Satuja ja totta 2\nPeruskoulun elämänkatsomustieto 2\nTämä on päivitetty 1.10.2014\nKaikki etkirjat löydät tästä\nAteistien ehdotuksen uudeksi opetussuunnitelmaksi löydät tästä\nOpetushallituksen ohjeen uudeksi opetussuunnitelmaksi löydät tästä\nMiljoona suomalaista ei kuulu kirkkoon\nElämänkäsitystieto vai elämänkatsomustieto, kumpi on parempi?\nMiksi olen koulussa?\nVirhe ja laiskuus\nPerinteinen virolainen elämäntapa\nKoulunkäyntiä 1950-luvun Suomessa\nEukko ja onnenkäpälä\nKasku koululaisten erimielisyyksistä\nPaimen ja susi\nKeltaisen joen haltian morsian\nHyvä, paha, oikea ja väärä\nMiksi on lakeja ja mittapuita (normeja)\nSattuma hyvän tai pahan syynä\nOnko pahan olemassaolo ongelma?\nOnko hyvän olemassaolo ongelma?\nIhminen on luonnonvalinnan tuote\nSuosiiko luonnonvalinta pahuutta?\nJälkeläisistä huolehtiminen vaatii epäitsekkyyttä\nLuottamus, rehellisyys ja reiluus\nMitä luottamus on\nMitä rehellisyys on\nRehellisyys ja suoraan puhuminen\nMitä reiluus on?\nTehtäviä reiluudesta ja rehtiydestä\nLapsen oikeudet kuuluvat kaikille maailman lapsille\nLapsi tarvitsee ihmisiä, jotka pitävät hänestä huolta\nSairaan tai vammaisen lapsen oikeus saada apua\nLapsen oikeus koulutukseen ja virkistykseen\nLapsella on oikeus saada suojaa ja apua ennen aikuisia\nLasten oikeudet kehitysmaissa\nTehtäviä lapsen oikeuksista muissa maissa\nLevon hyvät vaikutukset\nMuinaisten juutalaisten luomiskertomus\nSyyskuun 2008 aikana evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuulumattomien suomalaisten määrä ylitti miljoonan. Heistä 120000 on käyttänyt eroakirkosta.fi -palvelua.\nSuurin osa miljoonasta, noin 830000 henkilöä, ei kuulu mihinkään uskontokuntaan. Ortodoksiseen kirkkoon kuuluu 60000, helluntailiikkeeseen yli 50000 ihmistä ja muihin vähemmistöuskontoihin yhteensä noin 70000.\nUskontokuntiin kuulumattomien osuus on noussut erityisesti vuonna 2003 säädetyn uskonnonvapauslain jälkeen. Valtaosa kirkosta eroavista ei liity mihinkään uskontokuntaan.\nKun alat puhua, aloitatko ”Minun katsomukseni on…\nMinun käsitykseni on…\nPikku-Pekka oli ollut ensimmäistä päivää koulussa. Illalla hän jutteli äidille päivän tapahtumista.\n- Siellä oli yksi läski täti, joka sanoi olevansa opettaja. Se pakotti meidät piirtämään mustilla liiduilla valkoiselle paperille suoria viivoja. Mutta minä piirsinkin kiemuroita.\n- Minkä ihmeen takia, äiti kummasteli.\n- No en kai mä sitä heti ekana päivänä rupea hemmottelemaan pilalle.\nTämän kirjoittaja oli alakoulussa, ja siellä piti piirtää M - kirjaimia kaunokirjoitusvihkoon. Vieressä istunut tyttö sanoi, että kirjaimet olisivat paremman näköisiä, jos niihin tekisi enemmän kiemuroita. Kirjoittaja teki niin. Opettaja määräsi kirjoittajan seisomaan, ja vaikka kirjoittaja on myöhemmin toiminut vuosikymmeniä opettajana, hänelle ei ole selvinnyt, miksi hänen piti seisoa (seisominen oli siihen aikaan rangaistus).\nOpettaja yritti saada aikamuotoja luokkansa päähän\n- Mikä aikamuoto on kyseessä, jos minä sanon, että minä olen kaunis? No Juuso!\n- Mennyt aikamuoto, jos sitäkään.\n- Äiti äiti, minä opin suomen kielen tunnilla taas tänään monta uutta sanaa, Pekka sanoi kotona.\n- Ihanko totta? Lukiko opettaja teille jotakin kirjaa?\n- Ei. Se kaatui kynnykseen.\nOlli oli juuri aloittanut ensimmäisen luokan. Opettaja sairastui, ja hänen tilalleen jouduttiin ottamaan sijainen.\n- No Olli, kuinka koulunkäynti sujuu? kysyi naapurin täti.\n- Hyvin, vastasi Olli. -Me ollaan kulutettu jo yksi opettaja loppuun.\nEi ole helppoa olla ensimmäisellä luokalla, Pikku-Lauri pohdiskeli.\n- Mä en osaa kirjoittaa, mä en osaa lukea, mä en osaa laskea - enkä mä saa puhua. Mitä hittoa mä teen koko koulussa!\n- Käytkö sinä koulua? kysyi eräs mies Pikku-Matilta.\n- Joo, joka päivä.\n- Minä olen viidenkymmenen ja olen myös joka päivä koulussa. Arvaapas, mikä minä olen?\n- Taidat olla aika tyhmä.\nPekka ja Ville pohdiskelivat olennaisia asioita.\n- On se kumma, että kun opettaja tekee virheen, hän erehtyy. Mutta kun oppilas tekee virheen, se on merkki laiskuudesta.\nOpettaja kertoi historian tunnilla muinaisesta Roomasta.\n- Roomassa asui kerran keisari, joka ui kolme kertaa päivässä Tiber -joen yli.\n- Höhlä tyyppi, Lasse kommentoi. Miksei se uinut neljä kertaa, niin se olisi päässyt vaatteittensa luokse.\n- Minkä takia pitää ottaa hattu päästä, kun hautajaissaatto tulee? opettaja kysyi.\n- Jos vaikka sattuisi olemaan opettaja arkussa, vastasi Ville.\n- Lapset, mikä on Saimaan kanava?\nVille viittaa ankarasti:\n- Ei semmoista olekaan. Ei ainakaan meidän telkkarissa.\nMikä on koulu?\nMiksi käyn koulua?\nMillainen on hyvä luokka tai koulu?\nKuka on opettaja?\nKäyvätkö kaikki lapset koulua?\nMitkä yllä olevista vitseistä olivat epäkohteliaita? Onko parempi olla kohtelias kuin sanoa suoraan, mitä ajattelee?\nOnko sellaisia asioita, joista luokassa ei saa puhua mutta joista voi puhua välitunneilla?\nMitä siitä seuraisi, jos ei saisi käydä koulua?\nMitä hyötyä koulunkäynnistä on?\nJos koulunkäynti on lapsen työtä, miksi siitä ei makseta palkkaa?\nMikä on opettajan tehtävä ja mitkä ovat oppilaiden tehtäviä?\nPitääkö olla kohtelias myös välitunneilla?\nMitä teet, jos sinua kiusataan välitunnilla?\nMitä teet, jos näet jotakin muuta oppilasta kiusattavan välitunnilla?\nMitä muita töitä teet koulunkäynnin lisäksi? Maksetaanko niistä sinulle esimerkiksi taskurahaa?\nMitä kaikkea osaat?\nMitä asioita teet mielelläsi?\nMitä asioita et haluaisi tehdä?\nElämäntavan käsitteellä kuvataan sitä, miten ihmiset elävät. Käsite on lähtöisin sosialistista maista, joissa 1970-luvulla pohdittiin elämätavan muutoksia.\nArkielämämme heijastuu elämäntavassamme. Elämäntapa muodostuu kaikista niistä toistuvista ja suorastaan selviöiksi muodostuneista toiminnoista, jotka täyttävät ihmisten jokapäiväisen elämän.\nElämäntavan ihmettelyn tekee juuri nyt ajankohtaiseksi suomalaisessa yhteiskunnassa viime vuosikymmeninä tapahtunut nopea yhteiskunnallinen muutos.\nElämäntapaan liittyviä kysymyksiä:\nMiten arki jäsentyy elämäntavaksi?\nMiten elämäntapa muuttuu. rakennemuutoksen myötä?\nMiten taloudelliset muutokset vaikuttavat elämäntapaan?\nEurooppalaisia maita kuvaillaan mm.\nJoidenkin mielestä olemme siirtyneet jälkiuudenaikaiseen aikaan. Tällöin korostetaan muutoksen nopeutumista, jatkuvaa epävarmuuden lisääntymistä ja yksilöllistymistä.\nSuomi on nykyaikaistunut myöhään. Nykyaikainen suomalainen yhteiskunta on nuori, alle 35-vuotias.\nPalkkatyöhön, kaupunkiin ja kulutukseen liittyvä elämäntapa on vakiintunut vasta 1970-luvulla.\nSuomalaiseen elämäntapaan kuuluvat mm.\nnuori ja yhtenäinen elämäntapa\nElämäntapa muuttuu siirryttäessä maalta kaupunkiin ja pientilalta tehtaaseen. Elämäntavan muutos ei tkovin nopeasti. Teollisuustyöhön ei sopeuduta heti. Pienviljelijän elämäntyyli ja arvot seurasivat kaupunkiin.\nKaupungissa yhteisöllisyys ei kadonnut eikä kuollut, mutta se muutti muotoaan. Lähiöiden yhteisöt ovat "hiekkalaatikkoyhteisöjä" tai "lenkkisaunayhteisöjä". Ne eivät sido eivätkä velvoita samalla tavalla kuin esimerkiksi suku 1800-luvun maaseudulla.\nVoidaan erottaa mm. seuraavat sukupolvet:\nSotien ja pulan sukupolvi (synt. 1900-1918) - elämään vaikuttivat sodat, pulat ja kova työnteko, pääosin jo edesmennyt sukupolvi\nJälleenrakennuksen ja nousun sukupolvi (synt. 1920-1930-luvuilla) - nykyisen Suomen rakentajien sukupolvi, nyt jo eläkkeellä\nSuuren murroksen sukupolvi (synt. 1940-luvulla) - rakennemuutoksen kokeneet: maaltamuutto, palkkatyö\nLähiöiden sukupolvi (synt. 1960-luvulla.) - kulutus, koulutus, työllisyysongelmat\nNäiden jälkeen voidaan puhua vielä X-sukupolvesta, joka on syntynyt 1980-luvulla ja jota yhdistää uudet maailmanlaajuiset ongelmat.\nTietotekniikan vaikutukset työhön ja vapaa-aikaan ovat muuttaneet monin tavoin elämäntapaamme. Lisäksi lamat ovat vaikuttaneet arjen käytäntöihin.\nKun tämän kirjoittaja aloitti koulunkäynnin, koulun ensimmäinen luokka alkoi vasta tammikuussa. Koulu oli vanhassa puurakennuksessa, ja alakouluun kuuluivat luokat 1-3. Luokkahuoneena oli entinen poikien käsityöluokka, johon oli sijoitettu kahden istuttavia vanhoja pulpetteja.\nOpettajana toimi pelkästään ns. keskikoulun (vastaa nykyistä peruskoulua) käynyt ison maalaistalon tytär. Tämän kirjoittaja osasi lukea jo mennessään kouluun 6-vuotiaana eli puoli vuotta ennen aikojaan.\nOli enemmän tai vähemmän vaikea käsittää, miksi opettaja kyseli, minkä värinen talitiainen oli. Kyllähän sen kaikki kyselemättäkin tiesivät.\nKouluruokailuun oppilaiden piti tuoda oma maitopullo ja omat voileivät. Koulun puolesta tarjottiin usein perunoita ja läskisoosia, ja ainoat ruokailuvälineet olivat syvä lautanen ja lusikka.\nKoulua oli myös lauantaina, ja lauantaina tarjottiin puuroa. Oppilaiden piti poimia puolukoita ja tuoda niitä syksyisin koululle. Marjoista keitettiin marjapuuroa, jota tarjottiin lauantaisin. Jos marjapuuroa ei ollut, tarjottiin ruispuuroa.\nKesäloma oli kolme kuukautta, ja syksyllä oli perunannostoloma. Köyhille jaettiin koulun puolesta kumisaappaita, ja kun rikkaamman naapurin poika huomautti kirjoittajalle asiasta, myös hän taisi kerran saada kumisaappaat.\nTavallisin jalkine oli kumiteräsaapas, jossa oli usein reikiä. Kun koulutie kulki metsän ja kahden suon läpi, kenkiin meni syksyllä ja keväällä vettä. Köyhät oppilaat kävivät koulua tavallisesti kotitekoisissa ja moneen kertaan paikatuissa vaatteissa.\nKeväällä kouluun piti viedä luuta, ja koululaiset lakaisivat luudalla koko koulun pihan.\nSyrjäinen maaseutu eli muutenkin lähes omavaraistaloudessa. Joka mökissä oli muutama lehmä, lampaita, kanoja ja useilla oli myös hevonen, jonka avulla pienet pellot kynnettiin ja kylvettiin.\nHevosen avulla saatiin talvisin lisäansioita metsätöistä. Lampaiden villat karstattiin ja kehrättiin rukilla villalangoiksi. Langoista kudottiin perheen tarvitsemat villasukat ja villapaidat.\nPellavaa kasvatettiin ja siitä kudottiin kangasta lakanoiksi ja jopa alusvaatteiksi. Viljaa puitiin riihessä käsivoimin varstalla, ja myllyssä jauhatettiin jauhoja, joista tehtiin leipää ja pullaa.\nMaidosta erotettiin kermaa separaattorilla, ja kermasta kirnuttiin voita. Työttömyysturvaa ei ollut, ja monet perheet olivat velkaa kauppiaalle ruoka-ostoksista. Kaikkein köyhimmät saattoivat saada kunnalta sosiaaliapua, mutta sosiaalilautakunnan maalaisisännät määräsivät sosiaaliavun määrän usein niin pieneksi, että perhe näki nälkää. Eräässä perheessä isä oli kuollut, ja lapset joutivat varastamaan, kun sosiaaliapua ei saatu riittävästi.\nKun kevät koitti, naapurin poika sanoi, että tänään saadaan todistukset. Kirjoittaja kysyi, mikä se sellainen on. Naapurin poika ei oikein osannut selittää, mutta hän kehotti katsomaan, onko todistuksessa nelosia. Eihän niitä ollut, melkein kaikki numerot olivat viitosia.\nIson talon tyttären ei kuulunut antaa sen parempia numeroita köyhille. Nelosia hän ei sentään uskaltanut antaa, kun kirjoittajan isä oli koulun johtokunnan puheenjohtaja.\nKäsityönopettajana toiminut naapurin vanhaisäntä antoi myös viitosen, koska hän oli aikoinaan ollut huonoissa väleissä kirjoittajan isoisän kanssa.\nTodistus korjaantui vasta neljännellä luokalla, kun historiaa opettanut opettaja huomasi, että kirjoittaja muistaa yhdellä lukemisella ne asiat, joita muut joutuvat opettelemaan. Historiaa tämä alakoulun opettaja opetti yläkoulussa sillä aikaa, kun yläkoulun opettaja opetti alakoulussa uskontoa. Alakoulun opettaja ei saanut opettaa uskontoa, koska hän oli eri uskontoa kuin oppilaiden enemmistö.\nKoulukirjoja oli vähän, ja opettaja opetti useaa luokkaa yhtä aikaa. Koulukirjat olivat usein suppeita ja vanhentuneita. Osan oppilasta piti työskennellä yksikseen esimerkiksi harjoittelemalla kirjoittamista tai laskemista sillä aikaa, kun opettaja opetti muille jotain tärkeämpänä pitämäänsä.\nMaalaisten ajateltiin olevan hieman muita tyhmempiä, ja oli eri oppikirjat maalaiskansakouluille ja kaupunkikansakouluille.\nKoulukiusaamista oli, mutta siihen aikaan kiusaajina toimivat useimmiten itseään muita parempina pitävien perheiden lapset. Jopa rikoksen tunnusmerkit täyttävää kiusaamista oli, mutta siihen ei useinkaan kukaan puuttunut. Opettajat seurasivat välitunteja ikkunasta silloin, kun he sattuivat muistamaan. Tavallisimpia kiusaamisen muotoja olivat nimittely ja tappeleminen.\nKansakoulun lisäksi siihen aikaan oli olemassa oppikoulu, jonne varakkaampien tai koulutetumpien ihmisten lapset siirtyivät kansakoulun neljännen tai viidennen luokan jälkeen. Kylältä lähinnä opettajien lapset pyrkivät oppikouluun, johon oli pääsykoe.\nUusi opettaja ehdotti, että myös tämän kirjoittaja pyrkisi oppikouluun. Monien yllätykseksi hän pääsi oppikouluun paremmalla pistemäärällä kuin opettajien lapset. Koska eräs opettajista muutti myöhemmin paikkakunnalta pois ja eräs opettajien lapsista ei saanut oppikoulua koskaan käytyä, kirjoittajasta tuli ensimmäinen kylällä syntynyt ja kasvanut ylioppilas.\nToisin kuin yleensä, köyhää ylioppilasta tuli onnittelemaan vain yhden käden sormilla laskettava joukko sukulaisia. Kun hänestä myöhemmin tuli filosofian maisteri, osa kyläläisistä ei ollenkaan uskonut tapahtunutta.\nOppikoulun käynti oli maalaisille vaikeaa. Oppikoulussa oli alusta lähtien kaksi linjaa, ne jotka lukivat pitkää englantia, ja ne, jotka lukivat pitkää saksaa. Oppilaat kuulemma arvottiin luokkiinsa, mutta arpaonni suosi aina kaupunkilaisia ja maalaiset joutuivat lukemaan pitkää saksaa.\nLiikenneyhteydet maalta kaupunkiin olivat huonot, ja moni maalaisopiskelija joutui lopettamaan koulun käynnin jo pelkän matkustamisen aiheuttaman väsymyksen takia.\nKirjoittaja asui kahtena ensimmäisenä vuotena sukulaisten luona kaupungissa, mutta jo kolmantena vuotena hän kulki seuraavaa koulumatkaa: Herätys aamulla kello kuusi. Polkupyörän työntämistä oli puoli kilometriä. Polkupyörällä ajamista oli (myös 30 asteen pakkasessa) kolme kilometriä. Sitten oli auton odottamista. Linja-automatkaa oli vajaa tunti. Oli kilometrin kävely linja- autoasemalta koululle. Koska linja-autoja kulki harvaan, kotona hän oli joskus vasta kello 18.\nPäivällä ns. ruokatunteja saattoi olla kaksi, mutta koululla ei ollut ruokailua. Kirjoittajalla oli voileipiä ja maitoa eväinä. Jos oli rahaa, ostettiin osuuskaupan baarista puoli annosta hernekeittoa, jos ei ollut rahaa, tyydyttiin voileipiin. Sen jälkeen saattoi seurata pari tuntia kaupungilla kävelyä, koska koululla ei saanut oleskella ruokatuntien aikana.\nMyös kadunkulmissa seisoskeleminen oli kiellettyä. Kaupungissa kerrotaan juttua poliisista, joka sanoi kadunkulmaan pysähtyneille koululaisille: ”Hajaantukaa tai ammun.” Poliisi sai tästä lisänimen Herkkäsormi.\nMyös oppikoulussa todistuksen numerot saattoivat olla välillä mielivaltaisia. Jopa osa opettajista oli sitä mieltä, ettei köyhien pitänyt käydä oppikoulua.\nKylällä oli kaksi sosialidemokraattia, kirvesmies ja suutari. Muut olivat maalaisliittolaisia tai kansandemokraatteja. Monet maalaisliittolaiset katsoivat olevansa vähän kansandemokraatteja parempia ihmisiä ja olivat sitä mieltä, että oppikoulu kuului varakkaiden perheiden lapsille. Monet kansandemokraatit olivat sitä mieltä, että köyhien ei pidä laittaa lapsiaan oppikouluun, koska heistä kasvatetaan siellä porvareita.\nMiten 1950-luvun koulunkäynti erosi nykyisestä koulunkäynnistä.\nMiksi Suomen koululaisilla on pitkä kesäloma?\nMillä tavalla koulunkäyntimahdollisuudet ovat parantuneet menneistä ajoista.\nOnko koulu muuttunut oikeudenmukaisemmaksi?\nOnko vanhempien varallisuudella tai poliittisilla mielipiteillä vielä vaikutusta lasten koulunkäyntiin?\nMitä minä jo osaan?\nMitä minä en vielä osaa?\nMitä taitoja koulussa oppii?\nMitä taitoja koulussa ei opi?\nKauan sitten suomalaiset eivät vielä tunteneet luonnonilmiöiden syitä. Esimerkiksi ukkosen luultiin aiheutuvan ukkosenjumala Ukosta.\nAlun perin Ukko on huolehtinut säästä, mutta myöhemmin Ukkoa on pyydetty apuun monissa muissakin tilanteissa.\nUkko on hyväntahtoinen, vaikka Ukon aikaansaama ukkonen herättääkin pelkoa ja kunnioitusta ihmisissä.\nSalamoinnin tarkoitus on kärventää puihin ja rakennuksiin piiloon kiivenneitä hiisiä ja peikkoja.\nTämä on kertomus Väinämöisestä, ikilaulajasta.\nOlipa nuori neito, Luonnotar, Ilmattaren tytär. Hän pitkästyi elelemään yksinään ilmojen avaruudessa ja laskeutui sieltä meren ulapalle.\nTuli tuulenpuuska, joka nostatti aallokon. Aallot ja tuuli hedelmöittivät Luonnottaren, ja seitsemänsataa vuotta hän uiskenteli vedessä kantaen kohdussaan lasta, Väinämöistä. Itkien hän pyysi Ukko ylijumalaa päästämään hänet synnytystuskista.\nViimein kohdalle liiteli sotka, joka etsi itselleen pesäpaikkaa. Luonnotar nosti polveaan merestä, ja sotka rakensi siihen itselleen pesän, johon muni seitsemän munaa: kuusi kultaista ja yhden rautaisen.\nSotkan hautoessa Luonnotar tunsi polveaan kuumottavan. Hän liikautti jalkaansa, ja munat putosivat mereen ja särkyivät pirstaleiksi. Niistä syntyivät maa ja taivas, aurinko, kuu, tähdet ja pilvet.\nKului vielä kymmenen vuotta, ja Luonnotar loi niemet ja saaret, mutta lapsi ei ollut vieläkään syntynyt. Kolmenkymmenen vuoden ajan Väinämöinen odotti, että pääsisi pois pimeästä piilostaan.\nPyydettyään turhaan apua kuulta ja auringolta hän viimein ponnistautui ulos ja suistui mereen. Siellä hän ajelehti monta vuotta, kunnes lopulta ajautui rantaan.\nMaasta oli syntynyt poika, Sampsa Pellervoinen, ja Väinämöinen pyysi häntä kylvämään puita. Kun metsät olivat kasvaneet, Väinämöinen tarttui kirveeseen ja kaatoi kasken, mutta yhden koivun hän jätti lintujen leposijaksi.\nKylvettyään ohraa hän pyysi Maan emäntää antamaan toukojen kasvaa ja pyysi Ukolta sadetta. Ja vilja kasvoi. Väinämöinen päätti lähteä Pohjolaan hakemaan itselleen puolisoa.\nMonien vastoinkäymisten jälkeen kotka kantoi hänet selässään meren yli, mutta Pohjolan rantaan päästyään Väinämöinen oli niin voipunut, että makasi vain rannalla valittaen. Louhi, harvahampainen Pohjolan emäntä, kuuli hänen valituksensa ja kysyi: "Mitä annat, jos toimitan sinut takaisin kotiin?"\nVäinämöinen tarjosi Louhelle kultaa ja hopeaa, mutta ne eivät hänelle kelvanneet. "Vien sinut takaisin omille maillesi, jos taot minulle kirjokantisen sammon joutsenen sulasta, maholehmän maidosta, ohranjyvästä ja lampaanvillasta. Annan sinulle myös kauniin tyttäreni", sanoi Louhi.\n"En osaa takoa sampoa", vastasi Väinämöinen, "mutta seppä Ilmarinen pystyisi siihen."\n"Hae sitten hänet tänne, niin hän saa tyttäreni vaimokseen", sanoi Louhi.\nVäinämöinen nostatti loitsullaan tuulispään, joka lennätti seppä Ilmarisen Pohjolaan sampoa takomaan. Kolme päivää orjat lietsoivat palkeilla tulta ja Ilmarinen takoi, kunnes sai valmiiksi sammon. Sen yhdellä sivulla oli jauhomylly, toisella suolamylly ja kolmannella rahamylly.\nLouhi oli sepän työhön tyytyväinen. Hän telkesi sammon yhdeksän lukon taakse ja juurrutti taikakeinoillaan sen kiinni maaperään. Ilmarisen hän kuitenkin lähetti veneellä takaisin meren yli antamatta hänelle tytärtään.\nVäinämöinen ja Ilmarinen päättivät kostoksi ryöstää Louhelta sammon, ja myös Lemminkäinen lähti heidän mukaansa matkalle Pohjolaan. Siellä Väinämöinen vaivutti kanteleensoitollaan Pohjolan väen uneen, ja Ilmarinen voiteli yhdeksän lukkoa voilla, niin että ne aukenivat helposti. Lemminkäinen yritti kiskoa sampoa ulos, mutta sen juuret olivat tiukasti maassa kiinni. Silloin hän kynti härällä juuret poikki, ja sampo vietiin laivaan.\nKun kumppanukset purjehtivat kotiin päin, Lemminkäinen alkoi laulaa kovalla äänellä. Louhi heräsi ja huomattuaan sammon kadonneen pyysi ututyttöä kietomaan laivan sumuun. Väinämöinen sivalsi silloin sumua miekallaan, ja sumu haihtui taivaalle.\nLouhi sai nyt pelottavan vesipedon nousemaan syvyyksistä, mutta Väinämöinen loitsi sen sinne takaisin. Silloin Louhi pyysi itse Ukkoa nostattamaan myrskyn. Kun Väinämöinen kamppaili laivoineen aaltoja vastaan, Louhi lähestyi omalla laivallaan, joka oli täynnä sotureita. Väinämöinen heitti silloin mereen palasen taulaa, ja se muuttui kariksi, johon Louhen laiva törmäsi ja hajosi kappaleiksi.\nLouhi muutti itsensä kotkaksi; hän kiinnitti jalkoihinsa kynsiksi viikatteita, kyhäsi laivansa laudoista siivet ja otti peräsimen pyrstökseen. Hän tavoitti Väinämöisen laivan ja istahti maston nokkaan. Väinämöinen ehdotti, että sampo jaettaisiin, mutta kun Louhi kurkotti ottamaan sitä itselleen, hän iski Louhta melalla.\nLouhi putosi mastosta mutta ehti tarttua sampoon, joka putosi veteen ja hajosi muruiksi. Louhelle jäi vain pieni sirpale perinnöksi karuille pohjan perille. Väinämöinen löysi myöhemmin rannoilta pieniä sammon palasia ja keräsi ne kokoon, jotta ne tuottaisivat vaurautta hänen maalleen ja kansalleen.\nMiksi Pohjolan emäntä petti Väinämöisen ja Ilmarisen?\nMiksi Väinämöinen ja Ilmarinen halusivat sammon itselleen?\nMihin sota sammosta johti?\n”Antti Puuhaara” on poika suomalaisessa kansansadussa. Antti syntyi kurjassa töllissä, johon rikas kauppamies oli sattunut asettumaan yöksi. Yöllä kauppias kuuli ylisiltä äänen joka sanoi, että syntymässä oleva poika perisi hänet. Estääkseen moisen hän osti lapsen seuraavana päivänä vanhemmiltaan ja jätti sen metsässä puuhun riippumaan. Ohi kulki metsästäjä, joka kuuli lapsen heikon itkun ja otti sen omakseen.\nVuodet kuluivat. Eräänä päivänä kauppias sattui yöpymään metsästäjän luona, ja kuullessaan kasvattipojan nimen hän ymmärsi kaiken. Seuraavana aamuna hän kirjoitti kirjeen kotiväelleen ja lähetti Antin viemään sitä. Kirjeessä käskettiin hirttämään sen tuoja pihakoivuun.\nAntti lähti matkaan, mutta oli kuuma päivä ja hän pani pitkäkseen tienpientareelle ja nukahti siihen kirje kädessään. Kaksi teiniä osui kulkemaan ohi, näki kirjeen ja luki sen huvikseen. Sen sisällöstä kauhistuneina he kirjoittivat uuden kirjeen, jossa käskettiin antamaan tuojalle heti kauppiaan tytär vaimoksi ja hirttämään talon Musti-koira pihakoivuun.\nKauppias palasi kotiin ja näki ruumiin roikkumassa koivussa, eikä järin ilahtunut todetessaan, että ruumis oli Mustin ja että Antista oli tullut hänen vävynsä. Päästäkseen vävystään eroon hän antoi tälle mahdottoman tehtävän, lähetti hänet Louhen luo Pohjolaan kysymään missä onni piilee.\nAntti lähti matkaan ja kulki kulkemistaan ja kohtasi viimein jättiläisen, joka lainasi hänelle taikahevostaan kun Antti lupasi kysyä Louhelta, miksi jättiläisen hedelmät aina kuivuivat raakileina.\nAntti kulki taas kappaleen matkaa ja tapasi vielä toisen jättiläisen, joka seisoi linnansa portilla ja koetteli avaimia lukkoon. Jättiläinen lupasi Antille parhaimpansa, jos tämä kysyisi Louhelta, missä oikeat avaimet olivat.\nKolmas ja viimeinen jättiläinen istui puussa eikä päässyt alas. Hän pyysi Anttia kysymään Louhelta, mitä hänen pitäisi tehdä. Louhi asui joen tuolla puolen, ja kun Antti saapui joen rannalle, siellä odotti vene ja veneen airoissa eukko.\nEukko lupasi viedä Antin joen yli, kunhan tämä kysyisi Louhelta, kauanko eukon piti olla lautturina. Kun Antti saapui Louhen taloon, ei emäntä ollut paikalla, mutta hänen tyttärensä lupasi auttaa Anttia. Tytär piilotti Antin, ja kun Louhi tuli kotiin hän esitti kysymykset äidilleen niin että Antti kuuli kaikki vastaukset. Sitten Antti pujahti tiehensä.\nEukko vei hänet joen yli, ja kun hän astui maihin, hän sanoi eukolle, että seuraavalla kerralla tämän pitäisi itse hypätä ensimmäisenä veneestä ja sysätä se joelle. Silloin loppuisi eukon lautturintoimi.\nPuuhun jäänyttä jättiläistä hän neuvoi lyömään puun juuria lepänoksalla. Puu muuttui heti kullaksi ja kaatui kumoon, ja riemuissaan jättiläinen antoi Antin ottaa niin monta oksaa kuin tämä halusi.\nOven taakse jäänyt jättiläinen sai tietää, että avaimet olivat porraskiven alla, ja iloissaan hän antoi Antille parhaimpansa.\nEnsimmäinen jättiläinen, hedelmätarhan omistaja, sai tietää, että hänen puutarhassaan eli mato, joka hengitti hedelmille niin että ne kuivuivat. Kiitokseksi Antti sai pitää taikahevosen.\nNiin hän saapui kotiin kertomaan apelleen, että Louhen mukaan ihmisen onni on maan kaivamisessa. Sepä ei ollut apen mieleen, ja Antti sai hänen maansa kaivettavakseen kun taas appi lähti kohti Pohjolaa hankkiakseen samat rikkaudet kuin Antti. Kun hän saapui joelle, otti eukko hänet veneeseensä, hyppäsi maihin ja sysäsi veneen joelle, ja niin tuli kauppiaasta Louhen lautturi.\nMiksi kauppias ei halunnut Anttia perillisekseen?\nKenelle kauppiaan perintö olisi kuulunut Suomen nykyisten lakien mukaan?\nMiksi kauppias ei halunnut Anttia vävykseen?\nKuka oli Louhi? Miksi monissa kaupungeissa on Louhenkatu?\nMiksi muiden auttaminen on hyödyllistä?\nVoiko köyhä nykyään rikastua muita auttamalla?\nOvatko köyhät ja rikkaat nykyään Suomessa tasa-arvoisia?\nKansainvälistä silmänkääntäjä- ja fakiiriperinnettä edustaa Suomessa puhtaimmillaan Kuikka-Koponen, oik. Abel Koponen (k. 1890) Jäppilässä. Jotkin Koposen temput näyttävät perustuneen taikurin sorminäppäryyteen. Hän esim. saattoi pudottaa tyhjästä kädestään lattialle sisiliskon tai pääskyn. Toiset häneen liitetyt teot liikkuvat jo laveammillamielikuvituksenn kentillä.\nKoposen suhde mustalaisiin oli hankala. Mustalaisseurueen kipeän hevosen hän lupasi parantaa menemällä sen sisään ja katsomalla, mikä oli vikana. Parin tunnin kuluttua mustalaismies pitelee yhä hevosen häntää kädessään ja odottaa Kuikan paluuta; sattumoisin paikalle osunut akka tietää hänen jo tulleen vastaan kilometrien päässä. Yhtä tunnettu on Koposen tapa muuttaa talon lattia piimäksi - kun mustalainen ahneuksissaan hyppää siihen uimaan, hän kolauttaa itsensä lankkuihin.\nKuikka-Koposen tiedetään myös osanneen muuttaa allakan lehdet rahaksi - ja maksaa niillä velat - onkia aitoja ahvenia lattiasta tai tehdä vyöstä käärme. Häneen on tarttunut myös muiden silmänkääntäjien vakiotemppuja;\nKuikan ohella temppuilijoista tunnetuimpia olivat Pielaveden lukkari Lankreeni, Tuusniemen pappi Kuumanni, kivijärveläinen Talviais-Erkki ja Kyyrölän Vihtori Saarijärveltä\nMillaisia temppuja nykyiset taikurit tekevät?\nMiten taikurit tekevät temppujaan?\nOpetelkaa joitakin yksinkertaisia taikatemppuja.\nKöyhä eukko teki metsässä varpuluutia. Kun ilta alkoi pimetä, hän oli hyvin väsynyt.\n"Voi voi!" hän huokaisi itsekseen. "Jos kerrankin saisi, mitä toivoo, niin kyllä tiedän, mitä toivoisin. Vain uuden, eheän töllin minä toivoisin ja töllin pöydälle leipää ja kahvia ikipäiviksi, ettei tarvitsisi valmistaa varpuluutia, joista saa myydessä niin huonon hinnan."\nMummo huokaisi näin ja heti ilmestyi hänen eteensä korea metsämies. Tämä vetäisi mäyrännahkaisesta laukustaan jäniksenkäpälän, antoi sen eukolle ja sanoi\n"Kas tässä, mummo, ota tämä jäniksenkäpälä, ja kun menet kotiisi, niin pyyhkäise vain pöytää jäniksenkäpälällä ja sano itseksesi mitä toivot, niin heti saat. Mutta muista, ettet saa toivoa enemmän kuin kaksi kertaa!"\nMetsämies vihelsi koirat luokseen ja hävisi koivikkoon.\nEukko lähti kotiinsa luutakuorma hartioilla ja jäniksenkäpälä taskussa. Hän heitti kuormansa oven suuhun, meni pöydän päähän istumaan ja sanoi:\n"Hoho, nyt ne loppuivat huolen päivät, kun sain tämän jäniksenkäpälän!"\nMutta eukko alkoi sitten kuitenkin epäillä: eiköhän se korea metsämies minua köyhää mummorukkaa vain narrannut? Ei suinkaan tällä jäniksenkäpälällä mitään saakaan. Pitääpä koettaa, hän mietti.\nEukko istui pöydän päähän, otti jäniksenkäpälän taskustaan, siveli sillä pöytää ja sanoi nauraen itsekseen:\n"Kääntyköön tämä tupa ylösalaisin!"\nSamassa eukko tunsi, kuinka hän lensi nurin niskoin, ja hän huomasi, että tupa oli ylösalaisin, lattia kattona ja katto lattiana, savupiippu maata kohti.\nEukko säikähti kovasti ja huusi itsekseen:\n"Voi voi minua raukkaa sentään, kun näin hullusti toivoin! Nyt minulla ei ole enää kuin yksi toivomus jäljellä. Mitä minun nyt on paras toivoa itselleni? Mitäs muuta kuin tämä rakas töllipahanen entiselleen ja pystyyn taas."\nEukko kömpi pöytänsä luo, siveli sitä jäniksenkäpälällä ja sanoi:\n"Tulkoon tämä tölli nyt entiselleen!"\nSamassa oli tölli entisellään. Ja eukko jäi köyhäksi varpuluutain tekijäksi.\nkertonut Joel Lehtonen\nMissä eri muodoissa tätä satua kerrotaan nykyään?\nLaatikaa uusi muunnos tästä sadusta. Siinä eukolla on kolme toivomusta.\nKuusi ajatteluhattua tai ajattelun kuusi hattua on Edward de Bonon kehittämä ajattelun ja keskustelun apuväline. Hattuja käytetään yleensä yhdessä, mutta niitä voi käyttää myös yksin. Ajattelun hatut voisi suomalaisittain kääntää myös mietintämyssyiksi.\nUseiden tutkimusten mukaan olemme todella huonoja tekemään yhteistyötä ryhmissä. Poukkoilu ja kyvyttömyys keskittyä lienee yhteistyön vaikeimpia ongelmia.\nEdward de Bonon mukaan ongelma ajattelussa on sekavuus, koska yritämme ajatella liikaa kerralla. Tunteet, tieto, johdonmukaisuus, toiveet ja luovuus ovat kaikki mielessämme samanaikaisesti.\nHattutekniikan avulla ryhmä keskittyy yhteen asiaan kerrallaan.\nHattutekniikan ajatuksena on ajatella ongelmaa eri tavoilla ja samalla ottaa eri hattusamaistuksia. Kenelläkään ei siis ole vain yhtä tapaa ajatella hattua, vaan hattuajattelutapa valitaan tilanteen mukaan. Hattuna ollessaan ihminen sanoo mielipiteensä helpommin kuin omana itsenään.\nRinnakkaisessa ajattelussa koko ryhmä käyttää aina samaa ajattelutapaa yhtä aikaa. Tilaisuuden vetäjä valitsee käytettävät ajattelutyylit eli hatut etukäteen, tai joskus myös käynnissä olevan keskustelun sisällön välittömästi huomioon ottaen (sininen hattu).\nValkoinen hattu: "ajatellaan tätä puolueettomasti". Valkoinen kuvastaa tosiasioita ja lukuja. Tosiasioita ovat sekä tarkistetut asiat että tosiasioiksi luullut asiat, joiden alkuperä kuitenkin ilmoitetaan.\nPunainen hattu: "Otetaan mukaan tunteet ja mitä mieleen juolahtaa". Punainen hattu sallii tunneperäiset pohdinnat ilman perusteluja ja selityksiä.\nMusta hattu: "Pohditaan tämän asian epävarmuuksia ja heikkoja kohtia". Musta hattu on asiallinen ja pyrkii kertomaan miksi jokin ei toimi tai onnistu. Kielteiset tunteet eivät kuulu tähän hattuun. Musta hattu on tärkeä, mutta liiallisesti käytettynä se voi tuhota luovan ajattelun.\nKeltainen hattu: "Mietitään etuja". Keltaisen hatun aikana halutaan saada asiat tapahtumaan, edetään johdonmukaisesti ja käsitellään rakentavat ehdotukset ja arvaillaan myönteistä tulevaisuutta.\nVihreä hattu: "Kehitetään uusia ajatuksia, hullutellaan". Vihreällä hatulla liioitellaan ja unohdetaan perinteinen ajattelu. Voidaan käyttää huumoria ja villiä ajatustenjuoksua. Muistuttaa aivoriiheä.\nSininen hattu: "Pohditaanpa hiukan miten olemme tässä asiassa edenneet ja miten pääsemme haluttuun lopputulokseen". Sininen hattu tarkkailee ja ajattelee keskustelun kulkua, suunnittelee toimintaa ja ajankäyttöä, tekee yhteenvetoja ja johtopäätöksiä. Sininen tunnistaa, mitä väriä milloinkin tarvitaan ja siten liittyy erityisesti tilaisuuden vetäjän tehtäviin.\nHattuja voi käyttää:\n1. Koko ryhmä käyttää saman väristä hattua yhtä aikaa (rinnakkainen ajattelu). Soveltuu etenkin kokouskäyttöön, valmistellaan etukäteen.\n2. Yksin, oman ajattelun selkeyttämiseksi ja päätöksenteon tueksi.\n3. Keskustelussa, jolloin ajattelu voidaan suunnata yhteen näkökulmaan kerrallaan tarpeen mukaan keskustelun edetessä.\nEsimerkiksi kokouksessa mietitään pikkujouluja, joissa kaikilla olisi hauskaa ikään, sukupuoleen ja sukupuoliseen suuntautumiseen katsomatta.\nArvioidaan tehtyä ehdotusta:\nValkoisen hatun kanssa lähdetään miettimään asiaa puhtaan tiedon kannalta, esimerkiksi montako henkilöä osallistuu pikkujouluihin. Kerätään yhdessä pöytään tiedetyt tosiasiat ja mietitään miten saadaan puuttuva tieto.\nPunaista hattua käyttämällä jokainen tuo esiin tuntemuksensa ehdotukseen liittyen, ilman perusteluja. Keltaisen hatun kanssa ryhmä yrittää löytää kaikkien ideoiden parhaat puolet ja pyrkii yhdistelemään niitä yhdeksi toimivaksi kokonaisuudeksi. Miksi juhla voisi onnistua, mitä hyvää ja hauskaa ehdotuksessa on?\nOtetaan musta hattu päähän ja mietitään yhdessä miksi juhlat voisivat mennä pieleen. Ryhmä on arvosteleva, haluaa välttää virheitä, olla varovainen ja pysyä maan pinnalla ehdotuksissa.\nOtettaessa käyttöön vihreä hattu ryhmä keksii jonkin täysin uuden, luovan tavan viettää pikkujouluja. Vihreällä hatulla keksitään vapaasti ja pyritään korjaamaan mustan hatun löytämät epäonnistumismahdollisuudet.\nSininen hattu pitää homman kasassa, kertoo käytettävät hatut, huolehtii, että ryhmä pitäytyy sovitussa hatussa, pyytää summaamaan lopputulemia ja toimii johtajana keskustelussa.\nHattuja käytetään tarvittava määrä sopivassa järjestyksessä niin että asiasta saadaan mahdollisimman laaja näkökulma ja päätöksenteko on helpompaa.\nRatkaistaa hattutempuilla kiusaamisongelma.\n”Lumikki ja seitsemän kääpiötä” on laajalle levinnyt äitipuolisatu. Grimmin veljesten versiossa lapseton kuningatar istuu eräänä talvipäivänä kutomassa linnan eebenpuulla kehystetyn ikkunan ääressä. Hän pistää itseään sormeen, ja nähdessään punaiset veripisarat ikkunalaudan lunta vasten hän toivoo itselleen tytärtä, joka olisi valkea kuin lumi, punainen kuin veri ja musta kuin eebenpuu. Sellaisen hän saakin, ja tytölle annetaan nimeksi Lumikki.\nMutta jonkin ajan kuluttua kuningatar kuolee ja Lumikki saa äitipuolen, joka uskoo, ettei maailmassa ole ketään niin kaunista kuin hän itse. Hänellä on peili, jolta hänellä on tapana kysyä: "Kerro, kerro kuvastin, ken on maassa kaunehin". Eräänä päivänä peili vastaa että Lumikki on kaunein, ja silloin äitipuoli julmistuu niin, että tyttö saa paeta henkensä edestä.\nPakomatkallaan hän osuu metsässä seitsemän kääpiön luokse ja jää hoitamaan heidän talouttaan. Mutta äitipuoli pääsee hänen jäljilleen ja myrkyttää hänet omenan avulla, ja kääpiöt laskevat hänet lasiarkkuun keskelle metsää.\nRiistaa ajava prinssi sattuu näkemään hänet, rakastuu kuolleeseen kaunottareen ja herättää hänet sattumalta henkiin; myrkytetty omenanpala hänen kurkussaan näet irtoaa, kun hänen arkkuaan liikutetaan. Eräässä sadun varhaisessa versiossa äitipuolta rangaistaan sillä tavalla, että häissä prinssi antaa hänelle hehkuvan kuumat rautakengät, ja niissä hänen täytyy tanssia itsensä kuoliaaksi.\nWalt Disney on tehnyt sadusta elokuvan.\nOnko kauneus ihmisen tärkein ominaisuus? Mitkä muut ominaisuudet ovat tärkeitä?\nOnko viisasta olla kateellinen? Minkälaisiin vaikeuksiin kateus voi johtaa?\nOliko Lumikki kokonaan kuollut vai nukkuiko hän myrkyn vaikutuksesta?\nOnko Suomessa kuningasta, kuningatarta, prinssejä ja prinsessoita?\nMiksi kuninkaat ovat olleet rikkaampia kuin muut?\nOnko mielestäsi oikein, että kuninkaat ovat olleet muita rikkaampia?\nTarvitaanko kuninkaita nykyään?\nMiksi kääpiöitä pidetään suomalaisissa saduissa hyväntahtoisina ja viisaina mutta jättiläisiä ja peikkoja pahantahtoisina ja tyhminä?\nMillaisiin tehtäviin tarvitaan suuria ihmisiä? Millaisiin tehtäviin tarvitaan pieniä ihmisiä?\nTuhkimo, laajalle levinnyt kansansatu, jonka nimi on ruotsiksi Askungen, englanniksi Cinderella, ranskaksi Cendrillon, saksaksi Aschenbrödel tai Aschenputtel, italiaksi Cenerentola.\nOlipa kerran ylhäinen mies, joka oli onnellisesti naimisissa hyvän naisen kanssa. Heillä oli tytär. Vaimo kuoli ja mies meni uudestaan naimisiin kopean äkäpussin kanssa, jolla oli ennestään kaksi äitinsä kaltaista tytärtä. Äkäpussin tyttäriä kauniin ja hyvän tytön olemassaolo ärsytti, ja he panivat hänet toimittamaan karkeimpia askareita. Päivän päättyessä tytöllä oli tapana vetäytyä uuninnurkkaan, mikä antoi sisarpuolille aiheen kutsua häntä Tuhkimoksi.\nMaan kuningas ilmoitti pitävänsä kolmipäiväiset juhlat, joihin kutsuttiin äitipuoli tyttärineen. Mutta sisarpuolet eivät antaneet Tuhkimon tulla mukaan: hän ei ollut tarpeeksi hieno. Kun muut olivat lähteneet Tuhkimo alkoi itkeä.\nSilloin hän tunsi käden olallaan ja huomasi vieressään kummitätinsä, mahtavan haltiattaren. Haltiatar pani Tuhkimon noutamaan puutarhasta kurkun ja muutti sen taikasauvallaan kullatuksi vaunuiksi. Sitten hän kävi itse hakemassa rotanloukun, päästi sen vangitsemat rotat ulos ja muutti ne kauniiksi harmaiksi hevosiksi.\nPitkäviiksisimmästä rotasta tuli ajuri. Kahdesta sisiliskosta tuli kaksi lakeijaa, ja lopuksi haltiatar kosketti sauvallaan Tuhkimoa, jonka rääsyt heti muuttuivat puvuista upeimmaksi ja kauneimmaksi. Mutta haltiatar sanoi, että Tuhkimon oli lähdettävä juhlista ennen keskiyötä, sillä kellon lyödessä kaksitoista lumous haihtuisi.\nKun Tuhkimo saapui linnaan, kaikki hämmästyivät hänen kauneuttaan, eikä prinssi nähnyt muita kuin hänet. Mutta neljännestä vaille kaksitoista Tuhkimo hyvästeli kohteliaasti ja lähti kotiin. Sisarten saapuessa kotiin hovijuoruja täynnä hän istui tavalliseen tapaansa uuninnurkassa.\nSeuraavana päivänä sama toistui, ja prinssi rakastui yhä syvemmin. Kolmantena päivänä Tuhkimolla oli niin hauskaa, että hän unohti ajan kulun. Vasta kellon alkaessa lyödä kahtatoista hän lähti ja ryntäsi pois, ja portaissa häneltä putosi lasikenkä.\nPrinssi otti sen talteen ja julisti menevänsä naimisiin sen tytön kanssa, jonka jalkaan pikku lasikenkä sopisi. Hän etsi kengän omistajaa ympäri valta kuntaa ja saapui lopulta myös Tuhkimon sisarpuolten luo, mutta nämä eivät mitenkään saanee kenkää sopimaan liian suuriin jalkoihinsa.\nSilloin pyysi Tuhkimo saada koettaa kenkää, joka sopi vaikeuksitta hänen jalkaansa, ja hämmästyneet sisarpuolet ymmärsivät, että ylenkatsottu Tuhkimo oli taannoinen juhlien kaunotar. Tuhkimo lähti prinssin mukana Linnaan, jossa pidettiin häät.\nTämä on Perraultin toisinto Hanhiemon tarinoissa. Sen takana häämöttää tummasävyisempiä satuja, jotka ovat yli tuhannen vuoden ikäisiä. Usein Tuhkimon auttajana on haltiattaren sijasta kuollut äiti. Näin Grimmin saduissa.\nEräissä saduissa on Tuhkimon äiti tahtomattaan ajanut tyttärensä pois kotoa. Hän on näet kuolinvuoteellaan vaatinut mieheltään lupauksen, ettei tämä menisi uudestaan naimisiin kenenkään kanssa, joki ei ollut hänen vertaisensa kauneudessa. Isä ei löydä muuta vaimonsa vertaista kuin oman tyttärensä ja Tuhkimo lähtee vapaaehtoisesti kotoaan.\nBysantin keisarinnat pitkään valittiin eräänlaisilla koko valtakunnan laajuisilla kauneuskilpailuilla, ja voittajien arvomerkkinä oli punainen kenkäpari.\nOnko viisasta valita puolisonsa vain ulkomuodon avulla?\nAiotko joskus mennä naimisiin?\nMillaisen aviopuolison haluat?\nMistä johtui, että äitipuoli syrji Tuhkimoa?\nTekikö äitipuoli oikein syrjiessään Tuhkimoa?\nKauan sitten, kaukana täältä asuivat kuningas ja kuningatar kauniissa linnassaan. He olivat saaneet kauan toivomansa lapsen. Heille oli syntynyt kaunis tytär. Prinsessan syntymän kunniaksi järjestettiin suuret juhlat.\nJuhlaan saapui myös naapurimaan kuningas Hubertus. Kuninkaat olivat jo kauan halunneet yhdistää kuningaskuntansa ja nyt siihen oli oiva mahdollisuus. Kuninkaat päättivät, että heidän lapsensa menisivät naimisiin keskenään.\nJuhlaan saapuivat kolme hyvää haltiatarta. Hekin halusivat antaa prinsessalle lahjansa\nNeljättä haltiatarta, Pahatarta ei ollut haluttu kutsua juhlaan, sillä hänen uskottiin tuovan huonoa onnea. Pahatar saapui kuitenkin vihaisena paikalle. Pahatar sanoi, että prinsessasta kasvaa kaunis neito, mutta hänen 16-vuotispäivänään, hän satuttaa sormensa värttinään ja kuolee.\nOnneksi kolmas haltiatar ei ollut ehtinyt vielä antaa lahjaansa. Hän ei voinut kumota Pahattaren lahjaa, mutta kykeni lieventämään sitä. Prinsessa ei kuole vaan vaipuu värttinän pistosta sadan vuoden uneen. Vain prinssin suudelma voisi hänet siitä herättää.\nPelästynyt kuningas käski polttaa koko valtakunnan rukit ja värttinät.\nKolme hyvää haltiatarta arvelivat, ettei pelkkä rukkien polttaminen pelastaisi prinsessaa. He pyysivät kuninkaalta ja kuningattarelta lupaa piilottaa prinsessan mökkiinsä syvälle metsään, niin ettei Pahatar löydä Auroraa.\nPrinsessa kasvoi kolmen haltiattaren luona ja hänestä varttuikin kaunis neito. Kauneutensa tähden häntä alettiin nimittää Ruususeksi.\nRuususen kuudentenatoista syntymäpäivänä Ruususen oli määrä palata takaisin linnaan. Haltiattaret halusivat vielä yllättää hänet leipomalla syntymäpäiväkakun.\nNaapuri maan prinssi oli ratsastamassa metsässä ja huomasi siellä kauniin Ruususen, joka lauleli iloisesti. Prinssi ihastui Ruususen kauniiseen lauluun ja rakastuikin tähän tuota pikaa. Nuoret eivät tunteneet toisiaan vaikka oikeasti olivatkin kihloissa keskenään.\nRuususen tultua kotiin, he viettivät haltiattarien kanssa syntymäpäiviä ja maistelivat hienoa kakkua. Samalla haltiattaret kertoivat Ruususelle, että tämä oli oikeasti prinsessa ja hänen oli palattava tänään linnaan.\nRuusunen oli harmissaan, koska hän olisi halunnut vielä nähdä komean prinssinsä. Haltiattaret veivät Ruususen vaivihkaa linnaan, omaan huoneeseensa valmistautumaan illan juhliin.\nKummankin maan kuninkaat juhlivat prinsessan paluuta ja tulevia häitä. He eivät voineet aavistaa, että enää voisi tapahtua mitään pahaa.\nPrinssi saapui linnaan ilmoittamaan isälleen, että oli tavannut metsässä tytön, jonka kanssa halusi mennä naimisiin. Prinssin isä vaati kuitenkin, että prinssin oli mentävä naimisiin Ruususen kanssa.\nPrinssi lähti metsään Ruususen luo. Hän ei kuitenkaan löytänyt Ruususta haltioiden mökistä vaan ainoastaan Ruususen jättämän kirjeen, jossa tämä kertoo lähteneensä kuninkaan linnaan.\nKun prinssi Filipille oli selvinnyt kuka metsässä ollut neito todellisuudessa oli, hän lähti ratsastamaan kohti linnaa.\nNyt saapui Pahatar linnaan ja sai Ruususen nousemaan ja lähtemään tutkimaan huonettaan. Ja niin Ruusunen löysikin rukin ja värttinän, jotka olivat jääneet polttamatta. Ruusunen kosketti värttinää ja vaipui tajuttomana sängylleen. Prinsessa ei ollut kuollut vaan nukkui. Samalla Pahatar taikoi ruusupensaat linnan ympärille ja muuttui itse lohikäärmeeksi.\nHaltiattaret päättivät taikoa koko hovin nukkumaan kunnes prinsessa heräisi. Niin koko linnan väki vaipui uneen.\nKun prinssi saapui linnan luo hän huomasi, että ruusupensaat olivat vallanneet koko linnan ja Pahatar oli muuttunut lohikäärmeeksi. Lohikäärme vartioi vihaisena linnaa. Urhea prinssi taisteli hurjasti ja pystyi ajamaan ilkeän lohikäärmeen pois.\nPrinssi raivasi tiensä Ruususen luo ja suuteli tätä. Niin heräsi kaunis Ruusunen unestaan ja samalla heräsi myös muu hoviväki.\nAurora ja prinssi Filip olivat onnellisia kun he kohtasivat toisensa. Ja niin hovissa aloitettiin suurten häiden valmistelu. Aurora ja Filip elivät onnellisina elämänsä loppuun asti.\n- Mitä prinsessa Ruusunen sanoi prinssille, kun tämä yritti suudella häntä.\n- Minä en nuku oikeasti.\nOlipa kerran prinsessa Ruusunen, joka nukkui sata vuotta ennen kuin uljas prinssi herätti hänet suusta suuhun menetelmällä.\nMiksi Pahatar taikoi Ruususen uneen?\nOnko sinua kiusattu ilman mitään syytä?\nMiksi jotkut lapset kiusaavat toisia ilman mitään syytä?\nOpettaja meni välitunnilla käymään kolmannessa luokassa. Siellä hän yllätyksekseen näki Vertin ja Paavon kuudennelta luokalta sekä kolmasluokkalaiset Mikon ja Kallen. Opettaja tiedustelu oppilailta, mitä luokassa tapahtuu, johon Vertti vastasi:\n”Mikko ja Kalle tappelivat välitunnilla. Minua pyydettiin apuun. Nyt he ovat jo pyytäneet toisiltaan anteeksi, ja minä olen jo puhutellut tuon Mikon. Kallea en ole vielä ehtinyt puhutella.”\nOpettaja lähti tarpeettomana paikalta pois.\nMistä syystä jotkut oppilaat tappelevat keskenään?\nMiten tappelemista voitaisiin välttää?\nMiten riidat pitäisi sopia?\nH. C. Andersenin satu. Kauan sitten eli kerran keisari, joka piti hienoista vaatteista. Vaatteet kiinnostivat häntä enemmän kuin mikään muu asia maailmassa. Keisarilla oli erilainen asu päivän jokaiselle tunnille. Palatsin yksi kerros oli täynnä hänen vaatteitaan. Mutta hän halusi lisää.\nKerran keisarin puheille tuli kaksi kankuria. He sanoivat osaavansa kutoa aivan ihmeellistä kangasta.\n"Se ei ole pelkästään kaunista", he sanoivat, "vaan myös taikavoimaista."\n"Taikavoimaista!" keisari huudahti.\n"Aivan niin", sanoivat kankurit. "Vain viisaat pystyvät näkemään sen. Typerykset eivät näe."\n"Jos minulla olisi puku siitä kankaasta, saisin oitis selville ketkä ovat typeryksiä," keisari tuumi.\nHän käski kankureiden heti ryhtyä toimeen. Keisari antoi kankureiden käyttää keisarillisia kangaspuita. Hän antoi heille silkkilankoja ja kultalankoja.\nMutta kankurit eivät käyttäneet lankoja kankaan kudontaa. Sen sijaan he sulloivat ne laukkuihinsa - ja kangaspuut jäivät tyhjiksi. He istuskelivat toimettomina, sillä he eivät olleet kankureita. He aikoivat vain puijata keisaria.\nMuutaman päivän päästä keisari oli jo oikein utelias kankaastaan. Hän lähetti pääministerinsä katsomaan sitä.\nPääministeri meni huoneeseen, jossa kankurit olivat muka työssä. Hän katsoi tyhjiä kangaspuita. "Minua poloista!" hän ajatteli. "En näe kangasta! Olenkohan minä typerys? Jos olen, kukaan ei saa tietää sitä."\nKankurit sanoivat pääministerille: "Katsokaa, miten kaunista kankaamme on!" "On, on se!" pääministeri myönsi. "Taitavaa työtä" Ja niin värikästäkin."\nMutta itse asiassa pääministeri ei nähnyt mitään, koska kangaspuut olivat tyhjät.\nPääministeri meni tuota pikaa keisarin luokse. "Kangas on kovin kaunis", hän kertoi. "Hienoin kangas minkä konsanaan olen nähnyt." Keisari oli mielissään.\nTaas muutaman päivän päästä keisari lähetti kenraalinsa katsomaan kangasta. Kenraali marssi huoneeseen, jossa kankurit olivat muka työssä. Hän katseli tyhjiä kangaspuita. "Minua poloista!" hän ajatteli. "En näe kangasta! Olenhan minä typerys? Jos olen, kukaan ei saa tietää sitä."\nKenraali meni keisarin luokse ja sanoi: "Kangas on kaunis! Hienoin kangas minkä konsanaan olen nähnyt."\nKeisari oli mielissään. "Minun on itsenikin nähtävä se ihmeellinen kangas", hän virkkoi. Keisari meni huoneeseen, jossa kankurit olivat työskentelevinään.\nHän vei pääministerinsä ja kenraalinsa mukanaan. "Eikö olekin kaunis kangas?" pääministeri kysyi. "Katsokaa noita värejä!" ihasteli kenraali. Mutta he vain näyttelivät näkevänsä kankaan.\nKeisari tuijotti tuijottamistaan. "Enhän minä mitään kangasta näe", hän ajatteli. "Onko asia niin, että minä olen typerys? Jos niin on, kukaan ei saa tietää sitä." Niinpä hän sanoi: "Kangas on kauniimpi kuin mikään ennen näkemäni! Teidän on oitis tehtävä siitä minulle puku. Käytän sitä seuraavassa paraatissa."\n"Hyvä on, Teidän majesteettinne", sanoi toinen kankuri. "Antakaapa mitat." Keisari riisui viittansa. Kankurit ottivat esille mittanauhansa. "Kuusikymmentä senttiä tästä", sanoi toinen. "Neljäkymmentä senttiä tuosta", sanoi toinen. Sitten kankurit olivat ottavinaan kankaan kangaspuista.\n"Teidän majesteettinne", sanoi toinen kankuri, "tahtoisitteko puvun laskeutuvan näin?" "Sopii", sanoi keisari. "Sopii mainiosti." "Teidän majesteettinne", kysyi toinen kankuri, "onko tämä sopiva pituus?" "Ei, ei!" sanoi keisari. "Haluan hieman pitemmän. Kas noin, nyt on hyvä!"\nKeisari oli niin tyytyväinen, että hän antoi kankureille kaksikymmentä kultapussia. "Jos pidän valmiista puvusta", hän sanoi, "annan toiset kaksikymmentä kultapussia."\nKankurit hymyilivät. Nyt kankurit olivat ahkeroitsevinaan entistä uuraammin. He leikkasivat ja ompelivat kaiken yötä. Vihdoin he sanoivat: "Keisarin uudet vaatteet ovat valmiit!"\nParaatipäivänä kankurit tulivat keisarin valtaistuinsaliin. He ojensivat tyhjät käsivartensa. "Tässä ovat vaatteenne", he sanoivat. "Ne ovat kevyet kuin ilma." "Suurenmoista!" huudahti keisari. Hän antoi kankureille kaksikymmentä pussia täynnä kultaa.\nSitten keisari riisui vanhat vaatteensa. Kankurit olivat pukevinaan hänet uusiin. "Teidän majesteettinne", toinen kankuri kysyi, "mitäpä arvelette hihoista?" "Kerrassaan mainiot!" sanoi keisari. "Onko vyötärö kenties liian tiukka?" kysyi toinen kankuri. "Eipä suinkaan", vastasi keisari. "Tuntuu aivan sopivalta!" Hän kävellä keimaili kuvastimen edessä. "Istuvat kun valettu!" hän totesi.\nMutta itse asiassa keisarilla ei ollut yllään mitään. Keisarin lakeijat kumartuivat ja olivat nostavinaan hänen laahuksensa. He nostivat kätensä korkealle ja olivat kantavinaan olematonta laahusta. Ja sitten alkoi paraati.\nKansa tuli joukolla katsomaan juhlakulkuetta. Jokainen tahtoi nähdä keisarin uusissa vaatteissa. "Kerrotaan, että ne ovat taikavaatteet", sanoi muuan mies. "Kerrotaan, että tyhmyrit eivät näe niitä vaatteita", sanoi eräs nainen.\nItse kukin tuumiskeli: "Mahdankohan minä nähdä ne vaatteet?"\nViimein keisari tuli palatsistaan. Ihmiset huusivat: ”Kylläpä keisarin uudet vaatteet ovat kauniit! Ihanat värit! Ja niin sopivaiset!" Mutta kukaan ei tietenkään nähnyt vaatteita.\nJa sitten muuan pieni tyttö huusi: "Mutta hänellähän ei ole vaatteita ollenkaan!" "Kuulitteko tuon?" joku kysyi. "Lapsi sanoo, ettei keisarilla ole vaatteita!" "Tyttö on oikeassa! Keisari on alasti!" Ihmiset alkoivat huutaa: "Keisarilla ei ole vaatteita! Hän kulkee alasti!"\nKeisariparka kuuli huudot. Ja yhtäkkiä hän oivalsi ihmisten olevan oikeassa. Hän oli typerys! Häntä oli puijattu. Mutta nyt ei ollut enää mitään tehtävissä. Niinpä hän jatkoi marssimistaan.\nEntisaikojen keisareilla ja kuninkailla oli paljon vaatteita. Köyhät ihmiset kulkivat paikatuissa vaatteissa. Mistä tämä johtui? Oliko se oikein?\nValitsetko muotivaatteet vai muuten mukavat ja itseä miellyttävät vaatteet?\nMiksi ihmiset kehuivat keisarin vaatteita, olivatpa ne millaisia tahansa ja silloinkin, kun keisarilla ei ollut vaatteita?\nPitääkö johonkin asiaan uskoa, jos kuuluisat ihmiset uskovat siihen?\nPitääkö johonkin asiaan uskoa, jos melkein kaikki muut ihmiset uskovat siihen?\nPitääkö uskoa, mitä presidentti, pääministeri ja eduskunnan puhemies sanovat?\nPeukaloinen, on nuorin köyhän halonhakkaajan seitsemästä pojasta. Nälkä ahdistaa, ja vanhempien on pakko raskain mielin todeta, ettei heillä ole muuta neuvoa kuin lähettää lapset metsään kuolemaan.\nMetsässä pojat kuitenkin eksyvät ja joutuvat jättiläisen asunnolle. Hyväntahtoinen jättiläisenemäntä pelastaisi eksyneet mieheltään, mutta tämä saa vihiä heidän kätköpaikastaan ja sanoo seuraavana päivänä syövänsä pojat suuhunsa.\nPojat pannaan nukkumaan suureen yhteiseen sänkyyn samaan huoneeseen, jossa jättiläisen seitsemän tyttöäkin nukkuvat. Peukaloisen mieltä painavat pahat aavistukset ja hän nousee yöllä vaihtamaan poikien yömyssyt kultakruunuihin, jollaisia peikkotytöt nukkuessaankin pitävät päässään.\nPeukaloinen tekikin viisaasti, sillä jättiläinen on muuttanut mieltään ja tassuttelee huoneeseen katkaisemaan heti pojilta kaulan. Pimeässä hän kuitenkin erehtyy katkaisemaan kaulan myssypäisiltä tytöiltä. Pojat pakenevat jättiläisen seitsemän peninkulman saappaiden turvin ja ottavat vielä mukaansa kosolti kultaa ja jalokiviä.\nPerraultin "Hanhiemon saduissa" Peukaloinen saa seitsemän peninkulman saappaiden suoman nopeutensa ansiosta paikan kuninkaan sanansaattajana. Tämän toimensa hän hoitaa niin hyvin, että kykenee pian sijoittamaan isänsä ja kaikki veljensäkin hoviin perustettujen uusien virkojen hoitajiksi.\n"Peukaloisen vaellus" on Grimmin veljesten satu, jonka sankarina on niin pienikokoinen räätälinpoika, että hän mahtuu majailemaan sormustimessa. Eräässä muunnelmassa Peukaloinen taas mahtuu hevosen korvaan ja käy lehmän ja suden vatsassa ennen kuin päätyy takaisin kotiin.\nEnglantilaisessa peukaloissadussa noita Merlin on huolehtinut siitä, että äiti saa vauvan, joka ei tule isänsä peukaloa suuremmaksi. Kätilönä näyttää olleen haltiattarien kuningatar. Erinäisten seikkailujen jälkeen tuo Peukaloinen - Tom Thumb - päätyy kuningas Arthurin hoviin, jossa hän pääsee suureen suosioon.\nHaltiatarkuningattarelta hän on saanut sormuksen, jolla voi tehdä itsensä näkymättömäksi, sekä vyön, jonka avulla voi muuttua miksi haluaa, ja vielä parin kenkiä joilla pääsee mihin tahansa.\nGargantuksen, jättiläisen, Peukaloinen saa uskomaan, että on paljon parempi olla pieni kuin suuri - pieni voi pujahtaa huoneeseen avaimenreiästä ja nähdä salaisia asioita, pieni voi purjehtia munankuorella, tulla toimeen hyvin vähäisellä ruokamäärällä, juoda niin vähän, ettei koskaan tule juomariksi. Ja kun pieni ei kykene tappamaan edes hiirtä, hänestä ei tule murhamiestä.\nPeukaloinen on ruotsiksi Tummeliten, englanniksi Tom Thumb, ranskaksi Petit Poucet, saksaksi Däumling ja tanskaksi Svend Tosling. Henry Fielding kirjoitti 1730 näytelmän "Tom Thumb", jonka pohjalta Kane O'Hara on säveltänyt oopperan\nMiksi jotkut kiusaavat pienempiään mutta eivät isompiaan?\nMiten voitaisiin estää isompia kiusaamasta pienempiä?\nMiksi pienempien kiusaaminen ei ole pitkällä tähtäyksellä viisasta?\nMünchhausen, jonka koko nimi on Karl Friedrich Hieronymus von Münchhausen, on kerskailun ja valehtelun mestari, joka on päähenkilö Rudolph Erich Raspen ensi kertaa vuonna 1781 julkaisemassa "Paroni Münchhausenin merkilliset matkat ja seikkailut maalla ja vedessä".\nMünchhausen matkusti Venäjälle keskellä talvea. Eräänä iltana hän sitoi hevosensa johonkin, mikä muistutti lumesta ylös pistävää puupaalua. Aamuhämärissä hän huomasi hevosensa roikkuvan kirkontornin huipussa - kylä, johon hän oli tullut, oli peittynyt lumeen, mutta lumi oli sulanut yön aikana. Pikkujuttu Münchhausenille - "minä otin pistoolini, latasin ja ammuin poikki suitset".\nTaitoon ampua kettu ilman että luodilla vahingoittaa sen arvokasta nahkaa, on ladata pyssy nauloilla, jotka laukaistaan niin tarkasti että kettu jää hännästään kiinni puuhun.\nEräs suo on ylitettävä, mutta se osoittautuu leveämmäksi kuin Münchhausen on luullut. Hevonen ja ratsastaja vajoavat, ja "olisin varmasti ollut pahassa pulassa, ellei minulla olisi ollut niin erinomaisia käsivoimia". Paroni nostaa itsensä niskaletistään ja pelastaa sillä tavoin itsensä lisäksi myös hevosensa.\nOli kyse sodasta turkkilaisia vastaan. Erästä piiritettyä kaupunkia olisi tutkittava, paroni istuu hajareisin turkkilaisia kohti ammutun kanuunankuulan päällä, mutta lennon aikana hänen mieleensä juolahtaa, että hänelle saattaa tulla vaikeuksia päästä jälleen ulos kaupungista. "Silloin näin kuulan, joka lensi linnoituksesta. Kuin salama hyppäsin omalta kuulaltani sille toiselle ja palasin sillä tavalla taas onnellisesti takaisin."\nPurjehdittaessa Etelämerellä nostaa hirmumyrsky Münchausenin laivan kuuhun. Siellä on kaupunkeja, puita, vuoria, mutta kaikki on suunnattoman suurta: "tavallinen hyttynen esimerkiksi on yhtä suuri kuin meidän lampaamme." Aseena kuun asukkaat käyttävät piparjuuria, jotka lingotaan; kun piparjuuriaika on ohi, toimivat parsat samassa asekäytössä, ja kilpinä käytetään valtavia herkkusieniä.\nKuun asukkaat itse eivät koskaan ole vähempää kuin 11 metriä, he syövät kaksitoista kertaa vuodessa vatsan päällä olevan pienen luukun kautta eivätkä tunne rakkauden iloja, sillä he ovat vain yhtä sukupuolta. He kasvavat kirjaimellisesti puissa. Kun pähkinämäiset hedelmät ovat kypsiä, niitä keitetään, ja joidenkin tuntien päästä esiin astuu elävä olento. Ja kun he kuolevat, he vapautuvat höyryiksi ja katoavat ilmaan.\nPäätä he kantavat säännöllisesti oikeassa kainalossa, ja pitkille matkoille lähdettäessä se tavallisesti jätetään kotiin matkatavaroitten vähentämiseksi: "he voivat nimittäin kysyä siltä neuvoa suunnattoman pitkän välimatkan päästä. Jos sitä vastoin on kyse vain siitä, että on saatava selville mitä muille ihmisille kuuluu, niin ruumis pysyttelee kotona ja pää lähetetään tiedonhankintaan. Sitä harrastavat enimmäkseen ylhäissyntyiset henkilöt."\nMünchhausen päättää kertomuksensa kuusta sanomalla, että tämä kaikki mahdollisesti tuntuu lukijoista hyvin kummalliselta. "Mutta", hän lisää, "minä kehotan sitä teistä, joka epäilee sanojani, menemään itse paikalle omin silmin toteamaan kertomani totuudellisuus."\nVäsymätön matkailija ja tutkija saa päähänsä tutkia Etnavuoren sisuksen. Hän hyppää alas kraateriin ja kohtaa - typertyneenä, se hänen on pakko myöntää - itse Vulcanuksen ja hänen kyklooppinsa. Vulcanus antaa Münchhausenille voiteita ja laastaria palohaavoihin, joita hän on saanut alas pudotessaan sekä esittelee hänelle puolisonsa, Venuksen.\nParoni tuntee olevansa oikeassa paikassa alhaalla tulivuoressa - parhaiten kuitenkin Venuksen seurassa, mikä saa Vulcanuksen mustasukkaisena sinkoamaan Münchhausenin suoraan maan keskipisteen lävitse ja ulos Etelämereen, mistä hänet pelastaa eräs hollantilainen laiva. Laivan nielaisee valtava kala, jonka sisällä hän tapaa lähes kymmenentuhatta ihmistä, joita on kohdannut sama kohtalo.\nMünchhausen järjestää pelastuksen: kun kala haukottelee, kohotetaan pystyyn kaksi yhteen liitettyä mastoa niin, ettei se saa leukojaan enää kiinni. Ihmiset huomaavat nyt olevansa - kala on selvästikin tällä välin uinut - maanalaista reittiä - Kaspianmerellä. Sen rannikolla suuri karhu käy Münchhausenin kimppuun, mutta hän tarttuu sitä etutassuista ja puristaa tiukasti kunnes se nälkään nääntyen lakkaa hengittämästä.\nMiksi Münchhausen kertoi sellaisia valheita, ettei niitä voi kukaan uskoa?\nillaista Kuussa on oikeasti? Asuuko siellä ihmisiä? Onko siellä elämää ollenkaan?\nOnko nykyään mahdollista liikkua yhtä nopeasti kuin tykin kuula? Miten sellainen on mahdollista?\nMiten on saatu selville se, millaista Kuussa on?\nMiksi ei ole mahdollista nostaa itseään tukasta?\nAisopoksen satu. Paimen paimensi kerran karjaansa pienen kylän läheisyydessä. Eräänä päivänä hän sai päähänsä hieman pilailla kyläläisten kustannuksella. Hän alkoi äkkiä huutaa täyttä kurkkua:\n– Susi tulee, susi tulee!\nKyläläiset juoksivat paikalle, minkä jaloista pääsivät tappaakseen suden. Mutta eihän siellä mitään sutta ollut, vain poika, joka nauroi heille. Hetken kuluttua poika teki saman kepposen uudestaan, sitten vielä kerran.\nMutta eräänä päivänä sattuikin niin, että susi tosiaan tuli. Pelästyneenä poika alkoi huutaa:\n– Susi, susi on täällä, tulkaa auttamaan!\nMutta kyläläiset ajattelivat: Ehei, poika haluaa taas narrata meitä, kuten niin monta kertaa aikaisemminkin; huutakoon pois meidän puolestamme. Eikä kukaan tullut auttamaan poikaa, jonka oli pakko katsella, kuinka susi söi hänen karjaansa.\nOnko sinulle koitunut harmia siitä, että olet valehdellut?\nOnko sinulle koitunut harmia siitä, että muut ovat valehdelleet?\nMiksi valehteleminen ei ole pitkällä tähtäyksellä viisasta?\nMillaisessa tilanteessa valehteleminen saattaa olla viisasta?\nMillaisessa tilanteessa valehteleminen on hyvin tyhmää?\nSuuren Keltaisen joen rinteillä kohoavat vanhat rauniot. Ne ovat temppeleiden ja luostareiden muinaisjäännöksiä. Yksikään ihminen ei kulje näiden raunioiden ohi. Mutta jos sattumalta joku myöhästynyt matkalainen joutuu illalla niiden lähettyville, niin tunnettuaan paikan, hän kiiruhtaa nopeasti pois. Se paikka on synkkä ja paha.\nJa vanhukset kertovat kuulleensa vanhemmiltaan, jotka taas vuorostaan olivat kuulleet omien vanhempiensa vanhemmilta näistä raunioista.\nJoskus, jo aikoja sitten Suuren Keltaisen joen rannalla seisoi synkkiä temppeleitä ja luostareita. Niissä asui ennenkuulumattoman ahneita julmia munkkeja. Kaikki joessa olevat kalat ja kaikki maa-alueet ympärillä kuuluivat näille munkeille. Tuhannet talonpojat raatoivat kaiket päivät selkäänsä suoristamatta heidän hyväkseen. Kalastajat ja ohikulkevat kauppiaat maksoivat heille veroa ja toivat temppeleihin kalliita lahjoja. Mutta tuo kaikki tuntui ahnaista munkeista vähältä.\nHe kulkivat kylissä ja kaupungeissa kertoen ihmisille, että, muka, aivan Huanhe -joen pohjassa, asuu Suuren Keltaisen joen haltija - Hèbo. Ja tämä vaatii joka vuosi vaimokseen Kiinan kauniimman tytön. Ja että jos hänen vaatimustaan ei tyydytetä, silloin Suuri Keltainen joki käy levottomaksi, tulvii yli äyräittensä, hukuttaa pellot, vie mukanaan kylät ja kaupungit. Kiinan kansan osaksi tulee silloin nälkä ja kuolema.\nNäin puhuivat munkit ja ihmiset kuuntelivat ja uskoivat.\nMunkit menivät usein johonkin rikkaaseen. taloon, jossa oli morsiusiässä oleva tyttö. Säikähtäneet rikkaat vanhemmat antoivat tällöin heille koko omistamansa kullan ja hopean, pelastaakseen rakastetun tyttärensä kauhealta kuolemalta. Saatuaan kalliit lahjat munkit poistuivat. Mutta he heittivät Keltaisen joen mutaisiin aaltoihin kuitenkin kaunottaren jostakin köyhästä perheestä. Näin jatkui vuodesta toiseen. Onnettomat äidit kasvattivat itkien tyttäriään, kansa oli tyytymätön. Sen sijaan julmat munkit iloitsivat ja rikastuivat.\nMutta kerran tuolle kaikelle tuli loppu. Ja se tapahtui näin.\nSamana päivänä, jolloin munkit päättivät uhrata taaskin yhden tytön julmalle Hèbolle, purjehti Suurella Keltaisella joella viisas tuomari Si-En-Pao. Hän oli syntyisin tavallisesta perheestä, oli rehellinen ja oikeudenmukainen. Hän ei ollut kertaakaan koko elämänsä aikana solvannut tai tehnyt vääryyttä köyhälle. Hänen avoin luonteensa ja lahjomaton rehellisyytensä olivat tunnetuita ja kuuluja kaikkialla.\nSillä kertaa Si-En-Pao palasi kaukaiselta retkeltä. Pitkäaikaisesta matkasta väsyneenä hän istui ajatuksiinsa vaipuneena veneessään. Yhtäkkiä hänen korviinsa kantautui rannalta omituinen melu: Hän katsahti hytistään verhojen takaa ja näki, että rannalle oli kokoontunut suuri väkijoukko. He olivat kaikki juhlapuvuissa, mutta heidän kasvonsa olivat surulliset ja monet heistä itkivät. Si-En-Pao antoi soutajilleen määräyksen ohjata hänen veneensä rantaan ja ottaa selkoa, mitä on tapahtunut. Soutajat kiinnittivät veneen rantaan ja tiedustelivat asiaa ihmisiltä. Sitten he palasivat heti ja kertoivat Si-En-Paolle julmista munkeista ja kaunottaren hirveästä kohtalosta. Si-En-Pao näki onnettoman tytön, joka oli puettu kuin morsian, punaiseen silkkiin. Saatuaan kuulla kaiken, hän suuttui hirveästi, mutta ei näyttänyt vihaansa.\nTällä aikaa päämunkki, kaikkein vihaisin ja ahnein heistä, antoi määräyksen uhritoimituksen alkamisesta. Mustiin puetut kuuliaiset palvelijat tarttuivat julman haltian morsiameen ja raahasivat hänet jyrkänteen reunalle. Kansa lankesi polvilleen peittäen kasvot käsillään. Itku ja valitukset täyttivät ilman.\nÄkkiä väkijoukko tuli levottomaksi. Soutajat juoksivat rannalle, tyrkkien ihmisiä. Kuului huutoja: „Herra on saapunut! Herra on saapunut!" - Ja väkijoukon keskelle kannettiin tuoli, jolla istui Si-En-Pao. Kaikki pysähtyivät. Si-En-Pao laskeutui maahan, kumarsi syvään, tervehti kohteliaasti kaikkia ja pyysi. kertomaan, mitä täällä oli tekeillä? Silloin päämunkki astui esille ja selitti, että silkkiin puettu tyttö oli joen haltian morsian, ja että hänet on heitettävä jokeen, muussa tapauksessa haltia suuttuu.\n– Viisas päätös! - vastasi Si-En-Pao.\nPalvelijat aikoivat heittää onnettoman tytön jokeen, mutta Si-En-pao sanoi:\nKansa pidätti jännityksestä hengitystään.\n– Eikö teistä tunnu, - jatkoi Si-En-Pao, - ettei ole kunniallista lähettää näin Suuren Keltaisen joen haltialle vaimoa? On ensin lähetettävä joen pohjaan sanansaattaja, joka tiedottaa haltialle iloisesta tapahtumasta. Juuri sinä, - ja Si-En-Pao kääntyi vanhimman, julmimman ja ahneimman munkin puoleen, - mene ja ilmoita haltiallesi, mutta palaa pian!\nSi-En-Paon antaman merkin mukaan soutajat tarttuivat julmimpaan munkkiin ja heittivät hänet jokeen.\nOdotettiin. Aika kului, mutta sanansaattajaa ei kuulunut.\n– Hän on jostain syystä viivästynyt matkalla! – sanoi Si-En-Pao. – No, menepäs sinä hänen peräänsä ja kiiruhda. Sano, että morsian on ikävystynyt odottamaan.\nJa soutajat heittivät jokeen toisen munkin. Tämäkin hukkui.\nSilloin kaikki jäljelle jääneet munkit laskeutuivat polvilleen viisaan Si-En-Paon eteen, tunnustivat kaikki petkutuksensa ja valheensa ja pyysivät jättämään heidät eloon.\n– Hyvä on! – sanoi Si-En-Pao. – Palauttakaa kansalle kaikki se, minkä olette heiltä ryöstäneet. Ja tietäkääkin, että jos vielä kerran kuulen jostain tällaisesta vastaisuudessa, niin silloin en enää armahda teitä! Mutta nyt menkää pois täältä!\nSäikähtäneet munkit pakenivat, kuka mihinkin.\nSiitä lähtien Suuren Keltaisen joen temppelit ja luostarit jäivät autioiksi muuttuen vuosien kuluessa raunioiksi.\nMutta kansa vielä nytkin muistaa julmien munkkien ahneuden ja viisaan Si-En-Paon oikeudenmukaisuuden.\nMitä entisaikojen suomalaiset ajattelivat haltioista.\nMiksi saduissa on hyviä haltioita ja pahoja haltioita.\nMitä ovat kiinalaiset munkit.\nMitä ovat kiinalaiset temppelit.\nMitä ovat kiinalaiset luostarit.\nKuinka monta seuraavista lauseista olet kuullut aikaisemmin:\nMikä on yhdelle hyvä, se on toiselle paha.\nTee hyvää tai pahaa, edestäsi sen löydät.\nHaukkuu paha koira hyvänäkin pidettäessä.\nAina uusi hempeämpi, ehkä vanha parempi.\nHyvien työt, pahain puheet.\nPaha lehmä kiulunsa kaataa.\nHaukkuu koira hyvääkin miestä.\nHyvä koira kuoltuaan, paha eläessään.\nSusi oikeassa, lammas väärässä.\nHyvä on toisen housuilla tuleen istua.\nParempi koti koivuinen kuin kylä jalavapuinen.\nHyvä antaa vähästäänkin, paha ei paljostaankaan.\nYllä olevat lauseet ovat Suomen kansan vanhoja sananlaskuja. Niissä esiintyy sellaisia sanoja kuin\nTällaisia sanoja kutsutaan siveyssanoiksi eli moraalisanoiksi.\nTutkikaa yhdessä opettajan kanssa, mitä sana "moraali" eli ”siveys” on eri asioissa ja eri aikoina tarkoittanut.\nSanalaskuissa asia sanotaan usein epäsuorasti.\nKeksikää lauseita, joissa esiintyy moraalisanoja.\nPohtikaa, mitä yllä olevilla sananlaskuilla on haluttu sanoa tai opettaa.\nNykyään lapsille saatetaan sanoa esimerkiksi seuraavia lauseita:\nOn väärin olla itsekäs.\nOn väärin varastaa tai valehdella.\nOn väärin olla epärehellinen.\nOn väärin olla kuuntelematta muita.\nOn väärin vihastua.\nOn väärin laiskotella.\nOn väärin juoruilla.\nOn väärin nimitellä.\nOn väärin jättää kotitehtävät tekemättä.\nOn väärin lyödä ihmisiä.\nOn väärin olla huolimaton.\nOn väärin pilkata muita.\nToisaalta lapsille voidaan sanoa esimerkiksi seuraavaa:\nOn hyvä puhua niin kuin ajattelee tai tuntee.\nOn hyvä olla muille ihmisille ystävällinen.\nOn hyvä välttää vihastumista.\nOn hyvä koettaa asettua toisen ihmisen asemaan.\nOn hyvä olla kärsivällinen.\nOn hyvä olla ahkera.\nOn hyvä oppia niin paljon kuin mahdollista.\nOn hyvä olla ystävällinen vanhuksille.\nOn hyvä oppia rakastamaan muita ihmisiä.\nVoidaan myös sanoa:\nOn hyvä laiskotella.\nOn hyvä vihastua.\nOn hyvä vihata muita ihmisiä.\nMistä syystä kolme viimeistä lausetta tuntuvat oudoilta?\nOn oikein totella lakia.\nSinun pitää olla ystävällinen muille ihmisille.\nSinä et saa tupakoida.\nHän on parempi oppilas kuin sinä.\nHän on huono oppilas.\nYllä olevissa esimerkeissä esiintyvät myös sanat\nSanoja hyvä, paha, oikein, väärin, pitää, ei pidä, saa, ei saa, parempi,huonompi avulla ilmaisemme käsityksiä joita sanotaan siveellisiksi eli moraalisiksi. Siveelliset eli moraaliset käsitykset koskevat ihmisten välisiä tapoja ja käyttäytymissääntöjä.\nVoimme ilmaista niitä myös käskyjen ja kieltojen avulla. Hyväksymistä ja paheksumista voimme ilmaista myös äänensävyillä, liikkeillä, eleillä, kasvonilmeillä ja sanontatavoilla kuten "mitä sinä luulet tekeväsi".\nKeskustelkaa siitä onko oikein lyödä koulutovereitaan. Saako mielestänne lyödä takaisin? Oletteko samaa mieltä keskenänne vai onko joku toista mieltä? Kuinka perustelette asiaa, jos olette eri mieltä?\nEri ihmiset saattavat pitää eri asioita hyvinä ja pahoina tai oikeina ja väärinä. Jokseenkin täydelliset näkemyserot voivat johtua esim. erilaisista kulttuureista. Tutkimusretkeilijä Nansen havaitsi sata vuotta sitten, ettei eskimoiden kielessä ollut sanaa "sota" lainkaan ja eskimot pitivät sotilaita pelkästään tappajina. Samaan aikaan esim. Euroopassa ja Amerikassa sotilaallista toimintaa ja sotilaita taas arvostettiin hyvinkin paljon.\nIhmisten erilaiset mielipiteet periaatteista riippuvat hyvin monista tekijöistä. Ihmisen omaksuessa periaatteita hänellä on tietysti oikeus käyttää harkintaansa. Kun hän taas asettaa muille ihmisille periaatteita, on näiden ihmisten mielipiteet otettava huomioon.\nVanha yleissääntö (johon on tietysti poikkeuksia) sanoo, että ihminen saa tehdä mitä tahansa mistä ei ole vahinkoa muille ihmisille.\nUsein ajatellaan, että periaatteet ovat yhteiskunnan pelisääntöjä, joita tarvitaan yhteiskunnan ja yksilön hyvinvoinnin turvaamiseksi. Tutkimukset osoittavat, ettei tällainen ajattelu edusta moraalin korkeinta astetta.\nMuutamia satoja vuosia sitten oltiin yksimielisiä siitä, että noituudesta tuomitut pitää polttaa.\nNoidalla tarkoitettiin ihmistä, jota pidettiin tietäjänä tai ihmeiden tekijänä ja jonka ajateltiin toimivan usein paholainen - nimisen henkiolennon välikappaleena.\nSiihen aikaan vallitsi pelisääntö "noidat on poltettava". Hyvin harvat nykyään myöntävät, että silloin meneteltiin oikein.\nYllä oleva esimerkki osoittaa, että järjen ja tutkimuksen avulla voidaan poistaa sellaisia sääntöjä, joita ei voida pitää moraalisesti hyväksyttävinä. Meidän on pyrittävä nojaamaan tietoihin ja todellisuuteen myös moraalista hyväksyttävyyttä koskevissa kysymyksissä.\nkuinka ymmärrämme moraalisen hyväksyttävyyden periaatteita eli moraalinormeja, itseämme ja muita, tunteiden toimintaa\nSaatat tehdä väärin, koska\net tiedä mitä seurauksia teostasi on,\net ole selvillä omista päämääristäsi,\npäämääräsi ovat, ristiriitaisia,\net ymmärrä tilannetta,\net pysty käsittelemään ongelmia,\net pysty ehkä hillitsemään itseäsi,\nuskot järjettömän asioihin\nvakaumuksesi ei vastaa todellisuutta,\ntekosi ovat ristiriidassa ymmärryksesi kanssa,\nvakaumuksesi ovat ristiriitaisia,\net tiedä kuinka muuttaa tapojaan,\npetät itseäsi itsekkäistä syistä,\net halua ymmärtää kokonaisuutta,\nloukkaat muita tahallasi,\nsiirrät omat ongelmasi muille tai olet kostonhaluinen,\net tiedä mikä on ongelmasi,\nsinulla on ennakkoluuloja tai jäljittelet. sokeasti jotakuta.\nKeksikää joitain käyttäytymisongelmia, jotka liittyvät lueteltuihin syihin. Yrittäkää ratkoa niitä.\nJos joku sanoo sinulle: "Sinun on tehtävä niin, koska se on velvollisuutesi", hän syyllistyy niin sanottuun kehäpäätelmään. "Sinun on tehtävä niin" tarkoittaa aivan samaa kuin "se on sinun velvollisuutesi".\nJos esimerkiksi ajattelet, että sinun on osallistuttava jokaiseen tappeluun koska se on velvollisuutesi, sinulle voi käydä huonosti.\nLause "Ilman velvollisuudentuntoa vallitsisi epäjärjestys" tarkoittaa samaa kuin että ilman moraalisääntöjä vallitsisi epäjärjestys.\nPohtikaa mitkä velvollisuudet ovat tärkeitä koulussa.\nMitä velvollisuuksia sinulla on kotona ja toveripiirissä.\nKeskustelkaa siitä, miksi käsityksenne velvollisuuksista eroavat toisistaan.\nMiten velvollisuudet ovat muuttuneet viime aikoina?\nIhmisillä on usein taipumus toimia itsekkäästi. Monet ajavat omaa etuaan muista ihmisistä välittämättä. Usein ystäviä ja sukulaisia kohdellaan paremmin kuin muita ihmisiä. Virkamiehiä ja päätöksen tekijöitä lahjomalla yritetään saavuttaa etuja.\nJo kauan sitten ihmisiä pyrittiin opettamaan oikeudenmukaisuuteen ja tasapuolisuuteen. Muinaiskiinalainen ajattelija Kungfutse opetti:\n"Mitä et toivo tehtävän itsellesi, sitä älä tee muille."\nMuinaiskreikkalainen ajattelija Platon puolestaan opetti:\n"Minun pitää tehdä muille mitä toivoisin tehtävän itselleni."\nKungfutsen ja Platonin opetusta kutsutaan kultaiseksi säännöksi. Se opettaa välttämään itsekkyyttä ja suhtautumaan muihin ihmisiin tasapuolisesti.\nMuinaiset Intian jainalaiset kehottivat kohtelemaan kaikkia eläviä olentoja samalla tavalla kuin toivoisi kohdeltavan itseään. Jainalaiset ovat rakentaneet mm. sairaalan, jossa he hoitavat sairaita lintuja.\nOikeudenmukaisuus merkitsee myös tasa-arvoa. Tasa-arvoisuuden periaatteet on esitetty Yhdistyneiden Kansakuntien Ihmisoikeuksien julistuksessa.\nKultainen sääntö opettaa meitä asettumaan toisen ihmisen asemaan. Jos minä olisin nälkää näkevä lapsi Afrikassa, toivoisin, että joku antaisi minulle ruokaa. Minun on kohdeltava tuota lasta, kuten toivoisin kohdeltavan itseäni. Minun on omalta osaltani pyrittävä auttamaan tuota lasta. Minun ei tule toivoa itselleni paljon karamelleja, hienoja vaatteita ja monenlaista tarpeetonta tavaraa, vaan minun on sanottava vanhemmilleni, että he auttaisivat mieluummin kehitysmaiden lapsia.\nMonet sanovat, että oman maan asiat on pantava kuntoon ennen kuin ryhdytään auttamaan muita. Tämä ei ole oikeudenmukaista ajattelua. Tietysti epäoikeudenmukaisuutta omassa maassa on pyrittävä vähentämään.\nTasa-arvoperiaate vaatii kuitenkin, että on autettava siinä missä hätä on suurin.\nOletko kieltänyt muilta lapsilta joidenkin omistamiesi esineiden käytön? Oletko käyttäytynyt itsekkäästi? Antaako omistusoikeus oikeuden kieltää esineen käyttö muilta?\nMaailmassa on tavattoman paljon asioita, joiden suhteen vallitsee epäoikeudenmukaisuutta. Tehkää luetteloa epäoikeudenmukaisuuksista.\nPohtikaa, miten mainittuja epäoikeudenmukaisuuksia voitaisiin poistaa.\nPohtikaa, miten omaa itsekkyyttä voi hillitä.\nMaailmassa tuotetaan ruokaa enemmän kuin koskaan, niin paljon, että tasaisesti kaikille jaettuna sitä riittäisi jokaiselle kaksi kiloa päivässä: yli kilo viljaa, papuja ja pähkinöitä, noin puoli kiloa lihaa, maitoa ja munia sekä puoli kiloa hedelmiä ja vihanneksia. Tästä huolimatta noin miljardi ihmistä eli noin joka kuudes näkee nälkää.\nNälkä ja köyhyys liittyvät toisiinsa erottamattomasti. 1,2 miljardia ihmistä maailmassa joutuu elämään alle dollarilla, ja yli kolmen miljardin ihmisen on selviydyttävä alle kahdella dollarilla päivässä. Nälkä ei siis johdu ainoastaan ruuan puutteesta, vaan myös siitä, ettei köyhillä ole siihen varaa.\nToisaalta köyhyys aiheuttaa nälkää siten, että köyhillä ei ole ruuan tuottamiseen tarvittavia välineistä, kuten maata, siemeniä, työvälineitä, pääomaa, työvoimaa tai tietotaidoa. Kaksi kolmannesta maailman köyhistä elää maaseudulla ja kehitysmaiden tärkein työllistäjä ja elinkeino on maatalous.\nNälkä ja köyhyys koskettavat eniten naisia. Jokaisesta maailman kymmenestä köyhästä nälkäisestä seitsemän on naisia. Lisäksi noin kolmasosa kehitysmaiden lapsista on aliravittuja. Köyhyyden naisistumiseen ovat syynä muun muassa se, että naisilla ei ole riittävästi valtaa, koulutusta eikä tuotantovoimavaroja.\nYK:n ruoka- ja maatalousjärjestö FAO:n mukaan nälkäongelmaan ei ole riittävän voimakkaasti puututtu osittain siksi, että on ajateltu taloudellisen kasvun vähentävän köyhyyttä ja nälän poistuvan itsestään. Köyhyyden vähentäminen vie aikaa ja nälkäongelmaan pitäisi reagoida välittömästi.\nToisaalta nälkä ei ole ainoastaan köyhyyden aiheuttamaa, vaan nälkäongelma tuottaa lisää köyhyyttä. Nälkäiset lapset eivät kasva normaalisti eivätkä opi riittävästi. Nälkäiset aikuiset eivät jaksa tehdä raskasta työtä, he sairastuvat useammin ja kuolevat nuorempina kuin ne, jotka saavat riittävästi ravintoa.\nThomas Malthus esitti 1798, että nälkä ei häviä koskaan, koska ihmiset lisääntyvät nopeammin kuin ravinnon tuotanto. Joissakin maissa kuten Suomessa tämä ” Malthusin laki” ei enää pidä paikkaansa. Sen sijaan esimerkiksi Intiassa nälkä ei ole vähentynyt ollenkaan maan itsenäistymisen jälkeen, koska väestö on kasvanut suurin piirtein samaa vauhtia kuin elintarvikkeiden tuotanto. On joka tapauksessa selvää, että maapallon ravinnontuotannolla on jokin yläraja. Jos ihmiskunnan lisääntymistä ei saada pysähtymään, ravinnon puute pysäyttää sen aikanaan joka tapauksessa.\nNykyinen nälkä ei ole ruuan tuotantoon liittyvä ongelma, sillä nykyisellä ravinnon tuotannolla kaikki maailman ihmiset voitaisiin ruokkia. Joillakin alueilla, kuten Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ruuan tuotanto on vähentynyt vaikka väestö on kasvanut. Syynä ovat olleet mm. poliittinen sekasorto, sodat ja huonot hallitukset, jotka eivät ole välittäneet köyhien nälästä. Vallanpitäjien lapset eivät ole juuri missään kärsineet nälästä.\nVuonna 2025 maailman väestön arvioidaan olevan jo noin 8 miljardia nykyisen 6 miljardin sijasta. Vettä ei riitä, metsiä ei voida hävittää ilman pahoja luonnontuhoja, ilmasto muuttuu väistämättä ja autiomaat kasvavat ja maaperä huononee. Keinokastelu lisää maaperän suolaisuutta.\nVaikka kasveja, joiden perintötekijöitä on muunneltu, vastustetaan voimakkaasti, köyhien maiden on pakko ottaa käyttöön tällaiset kasvit taatakseen elintarvikkeet kasvavalle väestölle.\nVarakkaiden maiden tukimaksut maataloudelle ovat joinakin vuosina ylittäneet koko Afrikan kansantuotteen. On sanottu, että Afrikan köyhien sortoa harjoittavat hallitukset ja köyhissä maissa yleinen lahjonta olisi poistettava, jotta nälkää voitaisiin edes yrittää poistaa.\nSuurin uskonto, katolinen kristinusko, vastustaa paavin johdolla syntyvyyden säännöstelyä. Raamatussa sanotaan mm.: Jumala siunasi heidät ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset, lisääntykää ja täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne. Vallitkaa meren kaloja, taivaan lintuja ja kaikkea, mikä maan päällä elää ja liikkuu." 29 Jumala sanoi vielä: "Minä annan teille kaikki siementä tekevät kasvit, joita maan päällä on, ja kaikki puut, joissa on siementä kantavat hedelmät. Olkoot ne teidän ravintonanne. http://www.evl.fi/raamattu/1992/1Moos.1.html#o1\nMiten maailman nälkää voitaisiin lievittää nyt?\nMiten maailman nälkää voitaisiin vähentää tulevaisuudessa?\nMillä tavalla sinä voisit vaikuttaa maailman nälkätilanteen helpottamiseen?\nMillä tavalla Suomi voisi vaikuttaa maailman nälkätilanteen helpottamiseen?\nMiten uskontojen vaikutusta nälänhätiin voitaisiin vähentää?\nJos ihmiset ovat itsekkäitä ja ajavat omia etujaan muista välittämättä, tämä johtaa usein riitoihin ja yhteisön häviöön. Jo muinaiset esi-isämme kehittivät sääntöjä riitojen ratkaisemiseksi oikeudenmukaisuuden pohjalta.\nOikeutta käytiin käräjillä ja ylimpänä riitojen ratkaisijana oli usein heimopäällikkö, jonka oletettiin olevan puolueeton.\nKun opittiin kirjoitustaito, kuninkaat ja heimopäälliköt alkoivat merkitä muistiin erilaisia sääntöjä. Syntyivät lait. Erittäin kuuluisaksi on tullut kuningas Hammurabin laki, jossa säädetään, miten vahingonteko on korvattava. Laki voi olla hyvä tai huono, ja vahingon korvaaminen toisella vahingolta kuten oli laita kuningas Hammurabin laissa, ei varmaan ole järkevä periaate. Mutta kun laki on kaikille sama se lisää oikeudenmukaisuutta ja tasa-arvoa.\nJokaisessa yhteisössä vaikuttaa lakien lisäksi kirjoittamattomia sääntöjä, joita pyritään noudattamaan. Tällaisia sääntöjä kutsutaan usein normeiksi. Hyvin yleisiä normeja ovat esimerkiksi kielto tappamiselle, varastamiselle ja valehtelemiselle.\nTäsmällisemmin nämä normit on kirjoitettu sitten kunkin valtion lakeihin.\nTutkikaa millaisia lakeja ja järjestyssääntöjä on olemassa kouluja varten.\nMitä kirjoittamattomia sääntöjä koulussa noudatetaan?\nIhmiset tekevät enemmän tai vähemmän pahaa johtuen heistä riippumattomista seikoista. Onko oikein rangaista ihmistä, jos hänen pahat tekonsa juontuvat hänestä itsestään riippumattomista seikoista.\nEsimerkiksi jos Kalle kohtaa kotimatkallaan koulukiusatun Pekan ja potkaisee tätä, hän tulee tehneeksi enemmän pahaa kuin siinä tapauksessa, että ei kohtaisi Pekkaa lainkaan. Pekan kohtaaminen on Kallesta riippumaton seikka, joten voidaan sanoa, että on ikään kuin onnesta kiinni, kuinka paljon pahaa Kalle tulee tekemään kotimatkallaan.\nSotilas voitaisiin määrätä joko normaaleihin sotatehtäviin tai osallistumaan kansanmurhan täytäntöönpanoon. Mikäli sotilas saa käskyn toimia tavallisissa sotatehtävissä, hän ei välttämättä syyllisty sen pahempiin tekoihin kuin vastapuolensotilaat. Jos hänet määrätään osallistumaan kansanmurhaan hän tulee tehneeksi erittäin pahoiksi katsottuja tekoja .\nJos vauva oääsee ottolapseksi hyvään perheeseen, hänestä todennäköisesti kasvaa tasapainoinen ja hyväntahtoinen ihminen. Jos sama vauva joutuu ottolapseksi perheeseen, jossa häntä kohdellaan erittäin huonosti, saattaa lapsesta kasvaa esimerkiksi rikollinen tai muu varsin arveluttavaa toimintaa harjoittava henkilö.\nOletko sattumalta tehnut jotain pahaa?\nOletko sattumalta tehnyt jotain hyvää?\nOnko sinulle sattunut jotain pahaa aivan sattumalta?\nOnko sinulle sattunut jotain hyvää aivan sattumalta?\nMiten ihmiset ovat suhtautuneet näihin sattumiin?\nNäissä esimerkeissä ihmisen ansiot näyttävät johtuvan heistä itsestään riippumattomista seikoista. Kaikki esimerkit ovat mahdollisia tosielämässä. Monet ovat tulleet siihen johtopäätökseen, että ihmisen hyvyyttä tai pahuutta ei tulisi arvioida hänen tekemiensä tekojen mukaan, vaan ennemminkin ihmisessä olevien taipumusten mukaan.\nTässä on se ongelma, että ihmisten teot ja taipumukset ovat vuorovaikutussuhteessa keskenään. Lisäksi koska taipumukset pahaan ja hyvään juontuvat jo varhaislapsuudesta, näyttää ihmisten pahuuden ja hyvyyden arvioiminen käytännössä muuttuvan mahdottomaksi tehtäväksi. Tästä on enää pieni matka siihen toteamukseen, että ihmiset ovat pitkälti olosuhteiden vankeja, ja tästä syystä arviointi tulisi lopettaa.\nToiset ovat ovat sitä mieltä, että ihmisten hyvyyttä tai pahuutta tulisi punnita heidän tekemiensä tekojensa suhteen. Tällöin ihmisten hyvyys tai pahuus voi olla osaksi tai jopa enimmäkseen heistä itsestään riippumatonta. Tämä vastaus näyttäisi siis vievän paljolti pohjaa rankaisemisen ajatukselta. Rankaisemista ja arvostelua pidetään usein välttämättömänä yhteiskunnan toiminnalle.\nOnko koulussasi rangaistuksia?\nJos on, mitä mieltä sinä olet niistä?\nMillaisia taipumuksia sinulla on?\nMillaisia taipumuksia on luokkatovereillasi?\nVoiko taipumuksiaan muuttaa?\nJos voi, miten?\nPitääkö ihmistä arvioida hänen tekojensa vai hänen taipumustensa perusteella?\nHyvin monet ihmisen ominaisuudet perityvät vanhemmilta jälkeläisille perintötekijöiden muodossa. Se, että kissat synnyttävät kissoja eivätkä koiria, johtuu perintötekijöistä.\nOttakaa opettajan johdolla selvää siitä, mitä ovat perintötekijät.\nMitä taipumuksia olet perinyt äidiltäsi?\nMitä tapumuksia olet perinut isältäsi.\nOnko sinulla taipumuksia, joita et ole perinyt vahnemmiltasi?\nMiksi pahan olemassaoloa on pidetty jotenkin selitystä vaativana. Mitä on paha? Minun kannaltani pahaa on se, mikä loukkaa minun etujani tai sellaisen ryhmän etuja, johon kuulun.\nMiksi olisi ongelma, että muut, ajaessaan omaa etuaan tai ryhmänsä etua, tekevät ”pahaa” eli jotain, joka ei minun tai ryhmäni edun mukaista vaan suorastaan sille vastakkaista? Onhan tavattoman luonnollista, että sellaista tapahtuu.\nRajallisessa maailmassa kilpaillaan rajallisista voimavaroista. Lisäksi on ilmeistä, että luonnonvalinta suosii perintötekijöitä, jotka ohjaavat käyttäytymään niin, että kilpailevien perintötekijöiden leviämismahdollisuus pienenee.\nEhdottaaa asioita, jotka ovat mielestänne pahoja. Selvittäkää opettajan johdolla, mitkä ovat kaikkien mielestä pahoja asioita.\nEhdottaaa asioita, jotka ovat mielestänne hyviä. Selvittäkää opettajan johdolla, mitkä ovat kaikkien mielestä hyviä asioita.\nHyvän ongelma on: miten maailmassa, jossa vallitsee jatkuva taistelu olemassaolosta, on voinut vähimmässäkään määrin menestyä tai edes säilyä taipumus tehdä hyvää? Eliöillä ei yleensä ole tarpeettomia elimiä, paitsi mitättömiksi surkastuneina. Turhan elimen kasvattaminen vaatii voimavaroja, ravintoaineita, ja olemassaolon taistelussa erittäin pienikin ero voimavarojen käytön tehokkuudessa on ratkaiseva, sukupolvien kuluessa.\nMiten sitten käyttäytymistaipumus voi säilyä, jos se vie voimavaroja tuottamatta mitään? Vaikka kyse olisi vain ajankäytöstä, niin jokainen hetki, joka käytetään turhaan toimintaan, on pois ajan käyttämisestä ruuan hankkimiseen, suojan rakentamiseen, lisääntymiskumppanin etsimiseen tai oman aseman parantamiseen yhteisön sisällä.\nMiksi ihminen, joka näkee toisen tarvitsevan apua, tarjoaa sitä? Tätä kysymystä ei voi selittää kuvitteelliseksi sillä, että suurkaupungissa ei apua tarjota, eikä sillä, että muutenkin apu niin usein jää tarjoamatta ja jopa nimenomainen avunpyyntö jää vaille vastausta. Emme yritä selittää sitä, miksi ihminen ei aina ole epäitsekäs, vaan sitä, että hän milloinkaan toimii epäitsekkäästi.\nOletko sinä saanut apua?\nMiksi olet saanut apua?\nOletko sinä auttanut?\nMiksi olet auttanut?\nOnko auttamisesta ollut hyötyä?\nIhminen on luonnonvalinnan tuote, mutta hän ei yleensä tiedosta itseään luonnonvalinnan tuotteeksi. Jos kysymme, miksi ihminen pitää makeista ruuista, useimmilla ei ole muuta vastausta kuin että makea maistuu hyvältä. Vain pieni vähemmistö osaa ja haluaa päätellä, että esi-isillemme on kehittynyt taipumus suosia makeaa, koska luonnossa makeat ruuat sisältävä paljon energiapitoisia ravintoaineita. Ja luultavasti vielä pienempi vähemmistö on sisäistänyt asian.\nMe emme pidä makeista ruuista siksi, että ne ovat hyviä. Vaan me pidämme makeaa hyvänä, koska esi-isämme olivat sattuman kautta saaneet sellaisen perinnöllisen käyttäytymispiirteen, että niiden mielihyväkeskusta kutkutti, kun ne söivät ruokaa, jossa oli tietynlaisia aineita. Ja nämä aineet olivat niiden elintavan mukaan sekä hyödyllisiä että suhteellisen harvinaisia että myös tavoiteltavia. Jos olisimme lannansyöjiä, sonta olisi meistä ”makeaa”.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, onko kouluruoka hyvää.\nMillaista lajinsisäistä käyttäytymistä sitten valinta vastaavalla tavalla ”suosii”, eli millä tavoin käyttäytyvät muita todennäköisemmin lisääntyvät ainakin hiukan muita tehokkaammin? Ilmeinen vastaus on, että valinta suosii paitsi itsekkyyttä myös pahuutta. Ei riitä huolehtia omasta edusta, vaan on myös vahingoitettava muiden etuja.\nAjatellaanpa leijonaurosta, joka valloittaa itselleen lauman. Sen etujen mukaista on tappaa pennut, kahdestakin syystä: Se vähentää alueellaan olevia vieraiden perintötekijöiden kantajia, ja se nopeuttaa lauman naaraiden tulemista kiimaan. Onko siis ihmeellistä, että vieraan heimon taistelussa voittaneet ihmisenkaltaiset olennot tai ihmiset surmaavat vastustajan urokset ja pennut ja raiskaavat naaraat?\nSe, mitä kutsumme pahuudeksi, on ainakin ilmeisimmän tarkastelutavan mukaan äärimmäisen luonnollista. Ne, jotka eivät ole pahoja, saavat vähemmän jälkeläisiä kuin muut. Joten sikäli, kuin pahuus on perinnöllistä, se yleistyy. Ajan oloon se muodostuu yksinomaiseksi, osaksi ihmistä kuten selkäranka tai sydän. Ne, joilta puuttuu selkäranka tai sydän, eivät selviä elämässä ainakaan niin pitkälle, että tuottaisivat jälkeläisiä. Miksi sitten hyvät pärjäävät?\nOttakaa opettajan johdolla selvää siitä, mitkä eläimet tekevät yhteistyötä ja mitkä eläimet elävät yksin.\nSuuri osa siitä, mitä luulemme jonkinlaiseksi hyvyydeksi ihmisten tai eläinten käyttäytymisessä, on yksinkertaisesti tilanteenmukaista itsekkyyttä. Jos eläimellä ei ole mitään mahdollisuuksia menestyä tappelussa laumanjohtajaa vastaan, sen kannattaa toimia tavalla, joka meistä voi näyttää kunnioitukselta tai ystävyydeltä. Jos sen mahdollisuudet ovat epävarmat, sen luultavasti myös kannattaa olla kaivamatta verta nenästään. Luonnossa ei ole Punaista ristiä, ja pienikin haava voi olla kohtalokas.\nKeskustelkaa opettajan johdolla sananlaskusta "tilaisuus tekee varkaan".\nEläinten jälkeläisten hoidossa esiintyy suurta vaihtelua. On eläimiä, jotka munivat veteen, mutta eivät huolehdi jälkeläisistään vaan saattavat jopa syödä niitä.\nJoskus jälkeläisistä huolehtii naaras, joskus uros, joskus molemmat ja esiintyy myös eläimiä, joilla koko suku huolehtii jälkeläisistä.\nIhmisten esi-isät elivät pienissä laumoissa, ja lauma huolehti jälkeläisistä siitäkin syystä, että lauman jäsnenet olivat tavallaiseti sukua keskenään.\nSellaiset ihmislaumat, joissa kaikki söivät toisiaan, kuolivat varsin nopeasto sukupuutton.\nSe, mitä sanomme inhimilliseksi hyvyydeksi, on ominaisuus, jota ilman ihminen ei olisi säilynyt maapallolla.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, miten eläinvanhemmat huolehtivat jälkeläisistään.\nLuottamus on ajatustunnetunne tai varmuus siitä, että johonkuhun tai johonkin voi luottaa, että joku tai jokin ei petä toiveita tai aiheuta pettymystä.\nItseluottamus on luottamusta omaan itseensä.\nIhmisten välinen luottamus on ajatustunnetta ja kokemusperäistä tietoa. Luottava ihminen ajattelee, että luottamuksen kohde ei halua hänelle pahaa, vaan tarkoittaa hyvää. Jos ihminen epäilee toisen arvoja ja aikeita, luottamusta ei synny. Luottamuksen edellytyksiä ovat hyvien aikeiden lisäksi osaaminen ja riski.\nLuottamus on ennen kaikkea ajatustunne, jonka kohdistamme ihmiseen, johon luotamme.\nLuotettavuus sen sijaan riippuu omasta käyttäytymisestämme. Muut arvioivat sitä, miten luotettavasti käyttäydymme. Lyhin tie luottamukseen on käyttäytyä luotettavasti ja olla luottamuksen arvoinen.\nLuottavaisuus on ominaisuus, johon vaikuttaa sekä perintötekijät että kasvuympäristö. Toiset luottavat helpommin kuin toiset.\nViime aikoina Suomessa on tutkittu luottamusta erityisesti työelämän piirissä. Luottamus esimiehen ja alaisen välillä on erityisen tärkeää sekä työhyvinvoinnin että tehokkuuden kannalta. Myös luottamusta organisaatioon on tutkittu. Jotta organisaatioon voi luottaa, tarvitaan toimivia rakenteita, oikeudenmukaisia toimintatapoja ja yhteisiä sääntöjä, jotka ovat kaikkien tiedossa ja kaikille samat.\nLuottamus on eräs ihmisen perustarpeista. Se kehittyy jo vauva-iällä. Lapselle on tärkeää tuntea, että häntä ei jätetä, ja hänen tarpeisiinsa ja tunteisiinsa vastataan. Perusluottamuksen olemassaolo antaa vapauden tutkia maailmaa, lähteä ja palata luottavaisena siitä, että omien voimien pettäessä apu on lähellä. Perusluottamuksesta syntyy perusturvallisuus.\nJos myönteisiä luottamuksen kokemuksia on vähän lapsuudessa, luottamus muihin on vaikeampaa myös aikuisiässä. Luottamusta voi kuitenkin harjoitella läheisten, ja luottamuksen ansaitsevien ihmisten kanssa vuorovaikutuksessa. Jo lapsille ja nuoreille on tarpeen paitsi luottaa muihin, myös olla luottamuksen kohteena ja ansaita muiden luottamus.\nLuottamuksen puute tai luottamuksen menettäminen muihin tekee haavoittuvaiseksi, sillä tukea ja apua ei uskalla hakea silloinkaan, kun se todella on tarpeen. Luottamus on tärkeää selviytymisen kannalta ja yhteydessä mielen hyvinvointiin.\nLuotatko sinä opettajaasi?\nLuottako opettajasi sinuun?\nLuotako sinä vanhempiisi?\nLuottavatko vanhempasi sinuun.\nKeihin oppilastovereihin luotat?\nKeihin oppilastovereihin et luota?\nKetkä oppilastoverisi eivät luota sinuun?\nMiksi et luota joihinkin edellä mainituista?\nMiksi et luota heihin?\nOnko joku lakannut luottamasta sinuun? Miksi?\nOletko lakannut luottamasta johonkin toiseen?\nMiten voit lisätä joidenkin muiden luottamusta sinuun?\nOnko sinulla itseluottamusta?\nMihin itseluottamusta tarvitaan?\nMiten ihmiselle käy, jos hänellä ei ole itseluottamusta.\nVoiko itseluottamusta olla liikaa? Jos voi, mitä haittaa siitä on?\nRehellisyys on hyve.\nRehellinen ihminen puhuu totta ja toimii luottamusta herättävällä tavalla.\nRehellinen ihminen ei huijaa muita jättämällä kertomatta jotain muille tärkeää.\nRehellinen ihminen kertootunteistaan, ajatuksistaan ja toiveistaan totuudenmukaisesti.\nTotuus, valehteleminen ja suoraan puhuminen liittyvät toisiinsa. Ne voivat ilmetä samassa yhteydessä.\nToisaalta välillä saatamme kierrellä jotain aihetta valehtelematta, mutta niin, ettemme kuitenkaan puhu suoraan ja rehellisesti.\nEmme aina osaa ilmaista itseämme suoraan vaikka haluaisimme: sanojemme takana on paljon erilaisia vaikuttimia ja nämä vaikuttimet saattavat joskus perustua pelolle, ahneudelle, virheellisille hyville aikeille tai muiden odotuksille suoruuden sijaan.\nJokainen meistä on varmasti ollut tilanteessa, jossa suustamme on päässyt erilainen mielipide, kuin mitä alun perin ajattelimme. Tai sitten olemme jättäneet sanomatta toiselle jotain, mitä olisi pitänyt, pelätessään hänen vastettaan.\nSaatamme myös suoranaisesti valehdella tai sitten nähdä harmaan mustana tai valkoisena tilanteen mukaan. Yhtä kaikki, tällöin emme puhu suoraan.\nMiksi toimimme näin? Saatamme luulla, että muut lakkaavat pitämästä meistä tai pelätä sisimpien toiveidemme paljastamista. Saatamme olla tietoisia toiminnastamme tai sitten tehdä asioita alitajuisesti.\nMeillä saattaa olla harhakuvitelmia siitä, että saavutamme asioita sillä, ettemme puhu suoraan. Kumma kyllä, tilanne on yleensä päinvastoin. Miten muut voisivat ymmärtää, mitä haluamme, jos emme puhu suoraan?\nVaikka suoraan puhuminen saattaisi aiheuttaa hetkellisesti jotain kielteistä, esimeriksi toisen ihmisen suuttumisen, niin pidemmän päälle valehtelu tai vältteleminen voi johtaa paljon huonontuneeseen tilanteeseen.\nKamalin esimerkki ovat aviomiehen pieleen menneet liiketoimet, joita peitellään vaimolta viimeiseen asti, kunnes haastemiehet ajavat pihaan. Tällaisissa tilanteissa seurauksena saatta olla avioero, vaikka ehkä puhuminen aiemmin olisi saattanut suututtaa vaimon hetkellisesti, mutta hän olisi voinut auttaa tilanteen ratkaisemisessa. Ihmissuhteen lopettaminen pettämällä voi myös olla oire tilanteesta, kun suoraa puhetta haluaa vältellä. Tällä ajaa toisen ihmisen tilanteeseen, jossa hän itse lopettaa suhteen.\nMiten sitten opetella suoraa puhetta? Kokeile rehellisyyssopimusta jonkun toverisi kanssa.\nRehellisyyssopimus vaatiikin molemmilta osapuolilta toisen vaikutinten ymmärtämistä ja sitä, ettei leimaa toista “miehet ovat kaikki sikoja” tai “naiset on vaan hysteerisiä” -leimalla.\nErityisesti ihmisille, jotka ovat tottuneet välttelemään vaikeita tilanteita, tällaisen käytöksen opettelu saattaa muuttaa paljon heidän suhteitaan toisiin ihmisiin.\nRehellisesti puhuminen vaatii tilannetajua. Sanavalintojen pohtimisen lisäksi suoruus ei tarkoita, että pitäisi noudattaa jokaista omaan mieleen tulevaa halua ja mielitekoa sanojensa suhteen. Kaikille ei aina tarvitse sanoa sitä, mitä ajattelee.\nErityisesti läheisissä ihmissuhteissa ei voi painottaa liikaa huolellisia sanavalintoja ja oman pohdinnan merkitystä ajatuksistaan puhuessa. Ystävyyssuhteissa pitäisi pystyä puhumaan myös vaikeilta tuntuvista asioista.\nSuoraan puhuminen vaatii myös rohkeutta, ja mikäli joku puhuu itselle suoraan, sitä kannattaa arvostaa. Toista voi aina kiittää rohkeudesta puhua ja kuunnella sitä, mitä hänellä on mielessään. Kuuntelu ei tarkoita myöntymistä. Toiselle voi myös kertoa, mikäli hänen sanansa aiheuttivat hämmennystä. Omaa vastausta ei tarvitse kaunistella, sillä jos joku on ollut rehellinen sinulle, voit olla hänelle rehellinen.\nAjattelemme aivan toisia, kun emme ole suoria. Olemme epäreiluja seurallemme, sillä emme voi ikinä tietää, mitä he oikeasti ajattelevat. Teemme oletuksia siitä, mitä he ajattelevat tai toimivat – otamme siis väärällä tavalla vastuun heidän tunteistaan. Toiset ihmiset saattavat olla helpottuneita siitä, että puhumme suoraan ja arvostaa meitä siksi, että kerromme mitä oikeasti ajattelemme.\nMillaisten ihmisten kanssa koet, että ihmissuhteesi ovat rehellisimpiä? Miksi?\nHaluaisitko puhua rehellisemmin joillekin läheisille ihmisillesi? Miksi?\nMitä seurauksia epärehellisyydestä saattaa olla?\nOletko ollut epärehellinen? Miksi?\nMillaisista asioista ei pidä kertoa muille?\nReiluus voi tarkoittaa hyvin monia eri asioita.\nEri kielissä reilua vastaavilla sanoille on usein eri merkitys kuin suomen kielessä.\nEsimerkiksi ruotsin kielen sana präktikhet voi tarkoittaa seuraavia asioita:\nSuomi-sanakirjassa reiluus määritellään seuraavasti:\nsuora, rehti, vilpitön. esim. Reilu kaveri. Reilu peli. Tuo ei ollut reilua poikaa kohtaan.\naito, oikea, kunno(lline)n, rehellinen. esim. Reilua suomalaista kotiruokaa. Reilut kumisaappaat.\nkitsastelematon, runsas, reipas, roima. esim. Reilu korvaus vaivannäöstä. Reilu alennus. Reilun metrin jäljessä voittajasta. Leikkasi leivästä reiluja [= paksuja, isoja] viipaleita.\nhieman enemmän kuin\nSuomi-sanakirjassa rehtiys määritellään seuraavasti:\nreilu, kelpo, kunnon, rehellinen. esim. Rehti työtoveri. Olisi ollut rehtiä tunnustaa erehdyksensä.\nKun reiluudelle ja rehtiydelle on muista kielistä eroava suomen kielen sana, ovat suomalaiset rehdimpiä ja reilumpia kuin ulkomaalaiset?\nMikä ero rehtiydellä ja reiluudella on?\nOnko opettaja reilu? Jos ei ole, miksi ei ole?\nOnko opettaja rehti? Jos ei ole, miksi ei ole?\nMitä tarkoittaa "reilu kauppa"?\nKeksi lisää lauseita, joissa sanat rehti ja reilu esiintyvät.\nYhdistyneiden Kansakuntien Yleiskokous hyväksyi marraskuussa 1959 Lapsen oikeuksien julistuksen. Siinä on kaikkiaan kymmenen periaatetta.\nEnsimmäinen periaate kuuluu:\n"Lapsen tulee saada nauttia kaikkia tässä julistuksessa määriteltyjä oikeuksia. Nämä oikeudet kuuluvat poikkeuksetta jokaiselle lapselle yhtäläisesti ja erotuksena katsomatta hänen tai hänen perheensä rotuun, ihonväriin, sukupuoleen, kieleen, uskontoon, poliittiseen tai muuhun vakaumukseen, kansalliseen tai sosiaaliseen alkuperään, varallisuuteen, syntyperästä tai muusta johtuvaan asemaan."\nLapsen oikeuksien näkökulmasta on\nsamantekevää, missä lapsi syntyy\nsamantekevää, missä lapsi asuu\nsamantekevää, minkä näköinen lapsi on\nsamantekevää, mitä kieltä lapsi puhuu\nsamantekevää onko hän uskonnoton vai uskovainen\nsamantekevää, ovatko lapsen vanhemmat rikkaita vai köyhiä.\nKaikille maailman erilaisille lapsille, niin tytöille kuin pojillekin, kuuluvat lasten oikeudet.\nOnko kaikilla maailman lapsilla nykyään turvatut oikeudet?\nMitä esteitä lasten oikeuksien toteutumiselle on?\nOnko lapsen oikeudet Suomessa turvattu hyvin?\nMitä velvollisuuksia vanhemmilla on lapsiaan kohtaan?\nMitä velvollisuuksia muilla ihmisillä on lapsia kohtaan?\nKatsokaa dvd kehitysmaiden lapsista.\nToinen periaate kuuluu:\n"Lapsen tulee saada nauttia erityistä suojelua, ja hänelle tulee lainsäädännöllä ja muulla tavoin suoda edellytykset ruumiillisesti, henkisesti, moraalisesti, sielullisesti ja sosiaalisesti terveeseen ja normaaliin kehitykseen vapaissa ja ihmisarvon mukaisissa oloissa. Säädettäessä tätä tarkoittavia lakeja lapsen etujen tulee olla tärkeimpänä näkökohtana."\nLapsi ei tule toimeen yksinään. Hän tarvitsee ihmisiä, jotka suojelevat ja pitävät hänestä huolta. Lapsen tulisi saada kehittyä vapaassa ja lapselle sopivassa yhteisössä ja ympäristössä.\nMiksi lapsi ei tule toimeen yksinään?\nKuinka ympäristön suunnittelussa voidaan lapset ottaa huomioon?\nPidetäänkö lapsista huolta kaikissa maissa?\nMiten koulu olisi nykyistä miellyttävämpi työskentelypaikka?\nViides periaate kuuluu:\n"Lapsen, joka on ruumiillisesti, henkisesti tai sosiaalisesti vajaakykyinen, tulee saada erityisen tilansa edellyttämää erikoishoitoa, -kasvatusta ja -huolenpitoa."\nLapsien, joilla on vakavia sairauksia ja vammoja, on saatava tarvitsemansa apu.\nMillaisia vammaisia lapsia on olemassa?\nKuinka lapsesta voi tulla vammainen?\nMiksi myös rikkaissa maissa on yhä enemmän vammaisia lapsia?\nMiten vammaisista, sokeista, kuuroista, invalideista ja kehitysvammaisista pidetään huolta?\nMillaisia vaikeuksia on lapsella, joka ei näe?\nMillaisia vaikeuksia on lapsella, joka ei kuule?\nKutsukaa kouluun vammainen ja pyytäkää häntä kertomaan elämästään ja ongelmistaan.\nMillaisia ongelmia vammaisella lapsella voi olla köyhissä maissa?\nMitkä sairaudet saattavat aiheuttaa lapselle erityisiä ongelmia?\nSeitsemäs periaate kuuluu:\n"Lapsella on oikeus saada koulutusta, jonka ainakin alkeisasteella tulee olla maksuton ja pakollinen. Hänen tulee saada koulutusta, joka edistää hänen yleissivistystään ja suo jokaiselle yhtäläisen mahdollisuuden kehittää kykyjään, yksilöllistä arvostelukykyään sekä moraalista ja sosiaalista vastuuntuntoaan tullakseen hyödylliseksi yhteiskunnan jäseneksi.\nLapsen koulutuksesta ja ohjauksesta vastuussa olevien on johtavana periaatteena pidettävä lapsen parasta; ensisijaisesti tämä vastuu kuuluu lapsen vanhemmille.\nLapsella tulee olla riittävät mahdollisuudet leikkiin ja virkistykseen, jotka olisi ohjattava palvelemaan samoja päämääriä kuin koulutuskin. Yhteiskunnan ja viranomaisten tulee pyrkiä edistämään mahdollisuuksia tämän oikeuden nauttimiseen."\nJokaisella lapsella on oikeus päästä kouluun. Lapsella on oikeus kehittyä itsenäiseksi. Ensisijainen vastuu lasten kasvatuksesta on vanhemmilla.\nLapsella tulee olla oikeus myös vapaa-aikaan ja virkistykseen.\nMitä me opimme vanhemmiltamme?\nMistä isovanhempamme ja heidän vanhempansa ovat saaneet oppinsa?\nMitä voi oppia televisiosta, radiosta, lehdistä, mainoksista, kirjoista?\nOppivatko kaikkien maiden lapset kouluissa sitä, mitä he tarvitsevat?\nMikä koulussa on kivointa?\nMikä koulussa on kurjinta?\nMiksi tarvitaan vapaa-aikaa?\nMiten haluaisit viettää vapaa-aikaasi?\nKahdeksas periaate kuuluu:\n"Lapsen tulee aina ja kaikissa olosuhteissa olla ensisijalla suojelua ja apua annettaessa."\nLapsella on oikeus saada apua ja suo jaa ennen aikuisia ja vanhuksia.\nMiksi lapselle on annettava apua ensimmäisenä?\nMillaisia onnettomuuksia lapselle voi sattua?\nMitä lapset pelkäävät eniten?\nMikä on katastrofi? Keksi esimerkkejä. Ketkä auttavat katastrofien sattuessa?\nMillaiset olot aiheuttavat tulipaloja, nälänhätää, tartuntatauteja jne.?\nMitä voidaan tehdä, että nämä onnettomuudet voitaisiin välttää?\nMiten ihmiset voivat suojella luontoa niin, ettei tule kuivuutta, tulvia jne.?\nOvatko liikenneonnettomuudet ja sota katastrofeja?\nJos matkustajalaiva uppoaa, ketkä pääsevät ensiksi pelastusveneisiin? Keiden pitäisi päästä mielestäsi ensiksi pelastusveneisiin? Vastasitko samalla tavalla kumpaankin kysymykseen? Perustele myös vastauksesi.\nKymmenes periaate kuuluu:\n"Lasta tulee suojella sellaisilta toiminnoilta, jotka saattavat kasvattaa hänessä taipumuksia rodulliseen, uskonnolliseen tai muunlaiseen syrjintään. Häntä on kasvatettava ymmärtämyksen, suvaitsevaisuuden, kansojenvälisen ystävyyden, rauhan ja yleismaailmallisen veljeyden hengessä sekä täysin tietäen, että hänen tarmonsa ja kykynsä olisi saatettava palvelemaan hänen lähimmäisiään."\nLasta ei saa kasvattaa ennakkoluuloiseksi esimerkiksi mustia afrikkalaisia (entisiä neekereitä), romaaneja (entisiä mustalaisia) tai saamelaisia kohtaan.\nLasta ei saisi kasvattaa vihamieliseksi uskonnottomia, tai jonkun uskontokunnan jäseniä kohtaan.\nLasta pitäisi opettaa ymmärtämään ja suvaitsemaan erilaisia ihmisiä.\nLasta ei saisi kasvattaa sotaiseksi vaan rauhan ja kansojen välisen yhteistoiminnan ystäväksi.\nSuomessa lapsi tulisi kasvattaa Venäjän, Viron, Ruotsin, Norjan ja myös muiden kansojen ystäväksi.\nLuetaan Hans Christian Andersenin satu "Ruma ankanpoikanen". Mitä jengi teki sadussa ankanpoikaselle? Satu löytyy tiedostosta et01-02.htm.\nKeskustelkaa suomalaisten suhtautumisesta uskonnottomiin.\nKeskustelkaa suomalaisten suhtautumisesta mustiin afrikkalaisiin (entisiin neekereihin) ja romaaneihin (entisiin mustalaisiin).\nMitä lapset voisivat tehdä rauhan edistämiseksi?\nMitä ennakkoluuloja olet tavannut tovereittesi keskuudessa?\nMitä ennakkoluuloja olet tavannut aikuisilla ihmisillä?\nYK:n yleiskokouksessa marraskuussa 1989 hyväksyttiin lapsen oikeuksien sopimus, jossa linjattiin kaikille alle 18-vuotiaille lapsille kuuluvat oikeudet. Sopimus on maailman nopeimmin voimaan tullut ja sisällöltään laajin ihmisoikeussopimus. Vaikka sopimuksen noudattamiseen onkin sitoutunut lähes 200 valtiota, lasten oikeudet eivät kuitenkaan välttämättä toteudu käytännössä.\n- Lapsen oikeuksien sopimuksella halutaan taata lapsille perusoikeus hyvään elämään sekä mahdollisuus terveydenhoitoon, riittävään ravintoon, koulutukseen ja kehittymiseen turvallisissa olosuhteissa. Suomalaisille nämä asiat ovat itsestään selviä, mutta monessa kehitysmaassa lasten edut jäävät vielä muiden jalkoihin.\nMaailman ihmisistä noin kolmannes eli 2,2 miljardia on lapsia, ja heistä noin 86 prosenttia asuu kehitysmaissa. Köyhyydellä on lasten oikeuksien toteutumattomuudessa suuri merkitys.\n- Köyhissä oloissa elävät lapset joutuvat tekemään työtä elääkseen, eivätkä he saa nauttia lapsuudestaan. Usein lapset ovat yhteisön ja perheen sisäisessä arvojärjestyksessä hyvin alhaalla: jos esimerkiksi ruokaa on vähän, aikuiset saavat syödä ensin, kun taas tyttölapsien vuoro on viimeisenä.\nKulttuuri muuttuu hitaasti\nLasten alhaisempi asema aikuisiin nähden on joissain maissa niin kulttuurisidonnaista, että lapsen oikeuksien sopimuksen allekirjoittaminen ei välttämättä näy käytännössä. Kulttuurin ja sitä kautta myös käytäntöjen muutos on hidasta, mutta sitä tapahtuu kuitenkin.\nKun yleismaailmalliset oikeudet ovat olleet ristiriidassa käytännön kanssa, ratkaisuja on pyritty hakemaan muun muassa lisäämällä sekä lasten että aikuisten tietoisuutta oikeuksista. Ongelmat on ensin tehtävä näkyviksi.\n- Yksi esimerkki on tyttöjen sukuelinten silpomisen vastainen työ, jolla on onnistuttu muuttamaan käytäntöä, joka aiheuttaa pysyviä terveyshaittoja. Keniassa tytöt naitettiin aiemmin 12-13-vuotiaina. Nyt silpomisen vähennyttyä tytöt keskittyvät ensin koulunkäyntiin ja menevät naimisiin vasta 20-vuotiaina.\n- 95 prosenttia miehistä hyväksyy omalle pojalleen leikkaamattoman, koulutetun vaimon, sillä tietoa ja ammatin saanut vaimo osaa hoitaa kotia ja perhettä paremmin ja hänen palkkansa hyödyttää koko perhettä.\nVedenpuute ja sairaudet kehitysmaiden ongelmana\nAvustusjärjestöt tekevät kehitysmaissa töitä lasten oikeuksien parantamiseksi. Esimerkiksi Suomen World Visionin Ugandan hankkeessa puhtaan veden saaminen merkitsi lasten elämässä muutosta parempaan suuntaan: uusien kaivojen paikat suunniteltiin niin, että lasten aika vapautuu koulunkäyntiin, eivätkä päivät kulu vedenhakumatkoihin.\nKehitysmaissa myös hiv ja aids ovat osa lasten arkitodellisuutta. Kun ei ole tietoa, lapset voivat huonosti ja joutuvat miettimään yksin vaikeita asioita.\nHe jäävät yksin kysymystensä kanssa. Kuinka omille vanhemmille käy tai miten suhtautua kavereihin, joiden vanhemmilla on hiv, ja voiko heidän kanssaan leikkiäi.\nYK:n Lapsen oikeuksien päivää vietetään 20.11.\nMitä sinä voit tehdä kehitysmaiden lasten oikeuksien parantamiseksi?\nMitä Suomi voi tehdä kehitysmaiden lasten auttamiseksi?\nKuinka paljon yhden kehitysmaiden lapsen auttaminen maksaisi?\nMissä maissa lasten asema on kaikkein heikoin?\nMiksi koulun käyminen on lapselle tärkeää?\nIhmisen keho rakentuu erilaisista tiettyihin tehtäviin soveltuvista osista. Kehon toiminnalle tärkeitä asioita ovat mm:\nKeskustelkaa opettajan johdolla aiheesta "minun kehoni".\nLepo auttaa elimistöä uudistumaan. Elimistön kuona-aineet poistetaan, perintötekijäin virheet korjataan, elintoimintoja nopeuttavien aineiden varastot taytetään ja energiaa varastoidaan.\nLepo edistää vammojen ja tulehdusten paranemista sekä laukaisee jännitystä.\nLepo vahvistaa puolustuskykyä sairaukaia vastaan.\nLepo lisää elinvuosia.\nUnen aikana ihmisen aivot tallentavat tärkeitä asioita muistiin.\nKeskustelkaa opettajan johdolla aiheesta "lepo ja koulunkäynti".\nPuhtaus on tärkeä osa ihmisten ja eläinten hyvinvointia. Peseytymällä ihmiset ja eläimet välttyvät loisilta ja sairauksien aiheuttajilta. Lialla on merkitystä ihmisen sairauksien vastaisen puolustusjärjestelmän kehittymisessä. Täysin puhtaissa oloissa eläneet ihmiset sairastuvat helpommin kuin muut.\nIhmiset pesevät itsensä säännöllisesti, mikäli siihen on mahdollisuus. Ihmiset voivat peseytyä suihkussa, kylvyssä tai luonnon vedessä, kuten järvessä. Veden lisäksi peseytymisessä käytetään usein apuna saippuaa ja sampoota.\nPienten lasten, sairaiden tai muuten kykynemättömien peseytymisessä voi olla joku avustamassa. Useimmiten ihmiset peseytyvät yksinään, Ihmisillä on tapana pestä hampaat ja ihmiset juolehtivat nykyään myös lemmikkieläinten hampaista.\nKeskustelkaa opettajan johdolla puhtaudesta kotona ja koulussa.\nIhmisen samoin kuin muidenkin eliöiden elämään kuuluvat syntymä, kasvu, vanheneminen ja kuolema.\nIhmislapsen elämä saa useimmiten alkunsa naisen ja miehen sukupuoliyhdynnässä. Mihen siitin työnnetään naisen emättimeen, jolloin sinne siirtyy miehen siitiöitä. Tällöin naisen sisällä oleva munasolu hedelmöittyy siittiösolusta, jolloin nainen tulee raskaaksi.\nKoska kaikki eivät saa lapsia tavallisella tavalla, on kehitetty keinohedelmöitys ja muita perinteisistä tavoista poikkeavia tapoja saattaa nainen raskaaksi. Hedelmöittynyt munasolu jakautuu naisen kohdussa muodostaen alkion, josta myöhemmin kehittyy sikiö.\nLapsi tulee tavallisesti ulos naisen kohdusta emättimen kautta, ja tällöin terve vastasyntynyt osaa hengittää itsenäisesti.\nJoissain tapauksissa lapsi syntyy keisarileikkauksella.\nSyntynyttä lasta pidetään henkilönä, ja sitä suojaavat kaikki samat lait kuin täysikasvuisia ihmisiä.\nMuihin eläimiin verrattuna ihmisen syntymä on kohtalaisen monimutkainen tapahtuma, mikä johtuu sikiön suuresta päästä. Synnytys voi kestää jopa päivän verran ja saattaa olla hyvin kivulias äidille.\nJoskus äiti, lapsi tai molemmat kuolevat synnytyksessä tai sen yhteydessä. Lapsikuolleisuus on vähentynyt merkittävästi varakkaissa maissa lääketieteen kehityttyä 1900-luvulla. Luonnollinen synnytys ilman puhtaita olosuhteita ja ammattitaitoista avustusta on vielä yleistä kehitysmaissa.\nIhmislapsi syntyy noin yhdeksän kuukautta kestäneen raskausajan jälkeen.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, miten erilaisten eläinten lapset syntyvät.\nCaravaggion Maria ja Jeesus Borghesen galleriassa Roomassa\nOpettaja näyttää mittanauhalla alla olevat pituudet\nLapsi kasvaa syntymää seuraavina kolmena elinvuotenaan noin puoli metriä, jonka jälkeen pituuskasvu tasoittuu noin 4–7 cm vuosikasvuksi noin 7–12 seuraavan ikävuoden ajaksi, jonka jälkeen kasvu murrosiässä tilapäisesti kiihtyy sukupuolihormonien vauhdittamana, ja lopulta hidastuu ja ajan myötä päättyy. Suomalaiset tytöt kasvavat noin 15-16 ikävuoteen saakka, pojat kasvavat vielä jopa 17–20 vuoden ikäisinä.\nSuomalaisilla tytöillä murrosiän kehitys käynnistyy tavallisimmin 10–12-vuotiaana, joillakin aikaisemmin ja osalla myöhemmin. Kuukautiset alkavat vuotta-kahta myöhemmin, eli 12-14-vuotiaana. Tytöillä pituuspyrähdys on poikia lievempi ja ajoittuu pojista poiketen murrosiän alkuun.\nPojilla murrosikä alkaa tavallisesti 11–13-vuotiaana, aluksi hitaasti sukupuolielinten kasvamisena. Selviä merkkejä kuten nopeaa pituuskasvua tai äänenmurrosta ilmenee vasta 13–15-vuotiailla pojilla. Pojat saavuttavat sukukypsyyden tavallisesti hiukan ennen pituuskasvun kiihtymistä ja äänenmurrosta eli noin 14 ikävuoden alussa.\nKeskustelkaa opettajan johdolla kasvamiseen liittyvistä ongelmista.\nYllä Michelangelon David\nMurrosiän mentyä on aika jolloin ihminen on huippukunnossa. Tätä kestää vajaa kymmenisen vuotta, eli noin vuodet 17–27. Tätä seuraa ihmisen hidas kymmeniä vuosia kestävä rappeutuminen, joka johtaa lopulta kuolemaan.\nIhmisen henkinen kehitys ja kypsyminen sen sijaan jatkuvat pitkälle aikuisikään. Havaintokyky alkaa heiketä keski-iässä, mutta useimmat ajatteluun liittyvät toiminnot säilyvät hyvinä noin 60-70 ikävuoteen asti. Kielelliset toiminnot alkavat heiketä yleensä vasta 80 ikävuoden jälkeen. Usein vanhuuden henkisten toimintojen huomattava huonontuminen liittyy johonkin rappeuttavaan sairauteen, kun taas terveiden vanhusten henkiset toiminnot heikkenevät vain vähän.\nVanha Väinämöinen soittaa kannelta\nKuva kirjasta Kasvot – mielikuvia kanteleesta, Timo Väänänen & Ilari Ikävalko, Maahenki&Maanite 2008\nKaikki ihmiset vanhenevat, mutta terveellisillä elämäntavoilla, runsaalla liikunnalla ja iloisella elämänasenteella sitä voidaan osittain hidastaa. Keskimääräinen ihmisten elinikä vaihtelee suuresti maittain. Naiset elävät keskimäärin useita vuosia miehiä kauemmin.\nOpettaja kertoo siitä, millaista on olla aikuinen ja sen jälkeen kekustellaan aikuisena olemisen ongelmista.\nSairaus on ruumiillisen rakenteen tai tai henkisen toiminnan poikkeavuus, joka aiheuttaa yksilölle tai hänen ympäristölleen tilapäistä tai pysyvää haittaa tai toiminnanvajavuutta.\nTtauti on merkitsee lääketieteellisesti määriteltävissä olevaa, monilla yksilöillä samantapaisin oirein ilmenevää sairautta.\nSanaa sairaus käytetään joskus laajemmassa merkityksessä kattamaan myös vammat, vammaisuuden oireet.\nKeskustelkaa opettajan johdolla lasten yleisimmistä sairauksista ja niiden ehkäisystä.\nKäytännössä kaikki eläimet kuolevat, sillä heidän perintötekijöihinsä tulee ruumiin eri osien uudistuessa niin paljon virheitä, että eläimen kyky vastustaa sairauksia heikkenee.\nEsimerkiksi kissat ja koirat elävät paljon lyhyemmän aikaa kuin ihmiset. Harriet -niminen Galapagos -saarten kilpikonna eli 150 vuotiaaksi.\nHauki ei periaatteessa vanhene, mutta sen ympäristö asettaa sille rajoituksia niin ettei se elä ikuisesti.\nHyvin yksinkertaiset eliöt kuten bakteerit saattavat elää hyvin kauan, mutta koska paikat, joissa niitä elää, eivät ole ikuisia, myös bakteerit kuolevat.\nYleensä ihmisen kuoltua hänen läheisensä poltattavat tai hautaavat vainajan kuolleen ruumiin ja pystyttävät muistomerkin.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, miten voi itse tehdä elääkseen vanhaksi.\nTerveys tarkoittaa sitä, ettei ihmisellä ole sairauksia.\nTerveyttä tarvitaan koulussa, kotona ja työssä. Terveyteen vaikuttavat ihmisen omat ominaisuudet, elintavat ja ympäristö. Uhkia terveydelle ovat haitallinen terveyskäyttäytyminen, pitkäaikaisten tautien lisääntyminen, huumeiden käyttö, väkivalta ja ympäristön saasteet.\nJokainen vaikuttaa suurelta osin itse terveyteensä arvojensa, asenteidensa ja mahdollisuuksiensa ohjaamina. Terveyskäyttäytyminen lähtee omista valinnoista. Päivittäisestä ravinnosta on saatava riittävä määrä energiaa ja välttämättömät ravintoaineet. Tasapainoinen, tavallisista elintarvikkeista koostuva ruokavalio turvaa näiden saannin.\nYli puolet suomalaisista on ylipainoisia, ja lihavuuteen liittyvät terveysvaarat korostuvat tulevaisuudessa. Tärkeää on kuluttaa ruuasta saatu ylimääräinen energia liikkumalla säännöllisesti. Säännöllinen liikunta muun muassa pienentää vaaraa kuolla sydäntautiin ja aivohalvaukseen, sairastua paksusuolen syöpään ja diabetekseen sekä auttaa alentamaan korkeaa verenpainetta. Liikunta auttaa hankkimaan ja säilyttämään terveet luut, lihakset ja jänteet. Se on tärkeää myös ikääntyvien kunnon ja toimintakyvyn säilyttämiseksi ja vähentää vaaraa kaatua liikuttaessa. Liikunta edistää henkistä hyvinvointia ja vähentää masennuksen ja ahdistuksen tuntemuksia.\nTupakointi ja alkoholin käyttö ovat tärkeimpiä kuolinsyitä. Tupakoinnin haitat eivät rajoitu vain tupakoitsijaan, vaan terveysriski kasvaa myös lähiympäristössä, toisin sanoen tupakansavu lisää tupakoimattomienkin terveysriskejä.\nAlkoholi on tupakan veroinen terveyden vaarantaja. Sen käyttö lisää tapaturmien ja sairauksien riskiä. Myös huumausaineiden haittavaikutukset ovat moninaiset. Käyttäjälle seuraamukset ovat paitsi ruumiillisia, myös henkisiä ja ihmissuhteisiin vaikuttavia.\nVakavia työtapaturmia sattuu yleensä riskialttiissa työtehtävissä, joita tehdään erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä.\nYmpäristön merkitys terveydelle on suuri. Ympäristöämme ovat luonto ja sosiaalinen ympäristö, jonka ihminen luo itse. Siihen kuuluvat ihmiset, asuminen, työnteko, liikkuminen ja harrastaminen. Näissä ympäristöissä vaikutamme koko ajan omaan hyvinvointiimme. Elintavoillamme voimme merkittävästi edistää kestävää kehitystä ja omaa hyvinvointiamme.\nSuomessa sattuu noin miljoona tapaturmaa vuodessa. Niistä koti- ja vapaa-ajan tapaturmien osuus on yli 70 %, työtapaturmien 20 % ja liikennetapaturmien 6 %. Joka päivä 2 000 suomalaista vammautuu tapaturmissa.\nTapaturmia ei aina voi välttää, mutta riskit voidaan tunnistaa ja niiden tunnistamisen perusteella voidaan toimintatapoja suunnitella tapaturmia ehkäiseviksi. Tavoitteena on nolla-tapaturmaa -ajattelu. Tapaturmien ehkäisemisen tavoite on keskeinen kaikissa toiminnoissa, työssä, liikenteessä, harrastuksissa ja kotona. Suomessa tapaturmien taustalla on varsin usein alkoholi.\nKotitapaturmista yleisimpiä ovat kaatumiset. Kaatumisia sattuu erityisesti ikäihmisille. Naisten kotitapaturmat liittyvät usein ruuan valmistukseen ja kodinhoitoon. Miehille kotitapaturmia sattuu muun muassa korjaus- ja huoltotöissä ulkona. Joka kolmas keski-iässä kuollut mies menehtyy alkoholiin. Yleisimpiä lasten tapaturmia ovat kaatumiset ja putoamiset, esineen aiheuttamat tapaturmat ja myrkytykset. Alle 10-vuotiaille lapsille tapaturmia sattuu yleensä kotona ja isommille lapsille liikuntaharrastuksissa. Vanhempien vastuu on valvoa lasten leikkejä ja ohjata lasta.\nMiehillä on yli kolme kertaa enemmän työtapaturmia kuin naisilla. Rakentaminen on edelleen vaarallisin toimiala. Yleisimpiä työtapaturmien tyyppejä ovat esineisiin satuttaminen, kaatuminen, liukastuminen ja kompastuminen. Työpaikan vaarojen tunnistaminen on työnantajan tehtävä, mutta työntekijäkin voi kiinnittää huomiota työpaikan riskeihin ja vähentää tapaturmariskejä ennen kaikkea ammattitaidolla, oikealla asenteella ja noudattamalla turvallisuusohjeita.\nNiin työpaikoilla kuin kodeissakin pitää olla asianmukaiset ensiapuvarusteet loukkaantuneen auttamiseksi. Työpaikoilla ensiapuvarusteiden määrä mitoitetaan työpaikan riskien ja työntekijöiden määrän mukaan.\nTyöpaikkojen ensiapuvarustukseen kuuluvat tavallisten ensiapuvälineiden lisäksi paarit ja muut siirtovälineet, hätäsuihkut, silmänhuuhdevälineet sekä ensiavun huonetila.\nTyöntekijöiden määrä, työpaikan sijainti, erilliset yksiköt ja työpaikan erityisriskit määräävät työpaikan ensiapuvarustuksen määrän ja sijoituspisteet. Ensiapuvälineet säilytetään paikassa, jonka kaikki tuntevat ja josta tavarat on helppo ottaa. Kiinteissä työpaikoissa säilytyspaikkana voi olla esimerkiksi ensiapukaappi.\nHyvin varustettu ensiapukaappi on tärkeä ensiapuvarustus. Lääkkeet säilytetään erillisessä, lukittavassa lääkekaapissa. Lääkkeet pidetään alkuperäispakkauksissa nimilaput ja käyttöohjeet paikoillaan. Ulkoisesti ja sisäisesti käytettävät lääkkeet on hyvä sijoittaa eri hyllyille. Jääkaapissa säilytettävät lääkkeet sijoitetaan omaan lokeroonsa ja erilleen ruokatavaroista. Laastareita, sideharsoa ja muita vastaavia tarvikkeita pidetään paikassa, josta myös lapset löytävät ne tarvittaessa.\nKeskustelkaa opettajan johdolla terveistä elintavoista ja tapaturmien ehkäisystä.\nAvaruudesta otettu kuva maasta\nMe elämme pallon muotoisen maailman pinnalla. Koska pallo on hyvin suuri ja painovoima kohdistuu pallon keskipisteeseen, emme koe elävämme pallon pinnalla.\nNoin 4.5-4.6 miljardia vuotta sitten, aurinkokunnan alkuvaiheissa, kaasu- ja pölyaines alkoi tiivistyä kappaleiksi (niitä kutsutaan planeetoiksi) planeetoiksi, joista Auringosta katsottuna kolmatta kutsumme Maaksi. Planeetta Maan suunnaton sisäinen kuumuus muutti kiinteän kiviaineksen sulaksi aineeksi (laavaksi), jota purkautui pintaan. Pinnalla laava jähmettyi kovaksi kivikuoreksi. Laavan sisältämä vety ja happi vapautuivat, ja muodostivat yhdessä muiden kaasujen kanssa vesihöyryä. Näin syntyi alkuilmakehä.\nEnsimmäisen miljardin vuoden aikana maapallo alkoi jäähtyä, jolloin vesihöyry tiivistyi vedeksi ja putosi rankkasateina Maahan. Tämä viilensi Maan pintaa edelleen. Aikojen kuluessa satanut vesi alkoi kerääntyä altaisiin - ensimmäiset valtameret olivat syntyneet. Tästä alkoi maapallon monimuotoisen elämän kehitys.\nTutustukaa opettajan johdolla karttapallon avulla siihen, millainen on maapallon pinta.\nSateista syntyneisiin alkumeriin syntyivät noin neljä miljardia vuotta sitten ensimmäiset alkeelliset elämänmuodot. Merivesi suojasi ensimmäisiä eliöitä auringon suoralta ultraviolettisäteilyltä, joka kehittymättömän ilmakehän vuoksi poltti kaiken elinkelpoisen maan pinnalla.\nEliöiden synty turvassa veden alla ja muuttuvat olosuhteet tulivuorenpurkausten ja kallion ja maaperän murtuminen ja siirtyminen meriin alkoivat luoda ilmakehää, joka suojasi lopulta koko planeettaa suodattaen auringon voimakkaita säteitä ja toimien siten samaan tapaan kuin vesi ensimmäisten eliöiden turvakerroksena.\nNASAn kuva mustasta savuttajasta\nNykyään ajatellaan, että alkuelämä syntyi meren pohjassa sijaitsevien mineraalipitoisten kuumien lähteiden, mustien savuttajien, läheisyydessä. Tällainen kuuma lähde tuottaa sekä energiaa ja raaka-aineita elämän perusrakenneosasille. Lisäksi eräät kaikkien elävien solujen yhteiset piirteet viittaavat kuumiin olosuhteisiin varhaisen elämän aikana. Mustien savuttajien ympäristössä elää nykyään suuret määrät eliöitä, jotka ovat täysin riippumattomia muusta maailmasta ja esimerkiksi Auringon toiminnasta.\nHiilidioksidi sitoutui vesistöihin ja maaperään sekä ensimmäisiin eliöihin alkumeressä, ja ilmakehään vapautui happea.\nNoin puoli miljardia vuotta sitten hapen määrä ilmakehässä kasvoi niin suureksi, että ilmakehä yhdessä hapesta syntyneen otsonikerroksen kanssa riitti suodattamaan polttavat ultraviolettisäteet.\nSamaan aikaan elämä meressä oli ehtinyt kehittyä niin monimuotoiseksi ja monipuoliseksi, että maalle siirtyminen oli tullut mahdolliseksi. Uusissa olosuhteissa syntyi yhä uusia kasvi- ja eläinlajeja, kunnes lukuisat elämänmuodot täyttivät maapallon valtamerien pohjasta aina ilmakehän ylimpiin kerroksiin asti, kuumimmilta päiväntasaajan aavikoilta napaseutujen hyytävään kylmyyteen. Viimeisimpien joukossa kehittyi ihminen.\nKeskustelkaa opettajan johdolla ihmisen lähimmistä eläinsukulaisista.\nMaa kiertää Auringon ympäri yhden kierroksen vuodessa. Vuoden pituus on saatu laskemalla tähän kierrokseen kuluva aika.\nAurinkokunta on järjestelmä, johon kuuluu tähti ja sitä kiertäviä pienempiä kappaleita. Tavallisesti tarkoitetaan nimenomaan omaa aurinkokuntaamme, johon kuuluu yksi tähti (Aurinko) kahdeksan Aurinkoa kiertävää planeettaa (suuret kappaleet: Merkurius, Venus, Maa, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus, Neptunus), näitä pienempiä kääpiöplaneettoja Pluto), joukko planeettoja kiertäviä kuita, tuhansia Aurinkoa kiertäviä kiviä (asteroideja) ja pytsötähtiä (komeettoja) sekä suuri määrä pieniä hiukkasia (meteoroideja)\nVain Aurinko säteilee omaa valoa; muut aurinkokunnan kappaleet vain heijastavat Auringon valoa.\nAurinkokunta on syntynyt samaan aikaan Auringon kanssa tiivistymällä tähtienvälisestä aineesta vajaat 5 miljardia vuotta sitten. Aurinkokunnan syntyä ja kehitystä tutkii kosmogonia.\nAurinkokunta on hyvin litteä järjestelmä: kaikkien planeettojen radat ovat lähes samassa tasossa. Aurinkokunnan yhteydessä perustasona käytetään tavallisesti Maan ratatasoa (ekliptikaa). Ekliptikaksi kutsutaan myös sitä viivaa, jota pitkin Aurinko näyttää liikkuvan taivaalla vuoden mittaan. Kaikki planeetat sijaitsevat aina maan ratatason (ekliptikan) lähellä.\nPlaneetat kiertävät Aurinkoa vastapäivään soikeilla radoilla (ellipsiradoilla), jotka poikkeavat vain hyvin vähän ympyröistä. Suurten kivien (asteroidien) radat voivat olla huomattavasti soikeampia. pyrstötähtien (komeettojen) radat voivat olla vielä paljon soikeampia ja sijaita satunnaisissa asennoissa.\nMyös muilta tähdiltä on havaittu merkkejä planeettajärjestelmistä.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, mitä hyötyä on auringosta ja kuusta.\nAurinkokuntamme kuuluu osana suureen kiekon muotoiseen tähtijärjestelmään, joska käytetään nimitystä linnunrata. Selkeänä talviyönä linnunradan voi nähdä vaaleana juovana, joka kulkee taivaankannen laidasta laitaan. Miedän aurinkokuntamme sijaitsee linnunradan laidalla.\nLinnunrata yksi miljoonista kaikkeudessa matkaavista tähtijärjestelmistä, joita kutsutaan galakseiksi.\nLinnunratagalaksiin kuuluu satoja miljardeja tähtiä, joista yhtenä tuikkii oma Aurinkomme. Linnunradan tähdet muodostavat litteän, kiekkomaisen, keskustan ympäri pyörivän järjestelmän, jolloin kiekon keskitason suunnassa voi nähdä lukemattomia tähtiä. Näiden tähtien valo sulautuu yhtenäiseksi himmeäksi hohteeksi, jonka voimme nähdä selkeänä ja kuuttomana yönä taivaankannen yli kaartuvana Linnunradan vyönä.\nPaljaalla silmällä maapallolta voi nähdä vain kolme muuta galaksia: pohjoisella pallonpuoliskolla on näkyvissä Andromedan galaksi, eteläisellä pallonpuoliskolla puolestaan Suuri ja Pieni Magellanin pilvi.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, mitä hyötyä on linnunradasta.\nYllä tähtiä ja galakseja suurella kaukoputkella kuvattuna.\nKaikkien tähtijärjestelmien (galaksien) muodostamaa kokonaisuutta sanotaan kaikkeudeksi tai maailmankaikkeudeksi.\nTähtijärjestelmät saattavav muodostaa ryhmiä, galaksijoukkoja.\nNykyisen käsityksen mukaan tähtijärjestelmät (galaksi) ja niiden muodostamat galaksijoukot etääntyvät toisistaan kiihtyvällä vauhdilla.\nTästä on päätelty, että havaitsemamme galaksit ovat joskus olleet hyvin pienessä tilassa. Siinä tapahtunutta hajomaista kutsutaan usein alkuräjähdykseksi.\nKoska tähtien ja galaksien välissä on aivan mustaa, on päätelty, että näkyvän kaikkeuden ulkopuolella on tyhjää tai valoa läpäidemätöntä aluetta.\nKaikki aine ei näy. Laskelmien mukaan suurin osa kaikkeuden aineesta on ns. mustaa ainetta, joka voidaan havaita ainoastaan sen aiheuttaman painovoiman avulla.\nNämä käsitykset saattavat tulevaisuudessa muuttua paljonkin.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, mitä hyötyä on maailmankaikkeudesta.\nMenneinä aikoina ihmiset eivät tienneet, millainen kaikkeuden rakenne on ja miten kaikkeus, maa ja elämä ovat kehittyneet. Ihmiset uskoivat monenlaisiin kertomuksiin maailman ja elämän synnystä.\nMuinaiset ihmiset ajattelivat usein, että jokin ihmisen kaltainen olento on tehnyt luonnonolioita, jopa maan ja ihmiset. Lapsi voi ajatella, että joki on ihmisten kaivama. Joskus voi olla vaikeaa erottaa, mikä on luontoa ja mikä on ihmisen tekemää. Esimerkiksi valojuova taivalla voi olle ilmakehään saapunut kivi (meteoriitti) tai ihmisen tekemä tekokuu.\nJuutalaisten luomiskertomus on esitetty juutalaisessa kirjassa, jonka nimi on Toora (Viisi Mooseksen kirjaa).\nTässä esityksessä mahtavasta olennosta käytetään nimitystä Jumala. Peruskoulun ylä-asteella kerrotaan lisää näistä kuvitelluista olennoista.\n1 Alussa Jumala loi taivaan ja maan.2 Maa oli autio ja tyhjä, pimeys peitti syvyydet, ja Jumalan henki liikkui vetten yllä.\n4 Jumala näki, että valo oli hyvä. Jumala erotti valon pimeydestä, 5 ja hän nimitti valon päiväksi, ja pimeyden hän nimitti yöksi. Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni ensimmäinen päivä.\n11Jumala sanoi: "Kasvakoon maa vihreyttä, siementä tekeviä kasveja ja hedelmäpuita, jotka maan päällä kantavat hedelmissään kukin lajinsa mukaista siementä." Ja niin tapahtui. 12 Maa versoi vihreyttä, siementä tekeviä kasveja ja hedelmäpuita, jotka kantoivat hedelmissään kukin oman lajinsa mukaista siementä. Jumala näki, että niin oli hyvä. 13 Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni kolmas päivä.\n26 Jumala sanoi: "Tehkäämme ihminen, tehkäämme hänet kuvaksemme, kaltaiseksemme, ja hallitkoon hän meren kaloja, taivaan lintuja, karjaeläimiä, maata ja kaikkia pikkueläimiä, joita maan päällä liikkuu."\nMichelangelon Adam ja Eeva\n27 Ja Jumala loi ihmisen kuvakseen, Jumalan kuvaksi hän hänet loi, mieheksi ja naiseksi hän loi heidät. 28 Jumala siunasi heidät ja sanoi heille: "Olkaa hedelmälliset, lisääntykää ja täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne. Vallitkaa meren kaloja, taivaan lintuja ja kaikkea, mikä maan päällä elää ja liikkuu." 29 Jumala sanoi vielä: "Minä annan teille kaikki siementä tekevät kasvit, joita maan päällä on, ja kaikki puut, joissa on siementä kantavat hedelmät. Olkoot ne teidän ravintonanne. 30 Ja villieläimille ja taivaan linnuille ja kaikelle, mikä maan päällä elää ja liikkuu, minä annan ravinnoksi vihreät kasvit." Niin tapahtui. 31 Ja Jumala katsoi kaikkea tekemäänsä, ja kaikki oli hyvää. Tuli ilta ja tuli aamu, näin meni kuudes päivä.\nMuinaisilla suomalaisilla oli aivan oma luomiskertomus. Se on esitetty Elias Lönnrotin kokoamassa Kalevalassa.\nTuli sotka, suora lintu;\netsien pesän sijoa,\nLenti iät, lenti lännet,\nlenti luotehet, etelät.\nEi löyä tiloa tuota,\nkuhun laatisi pesänsä,\n"Teenkö tuulehen tupani,\nTuuli kaatavi tupasen,\naalto vie asuinsijani."\nNiin silloin ve'en emonen,\nveen emonen, ilman impi,\nnosti polvea merestä,\nsotkalle pesän sijaksi,\nTuo sotka, sorea lintu,\nKeksi polven veen emosen\nHautoi päivän, hautoi toisen,\nhautoi kohta kolmannenki.\nJopa tuosta veen emonen,\nluuli polvensa palavan,\nkaikki suonensa sulavan.\nEi munat mutahan joua,\nsiepalehet veen sekahan.\nMuuttuivat murut hyviksi,\nmunasen alainen puoli\nse kuuksi kumottamahan;\nmi munassa kirjavaista,\nne tähiksi taivahalle,\nmi munassa mustukaista,\nnepä ilman pilvilöiksi.\nAjat eellehen menevät,\nvuoet tuota tuonnemmaksi\nuuen päivän paistaessa,\nuuen kuun kumottaessa.\nKalevala 1849 Koonnut: Elias Lönnrot\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, mitä hyötyä on muinaisista luomiskertomuksista.\nKuolema on täydellinen ja pysyvä elintoimintojen päättyminen ihmisillä, eläimillä, kasveilla ja muilla eliöillä. Toisin sanoen biologinen elämä loppuu kuolemaan. Eläimillä kuolema seuraa usein jonkin tärkeän elimen, kuten sydämen, toiminnan lakattua. Kasvit puolestaan voivat sopivissa olosuhteissa jatkaa elinkaartaan juurissaan ja versoissaan. Yksisoluiset, jakautumalla lisääntyvät organismit ovat omalla tavallaan kuolemattomia.\nKuolema on osa elämän kiertokulkua. Elävä syntyy, kasvaa ja kuolee kaikkialla ja kaikissa elämän muodoissa luonnossa.\nKaikella on myös aikansa, maapallon maapallolla 99 % koskaan eläneistä eliölajeista on kuollut kokonaan sukupuuttoon, usein uuden kehittyneemmän ja sopeutumiskykyisemmän lajin korvaamina.\nMyös lasten jokapäiväiseen elämään osuu niin pienten kuin suurempien eläinten kuolemantapauksia, linnun hautaamisia, lemmikin kuolemaa sekä kertomuksia kuolemasta ylipäänsä niin uutisina ja faktoina kuin TV-sarjoissa, elokuvissa kuin muissa tarinoissa.\nVuodenaikojen vaihtelut vaikuttavat kasvikunnan elinkaariin, talvilepoon vaipuessaan aina jokin osa ympäristöstämme kuolee tai muuttaa pois syntyäkseen ja palatakseen taas keväällä. Muutos on jatkuvaa, samoin kiertokulku ja sukupolvien ketju, niin lyhyinä perhosen päivänkiertoina kuin tuhansien elinvuosien pitkäikäisillä puilla.\nKeskustelkaa opettajan johdolla siitä, mitä hyötyä on kuolemasta.