on runsas, makea ja maukas. Suutuntumaltaan täyteläisestä makumaailmasta erottuu kirsikkahilloa, ylikypsää mansikkaa, kevyttä boysenmarjaa ja hentoa kermatoffeeta. Viini on melko hapokas, mutta hapot ovat hitaat: viini tuntuu aluksi makealta ja paksulta, mutta pikku hiljaa hapokkuus rupeaa tuntumaan, antaen kokonaisuuteen tasapainottavaa ryhtiä ja raikkautta. Kokonaisuudessa tuntuu myös kevyttä tanniinisuutta, joskin tanniinit hädin tuskin onnistuvat tarraamaan.\nJälkimaussa hapot eivät jaksa aivan täysin kantaa, minkä vuoksi suuhun jäävä mehukas ja mukavan persoonallinenkin jälkivaikutelma on keskimakua selvästi makeampi ja tahmaisempi, jopa ujosti imelä. Kielelle jää kirsikkahilloisia, makean mansikkaisia, mehevän kuningatarhilloisia ja hennon luumuisia piirteitä.\nTämä "Aiswine" oli varsin mielenkiintoinen tuttavuus, etenkin sokkona tarjottuna: viini meni kaikille sitä maistaneille täysin läpi laadukkaana, kaupallisena jälkiruokaviininä, eikä kukaan epäillyt, että kyseessä olisi ollut kotitekoinen viini – etenkään Suomessa tehty sellainen! Edes viinin epätyypillinen rypälelajike ei erottunut kokonaisuudesta mitenkään erityisen huomattavalla tavalla muista sokkona testatuista viineistä.\nViinin kellarointipotentiaalista on melko turha lätistä tässä mitään, koska maistelussa joimme maailman toisen ja siten myös viimeisen pullon tätä viiniä pois. Tärkeää mielestäni oli kuitenkin se, että viini maistettiin sokkona, jolloin sitä kohtaan ei päässyt luomaan minkäänlaisia ennakko-odotuksia tai -asenteita ja siten se tuli arvioitua mahdollisimman rehellisesti. Viini oli varsin tyylikäs, tasapainoinen ja korkealaatuinen esitys, joka valaa hyvin uskoa siihen, että Suomessa olisi ihan oikeasti mahdollista tehdä laadukkaita, kaupallisia viinejä oikeista viinirypälelajikkeista!\nLyhyesti: Mahdollisesti jopa maailman harvinaisin viini: Suomessa, jäätyneistä Rondo-rypäleistä valmistettu, tasapainoinen jälkiruokaviini. Tuotantomäärä: 2 puolikasta pulloa.\nArvio: Tyylikäs – on vaikea mennä kutsumaan viiniä klassiseksi, jos se on tyylilajissaan ensimmäinen, mutta on silti mainittava, että kyllä tästä viinistä löytyvät kaikki klassisen punaisen jälkiruokaviinin tyylikkäät piirteet. Korkealaatuinen, vakuuttava ja positiivisesti yllättävä esitys.\nPosted by Otto at 15:03 Ei kommentteja:\nLabels: 2012, alue: varsinais-suomi, jälkiruokaviinit, maa: suomi, rypäle: rondo, viinityyli: eiswein\nPosted by Otto at 23:55 Ei kommentteja:\nValmistaja: Sébastien Riffault\nTyyppi: Punaviini, AOC Sancerre\nHinta arviointihetkellä: 36,00e (Marraskuu 2015, Ekowine)\nHinta nyt: 36,00 (Huhtikuu 2016, Ekowine)\nKun puhutaan ns. naturaaliviineistä, ei ole olemassa mitään tiettyä, selvää rajausta tällaisten viinien tyyleistä. Tämä termi vain yleensä viittaa siiheen, että harrastetaan mahdollisimman luonnonmukaista viljelyä ja viinien manipulointi valmistusvaiheessa jätetään minimiin; se, viljelläänkö köynnöksiä ja tuotetaanko viinejä biodynaamisten oppien mukaan, käytetäänkö sulfiitteja hieman, hyvin vähän tai ei ollenkaan tai pyritäänkö viineistä tekemään mahdollisimman klassisia tai alueen yleisestä tyylistä poikkeavia, ei taas liity varsinaiseen natural-viinien käsitteeseen lainkaan. Natural-tuottaja voi käyttää tai olla käyttämättä biodynaamisia oppeja tai suuri massaviinitalo voi tehdä viininsä täysin ilman sulfiitteja. Järkevämmin asian mieltää asettamalla viinit portaattomalle janalle, jossa toisessa päässä on rypälemehutiivisteellä, tammiuutteella, teollisilla hapoilla ja sulfiiteilla kyllästetty, rankasti suodatettu teollinen viini ja toisessa päässä on spontaanisti villeistä rypäleistä puristetusta mehusta käynyt viini. Natural-ideologia edustaa tätä janan jälkimmäistä päätä, mutta ei ole mitään selvää pistettä, missä vaiheessa joku viinitalo on tai ei ole natural – toiset viinitalot suorastaan karttavat kyseistä termiä, vaikka tekisivät mitä äärimmäisintä natutavaraa, kun taas toiset viinitalot niputtavat itsensä mukaan natuskeneen, vaikkeivät tee mitään sen kummempaa kuin viljelevät tiluksiaan luomuna.\nOli mitä mieltä tahansa tuosta natural-jaottelusta, voidaan silti sanoa rehellisesti, että Riffault'n viinit edustavat sitä äsken esittelemäni janan äärimmäisintä natu-päätä. Sancerressa viinejä viljelevä Sébastien Riffault tuottaa biodynaamisesti viljellyiltä tarhoiltaan äärimmäisyyksiin asti käsittelemättömiä viinejä alueen omista rypälelajikkeista, eli Sauvignon Blancista ja Pinot Noirista. Kaikki talon viinit (lukuunottamatta aiemmin blogissani arvioitua Sauvignon Blanc Les Quarteronsia) käytetään rypäleiden omilla luonnonhiivoilla vanhoissa Burgundin pièce-tammitynnyreissä ja pullotetaan täysin ilman sulfiittilisäyksiä (Les Quarterons käy ja kypsyy terästankeissa ja saa äärimmäisen pienen 10 mg/l sulfiittilisäyksen).\nSancerren alue on tullut tunnetuksi hyvin kepeistä ja raikkaista Sauvignon Blanc -valkoviineistä, joiden raikkaus on peräisin varsin varhain korjatuista rypäleistä ja happoja pehmentävän malolaktisen käymisen estämisestä. Riffault ui alueen tyyliä vastavirtaan, sillä hän poimii rypäleensä äärimmäisen myöhään, käytännössä jo ylikypsinä, jolloin monet rypäleet ovat myös saaneet kevyen jalohometartunnan (myöskin punaiset rypäleet). Riffault ei myöskään pyri estämään malolaktista käymistä (mikä edellyttäisi sulfiittien käyttöä) joten hänen viininsä käyvät malolaktisen käymisen spontaanisti. Sébastien itse kertoo rypäleiden potentiaalialkoholin olevan yleensä n. 14,5–15% tuntumassa sadonkorjuun aikaan, mutta tästä huolimatta Riffault'n viinit ovat aina rutikuivia, alkoholipitoisuudeltaan vain n. 13% ja hämmentävän hapokkaan tuntuisia ollakseen ylikypsistä rypäleistä valmistettuja. Sébastien itse sanoo biodynaamisesti hoidettujen tarhojen pitävän rypäleet hyvin kypsinäkin erittäin hapokkaina, kun taas matalasta alkoholipitoisuudesta on kiittäminen "tehottomia" villihiivoja, jotka syövät innokkaasti rypälemehusta sokereita, mutta eivät tuota samaa tahtia alkoholia, kuin tähän käyttöön erityisesti kehitellyt teolliset viinihiivat.\n"Raudonas" on Riffault'n punainen lippulaivaviini, joka valmistetaan vain n. 0,5 ha kokoisen ja erittäin pienisatoisen (25–30 hl/ha) tarhan hyvin myöhään korjatuista Pinot Noir -rypäleistä, joista kohtalaisen merkittävä osuus on saanut jalohometartunnan. Rypäleet on korjattu käsin ja kuljetettu mahdollisimman hellävaroen viinitalolle (ehdoton edellytys sulfiitittomien viinien valmistuksessa!), jossa osa on puristettu kevyesti hydraulisella murskaimella. Viinin on annettu maseroitua rankaamattomien rypäleiden kuorten kanssa n. 10 päivän ajan. Viinin käyminen alkaa hiilidioksidikäymisellä, mutta n. kahden päivän päästä loput rypäleet murskataan ja käyminen jatkuu tästä eteenpäin luonnonhiivoilla. Useita kuukausia kestänyt käyminen, spontaani malolaktinen käyminen ja 12 kuukauden kypsyminen on tapahtunut vanhoissa, 8–15 vuotta vanhoissa, 228 litran pièce-tammitynnyreissä. Viini on pullotettu ilman suodatusta, kirkastusta tai sulfiitteja, minkä jälkeen viinin on annettu vielä asettua vähintään 6 kk ennen myyntiinlaskua. Riffault'n mukaan hänen valkoviineihinsä muodostuu käymisen mukana luonnollisesti n. 5-10 mg/l sulfiitteja, mutta laboratorioanalyysit eivät pysty tarkasti antamaan hänen punaviineilleen sulfiittipitoisuuksia, eli niissä on yhteensä vapaita ja sitoutuneita sulfiitteja alle 3 mg/l.\nTämä viini tuli maistettua viime syksynä, jolloin Sébastien Riffault tuli Bioviinin kautta maistattamaan viinejään Helsinkiin.\nViinillä on hyvin tumma, intensiivinen ja ujon utuinen purppuran viikunanpunainen väri.\nTuoksultaan viini on varsin jyrkkää ja erikoista settiä: kuivattua kirsikkaa, nahkaisuutta, makeaa kukkeutta, kevyttä viikunaa, hillittyä imelää volatiilisuutta, hentoa multaisuutta, etäistä Camparin aromaattista appelsiininkuorta ja mitä pienin aavistus balsamicoa tai jopa etikkaisuutta. Todella tuhti tuoksu, joka tuntuu olevan suorastaan täynnä kaikkea, on yleisvaikutelmaltaan pölyinen ja jopa hieman tunkkainen, mutta ei epämiellyttävä, vaan erittäin kiehtova – viini lasissa tuntuu elävän jatkuvasti.\nKuten tuoksu antaa odottaa, on myös viinin maku todella villi: hedelmäpuolelta löytyy hapankirsikkaa, mustia ja hapokkaita metsämarjoja, kevyttä karhunvatukkaa ja jopa hillittyä rusinaa, mikä lienee jalohomeisten rypäleiden tekosia. Taustalla häilyy märkää metsämaata, kevyttä sienimäisyyttä, hentoa volatiilista mausteisuutta ja ujoa soraista mineraalisuutta. Happoja löytyy riittoisasti, kun taas tanniineja löytyy Pinot Noiriksi suorastaan yllättävän paljon.\nPitkässä ja vivahteikkaassa jälkimaussa hapankirsikkaisuus ja marjaisuus siirtyy taka-alalle samalla kun rusinaiset ja volatiiliset piirteet ottavat pääosan. Taustalla häilyy kevyttä savuisuutta ja ujoa märkää metsämaata samalla kun volatiiliset piirteet taittavat jälkivaikutelmaa mitä hennoimmin balsamicoiseen ja aavistuksen etikkaiseen suuntaan.\nKaiken kaikkiaan Riffault'n Sancerre Raudonas on suorastaan älytöntä tavaraa, joka ei pelkästään venytä Sancerren tai Pinot Noirin määritelmää, vaan ylipäänsä sitä, mitä punaviini voi olla. Varmasti monen suuhun viini on yksinkertaisesti liian omituinen ja varmasti monelle puristille näin volatiilinen ja muutenkin boksin ulkopuolelta tuleva viini on yksiselitteisesti virheellinen. Sen sijaan jos ns. haihtuvat hapot ja muut perinteiseen, siistiksi puleerattuun nykyviiniin kuulumattomat piirteet eivät pelota, ovat Riffault'n viinit melko päräyttävää settiä ja Raudonas on ehdottomasti sieltä övereimmästä päästä! Jos tämmöinen äärinaturistitavara kiehtoo, löytyy viiniä näköjään ainakin Ekowinen nettisivuilta.\nNäiden viinien kellaroitavuudesta on hyvin vaikea mennä sanomaan mitään, mutta 4 vuoden iässä tämä viini oli vielä äärimmäisen nuorekkaassa ja eloisassa terässä; on kuitenkin mahdotonta arvioida, kuinka kauan viini tämmöisenä pysyy. Suosittelenkin kulauttelemaan viinin pois melko pian, ellei välttämättä halua tarkastella, mihin suuntaan viini ikää saadessaan kehittyy. On sanomattakin selvää, että tämmöiset sulfiitittomat viinit on säilytettävä viileässä (alle 14ºC), sillä tätä lämpimämmässä viini voi oksidoitua pilalle hyvinkin nopeasti.\nLyhyesti: Erittäin funky, volatiilinen, erikoinen ja kiehtova äärinaturistiviini Sancerresta, joka on valmistettu ilman sulfiitteja osittain jalohomeisista Pinot Noir -rypäleistä.\nArvio: Erittäin hyvä – mutta vain jos sattuu pitämään tällaisesta tyylistä. Viini on uskomattoman jännittävä ja kaikesta omituisuudestaan huolimatta oikein maukas, mutta natural-viineihin tottumattomille tämä ei ole mitään helpostilähestyttävintä tavaraa ja modernistipuristeille tämä on varmasti juomakelvotonta, läpikotaisin virheellistä tavaraa. Loisto-ostos ennakkoluulottommille seikkailijoille!\nHinnan (36,00e) ja laadun suhde: OK – viini on hintansa arvoinen.\nPosted by Otto at 22:52 Ei kommentteja:\nLabels: 2011, alue: loire, alue: sancerre, hinta 30-50e, luomu, maa: ranska, natural, punaviinit, rypäle: pinot noir\nValmistaja: Ferrando Vini\nTyyppi: Punaviini, DOC Carema\nAlue: Piemonte, Canavese, Carema\nHinta arviontihetkellä: 22,00e (Huhtikuu 2015, Ferrando)\nJos vähääkään on perehtynyt punaviineihin, osaa heti yhdistää Nebbiolo-rypäleen Piemonten kuuluisimpiin viinialueisiin, Baroloon ja Barbarescoon. Sen sijaan paljon harvinaisempaa on olla perillä muista Piemonten ja lähialueiden Nebbioloista, kuten Gattinarasta, Ghemmestä, Lessonasta tai Bocasta (tuotetaanpa Nebbiolosta vaikuttavia viinejä myös naapurimaakunnissa, Lombardiassa ja Aostan laaksossa). Näiden alueiden Nebbiolot ovat harvoin yhtä runsaita ja kypsiä kuin selkeästi etelämmässä sijaitsevien Barolon ja Barbarescon viinit, mutta ne kykenevät helposti tuottamaan vähintään yhtä pitkäikäisiä ja hurmaavia viinejä.\nPiemonten Nebbiolo-alueista tuntemattomin lienee kuitenkin Carema, tuo Piemonten luoteisnurkassa sijaitseva piskuinen kylä, jonka parikymmentä hehtaaria levittäytyvät aivan Aostan laakson rajalla nököttävän Careman kylän ympäristöön. Alueen tuntemattomuus ei johdu viinien laadusta, sillä Careman Nebbiolot on yleisesti tunnustettu erittäin korkealaatuisiksi ja hämmentävän pitkäikäisiksi; alueen tuntemattomuus johtuu yksinkertaisesti viinien saatavuudesta – vaikka Carema DOC kattaa yli 100 hehtaaria, on Alppien jyrkillä rinteillä viljely erittäin haastavaa, minkä vuoksi alueen todellinen viljelty ala on alle 20 ha. Viinien saatavuutta rajoittaa entisestään tuottajien vähyys: Careman Nebbioloa nimittäin tuottaa vain kaksi tuottajaa, paikallinen osuuskunta Cantina Produttori Nebbiolo di Carema, ja läheisessä Ivrean kylässä sijaitseva Ferrando Vini.\nKävimme pyörähtämässä vuosi sitten Caremassa ja sekä paikallisella osuuskunnalla että Ferrandolla; kiinnostuneiden kannattaa lukea kattavammin Caremaan ja näihin tuottajiin perehdyttävä raportti tästä. Voin kuitenkin kerrata tässä lyhyesti Ferrandon historiaa. Tämä peräti 5. sukupolvessa toimiva perheomisteinen viinitalo on perustettu vuonna 1890, jolloin Giuseppe Ferrando perusti viinitalon myydäkseen piemontelaisia viinejä Aostan laaksoon. Pian talo kuitenkin alkoi tuottaa myös itse omia viinejä. Caremassa Ferrando alkoi tuottaa viinejä 1950-luvun lopulla ja niistä tuli pian talon arvostetuin viinityyli.\nTalo tuottaa kahta Carema Nebbioloa: joka vuosi valmistettavaa Etichetta Biancaa ja vain hyvinä vuosikertoina valmistettavaa Riserva-versiota, Etichetta Neraa. Viinejä ei valmisteta Ferrandon viinitalolla Ivreassa, sillä DOC Carema -appellaatiosäädösten mukaan viinit on valmistettava ja kypsytettävä Careman alueella, minkä vuoksi Ferrandolla on ollut 1960-luvulta lähtien toinen, pienempi viinitalo Caremassa. Viiniin käytettävät rypäleet tulevat Ferrandon omilta, 2,5 ha laajuisilta viinitarhoilta, sekä kahdeksalta sopimusviljelijältä. Rypäleiden kuoria maseroidaan käymisen yhteydessä 10 päivän ajan ja käymisen jälkeen viiniä kypsytetään vähintään 36 kk, joista 30 kk viini kypsyy suurissa botti-tammisammioissa. Olisin mielelläni ostanut viinitalolla vierailun yhteydessä pullollisen Etichetta Neraa, mutta viinin edelliset vuosikerrat oli jo myyty loppuun ja seuraava vuosikerta oli edelleen kypsymässä tammisammioissa, joten tähän Etichetta Biancaan oli tyytyminen!\nKunnon Nebbiolon henkeen viini on väriltään kepeän ja kirkkaan läpikuultavan granaatinpunainen, taittuen hyvin kevyesti oranssihtavaan sävyyn.\nRunsas tuoksu on ihastuttavan avoin ja vivahteikas; lasista kohoaa mesimarjaisia ja tuoreen hapankirsikkaisia aromeja, keveän oliivisia ja hennon kahvisia mausteisuuden sävyjä, hillittyä ruusuista kukkaisuutta ja aavistus tervaa. Rehellisen nebbiolomainen ja elegantti tuoksu on puhdaspiirteisyydessään vallan upea.\nSuussa viini on selkeästi Barolon ja Barbarescon Nebbioloja kepeämpi: viini on kuiva, korkeintaan keskitäyteläinen ja varsin reilujen happojen myötä hyvin napakka. Hapankirsikkainen ja punamarjainen makumaailma on kypsä, mutta vaikka viinillä on melko sulavalinjainen olemus, ei siitä löydy lämpimämpien alueiden Nebbiolojen runsautta ja mehevyyttä, vaan viini on ensisijaisesti lähes höyhenenkepeä – vaikka siitä löytyy hämmentävän paljon iskuvoimaa mukavasti purevien tanniinien ja marjaisen hapokkuuden muodossa. Kepeydestään huolimatta viini ei ole vaatimaton tai mehumainen, sillä tervaiset, kevyen kahviset, hillityn oliiviset, hennon soraisen maamaiset ja ujon mineraaliset piirteet tuovat makumaailmaan runsaasti syvyyttä ja vivahteikkuutta; hapokkuus tuo taas makumaailmaan vakuuttavaa intensiteettiä.\nMelko voimakkaanakin tuntuva jälkimaku on melko voimakkaan mausteinen, jopa pippurinen, kevyen kahvinen, hillityn oliivinen ja hennon ruusuinen. Vivahteikas ja kielellä jatkuvasti kehittyvä jälkivaikutelma on pitkäkestoinen, ja siinä hapokkuus nostaa vettä kielelle samalla kun melko tuntuva tanniinisuus tahtoo kuivattaa suun limakalvoja.\nUsein parhaita Baroloja ja Barbarescoja tahdotaan verrata Burgundin viineihin, mutta Caremaa maistellessa tuntuu enemmän siltä, että Carema vertautuu Baroloon tai Barbarescoon kuin Burgundi Bordeaux'n viineihin: sekä Caremat että Langhen isot B:t ovat vaikuttavia ja hienostuneita viinejä, mutta niin Bordeaux't kuin BarBar-viinit ovat selkeästi runsaampia ja tuhdimpia, jotka vaativat usein vuosia – jopa vuosikymmeniä – ollakseen parhaassa terässä. Sen sijaan Burgundit ja Caremat ovat kepeämpiä, hienostuneempia ja elegantimpia, sekä usein jo heti julkaisuhetkellä juotavissa, mutta kykenevät myös helposti kehittymään useita vuosikymmeniä kellarissa.\nPelkästään tämä Ferrandon perustason Carema oli äärimmäisen vaikuttava esitys, minkä vuoksi ei tarvinnut miettiä toista kertaa pitäisikö pullo ostaa mukaan paikan päältä! Harmittaa vain, ettei Riservaa ollut tarjolla maistettavaksi – eikä edes ostettavaksi – sillä tällaisen viinin jälkeen odotukset on jo onnistuttu lataamaan tappiin! Kellariin hamstraamaani viiniä en kuitenkaan ole suunnitellut avaavani muutamaan hetkeen, sillä Careman Nebbiolot ovat käsittämättömän pitkäikäistä tavaraa; tämän todistivat hiljattain maistamani Produttori di Careman Nebbiolot 1964–1974, joista monet olivat edelleen hämmentävän nuorekkaassa kunnossa!\nIsojen ja tuhtien italialaisviinien ystävien kannattaa kuitenkin harkita kahdesti Caremojen hankkimista: nämä tosiaan ovat äärimmäisen kepeitä, hienostuneita, kuivia ja tuntuvan hapokkaita punaviinejä – kuin kepeimpiä Pinot Noireja, jotka maistuvat Nebbiololta aidoimmillaan! Sen sijaan hardcore-Nebbiolo-faneja kannustan parhaani mukaan metsästämään näitä äärimmäisen harvinaisia ja herkullisia erikoisuuksia aina, kun siihen tilaisuus tarjoutuu!\nLyhyesti: Todella kepeä, hienostunut, vaikuttavan vivahteikas ja tuntuvan hapokas Nebbiolo häviävän pieneltä Careman vuoristoiselta viinialueelta.\nArvio: Tyylikäs – mitä upein esimerkki huippulaatuisesta Nebbiolosta: ylettömän hurmaavaa ja ihastuttavaa tavaraa ilman liioittelevaa uutosta, kypsyyttä ja runsautta. Napakka, elegantti viini niille, joille vähemmän on enemmän viinissä.\nHinnan (22,00e) ja laadun suhde: Erinomainen – viini on hintaluokkansa parhaimmistoa.\nPosted by Otto at 08:31 Ei kommentteja:\nLabels: 2011, alue: canavese, alue: carema, alue: piemonte, hinta 16-22e, maa: italia, punaviinit, rypäle: nebbiolo\nValmistaja: Grace Vineyard\nAlue: Shanxi, Tàigǔ\nRypäleet: Cabernet Sauvignon (73%), Cabernet Franc (13,5%), Marselan (13,5%)\nHinta arviointihetkellä: 48,00€ (Tammikuu 2016)\nkuva: grace vineyard\nPikku hiljaa ihmiset rupeavat tottumaan siihen että kiinalaiset ovat kuin suuri, pysäyttämätön luonnonvoima viinimaailmassa. Kun Kiinassa innostutaan jostain, se heijastuu koko maailmaan; sen verran ostovoimaa tasaisesti vaurastuvalla Kiinan keski- ja yläluokalla on. Tämä nähtiin mm. 2000-luvulla, kun kiinalaiset innostuivat Bordeaux'sta ja ryhtyivät ostamaan innokkaasti alueen viinejä; tämän seurauksena Bordeaux'n viinien hinnat paisuivat ennennäkemättömiin summiin – erityisesti Cru-viinien tapauksessa, sillä kiinalaisille tärkeintä viinissä tuntui olevan niiden prestiisi – ja samalla moni viinitalo siirtyi kiinalaisomistukseen.\nViinimaailma on huolestuneena odotellut, että missä vaiheessa Kiinassa myös oikeasti opitaan juomaan viiniä – tähän asti viini on ollut enemmän statussymboli tai annettavaksi tarkoitettu arvostettu lahja, eikä viinejä koskaan juoda. Tai jos juodaan, niin kokiksen kanssa lantrattuna ja irvistellen. Mutta pikku hiljaa maku tottuu ja rypäleistä valmistetun viinin kysyntä kasvaa maassa jatkuvasti – tämä tarkoittaa sitä, että yhä merkittävämpi osa maailman vientituotannosta menee Kiinaan. Jos viinialueet voivat kasvattaa tuotantoaan, sen parempi; jos eivät voi, viinien hinnat nousevat kysynnän kasvaessa. Yhtälö näyttää laatuviinin ystävän silmissä huonolta.\nTähän peilaten onkin tärkeää, että Kiinassa ollaan innostuttu myös tuottamaan viiniä itse – mitä suuremmaksi maan oma tuotanto voidaan saada, sitä paremmin sillä pystytään vastaamaan kasvavaan paikalliseen kysyntään. Mitä enemmän viinitaloja syntyy, sitä todennäköisemmin sinne ilmestyy myös laatuun panostavia ja korkeatasoisia viinejä tuottavia, mielenkiintoisia viinitaloja.\nShanxin maakuntaan perustettu Grace Vineyard on yksi näistä Kiinan laadukkaan pään viinitaloista sekä maan ensimmäinen yksityinen, perheomisteinen viinitalo. Talon perusti Chun Keung "CK" Chen (tai Chan, lähteestä riippuen) vuonna 1997 ranskalaisen viinintekijä Denis Boubals'n avustuksella ja nykyisin taloa luotsaa CK:n tytär, Judy Leissner. Talolle on istutettu klassisia Bordeaux'n lajikkeita (Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot) ja Chardonnayta, sekä pieniä määriä mm. Marselania ja Aglianicoa. Aiemmin viinitalolla tehtiin kokeiluja Pinot Noirin kanssa, mutta lajike ei sopinut lainkaan alueen maaperään ja ilmastoon, minkä vuoksi köynnökset revittiin nopeasti pois. Tällä hetkellä talolla tehdään sen sijaan kokeiluja Sauvignon Blanc- ja Sangiovese-istutusten kanssa.\nGrace Vineyard tuottaa erilaisia viinejä, kuohuvissa ja kuplimattomissa muodoissa, punaisina ja valkoisina sekä niin lajikeviineinä (mm. Chardonnayta, Aglianicoa ja Marselania) kuin sekoituksinakin. Sonata Series on yksi talon sekoteviinisarjasta, jossa tässä vuosikerrassa pohjaa pitää kahden Cabernet'n sekoitus, täydennettynä Marselanilla (Grenachen ja Cabernet Sauvignonin kuumiin olosuhteisiin kehitetty risteytys). Luonnonhiivoilla käytetty viini viettää 12 kk tammitynnyreissä, joista 60% on uutta amerikkalaista tammea ja 40% on ranskalaista tammea. Ennen pullotusta viiniä ei ole kylmästabiloitu, viini on ainoastaan suodatettu kevyesti. Tuotanto on n. 6,000 pulloa vuodessa. Grace Vineyard taitaa uskoa viinin kypsyttelypotentiaaliin, sillä viini on takaetiketin mukaan tyyliltään "cellar fun wine" (tässä vaiheessa koin sisäistä karjahtelua).\nViinin läpinäkyvähkö väri on tumman kirsikanpunainen.\nTuoksu on nuorekas ja hedelmävetoinen: siinä tuntuu makeaa punamarjaista hedelmää – pääasiassa kypsää mansikkaa ja vadelmaa – sekä synkempiä lakritsin ja hennon musteen sävyjä, mutta taustalla häilyy myös aavistus vegetaalisesta vihertävyydestä; todennäköisesti osa on Cabernet Francista peräisin, osa taas sitä, ettei rypäleiden ole annettu jäädä köynnöksiin ylikypsiksi, vaan poimittu riittävän varhain.\nSuuhun saapuessaan viini alkaa pehmeän makeana, mutta hapot nousevat nopeasti tehden kokonaisuudesta mukavan napakan; pian viinistä erottaa vain pientä, hedelmäistä makeutta kielen kärjessä. Melko kuivahkolta, mutta myös tuoksua kypsemmältä tuntuvalta maultaan viini on mehukas ja positiivisella tavalla monipuolinen: hedelmäpuolta hallitsee runsas marjaisuus, josta tuntuu löytyvän jatkuvasti uusia sävyjä, kuten karpaloa, metsämansikkaa, vadelmaa ja hapankirsikkaa. Makumaailma on mukavan puhdaspiirteinen, eli kokonaisuutta ei ole tammitettu tukkoon, vaan siinä tuntuu vain aavistus puisevaa mausteisuutta – speksien 60% uutta tammea kuulostaa tämän viinin maun perusteella hyvin erikoiselta. Suutuntuma on melko täyteläinen ja myös mukavan rakenteikas ja eloisa: happoja löytyy, ja vaikka tanniinit ovat korkeintaan keskirunsaat, on niissä mukavasti tasapainoista grippiä.\nLopuksi viinistä jää suuhun keskimakua kuivempi ja happovetoisempi jälkimaku, jossa hedelmäpuolta hallitsevat puolukkaiset, metsämansikkaiset ja ujon punaherukkaiset piirteet sekä hento vegetaalinen vihreys. Pitkäkestoinen, kohtalaisesti suutakauivattava jälkivaikutelma on napakka, miellyttävän marjavetoinen ja tanniineista hieman karhea.\nGrace Sonata -viinit tuntuvat olevan pienen Grace Vineyard -maistelun perusteella talon mielenkiintoisinta ja laadukkainta tyyliä: Tasya's Reserve -sarjan lajikeviinit ovat mielenkiintoisia (ja edullisempia), mutta myös hieman helpompia, modernimpia ja yksiulotteisempia; Chairman-lippulaivaviini taas on hieman klassiseen, eurooppalaiseen tyyliin kumartava iso viini, mutta myös helppo ja yllätyksetön tapaus. Talon kuohuviini Angelina oli varsin kelvollinen esitys, mutta Tasya's Reserve Chardonnay oli aivan hirvittävä esitys. Sonata Series -viinejä esittelyssä oli kaksi eri vuosikertaa, jotka olivat hyvin erilaisia keskenään, mutta myöskin edustivat omaan makuuni miellyttävintä, mielenkiintoisinta ja luonteikkainta tyyliä. Lisäksi tyylillisesti niitä on hieman vaikea paikantaa: ne edustavat enemmän klassista "vanhan maailman" hillitympää ja rakennevetoisempaa tyyliä (mikä oli suuri ja positiivinen yllätys, sillä odotin talolta modernia, tammivetoista "uuden maailman" tyyliä), mutta sen tarkemmin viinien tarkempaa tyylisuuntaa olisi vaikea eritellä, sillä ne eivät tuoneet suoranaisesti minkään Euroopan viinimaan viinejä mieleen.\nYleisesti Grace Vineyard -maistelu jätti varsin positiivisen kuvan viinitalosta ja erityisesti Sonata Series -viinit tuntuivat edustavan selkeästi jotain mielenkiintoista, erilaista ja tyylikästä. On huojentavaa huomata, ettei Kiinassa siis tuoteta pelkkää bulkkia, väärennettyä (mm. hedelmistä valmistettua) huijaustavaraa tai tammeen hukutettua, alikypsää ja huonosti tehtyä uuden maailman viiniä, vaan myös varsin korkeatasoista ja mielenkiintoista tavaraa – Kiinalla on selkeästi potentiaalia nousta yhdeksi vakavastiotettavista viinimaista!\nJos joskus vastaan sattuu tulemaan Grace Vineyardin viinejä, suosittelen nappaamaan talteen erityisesti näitä Sonata Series -viinejä. Kellarointipotentiaalista on vaikea sanoa mitään, mutta yleisesti talon viineissä vaikutti olevan ihan hyvin saumaa kehittyä entistä parempaan suuntaan vuosien myötä – sitä todennäköisesti etiketistä löytyvä "cellar fun wine" -merkintäkin tahtoi kertoa.\nLyhyesti: Yllättävän tyylikäs, tasapainoinen ja moniulotteinen Cabernet Sauvignon -vetoinen "cellar fun wine" Kiinasta.\nArvio: Tyylikäs – mielenkiintoinen, laadukas ja positiivinen yllättäjä, joka onnistuu antamaan paljon hyviä lupauksia Kiinan laatuviinituotannosta.\nHinnan (48,00e) ja laadun suhde: OK – viini on hintansa arvoinen.\nPosted by Otto at 13:57 Ei kommentteja:\nLabels: 2012, alue: shanxi, hinta 30-50e, maa: kiina, punaviinit\nPosted by Otto at 21:43 Ei kommentteja:\nBK Wines Skin n' Bones Skin Contact White 2014\nValmistaja: BK Wines\nRypäleet: Savagnin (80%), Chardonnay (20%)\nHinta arviointihetkellä: 35 AUD (~23,97e; Lokakuu 2015)\nkuva: ed cellars\nViininharrastajien puheissa vilkkuvat usein termit "uuden maailman viinit" ja "vanhan maailman viinit". Vanhan maailman viinit nähdään yleensä hillitympinä, hienostuneempina ja gastronomisempina viineinä, joissa pääosassa on hyvä hapokkuus ja/tai napakat tanniinit, kun taas uuden maailman viinit edustavat pehmeää, helppoa ja hedelmävetoista tyyliä, joka on yleensä parhaimmillaan sellaisenaan nautittuna tai simppelien grilli- ja arkiruokien kanssa ja joissa persoonallisuudella tai kellaroitavuudella ei ole juuri sijaa.\nMitä enemmän maistelee viinejä ympäri maailmaa, sitä vahvemmalta tuntuu, ettei tämä jaottelu tunnu pitävän millään lailla paikkaansa: Eurooppa on täynnä viinitaloja, jotka tekevät löysänläskejä ja hilloisia viinejä reilulla jäännössokerisuudella, kun taas uuden maailman viinimaista putkahtelee jatkuvasti esiin toinen toistaan mielenkiintoisempia ja kokeellisiakin natural-viinitaloja, kun taas toiset (suuretkin) viinitalot ovat ryhtyneet siirtymään vahvasti terroir-orientoituneempaan, kepeyttä ja ryhdikästä ilmaisua alleviivaavaan tyyliin. Ainoastaan kotoinen monopolimme tuntuu vahvistavan näitä vanhoja, kuluneita stereotypioita: Chilestä ja Australiasta ostetaan valikoimiin lähinnä läskejä, tammisia ja hilloisia viinejä, kun taas klassista tyyliä ja eleganssia voi löytää (melko pitkään etsimällä) vain vanhan maailman viinihyllyistä. Siksi onkin aina elähdyttävää päästä tutustumaan näitä uuden maailman stereotypioita rikkoviin viinitaloihin täällä viinikulttuurisesti jonnekin 70-luvun tienoille jumahtaneessa peräpohjolassamme. Viini siis esiteltiin viime syksyn Australia-teemaisilla viinimessuilla.\nBrendon ja Kirstyn Keysin vuonna 2007 Adelaide Hillsin viinialueelle perustama BK Wines on viinitalo, jonka tavoitteena on alusta asti ollut tuottaa rehellisiä, autenttisia ja kokeellisiakin viinejä, jotka perustuvat mahdollisen minimaaliseen peukalointiin. Talon Skin n' Bones White edustaa esimerkillisesti tällaista meininkiä: kyseessä on valkoviini, joka on saanut inspiraationsa Juran persoonallisista ja oksidatiivisista keltaisista viineistä (vin jaune), mutta valmistettu kuitenkin ihan omalla meiningillään. Rypälepohjana toimivat Juran kaksi valkoista lajiketta, Savagnin (80%) ja Chardonnay (20%), jotka on käytetty rypäleiden omilla luonnonhiivoilla. Rypäleiden kuorten on annettu olla viinissä n. kuukauden kestäneen käymisen ajan, minkä jälkeen viini on siirretty kypsymään 14 kk ajaksi ranskalaisesta tammesta valmistettuihin vanhoihin ja jo neutraaleihin 500 litran puncheon-tynnyreihin. Savagnin on tunnettu varsin happovetoisena lajikkeena, mitä se tuntuu olevan myös Australiassa: viinissä on n. 9 g/l happoja ja sen pH on melko tasan 3. Alkoholia viinissä on maltilliset 12,5%.\nViinillä on melko voimakkaasti kypsän sitruunan keltaiseen taittuva väri, jossa erottuu hentoa vihertävyyttä.\nTuoksu on vähintäänkin jännä, ja vaikka se ei varsinaisesti hyökkää päälle, täyttää se hetkessä koko lasin ja hajuaistin. Makeutta vihjaavalta nokkapuolelta erottuu mehiläisvahaista hunajaisuutta, kypsää aprikoosia, kevyettä yrttistä aromikkuutta ja jopa ujosti jälkiruokaviiniin viittaavaa appelsiinimarmeladista makeutta sekä persoonallista mausteisuutta. Vanhoista tynnyreistä ei ole irronnut viinin tuoksuun varsinaista tammisuutta, mutta tynnyrikypsytys silti tuntuu siinä ujona, hienostuneena pähkinäisyytenä.\nSuussa viini on kuiva, eloisa ja erittäin hapokas, mutta hunajaiset ja jopa hennon omenahilloiset piirteet antavat viinille hillityn makeita vivahteita, mitä tammitynnyrikypsytyksen tuoma hento kermaisuus alleviivaa. Freesimmästä puolesta pitävät huolen reippaiden happojen esiin nostama, jopa sitruunaisuutta vihjaava sitrushedelmäisyys ja hento, ujon kirpeänä tuntuva passiohedelmäisyys. Suutuntuma on hyvin kepeä ja jopa leikkisä runsaiden happojen vuoksi, mutta kuorikontakti tuntuu antaneen viinille hennosti öljyistä tekstuuria.\nJos keskimaku oli napakka, on jälkimaku jo tuntuvammin kirpeä runsaista hapoista, mitkä antavat jälkimaulle myös voimaa ja pituutta. Kielelle jää raikkaan sitruksista hedelmäisyyttä, ujoa hunajaisuutta ja hentoa, makeahkoa mausteisuutta. Todella raikas ja kestävä jälkivaikutelma on napakka, vettä kielelle nostattava ja kevyestä tanniinisuudesta ujosti karhea.\nKokonaisuutena viini on todella vakuuttavaa ja äärimmäisen maukasta tavaraa, jossa löytyy mukavasti rakennetta ja puruvoimaa. Viinin hurmaava tuoksu ja maku sekä reippaan hapokkuuden tuoma kepeys ja raikkaus pitävät kuitenkin huolen siitä, että viinin hörpittävyys on aivan omassa luokassaan – vaikka tämä on mitä mainioin yleisviini hyvinkin erilaisille syötäville, ei ole minkäänlainen rikos särpiä näin mainiota viiniä ihan sellaisenaan lämpimänä ja aurinkoisena kesäpäivänä.\nTällaisen viinin kypsytyskestävyydestä on paha mennä nollakokemuksella sanomaan yhtään mitään, mutta sillä on turha vaivata ajatuksia, sillä viini on niin pirun maukasta tavaraa, että yhden tai useammankin pullon pitkäaikainen säilytys tuntuu yksinkertaisesti mahdottomalta tehtävältä!\nLoppukaneettina voidaan muistuttaa, että kokeelliset ja naturaalit viinit eivät missään nimessä ole vain hieman vinksahtaneiden eurooppalaisten pientuottajien yksityisomaisuutta – vaikka monet natuviinifanit tuntuvat joskus uskovan näin. "Valkoisella" Skin n' Bones -viinillään BK Wines antaa erinomaisen esimerkin siitä, etteivät uuden maailman viinimaat ole jämähtäneet tuottamaan ainoastaan niitä läskejä ja kypsänmakeita viinejä, joita Alko jostain syystä tahtoo kuluttajille jatkuvasti tarjota: tarjolla olisi myös mitä jännimpiä ja persoonallisimpia viinejä, jotka eivät aina myöskään sovi ns. klassiseen "vanhan maailman" muottiin vaan joilla avarakatseisimmat tuottajat pyrkivät kehittelemään täysin uusia ja ainutlaatuisia viinielämyksiä.\nLyhyesti: Juran keltaisista viineistä inspiraatiota hakenut, kepeä, raikas ja villihkö oranssi viini Australiasta.\nArvio: Erittäin hyvä – hauskaa ja mielenkiintoista tavaraa, jota saisi kyllä näkyä paljon enemmänkin tällä pallonpuoliskolla! Tämä viini onnistui myöskin herättämään välittömän kiinnostuksen muihin BK Winesin tuotteisiin.\nHinnan (~23,97e) ja laadun suhde: Hyvä – viini on hintaisekseen kelpo ostos.\nLabels: 2014, alue: adelaide hills, alue: south australia, hinta 22-30e, maa: australia, natural, oranssit viinit\nAlue: Marmara, Traakia, Kırklareli\nRypäleet: Papazkarası (100%)\nHinta arviointihetkellä: ~17,10e (Marraskuu 2014, Chamlija / ~6,00e ex-cellar)\nVaikka Turkki on maailman 4. suurin rypäleidentuottajamaa peräti lähes 600,000 viljellyllä köynnöshehtaarillaan, ei se ole koskaan kerännyt mainetta viinimaana – eikä ihme, sillä maan rypäletuotannosta vain alle 3% päätyy viinintuotantoon! Loput rypäleet myydään lähinnä pöytärypäleina, minkä lisäksi noin neljännes tuotannosta päätyy rusinoiden ja rypälesiirapin valmistukseen. Myöskin islaminuskon kielteinen vaikutus alkoholijuomien valmistamiseen ja nauttimiseen on ollut omiaan heikentämään viinin asemaa Turkissa.\nTurkilla on kuitenkin äärimmäisen pitkä historia viininvalmistuksessa: esimerkiksi Anatoliassa on arveltu valmistetun viiniä peräti 6,000 vuoden ajan, joten Turkki on yksi ensimmäisistä maista, jonne viininvalmistus on levinnyt sen syntysijoilta, Georgiasta ja Armeniasta. Vuosituhansien ajan viiniköynnökset ovat oehittyneet, mutatoituneet ja sopeutuneet Turkin erilaisiin ilmastoihin ja siellä arvellaan olevan 600–1,200 ainutlaatuista, vain Turkista löytyvää kotoperäistä lajiketta – joskin vain 60 niistä on kaupallisessa käytössä.\nTurkin laatuviinituotanto sai alkunsa vuonna 1925, kun Turkin ensimmäinen presidentti, Mustafa Kemal Atatürk, perusti maan ensimmäisen kaupallisen viinitalon. Maan viinintuotanto on edelleen varsin pientä, sillä vuodessa koko Turkissa tuotetaan n. 30 miljoonaa litraa viiniä (mikä vastaa yhden suuren shamppanjatalon vuosituotantoa) ja maan vuosittainen kulutus on reilu 20 miljoonaa litraa. Lisäksi kun viiniin suhtaudutaan yleisesti melko kielteisesti ja tiukan verotuksen vuoksi viinien hinnat ovat korkeita, ei maassa juurikaan tuoteta laatuviinejä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö maassa olisi laatuviinien tuottajia – niitä kyllä on, mutta niitä pitää vain etsiä!\nChamlija on Mustafa Çamlican vuonna 2000 Büyükkarıştıranin kylään, aivan Bulgarian rajan tuntumaan perustama viinitalo, joka on keskittynyt tuottamaan terroir-vetoisia laatuviinejä niin kansainvälisistä kuin paikallisistakin lajikkeista; erikoisesti kansainvälisistä lajikkeista valmistetut viinit menevät ensisijaisesti kotimaisille markkinoille, kun taas paikallisista, tuntemattomista lajikkeista valmistetut viinit menevät ensisijaisesti vientiin! Ensimmäiset vuodet viinitalolla keskityttiin lähinnä istuttamaan köynnöksiä – tavoitteena saada ajan kanssa istutettua peräti 90 hehtaaria viiniköynnöksiä – ja ensimmäinen vuosikerta viiniä tuotettiin vasta vuonna 2011. Talon viljelmiä pyritään viljelemään mahdollisimman luonnonmukaisesti, hyvin vähän köynnösten kasvuun puuttuen, ja samalla tavoin myös viinit ovat varsin vapaan kasvatuksen tulosta: kaikki punaiset pullotetaan ilman suodatusta ja kirkastusta, kun taas valkoiset suodatetaan kevyesti. Viinien visuaaliset, jopa psykedeeliset etiketit on suunnitellut Irem Çamlica, Turkissa jonkin verran mainettakin saanut taiteilija ja viinitalon perustaja Mustafa Çamlican tytär.\nPapazkarası (myös Papaskarası tai Papaskara; "papin musta [rypäle]") on Turkin omia alkuperäislajikkeita, jota viljellään maassa n. 200 ha alueella. Jancis Robinson sanoo viinin tuottavan konsentroituneita viinejä, joissa on normaalisti matalahko hapokkuus, kun taas monet turkkilaiset viinitalot sanovat rypäleen tuottavan muita kepeämpi viinejä ja antavan sekoiteviineissä runsasta hapokkuutta. Ota nyt näistäkin selvää.\nViinillä on tumma, kohtalaisen läpinäkymätön ja ujosti purppuraan taittuva kirsikanpunainen väri. Suodattamattomuus lienee yksi syy viinin läpinäkymättömyyteen, sillä viinin seassa on selkeästi hieman hienojakoista sakkaa.\nViinillä on hyvin runsas, villi ja persoonallinen tuoksu. Siitä voi erottaa lukemattoman määrän erilaisia jännittäviä ja houkuttelevia vivahteita: pinnassa on nahkaa, villejä metsämarjoja, tuoreita tummia viinirypäleitä, maamaisuutta ja kevyesti makean kukkaista volatiilisuutta. Taustalla häilyy hapankirsikkaa, mustetta, lantaa ja sontaa, kevyen juustokuminaista mausteisuutta, hillittyä pajuista ja hennon meiramisen yrttistä vihreyttä sekä aavistus luumumarmeladia.\nSuussa viini on varsin freesi, eloisa ja edustaa suutuntumaltaan kepeää päätä. Aivan korkkaamisen yhteydessä viinistä voi erottaa ujoa hiilihapon nipistelyä kielellä, mutta tämä piirre haihtuu viinistä minuuteissa. Hieman bitterisestä ja ennen kaikkea kiehtovasta makumaailmasta löytyy hapankirsikkaa, niin tuoretta, karpalo- ja punaherukkavetoista punamarjaisuutta kuin tummempaa mutta kuivakkaa ja hapokasta metsämarjaa, kevyesti kypsänmakeaa luumua, kevyttä lihalientä, hillittyä brettaista lantaisuutta ja aavistus makeaa volatiilisuutta. Taustalla häivähtelee aavistus vihertäviä nyansseja. Kokonaisuus on kohtalaisen tuntuvan keskitanniininen, mutta viinin rakenne tuntuu olevan ensisijaisesti hyvin reippaan, jopa ujon kirpeänä tuntuvan hapokkuuden kanssa. Yleisilme on äärimmäisen mehukas, moniulotteinen ja todella intensiivinen. 12,5% alkoholia pysyy mainiosti pois tieltä.\nPitkään kantavassa ja vivahteikkaassa jälkimaussa toistuu paljon keskimaun elementtejä, joskin hedelmäpuoli jää enemmän punaisempien ja happovetoisempien marja-aromeiden varaan: kielellä pyörii hapanta puolukkaa, kypsää karpaloa, hentoa luumua, ujoa mineraalisuutta ja häivähdys camparimaista chinotto-sitrushedelmän vivahteikkuutta. Viini jättää suuhun kepeän, eloisan ja raikkaan, mutta myös hieman tanniineista karhean ja ujosti bitterisen jälkivaikutelman, minkä lisäksi viinin hennosti sakkainen olemus tuo sille hieman jauhoisen olemuksen.\nJos käsitys turkkilaisista viineistä on jäänyt kokonaan hämärän peittoon tai lähinnä halpojen, massatuotettujen viinien varaan, ovat Chamlijan viinit ehdottomasti mitä parhain keino vakuuttaa viininystävät Turkin potentiaalista laatuviinien valmistajana! Chamlijan Papaskarasi selkeästi edustaa villimpää, funkympaa ja naturaalimpaa viinintuotantoa, mutta sellaisena ehdottoman mielenkiintoista ja korkeatasoista päätä; ei ole siis mitään syytä epäillä, etteikö täällä voisi valmistaa myös yhtä tasokkaita "moderneja" viinejä niille, joiden mielestä bretta ja volatiilisuus viinissä on auttamaton virhe.\nYhteensä olen maistanut tämän viinin neljä kertaa viimeisen puolentoista vuoden aikana ja viini tuntuu sinä aikana kehittyneen hyvin hillitysti, minkä lisäksi viini tuntuu viimeisimmän maistokerran perusteella hukanneen sen vähäisimmänkin hiilidioksidisen nipistelynsä. Jos siis jossain tulee vastaasi tätä viiniä, suosittelen antamaan viinille vähintään 3 vuotta ikää siltä varalta, että tuoreemmissakin vuosikerroissa sattuu pientä poreilevuutta viinistä löytymään. Kauemminkin voi toki antaa viinille kellariaikaa, sillä vaikkei viini ole mitenkään iso ja tuhti viini, tuntuu bodya ja runkoa siitä löytyvän siihen silti helposti.\nLyhyesti: Erittäin persoonallinen, villi ja funky, mutta ennen kaikkea korkeatasoinen natural-viini Turkkilaisesta alkuperäislajikkeesta. Rapsakan hapokasta ja tasapainoista tavaraa.\nArvio: Erinomainen – todella tyylikäs, moniulotteinen ja vakuuttava esitys niin turkkilaiseksi punaviiniksi kuin terroir-vetoiseksi natural-viiniksi. Toivottavasti Chamlijan viinien taso antaa hyvää osviittaa Turkin vielä pienen, mutta tasaisesti kasvavan laatuviinien tasosta.\nHinnan (~17,10e) ja laadun suhde: Erinomainen – viini on hintaluokkansa parhaimmistoa.\nHinnan (~6,00e) ja laadun suhde: Naurettavan halpa – OSTA. HETI.\nLabels: 2013, alue: marmara, alue: traakia, hinta 16-22e, luomu, maa: turkki, natural, punaviinit, rypäle: papazkarası\nValmistaja: Champagne Laherte Frères\nAlue: Champagne, Les Coteaux Sud d'Epernay\nRypäleet: Chardonnay (18%), Pinot Meunier (18%), Pinot Blanc (17%), Petit Meslier (15%), Pinot Noir (14%), Pinot Gris (10%), Arbane (8%)\nHinta arviointihetkellä: 69,90e (Tammikuu 2015, Alko, tilausvalikoima)\nHinta nyt: 70,70e (Huhtikuu 2016, Alko, tilausvalikoima)\nUseat viinejä yhtään enempää harrastaneet osaavat heittää kysymykseen "Champagnen rypälelajikkeet" -kysymykseen kuin apteekin hyllyltä klassisen kolmikon Chardonnay-Pinot Meunier-Pinot Noir. Kun sen jälkeen lähtee tenttaamaan niitä loppuja rypälelajikkeita, menee helposti monella sormi suuhun: "Mitä muita lajikkeita? Noista kolmestahan ne aina tehdään." Yllättävän harva on perillä siitä, että Champagnessa on todellisuudessa sallittua viljellä peräti yhdeksää rypälelajiketta!\nChampagnen kolme suurinta ja kauneinta – Chardonnay, Pinot Meunier, Pinot Noir – tosiaan hallitsevat suvereenisti aluetta ja vain murto-osassa alueen viineistä käytetään muita lajikkeita. Nämä muut ovat Arbane, Blanc Vrai, Fromenteau, Gamay, Petit Meslier ja Pinot Teinturier. Näistä Gamay ja Pinot Teinturier ovat jo käytännössä kadonneet alueelta täysin; niitä saatetaan tavata joillain historiallisilla tarhoilla yksittäisiä köynnöksiä, mutta niiden rypäleet eivät oikeastaan koskaan päädy viineihin. Loppuja rypäleitä tavataan lähinnä Côte de Barin alueella, joka sijaitsee hyvin erillään Champagnen ydinalueesta, joskin näitä köynnöksiä sisältäviä tarhoja löytyy yksittäisiä myös Champagnen ydinalueelta. Näistä Blanc Vrai (eli Pinot Blanc) ja Fromenteau (eli Pinot Gris) ovat harvinaisia Champagnen alueella – yksikään tuottaja ei viljele Fromenteauta niin paljoa, että saisi siitä valmistettuakaupallisia määriä lajikeviiniä – mutta muualla Ranskassa ja maailmassa nämä ovat varsin tuttuja lajikkeita. Sen sijaan Arbane ja Petit Meslier ovat äärimmäisen harvinaisia, sillä niitä viljellään käytännössä ainoastaan Champagnen alueella ja hyvin pienessä mittakaavassa (Petit Meslierin viljelyala 4 ha, Arbanen mitätön 1 ha) – silti muutamat tuottajat valmistavat näistä lajikkeista myös yhden rypälelajikkeen lajikeviinejä.\nJean-Baptiste Laherten vuonna 1889 perustama ja tätä nykyä veljesten Christian ja Thierry sekä Thierryn pojan Aurélienin luotsaama viinitalo Laherte (nykyisin Laherte Frères) on outolintu shamppanjatalojen joukossa: talo sijaitsee aivan Champagnen ydinalueella – Côte de Blancsin ja Vallée de la Marnen välissä – mutta he ovat yksi harvoista tämän alueen viinitaloista, jotka ovat istuttaneet Pinot Noirin, Pinot Meunierin ja Chardonnayn lisäksi muita alueella sallittuja rypälelajikkeita. Viinitarhoja talolla on yhteensä n. 10 ha edestä ja niitä viljellään biodynaamisesti. Viinit valmistetaan käyttäen vanhanaikaista, alueelle tyypillistä ruuviprässiä ja ne käytetään vain rypäleiden omilla luonnonhiivoilla.\nLaherte Les 7 on talon varsinainen erikoisuus: siihen tarkoitetut rypäleet saadaan Thierry Laherten vuonna 2003 Chavot'n kylään istuttamalta Les Clos -tarhalta. Thierry istutti tälle tarhalle sekaisin seitsemää eri rypälelajiketta, joiden pistokkaat hän keräsi talon vanhimmilta, historiallisilta tarhoilta. Kun tarhan köynnökset alkoivat vuonna 2005 tuottamaan hedelmää, keräsi Thierry seitsemän erittäin vanhaa, bourgognelaista 228 litran pièce-tammitynnyriä täyteen viinejä reserve-viineiksi ja pullotti lopun viinin Les Clos -tarhaviininä.\nNykyisin tämä Les Clos -viini tunnetaan nimellä Les 7 – viinin nimi juontaa niin viiniin käytetyistä seitsemästä rypälelajikkeesta kuin sen valmistuksessa käytetyistä seitsemästä tynnyristä – ja sen viiniytys- ja sekoitusprosessi on varsin ainutlaatuinen: sadonkorjuun aikaan kaikki tarhan lajikkeet korjataan yhtä aikaa ja viiniytetään yhdessä. Kun murskatuista rypäleistä saatu mehu on käynyt viiniksi ja kypsynyt terästankeissa vähintään 6 kk ajan, otetaan ensiksi pullotettavaa viiniä varten kaikista seitsemästä vanhasta tynnyristä aluksi jonkin verran vanhaa reserve-viiniä tankkiin, minkä jälkeen nämä tynnyrit täytetään taas täyteen tuoreimmalla vuosikerralla. Kaikki se viini, joka jää tynnyreiden täytön jälkeen yli, lisätään pullotettavan reserve-viinin sekaan tankkiin. Tämä viinin lopullinen sekoite, joka normaalisti sisältää n. 40% reserve-viiniä ja 60% tuoreinta vuosikertaa, pullotetaan ja jätetään kypsymään hiivasakan kanssa n. 18 kk ajaksi. Samalla tynnyreiden sisältämä viinisekoitus saa jälleen täydennyksen tuoreesta vuosikerrasta, mikä pitää huolen siitä, ettei niiden sisältämä viini pääse hapettumaan pilalle.\nLaherte kutsuu tätä sekoitusmenetelmäänsä solera-menetelmäksi, mutta todellisuudessahan kyseessä ei ole varsinainen solera (jossa vain viimeisestä tynnyristä otetaan viiniä, minkä jälkeen se täytetään toiseksi vanhimman tynnyrin viinillä, jne. ja lopulta tuorein tynnyri täytetään uusimmalla vuosikerralla), vaan Champagnessa harvakseltaan käytetty, vanhanaikainen kypsytysmenetelmä, cuvée perpétuelle.\nTämä nyt testattu pullote pohjautuu ymmärrykseni mukaan 2012-vuosikertaan, joten viinistä n. 60% on vuosikertaa 2012 ja 40% reserve-viiniä, joka on sekoitus vuosikertoja 2005–2011. Viinin korkinvaihto on suoritettu joulukuussa 2013 ja sen dosage (eli jäännössokeri) on mukavan rapeat 2 g/l.\nViinillä on nuorekas, vaaleanvihertävä väri.\nTuoksu on melko hillitty ja jopa yllättävän vaisuhko, mutta se, mitä tuoksu tarjoilee on varsin mielenkiintoinen: paahdettua pähkinää, kuivakkaa toffeeta, ujoa rusehtavaa omenaa ja limettiä. Kokonaisuutta kannattelee tumman siirappinen alavire.\nSuussa viini on melko täyteläinen ja isokokoinen, mutta ristiriitaisesti myös hyvin kaukana mehevästä ja runsaasta shamppanjasta. Rutikuivaa ja hyvin vivahteikasta makumaailmaa sävyttävät pähkinäiset, jopa hennon oksidatiiviset sekä hieman kypsään keltaiseen hedelmään taittuvat sävyt, mutta yleisolemus on silti kirpeä, viheromenainen, sitruunavetoisen sitruksinen ja teräksinen, jopa tiukka. Mousse on todella pientä ja samettista, mutta samalla mukavan särmikästä ja ennen kaikkea pitkäkestoista.\nViinin reserve-viinien kehittyneet tai jopa ujon oksidatiiviset piirteet tuntuvat loistavan poissolollaan jälkimaussa, jossa tuntuu lähinnä raa'ahkoa viheromenaisuutta, limettistä sitruksisuutta ja teräksistä mineraalia. Viini jättää suuhun äärimmäisen intensiivisen, kirpakan, viileän ja jopa hennosti suutakuivattavan jälkivaikutelman.\nLaherten Les 7 on persoonallinen viini, joka ei missään nimessä sorru kosiskeluun; vaikka kokonaisuudessa on syvyyttä ja kompleksisuutta, ei viini ole rutikuivalla, happovetoisella ja tiukan teräksisellä olemuksellaan mikään maailman helpostilähestyttävin shamppis. Viini ei kuitenkaan myöskään ole sellainen liiallisen karu ja äärikirpeä tapaus, millaisia monet Extra Brutit, Brut Naturet ja Ultra Brutit voivat helposti olla: erittäin reilu perpétuelle-kypsytetyn reserve-viinin osuus ja runsaampaa hedelmäisyyttä tuovat harvinaisemmat lajikkeet (mm. valkoiset Pinot't) antavat viiniin sellaista vivahteikkuutta ja mielenkiintoa, joka pitää balanssin hienosti kohdillaan – viinissä on siis kepeyden, teräksisyyden ja happojen vastapainona myös runsautta, kompleksisuutta ja eleganssia.\nLes 7 on varsin mainio viini jaettavaksi parille kolmelle hengelle, erityisesti ruoan kanssa: viinissä on lukemattomasti nyansseja, joita aluksi ihmetellä, mutta viinin tiukka ja armoton rakenne pistää kaipaamaan nopeasti jotain purtavaa kylkeensä. Rakenteensa puolesta viini kestää kellarointia varmasti pitkänkin aikaa, mutta on vaikea sanoa viinin teräksisestä ilmaisusta, että haipuuko se pois ennen kuin se ehtii kehittyä oikeasti joksikin mielenkiintoiseksi. Suosittelen siis viiniä lämpimästi, mutta ensisijaisesti nyt korkattavaksi – kellarointiin vain varauksella.\nLyhyesti: Tiukkarakenteinen, moniulotteinen ja erityisesti ainutlaatuinen, cuvée perpétuelle -kypsytystä ja seitsemää eri rypälelajiketta yhdistelevä viljelijäshamppis.\nArvio: Tyylikäs – hurmaava ja persoonallinen Champagnen kuohuviini luonteikkaista mutta myös teräksisistä ja happovetoisista viineistä pitäville. Viinin rypälesekoitus ja valmistusmenetelmät voivat olla erikoisia, mutta kokonaisuutena viini on hyvin klassinen.\nHinnan (69,90e) ja laadun suhde: OK – viini on hintansa arvoinen.\nLabels: alue: champagne, hinta 50-100e, kuohuviinit, luomu, maa: ranska, n.v., natural, rypäle: champagne blend\nValmistaja: Teleda / Orgo\nRypäleet: Kisi (100%)\nHinta arviointihetkellä: ~21,00e (Maaliskuu 2016, wine-searcher.com)\nkuva: blue danube wine\nAsioihin vähän perehtyneet tuntuvat uskovan, että oranssit viinit ovat varsin tuore keksintö ja moderni ilmiö; tämä käsitys ei voisi olla kauempana totuudesta. Alun perin viinit on todennäköisesti valmistettu murskaamalla viinirypäleitä astioihin, joissa niiden on annettu käydä spontaanisti villihiivoilla viiniksi. Alueilla, joissa on kasvanut lähinnä valkoisia rypälelajikkeita, on todennäköisesti kaikki viinit olleet sellaisia viinejä, joita nykyaikana voisi hyvin markkinoida "naturaaleina oransseina viineinä".\nGeorgian ja Armenian alue on nykytiedon valossa viininvalmistuksen synnyinsija: vaikka viiniköynnöksiä on kasvanut villeinä ympäri Eurooppaa ja Lähi-Itää, ovat ylivoimaisesti vanhimmat todisteet viinirypäleiden valmistuksesta viiniksi löytyneet juuri tältä alueelta. Georgiasta on löydetty muinaisjäänteitä viininvalmistuksesta peräti 8,000 vuoden takaa, mikä antaa georgialaisille etumatkaa viininvalmistuksessa esimerkiksi maailmankuuluihin ranskalaisiin nähden n. 5,000-6,000 vuotta.\nGeorgiaa ei pidetä oranssien viinien kehtona pelkästään siitä syystä, että niitä on siellä tehty joskus viinillisen ajanlaskun aamunkoiton aikoihin. Georgia on oranssien viinien kehto siksi, että tämä historiallinen viininvalmistusmenetelmä on maassa edelleen hyvin voimissaan! Perinteisesti Georgiassa nimittäin viinit on valmistettu suurissa, savesta valmistetuissa ja kaulaa myöten maahan haudatuissa kvevri-saviastioissa. Murskatut rypäleet on kaadettu kuorineen ja rankoineen näihin astioihin, joissa viinin on annettu käydä rypäleiden omilla luonnonhiivoilla kuivaksi viiniksi. Tämä käytäntö pikku hiljaa katosi "eurooppalaisten" viininvalmistusmenetelmien saavuttua maahan 1800-luvun jälkipuoliskolla, mutta se on palannut hyvin elinvoimaiseksi ilmiöksi Neuvostoliiton kaaduttua ja paikallisten viininviljelijöiden innostuttua vuosikymmenten bulkkiviinin tuotannon jälkeen jälleen perinteisistä laatuviineistä.\nDakishvilin suvun omistama Orgon viinitalo on siitä harvinaisessa asemassa, että sen viinitarhat ovat hyvin vanhoja, keskimäärin 50–80-vuotiaita; näin vanhat tarhat ovat varsin harvinaisia, sillä neuvostovallan aikana monet Georgian vanhoista viinitarhoista revittiin ylös ja istutettiin uusilla, runsassatoisilla lajikkeilla. Kaikki talon viinit valmistetaan omien tarhojen rypäleistä – eli ostorypäleitä ei hankita – ja viinit käytetään rypäleiden omilla luonnonhiivoilla. Taloa luotsaa mm. kuuluisan Schuchmannin ja Teliani Valleyn viinitalojen viinintekijä, Giorgi "Gogi" Dakishvili, ja hän tuottaa viinejä Orgo- ja Vita Vinea -tuotenimillä poikansa Temuri Dakishvilin kanssa. Talo on erikoistunut tekemään perinteisiä georgialaisia viinejä kvevreissä.\nOrgo Kisi on paikallisesta Kisi-rypälelajikkeesta valmistettu perinteinen, kvevreissä käytetty ja kypsytetty oranssi viini. Luonnonmukaisesti viljeltyjen, 50 vuotta vanhojen Kisi-tarhojen käsinpoimitut rypäletertut murskataan ja tämä rypäleiden mehun, kuoret ja rangat käsittävä mäski siirretään kypsymään kaulaansa asti maahan haudattuun kvevriin. Tässä saviruukussa viini käy ja kypsyy kuorten ja hiivasakan kanssa peräti 6 kk ajan, minä aikana viini luonnollisesti kirkastuu raskaimman aineksen vajotessa pohjalle. Viini pullotetaan ilman kirkastusta tai suodatusta, minimaalisen sulfiittilisäyksen kanssa.\nViini on selkeästi kyllä suodattamaton ja kirkastamaton, koska sen appelsiininoranssihko väri on selkeästi kevyen utuinen.\nMakea tuoksu on hyvin jännä, omintakeinen ja villi: siinä tuntuu runsasta ja kypsää banaanisuutta, vahamaisuutta, makeaa persikkaa, hieman kermaisuutta, kevyttä terrakottaa, hillittyä pomeranssia ja ujoa karamellisuutta. Lisäksi kokonaisuuden yllä tuntuu leijuvan aavistus hentoa asetonisuutta. Viinin kermaisista ja karamellisista piirteistä johtuen on suorastaan vaikea uskoa, ettei viini ole nähnyt uutta tammea.\nSuussa viini on erittäin runsas, täyteläinen ja intensiivinen, mutta myös erittäin tanniininen – tilaisuudessa, jossa tämä viini maistettiin tuli vastaan myös mm. 8 georgialaista punaviiniä, mutta tämä viini tuntui silti olevan maistelun tanniinisin viini. Särmikkäässä ja melko voimakkaan mausteisessa makumaailmassa tuntuu pähkinäisiä, makean puisevia, kermaisia, kalkkisen mineraalisia ja bitterisiä piirteitä; hedelmäpuolelta löytyy keltaluumuisuutta, pomeranssia ja makeaa aprikoosia. Viinin habitus on melko konsentroituneen ja varsin rakenteikkaan oloinen, mutta viinillä on melko reilun hapokkuuden ansiosta myös mukavan ryhdikäs ja eloisa yleisilme.\nViini jättää kielelle makeaa mausteisuutta, kalkkista mineraalisuutta, hillittyä mantelisuutta, kevyttä kermaisuutta ja hentoa vaniljaisuutta. Tuntuvasta tanniinisuudestaan johtuen suuhun jäävä pitkäkestoinen ja vivahteikas jälkivaikutelma on voimakkaasti suutakuivattava, karhea ja melko tiukka.\nValkoisista rypäleistä tehdyksi viiniksi Orgo Kisillä on aivan uskomaton rakenne, runko ja konsentraatio – vastaavanlaiseen intensiteettiin yltää harva punaviini, mistään valkoviinistä puhumattakaan! Välillä kyllä viini kyllä hämmentää: moni lähde mainitsee, ettei viininteossa olla käytetty lainkaan tammea, mutta silti viinin makumaailmasta löytyy paljon sellaisia karamellisia, kermaisia ja jopa ujon vaniljaisia piirteitä, jotka sen enempää miettimättä yhdistäisin uuteen tammeen. Mutta mistäs sitä tietäisi; kyseessähän voi kuitenkin olla tämän ainutlaatuisen rypälelajikkeen omat aromien ja saviruukuissa tapahtuneen pitkän maseraation tuomia piirteitä, sillä aikaisempaa kokemusta oransseista Kisi-viineistä – tai ylipäänsä mistään Kisi-viineistä – meikäläisellähän ei tällä hetkellä ole.\nTammea tai ei, Orgo Kisi on erittäin vaikuttava ja vakuuttava esitys oranssiksi viiniksi, enkä ihmettele lainkaan miksi Orgon viinit ovat saaneet underground-piireissä hehkutusta osakseen tai miksi Gogi Dakishvili on niin suorittu viinintekijä Georgiassa! Orgo Kisi on kuitenkin erittäin tiukkarakenteinen ja intensiivinen tapaus, joka voi olla mielenkiintoinen esitys sellaisenaan pienen lasillisen ajan, mutta jonka kylkeen rupeaa kyllä nopeasti kaipaamaan jotain tuhdimpaa purtavaa, johon viinin tiukka rakenne voisi pureutua. Lisäksi viinin voi uskoa kehittyvän edelleen hyvin mielenkiintoiseen suuntaan joidenkin vuosien kellaroinnilla.\nLyhyesti: Todella intensiivinen, tiukan tanniininen ja persoonallinen oranssi viini Georgian ulkopuolella käytännössä tuntemattomasta Kisi-lajikkeesta.\nArvio: Erinomainen – mielenkiintoisimpia, intensiivisimpiä, rakenteikkaimpia ja vaikuttavimpia maistamiani oransseja viinejä. Näköjään on mahdollista, että pelkästään yhdestä viinistä voi löytyä enemmän rakennetta ja persoonaa kuin vaikkapa esimerkiksi kokonaisesta uuden maailman viinialueesta.\nHinnan (~21,00e) ja laadun suhde: Erinomainen – viini on hintaluokkansa parhaimmistoa.\nLabels: 2013, alue: kakheti, hinta 16-22e, luomu, maa: georgia, natural, oranssit viinit, rypäle: kisi\nZumot St. George Cabernet Sauvignon Pinot Noir 200...


ETRS-TM35FIN P: 7096685 I: 529247\nYKJ P: 7099657 I: 3529430\nETRS89/WGS84 Lat: 63,99581463° Lon: 27,59786662°\nETRS89/WGS84 Lat: 63° 59,7489' Lon: 27° 35,8720'\nETRS89/WGS84 Lat: 63° 59' 44,9327" Lon: 27° 35' 52,3198"\nMaasto on avohakkuuaukean reunustama kuusimetsä. Aluskasvillisuus varpua, sammalta ja oravanmarjaa. Halkaisijaltaan noin 14 m kokoinen tervahauta, jossa halssi koilliseen. Haudan keskellä on halkaisijaltaan noin 1,5 m kokoinen pieni aluskasvillisuuden peittämä maakumpare, jonka korkeus on 30 cm. Halssin kohdalla näkyy lisäksi joitakin kiviä.\nHuomautuksia: Kajaani, kulttuuriperintöinventointi 2015, MH-tunnus 179308.


Amerikan historian elävöittäjien Rendezvous-leiri\nHistorian elävöittäjien leiri on avoinna yleisölle lauantaina 11.6.2022 klo 13-17\nLauantaina samaan aikaan festivaalin pääkonsertin kanssa elävöityy Ruotsinpyhtään ruukissa "Ameriikkaan"-muuttajien eli ns. vanhan lännen rajaseudun elinpiiri tyypillisen "boomtownin" muodossa. Tällaisia buumikaupunkeja perustivat itärannikolta länteen suuntautuneet amerikansiirtolaiset, jotka olivat tuoneet mukanaan eurooppalaiset tapansa ja kulttuurinsa.\nBuumikaupunkien telttakyliä saattoi nousta houkutteleville alueille jopa yhdessä yössä. Yleisimpiä syitä olivat kulta- tai hopealöydöt, rautateiden rakennustyömaat, tai kuten 1800-luvun alun merkittävän turkiskaupan aikaan turkismetsästäjien Rendezvous-kokoontumiset myymään talven saaliinsa jonkin Trading Postin eli kauppa-asemalla. Nämä buumikaupungit saattoivat autioitua rikkauksien ehtyessä yhtä nopeasti kuin ne syntyivätkin. Toisista taas kehittyi pysyviä kaupunkeja.\nSuomalaisia on ollut Amerikkaa asuttamassa lähestulkoon aivan ensimmäisten joukossa jo vuodesta 1638, jolloin Ruotsi perusti Nya Sverige -siirtokunnan Delawareen. Suurin osa siirtokunnan asukkaista oli suomalaisia. Siirtokunnan johtajana toimi suomalainen Mauno Kling ja olipa siirtolaiset Delawareen lähettäneen kauppayhtiön johtaja suomalainen Ruotsin laivaston amiraali Klaus Fleming. Ruotsin vallan aikoina monet suomalaiset laskettiin ruotsalaisiksi ja Venäjän vallan aikana venäläisiksi. Suurin suomalaisten muuttoaalto sijoittui vuosisadan vaihteeseen 1800/1900-luvun vaihteessa.\nMainio historiikki ensimmäisistä suomalaisista Amerikan siirtolaisina löytyy tästä linkistä Ilmonen: Delawaren suomalaiset (1938), sekä wikipediasta.\nLeirin järjestää Classic Old Western Society of Finland ry:n Amerikan historiaan perehtyneet historian harrastajat.\nAmerikan lännen ja intiaanien historia on kiinnostanut eurooppalaisia historianelävöittäjiä jo 1900-luvun alusta kun Buffalo Billin Wild West Show kiersi Euroopassa herättäen suurta huomiota. Kävipä sellainen villin lännen esitys vuosisadan alun Suomessakin. Vanhan lännen elävöitys on ollut siitä lähtien erityisen suurta Saksassa, jossa mm. Karl Mayn kirjat ovat olleet suuri innostuksen lähde, mutta kiinnostus on suurta myös Pohjoismaissa, Venäjällä, ja entisissä itäblokin maissa. Historian elävöityksessä tavoitteena on uudelleen luoda historiallinen ajankohta, taistelu tai tapahtuma, siihen liittyvine varusteineen ja tarpeistoineen aiheeseen sopivassa ympäristössä. Historian elävöittäjät eivät näyttele tai esitä ketään tiettyä hahmoa (mahdollista yleisölle suunniteltua näytöstä lukuunottamatta). Kysymyksessä ei siis ole larppi eli "live action role playing", saati mikään elämäntapaintianismi, tms. vaan tietyn tehtäväkuvan elävöittäminen omana itsenä historiallisen realistisesti, olipa kysymys soturin, sepän, suutarin tai saluunan pitäjän toimesta. Historianelävöittäminen on kasvussa oleva harrastus, joista suosituimpia aiheita Euroopassa ovat Napoleonin aika sekä 1700-luvun sodat, sekä keski- ja viikinkiaika.


Kimara cake: Välimeren piirakka\nMarttojen Leivotaan gluteenitonta -kurssilta tarttui mukaan monta hyvää reseptiä, tämä piirakan ohje on yksi niistä. "tavisversion" saa käyttämällä perus piirakkapohja taikinaa.\nn.10 kpl oliivia\n- Painele perunavoitaikina irtopohjavuoan (halk.27cm) pohjalle ja reunoille.\n- Puolita kirsikkatomaatit. Paloittele paprika ja leikkaa sipuli renkaiksi. Puolita oliivit ja leikkaa aurionkokuivatut tomaatit suikaleiksi. Paloittele vuohenjuusto.\n- Aseta kaikki paloitellut kasvikset ja juusto vuokaan. -\nSekoita ruokakerma ja kananmunat, mausta suolalla ja mustapippurilla. Kaada seos vuokaan.\n-Ripottele pinnalle auringonkukansiemeniä. Paista 200 -asteisessa uunissa n.30 minuuttia.\n- Koristele piirakka ennen tarjoilua rucolalla.