Kiimaista pillua panoseuraa netistä\nMatchmakers 6kiimaista pillua panoseuraa netistä Huhtikuu 09, 2018\nNaughtybook, sivuston osoite: Kuuma uusi yhteisöpalvelu seikkailunhaluisille, suosio kasvaa hurjasti, älä missaa tilaisuuttasi. Avausviesti kannattaa olla lyhyt ja ytimekäs. Suosittelemmekin välttämän tätä palvelua kuin ruttoa. Yksi yleisimmistä pettymyksen aiheista seksiseuraa hakiessa naisille on miehen hygienian puute. Tiedätkö sen tunteen, kun tekisi mieli seksiä, mutta elämässä ei juuri sillä hetkellä ole kumppania tai seksikaveria? Palvelun on tarkoitus yhdistä seikkailunhaluisia ihmisiä, joilla on samantyyppiset eroottiset mieltymykset ja toiveet. Daddyn vie koiran koirahierojalle. Tästä huolimatta moni vinkki pätee myös muihin seksideittailijoihin. Suomi seksitreffit, Seksikumppani, Sexpartner, seksi, kun kaipaat fyysistä seuraa, seksiseuraa. Org auttaa sinua löytämän parhaat palvelut (via onas). Erityisesti suomalaisille suunnatusta palvelusta löytyy käyttäjiä joka puolelta maata jopa osa pienemmistä paikkakunnista on edustettuna. Anna asioiden edetä luonnollisesti ja tulkitse saamiasi vastauksia. Jos profiili ei tuota haluttua tulosta, kannattaa sitä muuttaa ja muokata. Jos haluat ilman hienovaraisuutta mennä suoraan asiaan, kannattaa valita joku muu nimenomaan seksiseuran hakuun suunnattu palvelu. Tällaisia kuvia ei kuitenkaan missän tapauksessa kannata käyttä. Sivuston osoite: Yksinomaan seksiseuran hakuun erikoistunut seikkailusivusto, suosio kasvaa hurjasti, mutta sivusto ei ole vielä kaikkien tiedossa. Deittisivustoja on paljon ja useimmat niistä ovat täynnä elämänsä rakkaudesta haaveilevia sinkkuja.\nKiimaista pillua panoseuraa netistä - Top 7 paikat\nYökerho intialainen kovaa seksiä lähellä alavus 95\nJeg elsker one night stands pargas 306\nTallinn erotic massage potenssilääkkeet netistä 108\nPari saattaja sukupuoli sisään loviisa Neekeri nussii tekstari treffit\nN?in hankit: Kiimaista pillua panoseuraa netistä\nSeksitreffit ilmaiseksi, seksi treffit.fi on Suomen suurin aikuisviihdesivusto ja interatiivinen seksiseuranhaku. Tähän ongelmaan suurin osa ihmisistä reagoi kahdella eri tavalla. On myös hyvä muistaa, että suunnitelmiin voi tapaamisen edetessä tulla muutoksia. RekisterÖIDY, pikaFlirtti, sivusto: m, kuinka moni SAI? Ennakkoluuloista huolimatta jokainen kolmen koplasta rekisteröityy suosituimmille seksiä lupaaville deittisivuille ja raportoi tuloksista viikon ajan. Tekstissä tulisi olla mielenkiintoista sisältöä, mutta se olisi hyvä olla nopeasti etenevä ja helposti luettava. Paljon mahdollisuuksia eroottiseen seuranhakuun, sexpartner on vapaisiin suhteisiin ja seksiseuran hakuun suunnattu seuranhakusivusto. Jos treffit etenevät omaan kotiisi, on se hyvä laittaa jo valmiiksi siistiksi ennen tapaamista. Mitän suoria ja karskeja ehdotuksia ei kannata ensimmäiseen viestiin missän tapauksessa laittaa. Naughtybookista voit etsiä vapaasti vakituisia tai kertaluonteisia seksisuhteita tai pelkästän eroottista jutustelua.\nKiimaista pillua panoseuraa netistä - T?m?n testin\nDeittipalveluita on tarjolla runsaasti. Org Netin parhaat seksitreffit ilmaiseksi fo blogissa kerromme, miten juuri sinä järjestät seksitreffit helpoiten. Sivusto: m, kuinka moni SAI? Sosiaaliset taidot, empatiakyky ja tilannetaju ovat deittailussa tärkeitä. Ensimmäiset treffit voi sopia vuorokaudenajasta ja omista mieltymyksistä riippuen esimerkiksi kahvilaan, ravintolaan tai baariin. Toimivin profiilikuva niin seksiseuraa kuin muutakin seuraa hakiessa on yleensä sellainen, josta deittailija on helposti tunnistettavissa. Sivustolle liittymisen jälkeen herä usein kysymys, miten panoseuraa voi parhaiten hankkia netistä. Sivusto on helppokäyttöinen ja seuranhaku sujuu vaivattomasti. Tämä ei välttämättä pidä paikkaansa. Seksikumppanin toiveiden huomiointi ja kuuntelu on oleellinen osa onnistuneita seksitreffejä. Naisilla sen sijaan parhaiten toimivat itse otetut selfiet, joissa nainen katsoo hymyillen tantra massage i sverige mogen kåt kameraan. Ongelmaan on kuitenkin olemassa toimiva ratkaisu, sillä panoseuraa on mahdollista hakea helposti ja nopeasti netistä. Deittisivut on järjestetty sen mukaan, kuinka helposti mistäkin palvelusta irtosi pillua. Keskikaljan rohkaisemana teimme kuitenkin lupauksen. Tähän kuitenkin valitettavasti kaatuu monen miehen yritykset saada seksiseuraa. Naisten tyhjät profiilit eivät saa juuri ollenkaan laadukkaita avausviestejä. Seksitreffit.fi on nopea ja kuuma kanava seuran saamiSeksi. Epätoivoinen seksin tarve ei herätä naisen kiinnostusta. On erittäin tärkeä, että avausviestiin on helppo vastata. Nettideiteissä nopea vastaaminen on tärkeä. Tältä sivulta löydät rohkeimmat ilmoitukset ja kiimaista panoseuraa nopeasti. Hyvä deittiprofiili siis eroaa muiden käyttäjien profiileista. Vaikutti kuitenkin selvästi nihkeämmältä kuin kaksi edellistä palvelua. Sivustolta etsitänkin päasiassa rehtiä panoseuraa. Seksiseuran hakua on jatkossa käsitelty lähinnä heteromiehen näkökulmasta. Toisaalta ei ole hyvä lähettä myöskän avauksia, joihin vastaaminen vaatii liikaa aikaa ja vaivaa.


Raskaus- ja ovulaatiotestit | Yliopiston Apteekki\n/Terveys ja Apteekki/Lapset, äitiys ja raskaus/Raskaus/Raskaus- ja ovulaatiotestit\nRaskaus ja raskauden yrittäminen on iso asia, josta haluaa saada mahdollisimman paljon tietoa. Jos raskauden ensioireet tulevat tai haaveilet vauvasta, kannattaa tehdä testi. Ovulaatiotesti paljastaa hedelmällisimmät päiväsi ja kertoo, milloin munasolu irtoaa ja raskaaksi tuleminen on mahdollista. Raskaustestin voit tehdä kotona jo ensimmäisenä päivänä kuukautisten poisjäännistä. Saat tietää helposti ja nopeasti, oletko raskaana. Tarkimmat raskaustestit kertovat jopa raskausviikot. Luotettavat ja nopeat ovulaatio- ja raskaustestit löydät Yliopiston Apteekin nettikaupasta.


OLEMATTOMAN KOKENEET – ns. reaalisosialismin toinen todellisuus – Öisinajattelija\nPentti Stranius 4.1.2020\nIhminen on sopeutuvainen laji. Olemme eläneet kaleeriorjan arkea Rooman imperiumissa, säilyneet hengissä Hitlerin keskitysleireissä tai Stalinin Siperian Gulagin kammottavissa kaivoksissa. Jotkut ovat kertoneet kokemuksistaan jälkipolvillekin. Ryöstökapitalismissa ja varsinkin imperialismissa on ollut kestämistä kokonaisille kansoille ja ns. reaalisosialismin arki oli 1900-luvun loppupuolella myös ankeaa. Monelle se oli silti paljon leppoisampaa aikaa kuin syyttömästi tuomitun “kansanvihollisen” tai toisinajattelijan rääkki. Siitäkin on kyllä kovin erilaisia tarinoita riippuen millaisessa todellisuudessa kukin on elänyt.\nOtetaanpa muutama esimerkki lähimenneisyydestä.\nKGB Museum /Viru-hotelli / ja KGB Vangikongid /Pagari-katu 1/\nKäväisimme vaimon kanssa joulukuun 2019 lopulla Virossa ja Viru-hotellin “olemattomassa” 23. kerroksessa. Siellä sijaisee pienimuotoinen KGB-museo, jota ei varsinaisista rakennuspiirrustuksista löydy. KGB (“Komitet Gosudarstvennnoi Besopasnosti”) -kerrosta ei siis virallisesti ollut olemassakaan 1972-1991, “Neuvosto-Eestin” viimeisinä vuosikymmeninä. Viru valmistui juuri 1972 ja se rakennettiin Inturistin laatuhotelliksi suomalaisvoimin – vain viimeistelyn tekivät venäläiset spesialistit. Heidän sanotaan käyttäneen jälkitöihin ja tiettyihin huoneisiin paljon ns. “mikrobetonia”. Näihin kuunneltaviin ja joskus kuvattaviinkin huoneisiin asennettiin nimittäin mikrofoneja ja kameroita tärkeitä ulkomaalaisia vieraita vakoilemaan. Ei sentään ihan kaikkia turistejakaan tehokkaasti valvottu, sillä siihen ei tekniikka ja rahkeet riittäneet samassa mitassa kuin Stasin valvomassa itäisessä Saksassa.\nKGB:n esikunta sijaitsi hotellli Virun huipulla, tuossa 23. kerroksessa. Sinne ei ollut asiaa muilla kuin siviilivaatteissa esiintyneillä “palomiehillä”, joiksi KGB-miehiä puolittain leikillisesti nimitettiin. KGB päivysti hotellissa 12 miehen partioissa, vuorotyönä – ja raportoi Tallinnan päämajaan ulkomaalaisista suoralinjaisella puhelimella ja lähettien välityksellä päivittäin. Tärkeät ulkomaalaiset vieraat kuten poliitikot, talouselämän johtajat yms. asutettiin aina ”mikrobetoni”huoneisiin. Toki KGB seurasi myös tarkasti hotellin henkilökuntaa ja teki heidän kanssaan erilaista yhteistyötä vakoilutehtävien tiimoilta. Niinpä esimerkiksi valuuttabaarissa ja aamiaispöydässä, pöytälevyn alapinnalla tai hedelmäkulhossa saattoi olla kätkettynä mikrofoni.\nAmmattimaisia “ilolintujakin” käytettiin ulkomaalaisten vakoilussa – ja kun hotellin liepeillä parveili muitakin ulkomaalaisista kovasti innostuneita nuoria naisia, KGB laati näistä “ei-toivotuista naishenkilöistä” omia listojaankin. Yksi 1980-luvun lopulla laadittu 16-hengen lista on näytillä KGB-museossa ja sen luettelemat nuoret naiset ovat kaikki noin parikymppisiä.\nKun Viro itsenäistyi 1991, KGB:n palomiehille tuli kiire poistua maasta ja särkeä tai hävittää sitä ennen suuri osa vakoilulaitteistosta ja muusta kirjanpidosta. Kaikkea massiivista tekniikkaa ja kuuntelulaitteita ei saatu vietyä poiskaan, joten KGB-museolle jäi pieni pesämuna jälkipolvien virolaisia ja ulkomaalaisiakin valistamaan. Nyt Viru-hotellin 23. kerrokseen järjestetään useampia asiantuntevia ekskursioita päivittäin…\nSuunnistimme KGB-museosta Vanhaan kaupunkiin ja siellä Pikk-katua pitkin Pagari-kadun kulmataloon. Osoitteessa Pagari 1 sijaitsevat kellarikerroksessa KGB:n vankityrmät, joita käytettiin ahkerasti heti Viron miehityksen jälkeen, erityisesti 1940-luvulla. Vuonna 1949 esimerkiksi vangittiin ja karkotettiin reilut 20 000 virolaista “maanpetturia” ja “kansanvihollista”.\nPagarikadun kellarikopit ovat pieniä ja surkeita verrattuna vaikkapa Pietarin Pietari-Paavali-linnoituksen tsaarinaikaisiin tiloihin. Vangitsemisia ja kidutuksia kuvataan dokumentein, nauhoitetuin tarinoin ja myös piirroksin. Eräs kidutuksen muoto oli valvottaminen ja seisottaminen ahtaassa kopissa, jossa oli vain kapea tuoli. Tosin istuminen siinä oli mahdotonta, koska tuoliin oli hakattu altapäin muutama rivi teräviä nauloja…\nOlemattoman kokeneet: Neuvostoliitto ja DDR\nDokumenttiohjaaja ja toimittaja Reijo Nikkilän laskujen mukaan Neuvostoliitossa opiskeli 1950-luvun lopulta aina vuoteen 1991 noin 5000 suomalaista. Heistä valtaosa, arvioisin että noin 90 % ei suinkaan käynyt Moskovan puoluekoulua, vaan valmistui työelämään kielikursseilta, eri ammattioppilaitoksista, monista arvostetuista instituuteista ja yliopistoista. Eniten suomalaisia opiskeli Moskovassa, Pietarissa ja Kiovassa.\nÖisinajattelija oli yksi Pietarin eli Leningradin valtionyliopistosta 1970-luvun lopulla valmistuneista suomalaisista. Vietin Nevan rannoilla viisi ja puoli vuotta ja yhden vuoden sitä ennen venäjän kielen parissa Moskovassa. Opiskelin uudempaa historiaa ja kansainvälisiä suhteita, Suomen autonomian aikaa tarkemmin tutkiskellen. Tuohon aikaan suomalaisia kouluttautui Pietarissa eniten lääkäreiksi, jotka Suomen täydennyskurssien jälkeen päätyivät töihin eri puolille maatamme. Heitä oli satoja ja töitä yleensä löytyi, mutta monelle muulle Neuvostoliiton korkeakouluista valmistuneelle se oli hankalampaa. Niin minullekin.\nNeuvostoliitossa ja DDR:ssä, siis itäisessä Saksassa opiskelleet järjestivät 20 vuotta sitten Tampereella seminaarin otsikolla “Olemattoman kokeneet”. Nimen keksimme oululaisen, jo edesmenneen suomentajan Ilona Nykyrin kanssa, koska katsoimme, että ns.“sosialististen maiden” romahdettua 1990-luvun alussa, olimme olleet mukana sellaista todellisuutta näkemässä ja kokemassa, joka oli muuttunut olemattomaksi. Tai jos tarkkoja ollaan: koko reaalisosialismi oli kaiketi ”kehittyessään” vain sosialismin irvikuva, siis ”olematonta”. Kantapääkokemukset tuosta ajasta ja arjesta tuntuivat meistä kuitenkin tärkeiltä myös tarinoida, kertoa jälkipolville, jopa dokumentoida. Olimmehan silminnäkijöitä, monet meistä viettäneet 5-6 vuotta elämästämme historian hämärään vaipuneissa yhteiskunnissa.\nMonet Tampereen seminaarin alustukset olivat nostalgisia muistoja tuiki tavallisesta opiskelijaelämästä – tai sitten vähän rajumpiakin selviytymistarinoita oudoissa oloissa. Kaikki Neuvostoliitossa opiskelleet eivät esimerkiksi kestäneet alkeellisia asumisoloja monen hengen asuntolahuoneissa, kulttuuri- ja kieliongelmia tai 8-tunnin työpäiviä. Opinnot jäivät kesken, juopoteltiin, kaupusteltiin, hurviteltiin ja mentiin naimisiinkin: kansainväliset avioliitot ja erilainen juhlinta olivat tavallisia eri puolilta maailmaa saapuneiden nuorten keskuudessa. KGB: stä tai edes miliisistä aika harvalla suomalaisella oli kokemuksia ja suurimman osan suhde kohdemaahansa oli alkujaankin myönteisen utelias, vaikeuksista huolimatta. Enemmän murehdittiin sitä, että kielitaitoiselle ammattilaiselle ei tahtonut löytyä kunnon työtä Suomesta! Vaikka Suomi oli YYA-maa, ryssäviha ja ennakkoluulot estivät monia firmoja, kouluja tai yliopistoja palkkaamasta itänaapurissa tai DDR:ssa opiskelleita.\nTampereen alustuksista oli tarkoitus julkaista myös kirja, mutta se jäi suunnittelun asteelle. Siitä Öisinajattelija ottaa täyden vastuun – tuohon aikaan oli ainainen työkiire ja aivan liian monta rautaa tulessa…\nPietari: Elämää toisaalla\nMutta kyllä Siperia suomalaisopiskelijoitakin opetti – esimerkiksi selviytymään ja löytämään olemattoman toisen todellisuuden, josta sosiologit ja reaalisosialismin tutkijat ovat sittemmin käyttäneet termiä “The Second Society” tai “varjoyhteiskunta”, jossa kukoisti myös “varjotalous” sekä mustan pörssin kauppa.\nMoskovan vuosi meni tehokkaasti kieltä opiskellen ja asuntolassa asuen. “Vain” kolme henkeä huoneessa, 6-8 tunnin työpäivä, lauantai lyhyempi ja sunnuntai läksypäivä – joskus jopa elokuvia, teatteria tai museokäyntejä: Lenin-museo, VDNH, Puna-armeijan kuoro, Kreml, Vallankumousmuseo jne. Vapaa-ajan täyttivät myös säännöllinen lenkkeily ja löhöily sekä musiikin kuuntelu ja kaikenkirjavat suhteet sekä keskustelut ulkomaalaisten ja venäläisten kanssa. Myös suomalaisten yhteisaterian valmistus asuntolan keittiössä oli mieluisa harrastus, johon mallia otettiin reipasta yhteisöllisyyttä näyttäviltä vietnamilaisilta. Kuubalaista rommia, olutta tai surkeaa “algerialaista” punkkua juotiin ehkä kerran kuukaudessa. Vodkaan ei ensi aikoina juuri koskettu. Opiskelumotivaatio oli korkealla.\nPietarissa asuin ensimmäiset opiskelukuukaudet Mytninskaja Naberezhnajan asuntolassa numero kuusi, 4-hengen huoneessa. Kun aloimme seurustella ensimmäisen vaimoni kanssa, muutimme pikapikaa kaupungille “kommunalkaan”. Vuokrasimme kommunalka-huoneen epävirallisilta eli “olemattomilta” asuntomarkkinoilta. Eräs tällainen välityspaikka sijaitsi Gribojedovin kanavan varrella, Leijonasillan kupeessa. Meillä oli varaa asua vuokralla, koska vaimoni oli tehdastyöläinen ja minunkin ulkomaalaisstipendini (=opiskelijapalkka) kaksi kertaa venäläisstipendiä suurempi eli tuolloin 1970-luvulla 90 ruplaa (= n. 630 Smk). Olin asuntola kuutosessa ns. kuollut sielu, ja asuintoverini siellä (suomalainen Kake, korealainen Tsou ja unkarilainen Vener) maksoivat 2 ruplan kk-vuokran puolestani ja saivat asua väljemmin. Kaikkea tätä katsottiin sormien läpi, vaikka se oli laitonta.\nOlematon todellisuus ja varjoyhteiskunta tulivat vähitellen tutuksi muutenkin matkustellessamme ilman lupaa esimerkiksi Kaukasuksella, Mustalla merellä ja Ukrainassa sekä Virossa. Virallisestihan ulkomaalainen sai poistua Pietarista vain luvan kanssa ja korkeintaan 50 km päähän…, mutta ei näitä byrokratian määräyksiä kukaan kontrolloinut. Mitään valuuttakauppaa tai isompaa keinottelua en periaatesyistä harrastellut, mutta levyjä ja joskus vaatteita toin kavereille, jotka sitten kustansivat runsaita ravintolailtoja. Harvinaisempaa ruokatavaraa ja hedelmiä vaimoni sai ostettua ns. “po-blatu “ eli epävirallisten ystäväverkostojen avulla …tai tiskin alta. Lisäansioita kertyi myös suomalaisyritysten tarjoamilla tilapäisillä tulkkaustöillä.\nMatkoilla kävi selväksi, että se kuuluisa “kansojen välinen ystävyys” Neuvostoliiton sisällä sai kyllä kolhuja juuri Kaukasuksella, mutta esimerkiksi kansainvälinen opiskelijaporukka, valkoiset, mustat ja keltaiset elelivät Pietarissa melko lailla “rauhanomaista rinnakkaineloa”. Se jopa ihmetytti, sillä rasismia näki oikeasti harvoin (vrt. nykyaika).\nParhaat bileet olivat tietysti aina ne epävirallliset, vaikkapa Yliopiston Rantakadulla eli Universitetskaja Naberezhnajalla sijaitsevassa “Lukamore”-opiskelijakuppilassa, missä soi viikonloppuisin aina kielletty rock, reggae ja disco. Ilmapiiri ja yleisö oli täysin kansainvälistä. Myös asuntolabileissä poikkesi nimekkäitä venäläisiä bardeja, kerran itse Vladimir Vysotski.\nVaikka opiskelutahti oli tiukka, monet kurssit ja seminaarit olivat erittäin mielenkiintoisia, monipuolisia ja yleissivistäviä, tentit pääosin suullisia. Puoluehistoria, “Istorija KPSS” oli tietty asia erikseen…ja pinnaaminen juuri puoluehistorian luennoilta tavallista: pyytäessä joku kurssikaveri kirjasi läsnäololistaan myös sinun nimesi. Joissakin erikoiseminaareissa nuoret dosentit vähät välittivät 1970-luvun lopulla marxismi-leninismin “ortodoksisuudesta” ja saattoivat kertoa esim Stalinin ajoista karmeitakin juttuja. Pietarin yliopisto oli muutenkin vapaamielisempi vrt Moskovaan. Myös kaljakuppiloissa, vaikkapa “Gavanissa” Vasilinsaarella kuuli yhtä sun toista mielenkiintoista, siis “olematonta todellisuutta”. Yliopiston käytävilläkin sai kurssikirjojen lisäksi luettavakseen joskus “samizdatia” ja kuunneltavakseen “magnizdatia”, mutta tietysti vain luotettavilta opiskelukavereilta.\nKurssillani oli vain 3 ulkomaalaista noin 60 venäläisopiskelijan lisäksi ja jo ensimmäisenä vuotena minua varoitettiin “ilmiantaja-stukatsista” eli inkeriläissyntyisestä “Andreista”, joka raportoi kuulemma KGB:n osastolle ulkomaalaisista ja ääneen puhuvista systeemin kriitikoista. Erilaisissa keittiökeskusteluissa ja juhlissa vähät välitin puheistani enkä usko että mitään tehoseurantaa kohdallani edes harrastettiin. Armavirista kotoisin olevaa vaimoanikin “haastateltiin” vasta kun poikamme Lefka oli syntynyt ja matkasimme käymään Suomessa. Olimme kaiketi ns. hyödyllisiä tai täysin hyödyttömiä ja viattomia idiootteja KGB:n näkökulmasta (?).\nKohti muutosta: askel eteen, kaksi taakse!\nNeuvostoliitto oli 1970-luvulla monien todellisuuksien maa, kaukana Stalinin kauhuterrorin ajoista. On täysin typerää pitää koko Neuvostoliitto-vaihetta jonakin monoliittisena stalinistisena diktatuurina, sillä esimerkiksi 1920-luvun NEP, 1950-60-lukujen suojasää ja Mihail Gorbatshovin ajan glasnost ja perestroika ovat selvästi poliittisestikin vapaampia, kulttuuriliberalistisia kausia. Kun osasi ns. “hallitun skitsofrenian” peli- ja perussäännöt julkisuudessa (= “Ajatella yhtä, puhua toista ja tehdä kolmatta”) pärjäsi kohtalaisesti. Ystäväpiiri ja luotettavat toisen todellisuuden verkostot auttoivat aina, jos vaikka raha- tai ruokapula yllättivät.\nThe Second Society näkyi monella tasolla, erityisesti rikkaan kulttuurielämän areenoilla – ja joskus kansalaisyhteiskuntakin toimi. Epävapaassa yhteiskunnassa saattoi elää tuolloin suhteellisen vapaasti, ainakin sisäisen vapautensa säilyttäen. Monenkirjava yhteisöllisyys kukoisti eikä rahalla ollut ihmissuhteissa juurikaan merkitystä, vaan “näkymätön” palvelujen vaihto toimi. Uskonpuute järjestelmään, johtajiin ja erityisesti kommunismin utopiaan oli silminnähtävää. Kriittinen huumori, anekdootit ja ideologialle naureskelu olivat suljetuissa seurapiireissä, kaljakapakoissa ja kulttuurielämässä aivan tavallista ja työntekoa usein imitoitiin: valtahan oli teoriassa työväenluokalla! Kuka hullu silloin paljon työtä tekee. Tämä ei tietenkään näkynyt virallisissa puheissa tai mediassa, jonka virallisiin Pravda-lehden totuuksiin enää harva uskoi 1970-luvulla.\n1980-luvulla protestit ja kansalaisaktivismi olivat jo todellisuutta ja Mihail Gorbatshovin vuosina (1985-1991) syntyi aitoja kansanliikkeitä, poliittista pluralismiakin. Sensuroinnin tilalle nousi vahvasti sananvapaus ja erilainen mediakin – ja jopa yksityinen yritystoiminta mahdollistui… kunnes sitten kaikenkarvainen ultrayksityistäminen puolue- ja komsomol-byrokraattien laskuun, ryöstökapitalismin aalto ja roskakulttuuri vyöryivät voimalla läpi yhteiskunnan. Neuvostoliitto romahti, Venäjä nousi sitten vähitellen jaloilleen, mutta erilaista takapakkia, byrokratiaa, sensuuria , rasismia ja ultranationalismiakin alkoi ilmetä yllättäen roppakaupalla 2000-luvulla…Aivan kuin Neuvostoliiton pahimmat puolet olisivat palanneet pätkittäin (?)… Ei nykyistä Venäjää silti kannata verrata entiseen.\nPS. Neuvostolliitto/Venäjä-tutkimus ja kirjoittelu on edelleen paljolti Moskova-keskeistä politologiaa, josta puuttuvat arkielämän vivahteet ja “syvyys” suomalaistenkin tutkimuksissa. Se syvyys ja arjen ihmissuhteiden aitous ja polyfonia löytyvät ehkä parhaiten uudesta ja vähän vanhemmastakin venäläisestä kaunokirjallisuudesta, vaikkapa Ljudmila Ulitskajan tai Svetlana Aleksijevitsin teoksista.\nOmia muistojani, tosin aika kevyttä analyysia, esittelen jonkin verran haastatteluihin perustuvassa lisensiaattitutkimuksessa “Intelligentsija Venäjän murroksessa” (2000), mutta enemmänkin kirjailijana esimerkiksi puolidokumentaarisessa romaanissani “Leijonasillalla, vähän vaille viisi” (Kirjokansi 2016) tai vaikka artikkelissa “Elämää toisaalla”, joka on julkaistu Pekka Pesosen ja Elina Kahlan toimittamassa suomeksi ja venäjäksi ilmestyneessä kirjoituskokoelmassa “Minun Pietarini” (2003) / “Moi Piter” (2004)\nEdellinen artikkeli:Kohtuullista uutta vuotta 2020\n4.1.2020 Toveri Gunnar Vastaa\nMun on usein vaikeata ymmärtää edistyneiden kirjailijoiden kirjoituksia. Mutta näyttää siltä että reaalisosialismin ovat ihmiset kokeneet monella eri tavalla. Mulle se oli tosissaan olemassa, se oli Matematiikan Paratiisi, jota ei ole nähty ehk ei tullakaan näkemään muualla. Muu oli sitten vähemmän tärkeätä. Vaihtoehto palata Suomeen johonkin töihin missä sattuis sitä löytämään, jatkamatta koulutusta ei huvittanut lainkaan. Rajoitukset koskivat vain mulle outoja tyyppejä, joilla oli sellaista sanottavaa mitä ei kiinnostanut. Edelleen monilla neuvostoliittolaisilla (siis neuvostohenkisillä) tuttavilla on samat tunteet, varsinkin Venäjällä. Siellä kehotettiin myös harrastamaan kulttuuria, joka oli mulle aika tuntematonta ennen sitä lännessä. Olen eläkeläinen mutta edelleen on haave kommunismi ja rahaton yhteiskunta missä saa tehdä työtä sen verran mitä jaksaa eikä tarvi huolehtia kaikenlaisista ylläpidoista, kunhan on missä yöpyä ja syödä ja voi harrastaa kulttuuria ja liikuntaa. Asuntola yksinäisyyden tilalle houkuttelee. Tä rahan valta ja jatkuva varojen hankkiminen projekteihin ei tosiaan kiinnosta. Mutta saa olla iloinen ettei ole kokenut sotaa ja on saanut olla Neuvostoliitossa. Tuskin on elämästä valittamista vaikka nyt menis pieleen….\n4.1.2020 Juhani Harjunharja Vastaa\nKirjoitus on varsin mielenkiintoinen. Mutta tokihan löytyy hiukan toisen tyyppisiäkin kokemuksia. ”Reaalisosialismissa” oli monen moista. Gorban aikana koetettiin miettiä jopa yristysdemokratiaa – käytännössä se taisi jäädä tuolloin vielä ajatusten kottelujen asteelle.\n6.1.2020 Jorma Myyryläinen Vastaa\nKoska Straniuksella tuntuu olevan kokemusta NL-laisesta tavasta selviytyä ja sopeutua, olisi mielenkiintoista jos hän tuntisi halua vertailla sitä tapaa meikäläiseen n.s. ’henkiseen huoraamiseen’ jossa täytyy ’kuulla sitä kuusta jonka juurella asunto’ ja ’laulaa sen lauluja jonka leipää syö’.\n6.1.2020 pentti stranius Vastaa\nOlen saanut harvinaisen paljon yksityistä viestiä, myönteistä siis, tästä blogista!\nKiitos myös kommentoijille, Gunnarille, Juhanille ja Jormalle.\nGunnaria ymmärrän oikein hyvin, juuri matemaatikkona! Kaikkihan tietävät niin neuvostol kuin venäl huippumatematematikot ja Gunnarilla on ollut onnea sekä väitellä tohtoriksi että tutustua Pietarin/Leningradin yliopistossa sellaisiin kollegoihin, joita arvostetaan ympäri maailmaa. (Öisinajattelijallakin oli ilo pelata shakkia yhden kerran Anatoli Karpovin kanssa, lopputuloksen arvannette?\nTiedän myös Gunnarin ”niukistisen” elämäntavan – mies pärjää missä oloissa vain, luonnossa ja teltassa ja makuupussissa vaikka viikkoja. Ei hänellä, eikä meillä muillakaan köyhien olojen ja ulkovessojen kasvateilla ollut vaikeuksia sopeutua venäl hygieniaan ja torakoihin…\nJormalle voin sanoa, että olen jopa vertaillut joskus Suomen ja Venäjän yhteiskuntien välillä tuota ”henkisen huoraamisen”periaatetta ”ajatella yhtä, puhua toista ja tehdä kolmatta” – ja tullut johtopäätökseen, että se pätee oikein hyvin myös suomal yliopistoissa. Pääsee pitkälle kun vaikenee, mielistelee ja puhuu potaskaa vasten parempaa tietoa – kannattaa myös tuntea ”vaikutusvaltaisia tyyppejä” ja toimia/pyrkiä työskentelemään ”menestyvissä projekteissa”, vaikka välillä vituttaisi…\nNämä periaatteet pätevät kyllä muissakin yhteiskuntamalleissa ja ihmis-alistussuhteissa kuin ns. reaalisosialismissa.\nKiitos vastauksesta. Tuota liki yleismaailmallista havaintoa itse asiassa kaivelinkin myös muiden ääneensanomaksi. Sen verran tuli viime vuosikymmeninä suomalaisessa työelämässä mietyttyä kaksikin kertaa mistä ja miten kannattaa sanoa. Nyt näin eläkeläispapparaisena sitä rohkaistuu hieman enemmän.\n6.1.2020 Toveri Gunnar Vastaa\nTässä tulee mulle tuntemattomia käsitteitä (houraaminen yms). Matemaatikko on tottunut että mahd paljon määritellään ettei tuu väärinkäsityksiä. Penalla kuten aina on tapana romantisoida, torakoista nyt ei kannate välittää, mutta ne lutteet ovat kyllä pahoja, eikä kaukoetelässä (siis Lenski-Hesa) tai rannikoilla kannate teltassa asua punkkien takia, valitettavasti ihana luontoelämä on pilassa sielläpäin. Suurin osa venäläistuttavista on kyllä vain aika köyhää koulunopettajaväkeä, tai sitten vain asuntolakavereita, kuten kuljettajia yms, vaikka onkin alan huippumiehiä ja jopa naisia lähituttavuuspiirissä.\nToveri Gunnar kaipaa ’henkisen huoraamisen’ määrittelyä. On todellakin paikallaan määritellä käsitteet vaikkei matemaatikko olisikaan. Oma ajattelukin siitä selkiintyy.\nMinä olen ’aina’ eli jo 1960-luvulta ymmärtänyt sen itsesäilytysvaiston tai uralla etenemisen halun mukanaan tuomaksi tavaksi puhua mitä päätösvaltaisemmat haluavat kuulla ja olla puhumatta sellaisesta mitä he eivät halua. Siis tapaa kulloinkin asetella sanansa opportunistisesti valtaapitävien mukaan saadakseen siitä jotain etua, tai ainakin tullakseen toimeen. Myös työntekijän joskus jopa suoranaista pakkoa puhua työnantajan äänellä vaikka itse olisikin ihan eri mieltä jotta työpaikka säilyisi. Tunnustan sellaista itsekin harjoittaneeni, ainakin vaikenemalla monista asioista. Maailman vanhimmasta ammatista sen erottaa vain, että sen harjoittajat myyvät ruumistaan mutta henkiset huoraajat mieltään.\nNL:ssa opiskelleet ovat tiettävästi kohdanneet sen nurjan puolen leimautuessaan opiskelupaikkansa perusteella sopimattomiin. Sillä valinnallaan he ovat asettuneet soveltuvaisuuden ulkopuolelle ihan siinä missä uran ja toimeentulon paineista huolimatta jotkut jotka eivät ole suostuneet myymään mieltään palkasta ja työpaikasta.\n10.1.2020 tt Vastaa\nMinäkin olen kokenut olemattomuuden. Minun kokemukseni eroavat Gunnarin ja Pentin kokemuksista osittain. Opiskelin vuosina 1985-1986 valmistavalla, 1986-1991 Moskovan yliopiston historian tiedekunnalla, erikoistuin etnografiaan (kansatieteeseen, antropologiaan, rakkaalla lapsella on monta nimeä). Vaikka olen maalta kotoisin, niin kyllä torakat olivat minulle kauhistus. Opiskelin juuri perestroikan aikana, jolloin historiankirjoitus muuttui paljon. Vankileireistä ruvettiin puhumaan, uudenlaiset elokuvat tulivat elokuvateattereihin. Luennot ja seminaarit olivat mielenkiintoisia muutamia lukuunottamatta. Opettajat painottivat faktojen tietämistä ja epäilyä, ajattelemista ja vielä kerran ajattelemista. Näin paljon rasismia, koska paras ystäväni oli musta tyttö. Suomessa tutkintoni hyväksyttiin, tein oman alan töitä ja tein tutkijan uraa. Ikävä kyllä sairastumisen esti sen jatkamisen. Kenttätöissä Pohjois-Venäjällä näin mitä NKP:n valta oli merkinnyt alueen ihmisille ja miten sen perintö näkyi 1990-ja 2000-luvuilla. Jokaisen kokemus noista vuosista Neuvostoliitossa on hyvin henkilökohtainen.\n10.1.2020 Pentti Stranius Vastaa\nSpasibo, kiitos nimimerkki ”tt”. Olet opiskellut ja elänyt todella mielenkiintoisen ajan Moskovassa, juuri perestroikaa parhaimmillaan eli Mihail Gorbatshovin ”glasnostia” myös. Kävin itsekin tuolloin useamman kerran Moskovassa, elokuvajuhlilla ja elokuvatutkimuksen puitteissa (olin töissä Suomen elokuva-arkistossa / SEA:ssa vuodet 1981-1990). Sekä dokumentti- että fiktio olivat keskeisiä elementtejä kun vanhaa valtaa , byrokratiaa ja sensuuria kumottiin. Muistan monet tapaamiseni elokuvatutkija Valeri Fominin kanssa (hän pääsi ensimmäisenä elokuvatutkijana mm. KGB:n arkistoihin tuolloin) – sekä esim ohjaajien Elem Klimov, Andrei Smirnov ja Vadim Abdrashitovin kanssa Moskovassa ja Aleksei Germanin ja Aleksandr Sokurovin kanssa Pietarissa…\nNoilla tapaamisilla oli iso merkitys meikäläisen omassa ”elokuvakasvatuksessa” ja Neuvostoliitto-ymmärryksessä. Myöhemmin , 1990-luvun lopulla kehittelin mm. historia-luentosarjaa ”Russian History on the Screen and Behind the Screen”, jota pidin mm. Oulun yliopistolla, Joensuussa, Tampereella ja Mikkelin oppilaitoksissa…\n1980-luvun toinen puolisko oli kaikin puolin uudistusten ja vapaamman tiedonvälityksen aikaa. Ilmassa oli vielä toivoa, ns. ihmiskasvoisen ja humaanin sosialisminkin rakentamisesta. Takapakkia tuli sitten jo 1990 -luvun karmeina ryöstökapitalismin vuosina, kuten kerrotkin…ja koko glasnost ja perestroika näkyi kovin vähän laajalla maaseudulla ympäri Venäjää…\n12.1.2020 tt Vastaa\nTervehdys. Sanoit Pentti opiskelleesi uudemman ajan historiaa ja kansainvälisiä suhteita. Siis opiskelitko historian tiedekunnassa ja perehdyit uudemman ajan historiaan.\n1980-luvun aika oli mielenkiintoista aikaa. Se oli mielenkiintoista aikaa myös historian tutkimuksessa ja opetuksessa. Meillähän oli monessa aineessa oppikirja, mutta nyt opettajat sanoivat, ettei oppikirjasta ole muuta hyöytyä kuin että sieltä löytyy vuosiluvut ja nimet. Näin varsinkin uudemman ajan historian opetuksessa. Upouusi länsi- ja eteläslaavien oppikirja oli luennoitsijan mukaan hyödytön, ettei sitä kenenkään kannata ostaa tai lainata kirjastosta. Luennoitsija sanoi pitävänsä luennon tavalla, kuten on aina halunnut pitää. Samoin kävi Euroopan ja Amerikan uudemman ajan historian oppikirjalle. Luennoitsija ei tiennyt oikein mitä luennoida, joten kävimme läpi vaalituloksia. Istmatin ja diamatin (historiallisen materialisimin ja dialektisen materialismin) seminaarit ryhmämme laittoi lekkeriksi. En koskaan valmistautunut niihin, koska tiesin, että kaverit kääntävät puheenaiheen joko siihen, onko sosialismi mahdollista ja mitä on kapitalismi eri maissa. Mie kun olin ainoa kapitalistisesta maasta niin sainkin puhua meidän sosiaaliturvasta, markkinoista yms.\nIhmisillä loppu usko kommunismiin ja puolueeseen. Sen huomasi jo viimeistään 1989-1990. Olin sairas kesällä 1990 ja lääkäri Suomessa ehdotti minulle välivuoden pitämistä. Sanoin, etten varmasti pidä. MInulla on vain yksi vuosi enää valmistumiseen eikä ole varmaa onko koko maata enää olemassa ensi vuonna. Eipä sitten elokuun vallankaapauskaan tullut yllätyksenä. Olin silloin vielä maassa, kesätöissä.\nARkielämän tasolla minua hämmästytti opiskeluvuosina ja sen jälkeenkin moraalin vähyys. Pieni vilppi, lunttilaput yms. Omista pidettiin huoli, mutta muista ei ollut väliä.\nKohtuullista uutta vuotta 2020\nSuomalaiset terroristien tukijoina\nNaishallitus ja al-Hol: miksi feministit vaikenevat\ntt: OLEMATTOMAN KOKENEET – ns. reaalisosialismin toinen todellisuus\nPentti Stranius: OLEMATTOMAN KOKENEET – ns. reaalisosialismin toinen todellisuus\nJorma Myyryläinen: OLEMATTOMAN KOKENEET – ns. reaalisosialismin toinen todellisuus


Tapio Nikkari Elisenvaara sodan jaloissa - PDF\nDownload "Tapio Nikkari Elisenvaara sodan jaloissa"\n1 Tapio Nikkari Elisenvaara sodan jaloissa Vietin elämäni ensimmäisen vuosikymmenen Elisenvaaran asemanseudulla. Kerroin ensimmäisessä osassa Elisenvaaran kylästä ja lapsuuteni maisemista ennen sotia. Tässä osassa Elisenvaara sodan jaloissa näytän kuvia tämän ympäristön tuhoutumisesta ensin talvisodassa, sitten jatkosodan etenemisvaiheessa ja lopuksi kesän 1944 ilmapommituksissa. Kolmas osa Elisenvaara nykyisin - sisältää kotiseutumatkoilla ottamiani kuvia nyky-elisenvaarasta. Tärkeimmät kirjalliset lähteeni ovat olleet Rainar Hakulisen kirjoittamat ja Kurki-Säätiön julkaisema kirjat Kurkijoki kylästä kylään ja Kurkijoki sodasta evakkoon, Kurkijokelainen-lehti sekä myös isäni muistiinpanot. Kuvat ovat pääosin Kurkijoki-Säätiön kokoelmista, Puolustusvoimien koulutuksen kehittämiskeskuksen kuva-arkistosta ja omista kokoelmistani, joita olen täydentänyt yksityshenkilöiltä saamillani kuvilla (mm. Marjatta Auvisen, Ilmari Laukkasen, Arvo Suurosen, Antero Komosen kokoelmat) Suuremmalla resoluutiolla tehty versio tästä pdf-tiedostosta vie 21 Mt..\n2 Elisenvaaran asemaseudun nopeasti kasvavan ja vaurastuvan yhdyskunnan nousujohteinen kehitys pysähtyi sodan uhkaan syksyllä Sodan enteitä: YH = liikekannallepano Suojeluskuntalaiset ja lotat kutsuttiin maanpuolustustehtäviin. Koulut keskeyttivät toimintansa ja aseman liikenne kasvoi. VS- joukot vanhemmista SK-laisista ja nostomiehistä. Viisi paloryhmää, ensiapu- ja pelastus- ja kaasuryhmät. Paloryhmällä moottoriruisku ja 6 käsiruiskua (!). Rakennetiin sirpalesuojia, ikkunoihin paperisuikaleita alkaen EVR oli Laatokan Meripuolustuksen alainen varuskunta. Radankorjauskomppania. SK-talolle ilmapuolustuksen aluekeskus IPAK, jossa mm. sk.alokas Lauri Koho toimi puhelinsanomien vastaanottajana ja lähettinä. Ilmapuolustusta varten oli 30.Rask.It.KKJoukkue, jolla alkaen oli 20 mm it-konekivääri veturitallin katolla. Saara Turusen kok. Vasta saatiin Suohoville 27.Kev.It.jaos, jolla oli kaksi 40-mm Bofors-tykkiä. Kuva A. Nousiainen\n3 Simolanmäellä ja aseman vieressä oli ilmavalvontatornit. Kuva Toimi Suuronen Simolanmäen torni\n4 Talvisodan pommitukset Talvisodan puhjettua Elisenvaara säästyi aluksi pommituksilta kone, 20 pommia klo 20.30: 4 henkilöä sai vammoja konetta, 30 pommia klo asemaseudun eteläosaan: 1 henkilö kuoli konetta, 60 pommia klo : 1 sotilas kuoli, asemarakennus vaurioutui konetta klo : 15 henkilöä kuoli Strandénin perunakellariin ja aalloppiin ratapihan pohjoisosassa. Rataa ja taloja vaurioitui kone, 3 pommia klo 14.35: rataa ja vaunuja vaurioitui kone, 12 pommia klo Kev.It.jaos ampui koneen alas klo konetta, noin 30 pommia pellolle klo Asemapääll. Räihän albumista Helmikuun kirkkaat pakkasyöt ja koveneva sota Kannaksella vilkastuttivat pommituksia: konetta, 61 pommia klo 14.30: 1 hlö haavoittui, taloja, rataa ja vaunuja vaurioitui kone, 10 pommia klo ratapihan eteläpäähän, vahingot pieniä kone, 8+5 pommia klo Viipurin ja Lappeenrannan radoille konetta, 33 pommia klo : vahingot pieniä. Veijalaisen talosta varaasema alkaen konetta, 16 pommia klo : 3 sotilasta ja 1 siviili kuoli, rakennuksia ja vaunuja tuhoutui, rataa vaurioitui.\n5 konetta, 20 pommia klo : Taloja tuhoutui, asemarakennus paloi konetta 160 pommia klo 11.50: 4 henkilöä haavoittui, useita rakennuksia tuhoutui, rataa ja vaunuja vaurioitui konetta pommia klo : Vartiokonttori (kotini) tuhoutui. Asemapäällikkö Asemapäällikkö Räihä Räihä palaneen asemarakennuksen palaneen asemarakennuksen raunioilla. raunioilla. Kuva Heikki Poutanen Seurahuone tuhoutui Kuva U. Nikkari konetta n. 200 pommia klo 11.50: 1 sotilas kuoli, 2 siviiliä haavoittui, useita asuinrakennuksia tuhoutui ja vaurioitui. Suojeluskunnan talo kärsi vaurioita konetta > 6 pommia klo : 1 sotilas kuoli, taloja vaurioitui konetta > 100 pommia klo Nuorisoseuran talo paloi, useita taloja ja rataa vaurioitui konetta > 10 pommia klo konetta klo Kev.It.jaos ampui 1 koneen alas, lentäjältn. vangittiin konetta klo edellisen kanssa yhteensä noin 150 pommia kone klo Näissä kolmessa pommituksessa katkesi 13 raidetta, vaunuja tuhoutui.\n6 konetta, n. 80 pommia klo konetta, 120 pommia klo Näissä pommituksissa paloi taloja, ratapihalla vain 1 raide läpiajettavissa. 27.Kev.It.jaos ampui koneen alas konetta, n. 20 pommia klo kone, muutama pommi klo konetta, 1 pommi klo kone, 60 pommia klo Moskovan rauha. VR:n kirjurit Rauni Kurri ja Aino Kyytinen suojautuvat. Kenttäposti päätyi tähän Kuva A. Suuronen Rikkoontunutta rataa ja vaunuja. Taustalla Mäkitalon liikerakennus. Kuvat A. Suuronen Junanlähettäjä Arvo Suuronen ja 50-kg suutari Kuva Heikki Poutanen Vallattua naapurin tykistöä Umpivaunusta avovaunu Kuva A. Suuronen\n7 Kasarmien raunioita Arvo Suuronen Leskisen talon raunioilla. Asemapäällikön asunto Pommikuoppa Hanhinevan pihassa Vanha makasiini ja kasarmi VR:n asuintalo makasiinin lähellä Kuva A. Suuronen 1. lk. Kirjurin asuintalo Kuva A. Suuronen Asemapäällikön asuintalo Asemapääll. Räihän albumista\n8 Yhteenvetoa Talvisodan pommituksista Asemanseutua pommitettiin 22 päivänä, rautatie vaurioitui 12 päivänä. 22 henkilöä kuoli pommituksissa. Yleisin pommikonetyyppi oli Tubolev-SB, myöhemmin Iljushin-DB. Tulivat Aunuksen kentiltä. Suuri osa pommituksista oli yksittäisten matalalla lentävien koneiden öisiä silmukkapommituksia, s.o. kone pommitti sekä meno- että paluumatkalla. Pommikoneitten arvioitu kokonaismäärä oli noin 250 kpl, pommien määrä Pommit olivat suurimmaksi osaksi 100 ja 50 kg:n miinapommeja ja 25 kg:n sirpalepommeja. Palopommit olivat yleensä kg tai pienempiä. Loppuaikoina oli jopa 1000 kg:n miinapommeja. Tulipaloja oli vaikea sammuttaa, koska paloruiskuja oli vähän ja asemaseudun läpi virtaava Kotavaaranjoki oli syvässä jäässä. Kaksi 20 mm:n konekivääriä eivät yltäneet pudottamaan viholliskoneita 3 5 km:n korkeudesta. Tammikuun 16. päivänä tilalle tulleilla kahdella 40 mm:n tykillä ammuttiin alas kolme neuvostokonetta. Evakuointi Iljushin DB-3 - Kurkijoen siviiliväestö sai evakuointikäskyn päivää ennen Moskovan rauhaa Kodit oli tyhjennettävä mennessä. - Osa väestöstä ja omaisuudesta kuljetettiin uuden rajan taakse mm. Elisenvaaran aseman kautta, osa turvautui hevoskuljetuksiin. Lehmikarja pyrittiin ottamaan mukaan, mutta sitä jäi tien varteen sorkkien ja utareitten jäädyttyä kovassa pakkasessa. Pienkarja jouduttiin yleisesti teurastamaan navettoihin.\n9 Suohovin maanviljelyskoulu Ruhoja lastataan luonnon järjestämissä pakasteolosuhteissa Evakkoja Parikkalan ja Haapavaaran teiden suunnasta tulossa rautatien viereen Kuva A. Suuronen SA-kuva Viljasäkkejä radan vieressä kirkonkylän tien risteyksessä. Evakuointia EVRn asemalla Evakkotavaroita radan varressa Marjatta Auvisen kok.\n10 Elisenvaaran aseman jäännökset Kuva U. Nikkari Kuva Heikki Poutanen Kuva Urho Nikkari Viimeinen juna lähtee Elisenvaarasta klo Elisenvaaran asemalle koottiin juna vanhoista I ja II luokan vaunuista viimeisiä lähtijöitä varten. Junan lähetti veturinkuljettaja Veijalaisen talosta Tapio Poutanen ja kirjoihin merkittiin kello virallisesti. Sen jälkeen lähtö ilmoitettiin kuljettajalle ja odotettiin Tapio Poutasta, joka tuli juosten ratapihalle, ja ratapihalla oleva junanlähettäjä Arvo Suuronen huolehti, että kaikki tiesivät lopun tulleen. Juna lähti liikkeelle eli samoilla hetkillä, joilloin venäläiset joukot olivat jo lähestymässä Elisenvaaraa.\n11 Takaisinvaltaus - Elisenvaara vallattiin takaisin elokuun 9. päivänä Elisenvaaraan saapuivat samoihin aikoihin luoteesta Parikkalasta Sorjon ja Huutovaaran kautta hyökäten Erillinen rajajääkäripataljoona Er. Raja JP, lännestä JR57 ja koillisesta Akkaharjun valloitettuaan Tyrjän rykmenttiin kuulunut JR28. - Joukot löysivät Elisenvaarasta ja kirkonkylän suuntaan edetessään savuavia raunioita. Punaarmeijan hännillä kulkeneet tuhoojapartiot olivat huolehtineet talvisodasta säästyneiden rakennusten polttamisesta. Osuuskaupan raunioita SA-kuva SA-kuva SA-kuva Viitasalo Kuva Toivo Immonen Parikkalan tietä EVRaa lähestyessään Er. Raja JP löysi kauniin karjanhoitokoulun rakennuksen raunioina. Suohovilta päin tultaessa tie oli tukossa, koska Viipuriin ja Lappeenrantaan johtavien ratojen. sillat oli räjäytetty. Takana oikealla Maitokaupan, vasemmalla Osuuskaupan rakennusten rauniot. Osuuskaupan rakennukset SA-kuva, E. Viitasalo SA-kuva Suohovin maanviljelyskoulun kaikki rakennukset oli tuhottu. Asemapääll. Räihän albumi Kuva Arvi Nousiainen Palanutta piippumaisemaa Osuuskaupan takaa aseman suuntaan. Rautatie vasemmalla.\n12 - Er. Raja JP ja JR57 jatkoivat EVRsta kirkonkylään suoraan, JR 28 Otsanlahden kautta. - Kurkijoen pitäjän rakennuksista 2/3 oli tuhoutunut tai vaurioitunut, pahiten EVRssa. Er. Raja JP saapuu EVRaan Suohovin suunnasta. Taustalla rautatie. SA-kuva, Viitasalo Kuva U. Mäenanttila Raunioiden keskellä Höltän talo on säilynyt ehjänä. Vas. Hanhinevan rauniot. Taustalla aseman IV-torni. Pusutunneli on räjäytetty Kuva U. Mäenanttila EVRn ratapihaa valtauksen jälkeen. Kiskot on väännetty rikki, osaksi viety pois. Taustalla oikealle asemarakennuksen kohdalle venäläiset ovat aloittaneet rakentaa uutta. Marjatta Auvisen kok.\n13 Mäkitalon liiketalo Mikrilän tien varrella Kirkonkylään vievältä tieltä rautatielle päin ennen sotia. Kirkonkylän tieltä Peltolan kahvilan kohdalta rautatielle päin Kuva Toivo Immonen\n14 Kirkonkylään vievän tien varren taloja Simolanmäen IV-tornista asemalle päin kuvattuna ennen sotia Sama maisema Hämäläisen asuintalo oli betonitiiltä. Kuva Sylvi Mäenanttila Huutomäen tien vartta oli tuhottu. Tässä Suohovin uusi kansakoulu.\n15 Kirkonkylään vievän tien varren taloja Simolanmäen IV-tornista asemalle päin kuvattuna ennen sotia Kuva Airi Ylönen Huutomäelle vievän tien maisemaa radalta päin keväällä Lähinnä ovat Paldánin Pusutunneli kirjakaupan oli räjäytetty rauniot. Tie on niiden takana. Sama maisema Hämäläisen asuintalo oli betonitiiltä. Marjatta Auvisen kok Arviointilautakunta. Oikealla sen puheenjohtaja Vihtori Mäkelä, kolmas oikealta Klaes Hämäläinen. Kuva Heikki Poutanen Kun pusutunneli oli tukossa, Kotavaaranjoki tulvi keväällä Kuva on Pusutunnelilta länteen. Vasemmalla on Huutomäelle vievä tie, oikealla Kotavaaranjoki. Muuttaessamme takaisin Elisenvaaraan isä vei meidät veneellä ostamaansa pieneen mökkiin (pieni kuva ylhäällä oik.), joka oli mansardikattoisen Väyrysen talon oikealla puolella.\n16 Kun pystyssä olleet asuintalot oli puhdistettu, siviiliväestö pääsi muuttamaan takaisin. Seurasi vireä jälleenrakennustoiminnan aika. Vuoteen 1943 mennessä 70 % Kurkijoen väestöstä oli EVR:n asemaa Pusutunnelia palannut. korjataan. Taustalla uusi asemarakennus. Kuva Pekka Kyytinen EVR:n asemarakennus Huomaa hälytyssireeni. Antero Komosen kokoelmat Kuva otettu IV-tornista. Kuva Pekka Kyytinen. Kasarmeja jälleenrakennetaan. Aseman lähelle rakennetaan uutta posti- ja poliisitaloa, joka valmistui keväällä Sen toisessa kerroksessa oli kotini muutaman kk:n. Talon oikealla puolella on Seurahuoneen rauniot, nuolen alla on entisen vartiokonttorin uuneja.\n17 Koulut aloittivat toimintansa väliaikaisissa tiloissa syksyllä Yhteiskoululaiset kantavat pulpettejaan asemalta tuhoutuneen koulurakennuksensa ohi lähellä olevaan Relanderin taloon, joka toimi väliaikaisena kouluna. Kuva Mirjam Hirvonen Ina Relander Kuva Mirjam Hirvonen Alakoulu aloitti Toivo Sikiön talossa, mutta pääsi jo seuraavana vuonna kunnostettuun Suohovin kouluun. Vas. olen päässyt näyttelemään kuningasta Prinsessa Ruususessa. Keitähän olivat muut?\n18 Kesän 1944 pommitukset Jatkosodan aikana liikenne EVRn aseman kautta oli vilkasta, sillä sen kautta kulki junaliikennettä sekä Laatokan pohjoispuolelle että Kannakselle. Ilmahälytyksiä oli silloin tällöin, mutta kun neuvostokoneita ei näkynyt, hälytykset eivät enää johtaneet väestön suojautumiseen. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen käynnistyttyä 9. kesäkuuta 1944 Elisenvaarasta muodostui merkittävä solmukohta, kun joukkoja kuljetettiin Itä-Karjalan rintamalta Karjalan Kannakselle ja samanaikaisesti Kannaksen evakkojunat suuntasivat kulkunsa Elisenvaaran kautta Savonlinnaan. Sekä sotilas- että siviililiikenne tapahtui puolustusvoimien ohjauksessa. Veturit kulkivat halkojen voimalla. Halko- ja vesitankkausta varten junien piti pysähtyä asemalle. Sotatoimien alettua EVRn kautta kuljetettiin Itä-Karjalasta Kannakselle 4. Divisioona kesäkuuta, 20. Prikaati kesäkuuta ja 17. Divisioona kesäkuuta (Iskanius 2006). Ensimmäinen pommitus Aamulla klo 8.04 annetun ilmahätyksen jälkeen hyökkäsi idästä 22 pommikonetta ja neljä hävittäjää. Koneet pudottivat klo parisensataa pommia ja ampuivat konekivääreillä. Pommit eivät osuneet ratapihalle, mutta aseman ympäristössä sai surmansa 10 henkilöä, monet konekivääritulituksessa. Kolmattakymmentä ihmistä haavoittui ja parikymmentä asuinrakennusta vaurioitui. Koin itse tämän pommituksen. Olimme äitini kanssa palaamassa aamulypsyltä mökistämme radan länsipuolella takaisin uuteen kotiimme postitaloon. Ajoin pyörällä kohti rataa, äiti käveli perässä maitokannuineen. Koneitten ilmestyttyä radan takaa ennätin pyörineni Pusutunneliin, mistä muutaman muun kohtalotoverin kanssa seurasin maan pöllyämistä ja säleitten lentämistä rakennuksista tuloreittini varrella. Äiti oli suojautunut erään puusillan alle. Lisäjärkytystä toi tieto, että entisen naapurimme rouva oli kuollut konekiväärin luodeista läheisessä metsässä. Tämän jälkeen perheemme lapset evakuoitiin Huutomäelle parin kilometrin päähän asemasta.\n19 Toinen pommitus , suurpommitus Kesäkuun 19. päivänä oli Myllypellon asemalta lähdössä Elisenvaaran suuntaan yli 30 vaunun juna, jossa oli noin 650 Sakkolan ja Räisälän evakkoa, etupäässä naisia ja lapsia. Juna pääsi liikkeelle vasta aamuyöstä, kun kiskoilta suistuneen veturin tilalle oli Elisenvaarasta saatu toinen. Matkallaan kolme ilmahälytystä kokenut juna saapui Elisenvaaraan aamupäivällä. Matkan jatkuminen EVRsta viivästyi, koska veturin oli saatava halko- ja vesitäydennystä. Ratapihalla oli myös sotilas-, sairas- ja huoltojunat. Junissa on arvioitu olleen noin tuhat matkustajaa. Elisenvaarassa ei ollut ilmatorjuntaa. Lahdenpohjassa sijainneen 42. ilmavalvontakomppanian sotapäiväkirjan mukaan oli Elisenvaaran yli rataa seuraten aikaisin samana aamuna lentänyt kaksi yksittäistä viholliskonetta, mahdollisesti tiedustelutehtävissä. 42. ilmavalvontakomppanian sotapäiväkirjan mukaan oli Lahdenpohjaan klo tullut radioviesti ja klo puhelinviestit, jotka varoittivat Hiitolan itäpuolitse pohjoiseen suuntaavista viholliskoneista. Klo Lahdenpohjasta lähtenyt hälytys ei saavuttanut Elisenvaaraa, jossa ei näin ollen ehditty antaa ilmahälytystä. Sotapäiväkirjan mukaan parinkymmenen koneen laivue pommitti Elisenvaaran asemaa klo 12.32, toinen laivue klo ja kolmas klo Silminnäkijän 14-vuotiaan Sylvi Sainion mukaan koneita oli kpl eli yhteensä 60. Sotahistorioitsija C.F. Geustin mukaan neuvostoarkistot toteavat pommitukseen osallistuneen 44 PE-2 -pommikonetta ja 36 Jak-9 -hävittäjää vaakalennossa 2000 m:n korkeudessa. Koneet olivat tulleet Leningradin itäpuolitse sen eteläpuolelta. Ratapihaa ja sen ympäristöä tuhoutui. Yksi vaunu sai täysosuman.\n20 Radan sivuun paenneita ammuttiin konekiväärein. Pommituksessa sai surmansa 134 ja haavoittui 136 henkilöä. Kuolleista oli 19 sotilasta, 25 siviilimiestä, 51 naista ja 39 lasta. Uhrit siunattiin Kurkijoen, Savonlinnan ja Säämingin hautausmaille. Neljästätoista läpiajettavasta raideparista vain yksi jäi ehjäksi. Yöllä klo 2 oli saatu kolme raidetta kuntoon, aamulla oli kunnossa neljä matkustaja- ja viisi rahtiraidetta. Elisenvaaraa pohjoisesta lähestyvän kolmen sotilasjunan kulku hidastui pari tuntia. Ei ole tarkkaa tietoa, kuinka kauan evakkojuna joutui asemalla seisomaan. Matkustajien mukaan odotus kesti tunteja, junan mukana EVRaan tulleen rautatieläisen Matti Rapon muistelmien mukaan pommitus tuli hänen ehdittyään istua asemarakennuksen sisällä vain hetken. Itse katselin ja kuuntelin tätä kolmen lentolaivueen hyökkästä ikkunasta Huutomäellä EVRn luoteispuolella yhdessä pikkusisareni ja kahden pikkuveljeni kanssa. Lentokoneiden jyrinä ja ulina, räjähdysten pauke ja taivaan täyttävät savupilvet jättivät pysyvän muistijäljen. Isä ja äiti olivat jossain siellä missä räjähteli, mutta tulivat sieltä kuitenkin ennen pitkää ehjinä pois. Näillä - sivuilla on Mauri Rastaan kokoamaa tietoa suurpommituksesta osastossa Historia ---> Elisenvaaran suurpommitus. Huhtikuun 9. päivänä 2006 esitettiin TV1:ssä toimittaja Erkki Rahkolan tekemä dokumentti Vaiettu murhenäytelmä samasta aiheesta. arkisto/06_kevat/vaiettu_mur henaytelma.htm SA-kuva Kirkkoherra Arvi Kujala siunaa pommituksen uhreja haudan lepoo Kurkijoen hautausmaalla.\n21 Matti Rapon kokoelmat Pahasti vaurioitunut asemarakennus pommituksen jäljiltä. Hajonneesta vaunusta on lentänyt roskia aseman katolle. Aseman toinen puoli. Matti Rapon kokoelmat U. Nikkari tutkii pommin kuorta. Kuva P. Kyytinen Kuva P. Kyytinen Posti- ja poliisitalo suurpommituksen jälkeen. Talon rakenteet säilyivät, koska sen keskelle pudonnut pommi jäi suutariksi. Poliisit Nikkari ja Huolman sekä ltn Ahonen tarkastelevat pommikuopppaa posti- ja poliisitalon edessä..\n22 Venäläisen lentäjän ottama valokuva EVR:n pommituksesta Kuva on käännetty niin että ilmansuunnat ovat oikein. Ratapiha on keskellä pystysuunnassa. Kuva on Ilmari Laukkasen Tie Huutomäelle Kamarahko Kuva on väritetty niin että kokoelmista Punaiset viivat: Teitä (osittaiin poikki) Sininen viiva: Kotavaaranjoki Kamarahko 1. Veturitalli 2. Asemarakennuksen paikka 3. Suohovin koulu. 4. Pusutunneli paksun punaisen viivan kohdalla Tie Mikrilään Vaaleat rypäleet ovat pommien aiheuttamia savu- ja pölypilviä; tummat alueet niiden koillispuolella ovat näiden pilvien varjoja. Tie urheilukentälle Tie Taitoseen 5. Tässä kohtaa joen penkalla 14- vuotias Sylvi Sainio seurasi, kuinka koneet lensivät matalalla hänen ylitseen Suohovin suunnasta. Hän laski niitä olleen yhteensä 60. Osumapilviä on ratapihalla asemasta lounaaseen sekä aseman etelä-, kaakkois- ja itäpuolella; ratapihalla pusutunnelin kohdalla sekä siitä luoteeseen ja koilliseen; sekä pusutunnelista itään ja Kamarahkon tien alueella.\n23 Elisenvaaran pommitukseen osallistuneitten lentokoneitten lentoreitit ja pommitusten ajankohdat 42. Iv. Komppanian sotapäiväkirjan ja silminnäkijöiden kertomusten mukaan. 42. Iv.K:n sotapäiväkirjan mukaan koneet havaittiin Hiitolan itäpuolella EVRaa Räisälän evakkojunan mukana EVRaan saapuneen rautatieläisen Matti Rapon mukaan 1. aalto saapui Simpeleen suunnalta. Mikrilän suunnassa koneita laskeneen Sylvi Sainion mukaan yht. 60 konetta tuli kolmena ryh- lähestyen klo mänä Suohovin pellon suunnasta eli lännestä. Myös ilmavalokuva tukee tätä lentosuuntaa. Odottamaton lentoreitti saattoi olla syynä siihen, että Simpeleeltä tullut viholliskonehavainto haluttiin varmistaa ennen hälytyksen antamista. Riekkalassa Mauri Rastas näki koneita ensin lentävän oikealle Hiitolan suunnassa ja laski 54 koneen tulleen takaisin Riekkalan yli. Saattaahan olla, että kaikki aallot kaartoivat takaisin Riekkalan yli.\n24 Kolmas pommitus Viimeinen Elisenvaaran pommitus tapahtui 1.7. Klo 8.37 annetun ilmahälytyksen jälkeen. kolmisenkymmentä konetta pudotti klo 8.39 satakunta sirpalepommia ja ampui konekivääreillä. Rata-pihan ja kaluston vauriot olivat melkoiset, koska asemalla seisonut ammusjuna räjähti. Kaksi henkilöä sai surmansa. Toinen heistä oli Sylvi Sainion veli Veikko Tuomainen. Isänsä ja toisen veljensä Sylvi Sainio oli menettänyt jo tapaninpäivän 1940 pommituksessa. Evakuointi Välirauha tehtiin , ja samana päivänä käynnistyi toinen evakuointi. Se oli hieman helpompi kuin ensimmäinen, koska oli kesä, eikä ollut niin kiire kuin maaliskuussa Viimeinen suomalaisjuna lähti Elisenvaarasta Viimeinen juna lähdössä EVR:sta\n25 Viimeinen juna lähdössä EVR:sta Viimeiset lähtijät syyskuussa 1944 EVRn aseman edessä. Valde Räihän albumi


MIKÄ ON SKILLA RY?\nTiedote 27.4.2022: Epäasiallista kohtelua kokee yli puolet toimistotyön asiantuntijoista\nTutustu jäsentutkimuksen tuloksiin\nSkillan jäsentutkimuksessa 2021 selvitettiin mm. jäsenistön palkkoja, työaikoihin liittyviä kysymyksiä sekä ammattikuntamme kohtaamaa epäasiallista kohtelua.\nSkilla ry jakaa stipendin 1–2:lle valmistuvalle opiskelijajäsenelle keväisin ja jouluisin. Hakuaika on 2.–31.5.2022\nKiinnostuitko jäsenyydestä? Liittymällä jäseneksi saat käyttöösi kaikki tarjoamamme palvelut ja edut sekä pääset osaksi mahtavaa kollegaverkostoa!\nYritysyhteistyö Skillan kanssa\nVerkkolehti Skilla, jäsentapahtumat, kumppanikirjeet ja muut suoramarkkinoinnin työkalut tarjoavat yhteistyökumppaneille monipuolisia mahdollisuuksia tutustuttaa jäsenemme organisaatiosi palveluihin.\nOletko kiinnostunut suunnittelemaan oman ammattijärjestösi toimintaa? Tervetuloa mukaan verkostoihin!\nSkillan verkostot (ent. toimikunnat) toimivat aktiivisesti sekä verkossa että säännöllisissä yhteisissä kokouksissa.


ReiKi | Onnikoira\nReiKi on japanilainen luontaishoitomenetelmä, jonka kehitti Mikao Usui 1920-luvun alussa. ReiKi on meditatiivinen rentoutushoito, jossa välitetään (kanavoidaan) hoidettavaan universaalia energiaa. ReiKi antaa hoidettavalle juuri sen, mitä tämä tarvitsee. Hoito soveltuu kaikille. ReiKi ei ole luonteeltaan uskonnollista tai asenteellista. ReiKiä käytetään ihmisille ja eläimille tukihoitona moniin sairauksiin, leikkausten jälkitiloihin, stressiin, unihäiriöihin, lohduttamiseen, sekä yleisen hyvinvoinnin edistämiseen. Hoito on kivuton ja syvästi rentouttava.\nHoidon alussa hoidettava makaa hoitopöydällä selällään ja lopussa vatsallaan (tai tarvittaessa koko hoidon kyljellään). Jos hoidettava ei pysty olemaan makuuasennossa, niin hoidon voi tehdä myös hoidettavan istuessa. Hoitoon kannattaa pukeutua väljiin ja mukavan tuntuisiin vaatteisiin. Hoitaja pitää käsiään hoidettavan kehon päällä eri hoitokohdissa ja välittää hoidettavan kehoon energiaa. Hoidon aikana kuunnellaan rauhoittavaa musiikkia ja luonnon ääniä.\nReiKi -hoito vilkastuttaa aineenvaihduntaa, jonka vuoksi hoidon jälkeen tulisi juoda vuorokauden ajan runsaasti vettä, jotta kuona-aineet poistuisivat paremmin. Saunomista, kovaa fyysistä rasitusta ja alkoholin nauttimista tulisi välttää vuorokauden ajan hoidon jälkeen. Mitä säännöllisemmin hoidossa käydään, sitä syvemmälle ja voimakkaammin hoito vaikuttaa. Hoitovaihtoehtoina on tunnin kestävä perushoito tai pidempi 1,5 tuntia kestävä hoito, jossa käytän apuna eteerisiä öljyjä.\nReiKi -energiahoito 1h 45€\nReiKi -energiahoito + eteeriset öljyt 1,5h 59€\nEnergiahoito eläimille 45€ / h. Hoitoaika määräytyy eläimen jaksamisen mukaan.\nHoidot teen osoitteessa Päivänkämmen 11, Ylämylly.\nVoit varata hoitoaikasi puhelimitse numerosta 050 3264770 tai sähköpostitse info@onnikoira.fi tai nettisivujeni kautta ”jätä viesti” -osuudesta.


Maahanmuuttovastaisen Vaihtoehto Saksalle (AfD) -puolueen kärkiehdokas Andre Poggenburg puhui medialle sunnuntaina. Kuva: Jens Buettner / EPA / All Over Press\n13.3.2016 21:49 | Päivitetty 13.3.2016 23:18\nKauhun päivä. Musta sunnuntai. Näin kuvailivat saksalaislehdet sunnuntain vaalipäivää liittokansleri Angela Merkelille, jonka puolue kristillisdemokraatit (CDU) kärsi katkerat tappiot kolmessa Saksan osavaltiossa järjestetyissä osavaltiovaaleissa.\nVoittoon rynnisti Merkelin hallituksen pakolaispolitiikkaa arvostellut oikeistopopulistinen Vaihtoehto Saksalle (AfD), joka nousi uutena puolueena osavaltioparlamenttiin kaikissa kolmessa osavaltiossa. Entisen Itä-Saksan alueella sijaitsevassa Saksi-Anhaltissa puolue sai peräti 24 prosenttia äänistä. Baden-Württembergissä puolue keräsi lähes 15 ja Rheinland-Pfalzissa yli 10 prosentin kannatuksen.\nVaihtoehto Saksalle -puolueen johtaja Frauke Petry iloitsi vaalivoitosta Berliinissä. Kuva: Wolfgang Kumm / EPA / All Over Press\nMyös vihreät juhlivat vaalivoittoa eteläisessä Baden-Württembergissä, jossa puolue nousi CDU:n ohi ykköseksi. Kristillisdemokraattien hallituskumppani sosiaalidemokraatit taas haki voiton Rheinland-Pfalzissa, jossa CDU oli yrittänyt horjuttaa sen valta-asemaa.\n– Saksalla on perustavanlaatuisia ongelmia jotka johtivat tähän vaalitulokseen, kommentoi AfD:n johtaja Frauke Petry vaalitulosta uutistoimisto Reutersin mukaan.\nPakolaispolitiikka jakaa Saksaa\nOngelmilla Petry viittasi keskusteluun Merkelin ajamasta avoimesta pakolaispolitiikasta, jonka seurauksena Saksaan on virrannut viime vuoden jälkeen yli miljoona turvapaikanhakijaa. Politiikka on viime aikoina jakanut voimakkaasti mielipiteitä sekä Saksassa että koko EU:ssa, joka valmistautuu parhaillaan neuvottelemaan Turkin kanssa Lähi-Idästä Eurooppaan suuntautuvan pakolaisvirran tyrehdyttämisestä.\nSunnuntain vaalien on katsottu mittaavan Merkelin pakolaispolitiikan suosiota ja äänestystulosten odotetaan ennakoivan myös ensi vuoden liittopäivävaaleja. Nyt näyttää siltä, että suuri osa saksalaisista ei enää pidä Merkelin politiikkaa toimivana.\nKritiikistä huolimatta Merkel ei ole suostunut peräytymään kannoissaan. Viimeksi torstaina Merkel toisti pitävänsä Eurooppaan tulevien pakolaisten määrän rajoittamista lyhytaikaisena temppuratkaisuna ja peräsi EU-mailta yhteistä ratkaisua tilanteeseen.\nEnnen vaaleja Merkelin linjauksiin otti etäisyyttä jopa puoluetoveri ja tämän seuraajaksikin veikkailtu tähti Julia Klöckner, joka ei kuitenkaan onnistunut pesemään sosiaalidemokraatteja osavaltiossaan Rheinland-Pfalzissa.\n”Tämä puolue satuttaa maatamme”\nOikeistolaisen AfD:n nousussa nähdään pelottavia merkkejä edelleen natsiajan traumoista kärsivässä Saksassa. Vasta vuonna 2013 perustettua, alun perin euroa vastustanutta puoluetta on viime aikoina pidetty lähinnä maahanmuuttoa kritisoivana yhden asian liikkeenä.\n– AfD:lla ei ole poliittista ohjelmaa eikä kykyä ratkaista ongelmia. Tämä puolue satuttaa maatamme, arvosteli Merkelin puoluetoveri ja Saksan sisäministeri Thomas de Maiziere Die Welt -lehden haastattelussa lauantaina.\nMyös Merkel itse on sanonut AfD:n ratkaisujen ja vaihtoehdon tarjoamisen sijaan vain kärjistävän vastakkainasettelua Saksassa. Merkel uskoo edelleen puolueensa kannatuksen kääntyvän nousuun, kunhan EU:n yhteinen pakolaispolitiikkaa alkaa toimia ja Eurooppaan tulevien pakolaisten määrä pudota.\n– Olen varma että silloin AfD:n nyt nauttima suosio heikkenee, Merkel sanoi AFP:n mukaan.\nKolmessa osavaltiossa historiallisesti paikkoja saaneen Vaihtoehto Saksalle -puoleen vaalivalvojaisissa Stuttgartissa oli iloinen tunnelma. Kuva: Felix Kastle / AFP / Lehtikuva\nAngela Merkelin CDU-puolueen kannattajat seurasivat ensimmäisten tulosten julkaisua vakavina Stuttgartissa Baden-Württembergissä. Kuva: Bernd Weissbrod / AFP / Lehtikuva\nKristillisdemokraattien Guido Wolf ja liittokansleri Angela Merkel vilkuttivat vaalitapahtumassa lauantaina. Kuva: Thomas Kienzle / AFP / Lehtikuva


Kuopion kouluhyökkäyksen oikeudenkäynti päättyy loppulausuntoihin - MTVuutiset.fi\nMTV Uutiset on seurannut oikeudenkäyntiä alusta lähti. Näin MTV Uutisten rikostoimittaja Tiia Palmén kuvailee Marinin puheita oikeudessa.\nJulkaistu 17.09.2020 05:29\nSyyttäjän mukaan mies oli suunnitellut tekoa pitkään ja huolella ja hankkinut sitä varten runsaasti erilaisia varusteita. Niitä varten mies oli myös ottanut 2000 euron lainan, syytteissä sanotaan.\nKuopion kouluisku Kuopio Käräjäoikeus Henkirikokset Rikos