Havaintoja digimaailmasta: marraskuuta 2009\nKeskiviikkona 25.11.2009 Helsinki valittiin vuoden 2012 maailman outoilupääkaupungiksi. Vai oliko se muotoilupääkaupungiksi? Jotain sinne päin kuitenkin.\nIlmeisesti titteli koettiin tärkeäksi, koska jo aamulla radiossa haastateltiin paikan päälle Singaporeen lentänyttä Helsingin kaupunginjohtajaa. Hän odotti jännittyneenä myöhemmin päivällä tapahtunutta voittajan nimen julkistusta. Ai miten niin turhaa lentämistä pitäisi vähentää...?\nLoppuvaiheessa Suomen kanssa nimityksestä kilpaili Eindhovenin kaupunki. Siis mikä? Muistaakseni siellä on ollut Philipsin tehtaita ja jokin jalkapallojoukkue. Miten suomalaisten (tai kenenkään muunkaan) elämä olisi muuttunut, jos vuoden 2012 muotoilupääkaupungiksi olisikin valittu Eindhoven? Miten eindhovenilaisten elämä muuttuu nyt, kun valinta osui Helsinkiin?\nMikä muuten on tämän vuoden muotoilupääkaupunki? Tai ensi vuoden? Kukaan ei tunnu tietävän. Täysin outoja nimiä.\nPieni Suomi on tietenkin iloinen kaikista nimityksistä, jotka tuovat julkisuutta. Onneksi valinta osui meihin, sillä pelkkä kilpailuun osallistuminen tuli maksamaan 122 000 euroa. Juhlavuoden oma budjetti on noin 15 miljoonaa euroa. Valtio maksaa budjetista viisi miljoonaa. Kumma juttu, että designiin löytyy rahaa, mutta lasten, vanhusten ja terveydenhoitoon ei. Kuinkahan iso vääntö piti käydä, että valtio antoi tähän hankkeeseen viisi miljoonaa? Outoa.\nToivotaan, että investointi tuottaa rahat takaisin. Pitkällä tähtäimellä mitään kestävää ei luoda juhlavuosia nimeämällä, vaan todellisella työnteolla.\nGoogle News löysi aiheesta mainintoja vain design-alan ammattilehdistä sekä pienen, viikko sitten olleen uutisen Independentissä. Valinta ei näytä herättäneen maailmalla juurikaan huomiota.\nKotimaassa kaikki on tietenkin toisin. Viimeksi tänään lauantaina Helsingin Sanomat omisti sille lähes koko sivun jutun.\nParin viime viikon aikana on keskusteltu ruuhkamaksujen gps-valvonnasta. Sille on riittänyt tilaa muutaman yleisönosastokirjoituksen ja lopulta yhden lehtijutun verran. Ei siis kannata ihmetellä, miksi tekninen kehitys muokkaa ihmisten elämää huomaamatta ja rajusti. Ei kannata syyttää yksin insinöörejä ja markkinavoimia. Suuret mullistukset saavat tapahtua kaikessa rauhassa, koska kulttuuritoimittajia on moninkertaisesti enemmän kuin tiede- ja tekniikka-asioita seuraavia toimittajia.\nPS. Lopulta netistä selvisivät myös nykyinen ja seuraava muotoilupääkaupunki: Italian Torino ja 2010-2011 Korean Soul. No niinpä tietysti. Kaikkihan tuntevat soulilaisen muotoilun saavutukset.\nklo 9.56 2 kommenttia:\nTunnisteet: kulttuuri, ruuhkamaksu\nKun television digitalisoinnista alettiin puhua 1990-luvun jälkipuoliskolla, yksi keskeisistä perusteluista oli jakeluverkon säilyttäminen kotimaisessa hallinnassa. Jos katsojat olisivat hankkineet laajamittaisesti satelliittilautasia, jakeluverkon kontrolli olisi karannut vieraisiin käsiin. Silloin esimerkiksi hätätiedotteiden jakelu olisi vaarantunut.\nTiedämme hyvin mitä sitten tapahtui: valtio myi Digitan ulkomaille saadakseen rahaa digitalisoinnin rahoittamiseen. Globalisaation huumassa omistuksella ei äkkiä ollutkaan merkitystä. "Eivät ne lähetysmastot meiltä mihinkään karkaa - sama se, kuka ne omistaa", oli perusteluna.\nNyt takki on kääntynyt taas alkuperäiseen asentoon. Pääministeri Vanhanen sanoo, ettei valtion roolia omistajana pidä pelätä. Tietoliikenteen toimivuus kriisitilanteessa halutaan turvata ja tärkeänä keinona pidetään yhteiskunnan perustoimintojen palauttamista kotimaiseen omistukseen.\nMielenkiintoista nähdä, koskeeko tämä periaate myös radio- ja tv-verkkoa - vai onko hallituskin jo valmis myöntämään, että kriisitiedottamisen painopiste on siirtynyt nettiin.\nklo 8.51 9 kommenttia:\nTunnisteet: digi-tv, Digita\nHelsingin Sanomat julkaisi viime viikolla (16.11.2009) kirjoitukseni siitä, miten gps-perustainen ruuhkamaksu uhkaa kansalaisten yksityisyyttä.\nKaksi päivää myöhemmin lehti julkaisi vastineen, jonka oli kirjoittanut Helsingin ympäristölautakunnan jäsen Timo Pyhälahti otsikolla Satelliittipaikannus ei ole uhka yksityisyydelle. Tekijänoikeus estää kopioimasta koko kirjoitusta tähän, mutta sitaattioikeus sallii avainkohtien poimimisen. Pyhälahti kirjoittaa:\nTeknisesti ehdottomasti käytännöllisin tapa laskuttaa kilometrien perusteella kertyvät ruuhkamaksut on asettaa paikannuslaite laskemaan, montako kilometriä maksualueella on kuljettu.\nLaite tarkastaa, liikutaanko laitteen muistiin tallennetun maantieteellisen alueen sisä- vai ulkopuolella. Sitten esimerkiksi kuun lopussa laitteesta ilmoitetaan laskutusta varten ainoastaan kertynyt saldo ilman tarkempaa selostusta reiteistä.\nPyhälahden käsitys maksujärjestelmän toteutuksesta on idealistinen ja ohittaa tyystin valvontanäkökulman. Pyhälahti tai ympäristölautakunta eivät ole ilmeisesti lainkaan pohtineet järjestelmän käytännön toteutusta. Siksi kirjoitin vielä oman vastineeni, jota lehti ei kuitenkaan enää julkaissut.\nNyt Helsingin Sanomien lukijoille jäi käsitys, että allekirjoittanut halusi vain pelotella uhkakuvilla pystymättä perustelemaan, miksi näin kävisi. Se on valitettavaa, sillä tapoihini ei kuulu pelotella turhaan - pikemminkin päinvastoin.\nTässä siis 19.11.2009 lehteen lähettämäni perustelut sille, miksi pidän gps-ruuhkamaksua yksityisyyden näkökulmasta vaarallisena kehityksenä:\n19.11.2009 Gps-pohjainen ruuhkamaksu täynnä sudenkuoppia\nAutossa oleva gps-paikannin raportoi kerran kuussa, kuinka monta kilometriä maksualueella on kuljettu eikä kenenkään yksityisyys kärsi, lupasi Helsingin ympäristölautakunnan jäsen (HS 18.11.2009).\nPaperilla kaikki tuntuu helpolta ja yksinkertaiselta, mutta kun tekniikkaa aletaan soveltaa käytännössä törmätään ongelmiin, joiden ratkaisuun on vain huonoja keinoja.\nMiten ensinnäkin varmistetaan, että autoilija pitää paikanninta mukanaan eikä jätä sitä maksun välttämiseksi kotiin? Tullaanko tätä valvomaan ratsioin? Vai lähettääkö laite signaalia, jonka puuttumisen valvontakamera tunnistaa?\nKuluttajalla on oltava keino varmistaa laskutuksen oikeellisuus. Se onnistuu vain, jos laite tallentaa kaikki ajotiedot -- ei siis pelkkiä kilometrejä -- muistiinsa. Miten varmistetaan, ettei laitteen omistaja nollaa muistia tai irrota paristoa?\nAinoa tapa suojata tiedot ja säilyttää ne laskutusta varten on siirtää data muutaman tunnin välein operaattorin tai viranomaisen koneelle. Tällöin on myös helppo varmistaa, että laite on jatkuvasti toiminnassa kuten pitääkin.\nOlivatpa ajotiedot laitteen omassa muistissa tai viranomaisella, ne muodostavat tietokannan, josta esimerkiksi poliisi pystyy jälkikäteen selvittämään, kuka pysäköi autonsa väärin, ajoi ylinopeutta tai oli rikoksen tapahtumapaikalla.\nJos tämä tieto on olemassa, sitä tullaan varmasti myös käyttämään. Ei tietenkään alussa, kun järjestelmälle haetaan yleisön hyväksyntää, mutta myöhemmin. Näin on käynyt kaikelle muullekin kansalaisista kerätylle sähköiselle tiedolle.\nAinoa keino varmistaa tallentimen toiminta on upottaa laite auton rakenteisiin niin, ettei autoilija voi itse vaikuttaa siihen. Koska pääkaupunkiseudulle tulevia autoja ei voida erotella muista, tekniikka on asennettava kaikkiin maahan tuotaviin autoihin. Paikannus ja rahastus leviävät väistämättä koko Suomeen, niin maanteille kuin kaupunkeihin.\nSiksi kysyn uudelleen: onko tämä kaikki todella sen arvoista, että Helsingissä ajetut matkat saadaan laskutettua kilometrin tarkkuudella?\nPian kirjoituksen lähettämisen jälkeen sain tietää, että Helsingissä jo käynnissä oleva gps-maksukokeilu käyttää nimenomaan jatkuvaa valvontaa, jonka tilastoja autoilija itse voi seurata www-sivulta (!). Ympäristölautakunnan kannattaisi perehtyä myös asian käytännölliseen puoleen - tähän asti vahva ideologinen leima ja usko ovat olleet keskeinen osa hanketta.\nklo 5.40 22 kommenttia:\nTunnisteet: ruuhkamaksu, valvontayhteiskunta\nVasta tänään ehdin kuunnella töihin kävellessäni viime viikon Taustapeilin, jossa ajankohtaisista uutisista keskustelivat Fatbardhe Hetemaj, Rakel Liekki ja Mika Pantzar.\nEnsimmäinen aihe liittyi valokuvien manipulointiin. Ranskassa 60 kansanedustajaa on tehnyt aloitteen, jonka mukaan mainosvalokuviin olisi lisättävä maininta, mikäli kuvassa olevien henkilöiden ulkonäköä on paranneltu keinotekoisesti. Valokuvamalleja ei saisi hoikentaa eikä sääriä kaunistella.\nVoi noita ranskalaisia! Yrittävät kerta toisensa jälkeen hallita vaikeita asioita lainsäädännöllä, kuten vaikkapa kieltämällä vierasperäisten sanojen käytön tai ehdottamalla lakia, joka kriminalisoisi Armenian kansanmurhan kieltämisen (se hanke sentään kuivui kasaan). Muistuttavat kohta inhoamiaan amerikkalaisia. Lain pitäisi olla vasta viimesijainen keino. Mitä monitahoisempi asia, sen huonommin laki soveltuu sen säätelyyn.\nPanelin naisjäsenet olivat lain kannalla. Mainoskuvissa esiintyvät hoikat ja virheettömät naisvartalot aiheuttavat heidän mielestään ulkonäköpaineita tytöille, jotka yrittävät pyrkiä samaan. Mika Pantzar oli eri mieltä. Häntä huolestutti erityisesti valvonta, jota lain noudattaminen vaatisi.\nKukaan kolmesta ei tainnut harrastaa digikuvausta. Nykyään jokaista digikuvaa käsitellään, eikä kyse ole pelkästä rajauksesta tai värisävyjen säädöstä kuten filmiaikaan. Olisi mahdollista laatia laki, joka velvoittaisi ilmoittamaan vartalolle tehdystä kuvankäsittelystä, mutta mihin vedettäisiin raja?\nHetemaj otti esimerkiksi Demi Mooren kasvot, joissa yli 40 vuoden iästä huolimatta näkyy vähemmän ryppyjä kuin hänen omissa 24-vuotiaissa kasvoissaan. Kasvojen siloittelu on arkipäivää kaikessa digikuvauksessa. Näppylöitä ja pisamia peitetään Photoshopin siveltimellä tai kloonaustyökalulla. Aiheesta on kokonaisia kirjoja, kuten Lee Variksen Skin - Complete Guide to Digitally Lighting, Photographing, and Retouching Faces and Bodies.\nKirjan oppeja tai monimutkaisia tekniikoita ei tarvita. Jokainen digikuvaaja tietää, että jo yksinkertainen Gaussian blur -suodin pehmentää ihon ryppyjä. Aivan tavalliset lehteen menevät haastateltavien kasvokuvat käsitellään sillä, eikä kukaan ole tehnyt asiasta numeroa. Eräät kamerat (kuten Olympuksen pokkarit) siloittavat kasvoja haluttaessa jopa automaattisesti.\nMikä siis olisi sallittua ryppyjen poistoa? Pitäisikö Gaussian blur -suotimen käytöstä olla maininta kuvassa? Entä jos kuvaa terävöitetään, mikä korostaa ryppyjä - pitäisikö siitäkin mainita? Käytännössä jokainen kamera (ja jopa televisiot) terävöittävät kuvaa automaattisesti.\nSinänsä hyvä tarkoitus johtaa niin hankaliin tilanteisiin, etteivät toivottavasti edes ranskalaiset lähde kokeilemaan ideaa käytännössä. Jos lähtevät (ja ranskalaiset tuntien kaikki mahdollista, heillä idealismi ajaa usein käytännön edelle), seuraan mielenkiinnolla mihin laki johtaa.\nViimeinen aihe liittyi internetin tilanteeseen. Pantzarin väite oli, ettei mikään 1990-luvun puolivälissä esitelty netin uhkakuvista toteutunut. Ihmiset eivät jakautuneet sen myötä kahtia, nettiaktiivit eivät hukkuneet virtuaalimaailmaan eikä pornosta tullutkaan valtavirtaa.\nVäitän, että kaikki tämä tapahtui. Suomessa viidennes kansasta eli miljoona ihmistä on netin ulkopuolella. Moni nuori on niin uppoutunut nettimaailmaan, ettei aina erota todellisuutta virtuaalisuudesta. Ja pornosta tuli netin ansiosta niin arkipäiväistä, ettei kukaan kiinnitä siihen enää edes huomiota. Netin myötä pornoa saa rajattomasti ja paljon aiempaa helpommin. Moni nainen valittaa nettipornon ajaneen suhteen karille.\nKaikki tämä on tapahtunut, mutta kukaan ei tunnu enää välittävän siitä. Olemme niin tottuneet netin tuomaan kehitykseen, ettemme osaa kyseenalaistaa sitä. Mediakaan ei enää välitä - sitä kiinnostavat nykyisin vain julkkikset ja skandaalit. Eli juuri se informaation viihteellistyminen, mitä netin tullessa pelättiin.\nTunnisteet: digikuvaus, internet\nKohuttu ruotsalainen salakuuntelulaki laajenee joulukuun alussa niin, että FRA alkaa seurata rajat ylittävää sähköistä viestiliikennettä (puhelut, sähköposti, surffaus ym.). Äskettäin hankittu supertietokone yrittää seuloa aineistosta maan turvallisuutta vaarantavia tietoja. Tämä on ainakin se virallinen versio.\nSuomessa Piraattipuolue ja eräs salattua sähköpostipalvelua tarjoava yrittäjä ovat yrittäneet herättää keskustelua asiasta. Viranomaisia on syytetty toimettomuudesta ja jopa ilmeisen tietoturvauhkan pimittämisestä kansalaisilta.\nJokainen maa harjoittaa jonkinlaista sähköistä tiedustelua. Yhdysvaltojen Echelon on jo pitkään pyrkinyt kuuntelemaan kaikkea maailman data- ja puhelinliikennettä. Signaalitiedustelu tapahtui ennen radioaalloilla, nyt yhä enemmän verkoissa. Se on arkipäivää kaikissa länsimaissa, idästä nyt puhumattakaan. Tiedustelupalvelut pitävät ymmärrettävästi matalaa profiilia. Nyt kuitenkin ruotsalaiset menivät tekemään omasta telekuuntelustaan julkisen, ja siitäkös metakka nousi.\nMeitä suomalaisia FRA-laki ärsyttää erityisesti sen vuoksi, että lähes kaikki ulkomaille suuntautuva liikenne kulkee Ruotsin läpi ja on siten mahdollisen seurannan piirissä. Toisaalta se 5 %, joka ei mene Ruotsin kautta, menee muiden naapurimaiden läpi, ja heillä on takuuvarmasti vastaavat järjestelmät. Suo siellä, vetelä täällä. Ruotsalaisten lisäksi viestintäämme ovat jo vuosia seuranneet ainakin amerikkalaiset, luultavasti monet muutkin.\nFRA-laissa itsessään ei ole mitään salaperäistä. Sen kehitystä on seurattu meilläkin, kuten vaikkapa Ylen uutisissa. Itsekin herättelin asiasta Talouselämän lukijoita viime vuoden lokakuussa. Uutisoitu siis on, mutta varsinainen mediahuomio puuttuu. Se ei toisaalta ole mikään ihme - yleismedian kiinnostus tekniikka-aiheisiin on hiipunut, eikä alaa seuraavia toimittajia ole kuin muutama.\nMitä suomalaisten viranomaisten olisi pitänyt tehdä FRA-lain johdosta? Tietosuojavaltuutettu, viestintäministeriö tai poliisi ovat sinällään voimattomia, koska kyse on Ruotsin sisäisestä asiasta. Kaikkea kuuntelua säätelee Ruotsin laki. Voimme tietysti ilmaista närkästyksemme ja tuoda yritysten palvelimia pois Ruotsista (kuten TeliaSonera jo 2,5 vuotta sitten), mutta siihen se sitten jääkin. Ministeriön tehtävänä on taata suomalaisen viestinnän luottamuksellisuus. Keinot loppuvat kuitenkin maan rajoille.\nTodennäköisesti Supo on jopa salaa tyytyväinen tilanteeseen, sillä meillä ei ole varaa eikä poliittista tahtoa oman salakuuntelun järjestämiseen. Pitämällä hyvät välit ruotsalaisiin saamme heiltä tietoja, joista on hyötyä myös Suomen turvallisuudelle. Norjalaiset valitsivat eri tien: he protestoivat asiaa vastaan poliittisella tasolla jo viime vuoden syksyllä - mutta he saavatkin omat tietonsa Naton ja Echelonin kautta, eivätkä ole riippuvaisia Ruotsista.\nOn ehdotettu, että Suomen pitäisi vetää uusi kaapeli suoraan Keski-Eurooppaan ja näin kiertää ruotsalaisten salakuuntelu. Mutta se veisi vain ojasta allikkoon - silloin viestintämme menisi suoraan saksalaisten ja Naton seurattavaksi. Heiltä tuskin heruisi tietoja meillepäin, joten parempi sopeutua tilanteeseen ja pysyä väleissä ruotsalaisten kanssa. Nythän Suomi on tavallaan ulkoistanut oman salakuuntelunsa.\nOmat viranomaisemme voivat vain levitellä käsiään Ruotsin toiminnan suhteen ja tiedottaa sen vaikutuksista kansalaisille. Viestintävirasto on julkaissut ohjeita oman viestinnän salaamiseksi. Suojaus kannattaa, sillä digitaalisia korvia on muuallakin kuin Ruotsissa. Viranomaiset eivät ole aiemmin varoittaneet Echelonista tai muiden maiden tiedustelujärjestelmistä, joten tästä näkökulmasta FRA on vain yksi uusi seuraaja lisää.\nMutta missä ovat mielenosoittajat? Viime talvena Lex Nokia aiheutti laajaa paheksuntaa, tv-mainoksia ja mielenosoituksen. Missä ovat kansanjoukot nyt, kun vieras valtio ilmoittaa avoimesti seuraavansa kaikkea sähköistä viestintää? Sen rinnalla tunnistetiedot ovat kevyttä kamaa. Kokoontuminen Ruotsin suurlähetystön edessä ja herjojen huutelu aidan yli saattaisi olla ruotsalaisille terveellinen muistutus siitä, miten vastenmieliseksi kansalaiset kokevat tällaisen vakoilun.\nSamalla se on terveellinen muistutus meille itsellemme siitä, miten sähköiseen viestintään maailmalla suhtaudutaan, ja miten tiukan linjan Suomi on asiassa valinnut.\nklo 19.26 5 kommenttia:\nTunnisteet: FRA, Urkintalaki\nMaanantaina se sitten toteutui: Helsingin Sanomien jo viikkoja etukäteen hehkuttama lehtiuudistus. Hyvä, että mainostivat etukäteen, muutoin uudistuksen merkitys olisi voinut jäädä lukijalta huomaamatta. Se, että osastojen järjestystä ja fonttia muutetaan, on nykyoloissa korkeintaan ilmoitusluontoinen asia. Paperilehden haasteet ovat ihan muualla. Niitä ei ratkaista typografiaa eikä taittoa uudistamalla.\nErityisen huomion sai fontti, joka löytyi lopulta Kreetalta parin vuoden etsimisen jälkeen. Jos toimitus puuhailee tällaisten yksityiskohtien kanssa ei ole ihmekään, että maailman kehitys menee oikealta ja vasemmalta ohi. Ehkä ei puuhaile, mutta miksi niistä sitten tehdään iso juttu lehteen?\nLehtiuudistus kasvatti yleisönosaston koon kahteen sivuun, kun se ennen oli sivu. Aiemmassa uudistuksessa kaksi sivua pudotettiin yhteen sivuun. Edestakaista muutosta muutoksen itsensä vuoksi? Seuraavassa muutoksessa se kutistetaan taas yhteen.\nLukijana on ollut suorastaan kiusallista seurata tällä viikolla lehden kirjoituksia omasta merkityksestään. Totta, on juhlaviikko, mutta ei kuitenkaan 100- tai 125-vuotispäivä.\nJotain oleellista kiteytyy www-sivun kuvanäyttelyssä, jonka otsikkona on "HELSINGIN SANOMISTA, PÄIVÄÄ!". Teksti alkaa: "Journalistien tehtävä on kertoa lukijoille ja katsojille, millaisessa maailmassa me elämme."\nNiin olikin, ennen. Nykyisessä maailmassa ihmiset kertovat sen toisilleen ihan itse.\nklo 9.47 6 kommenttia:\nRuuhkamaksuilla halutaan ohjata ihmisiä julkisten liikennevälineiden käyttöön yksityisautoilun sijaan. Ajatus on, että autolta perittävä muutaman euron pääsymaksu saa ihmiset vaihtamaan junaan tai bussiin. Mahtaako logiikka toimia?\nLisämaksu saattaa vähentää tarpeetonta oman auton käyttöä, mutta työasioissa autolle ei juuri ole vaihtoehtoa – ellei sitten työpaikka satu olemaan aivan ydinkeskustassa, kuten kansanedustajilla ja toimittajilla. Heiltä työasiat päivän aikana hoituvat mukavasti taksilla. Valitettavasti vain harvat ovat näin etuoikeutetussa asemassa.\nJos työpaikka on keskustan ulkopuolella, ja työmatkalla joutuu vielä hakemaan lapset hoidosta ja käymään kaupassa, autolle ei juuri ole vaihtoehtoa. Tai tietysti sille on, mutta vaihtoehtoon turvaudutaan vain pakosta. Kyse ei ole rahasta: vaikka joukkoliikenne olisi ilmaista, se ei pystyisi kilpailemaan oman auton kanssa. Sen sijaan ne, jotka nytkin käyttävät julkisia, matkustaisivat niillä entistä enemmän.\nSitäpaitsi lähijunat ovat käytännössä ilmaisia. Vielä kertaakaan kukaan ei ole tarkastanut lippuani. Pummilla matkustamisen täytyy olla erittäin helppoa ja kannattavaa.\nKokeilin viime viikolla julkisten liikennevälineiden käyttöä oman auton sijaan. Tulos oli lohduton: vaikka minulla on viiden minuutin kävelymatka lähijunan asemalle, sen käyttö lisäsi matkaan kuluvan ajan moninkertaiseksi.\nErityisen yllättynyt olin siitä, että jopa pitkällä matkalla oma auto voittaa junan selvästi. Matka puhumaan Hämeenlinnassa sijaitsevaan Vanajanlinnaan kesti julkisilla välineillä 2,5 tuntia. Omalla autolla olisin lähtenyt matkaan runsasta tuntia aikaisemmin. Junaa käyttäessä oli pakko valita aikainen lähijuna, joka jätti riittävästi pelivaraa kaukojunaan vaihtamiseen. Hämeenlinnan asemalla sai sitten vielä odottaa taksia aamupakkasessa.\nTyömatkaan kuluvan ajan pidentyminen laskee tuottavuutta. Se ei olisi ongelma, jos pidennys koskisi kaikkia samalla tavalla. Yleensä niin ei ole, joten oman auton käyttö ei ole pelkkä mukavuustekijä vaan myös kilpailuetu. Aika on rahaa.\nOnneksi tilanne ei ole aivan näin synkkä joukkoliikenteen kannalta. Työpaikkoja ja asutuskeskuksia voidaan suunnitella nauhamaiseksi, jotta liikkuminen julkisilla välineillä helpottuu. Uusi tekniikka helpottaa aikataulutietojen välittämistä kännykkään tai suoraan koteihin. Jos juna on myöhässä, ei tarvitse lähteä kotoa turhan aikaisin asemalle hytisemään.\nTekniikka auttaa hyödyntämään junassa tai bussissa vietettyä aikaa, siksi nopea laajakaista pitäisi saada kaikkialle. Junassa yhteydet toimivat edelleen huonosti, koska vaunun metallikuori eristää signaalin tehokkaasti. Yllätyin, ettei edes herkkä gps-vastaanotin löytänyt sijaintia junan ikkunan läpi, vaikka lentokoneessa se ei ole mikään ongelma.\nPitää kuitenkin muistaa, että yleensä näistä eduista puhuvat valkokaulustyöntekijät. Enemmistö kansalaisista on suorittavassa työssä: rakennusmiehinä, sairaanhoitajina, leipureina, opettajina, poliiseina. He eivät pysty hyödyntämään matka-aikaa muutoin kuin lukemalla tai kuuntelemalla vaikka kielikurssia mp3-soittimesta. Ja jos joutuu lähtemään aikaisella junalla, parasta ajankäyttöä kaikille on nukkuminen.\nEilen itselleni osui positiivinen kokemus joukkoliikenteestä: kolme tilaisuutta peräkkäin Helsingin keskustassa. Laskin, että pelkkä pysäköinti olisi tullut maksamaan päivässä n. 60 euroa. Junamatka maksoi vain kymmenesosan ja oli jopa nopeampi, koska molemmat matkat osuivat ruuhka-aikaan.\nPolkupyörä on mukava liikkumisväline ja pyöräilijät otetaan aiempaa paremmin huomioon myös liikennesuunnittelussa. Omin voimin liikuttaessa matka-aika pitenee moninkertaiseksi, mutta muut edut korvaavat sen. Hyötyliikunta on terveellistä ja lisää työtehoa päivän aikana. Ilmaston lämpeneminen todennäköisesti pidentää pyöräilykautta Suomessa. Mutta tämäkään etu ei ole yksiselitteinen: haluaisin nähdä edes yhden tilaston siitä, kuinka kalliiksi yhteiskunnalle tulevat työmatkapyöräilijöiden onnettomuudet ja kävelijöiden liukastumiset.\nJoukkoliikennettä voidaan kehittää parantamalla poikittaisyhteyksiä ja tihentämällä vuorovälejä. Mutta julkinenkaan liikenne ei ole mikään taikasana. Mitä parempaa joukkoliikenteestä tehdään, sitä enemmän sen haitat lähestyvät yksityisautoilua. Joukkoliikenteen hyöty tulee juuri siitä, että se on epämukavaa. Lopullisena tavoitteena ei olekaan lisätä joukkoliikennettä vaan vähentää liikkumisen tarvetta.\nJatkossa liikennettä on kehitettävä pragmaattiselta eikä ideologiselta pohjalta. Tosiasioiden tunnustaminen on yhä viisauden alku.\nklo 14.49 3 kommenttia:\nTunnisteet: joukkoliikenne, ruuhkamaksu\nVuoden papukaija-palkinto: Mä olen maksanut sitä vuokraa, mitä on pyydetty\nKulttuuriministeri Stefan Wallinin radiouutisten haastattelu oli tänään hämmästyttävää kuultavaa. Lyhyessä haastattelussa ministeri kieltäytyi kertomasta vuokransa suuruutta, mutta toisti kuusi kertaa: mä olen maksanut sitä vuokraa, mitä multa on pyydetty. Tällä suorituksella Wallin ylittää Jutta "Aivan aluksi haluan kiittää kaikkia..." Urpilaisen saavutuksen kirkkaasti.\nToisessa, netissä olevassa haastattelussa Wallin on suorastaan nenäkäs. Hän kieltäytyy kertomasta vuokraansa yksityisyyteen vedoten ja toteaa, ettei itsekään kysy STT:n toimittajan vuokraa.\nEivätkö poliitikot ole oppineet mitään vaalirahasotkuista? Millaisessa etuoikeutetussa maailmassa he kuvittelevat elävänsä?\nJos Wallin asuu huomattavasti markkinahintaa halvemmassa asunnossa, on perusteltu syy epäillä jonkun vaativan häneltä siitä vastapalveluksia. Ministerin toiminnalta pitää vaatia avoimuutta ja läpinäkyvyyttä. Hulppealla palkalla on varmasti varaa maksaa käypää hintaa, jonka muutkin Helsingissä joutuvat maksamaan?\nKaiken huipuksi Wallin toteaa, ettei ole edes ottanut selvää, mikä on käypä hintataso. Ehkä ministerin kannattaisi selvittää tällaiset asiat?\nMä olen maksanut sitä vuokraa, mitä multa on pyydetty.\nLehdistö nostaa toistuvasti esille Digitan antenniverkon televisiojakelusta perimät korkeat hinnat. Sillä ei ole kuitenkaan kiinnostusta tai resursseja penkoa asiaa loppuun asti, mikä on harmi.\nOlen seurannut asiaa alusta lähtien. Kun digitalisointi 1990-luvun lopussa käynnistyi, se edellytti suuria investointeja. Maahan piti rakentaa uusi jakelutekniikka, jossa tv-mastoihin lisättiin digitaaliset antennit ja konesaleihin niiden vaatimat lähettimet. Ylellä ei ollut rahaa, koska digitalisointi ja uusien kanavien perustaminen söi muutenkin yhtiön resursseja.\nYlen silloinen johto (erityisesti toimitusjohtaja Arne Wessberg) olisi voinut laittaa yhtiön talouden kuntoon, mutta se olisi vaatinut ikäviä leikkauksia ja supistuksia. Tämä tehtävä jäi hänen seuraajalleen, Jungnerille. Sen sijaan rahat päätettiin ottaa yhtiöittämällä jakelutekniikka Digitaksi ja myymällä siitä osuus jollekin teleoperaattorille.\nYle tarjosi osuutta neljälle suomalaiselle yhtiölle keväällä 2000. Sekä Alma Media että SanomaWSOY olivat kiinnostuneita. Niiden kannalta oli kiusallista joutua maksamaan jakelusta kilpailijalleen Ylelle. Omistus jakeluyhtiössä olisi taannut sanavaltaa hinnoitteluun, mutta kuka tahansa Ylen ulkopuolinen omistaja kelpasi niille hyvin.\nLopulta Yle sopi myyvänsä 34 prosenttia Digitasta Soneralle noin 50 miljoonalla eurolla, mutta kilpailuvirasto edellytti Soneran silloin luopuvan digi-tv:n ohjelmasuunnitelmista (niinpä, Sonera harkitsi tuolloin myös tv-kanavan perustamista!). Sonera ei kuitenkaan halunnut luopua tv-bisneksestä.\nNäin jälkikäteen on helppo todeta, että kaikki Soneran tuolloiseet päätökset menivät metsään. Osuus Digitasta olisi ollut huomattavasti parempi bisnes kuin tv-kanavan perustaminen tai ilman ostaminen Saksasta. Digita-kauppa peruuntui ja uudeksi ostajaksi löydettiin ranskalainen TDF. Sille myytiin 49 prosenttia Digitasta 141 miljoonalla eurolla.\nYleisradio oli varmasti tyytyväinen saatuaan yhtiöstä kaksinkertaisen hinnan! Rahat olisi pitänyt laittaa investointeihin, mutta ne paloivat Ylen jatkuvien tappioiden kattamiseen ja digitoiminnan takkuilevaan alkuun. Kuka vielä muistaa, että kun lähetykset elokuussa 2001 alkoivat, kaupoissa ei ollut yhtään digisovitinta?\nRahaa tarvittiin aina vain lisää, joten Yle myi muutamaa vuotta myöhemmin tyytyväisenä loputkin Digitasta. Vuonna 2006 TDF:n puolestaan ostivat ranskalaiset ja amerikkalaiset pääomasijoittajat. Jo silloin Digitan arvon laskettiin kaksinkertaistuneen vain muutamassa vuodessa ja sen liikevoittoprosentti oli 17.\nDigitan myynti ulkomaille oli Ylen ja suomalaisten tv-kanavien kannalta huono kauppa, mutta asia ei ole ihan niin yksinkertainen kuin lehtikirjoittelusta voisi päätellä.\nDigiverkon rakentaminen olisi vaatinut investointeja, joihin Ylellä ei tuolloin ollut varaa. Yhtiöittäminen oli pakon sanelema ratkaisu. Jos jakelutekniikka olisi jatkanut osana Yleä, se ei olisi pystynyt toimimaan yhtä kustannustehokkaasti. Lisäksi oli epävarmaa, miten koko digitalisointi onnistuisi. Riskiä haluttiin siirtää tv-kanavien ulkopuolelle.\nDigitan nykyistä hinnoittelua ohjaa viestintämarkkinalaki. Vaikka sillä on monopoli antennijakeluun, se ei voi nostaa hintoja mielin määrin. Digitalla on myös riesanaan tappiolliset @450- ja DVB-H-verkot, jotka tulevat tuskin koskaan tuottamaan voittoa.\nNyt sitten asia, jota itselläni on vaikea ymmärtää. Kun televisiota digitalisoitiin, tv-yhtiöt kehuivat kilvan, miten edullista digitaalinen jakelu on. Sen kustannusten piti olla vain viidesosa analogiajakelusta, koska sähkötehoa tarvittiin vähemmän ja lähetystekniikka oli tuntuvasti yksinkertaisempaa. Se, että alentuneet kustannukset menivät kokonaan tv-yhtiöiden pussiin ja kuluttajien vastuulle jäi uusien laitteiden hankinta sekä joka vuosi nousevat tv-maksut, on toinen juttu.\nVuonna 2000 Yle maksoi kaikista Digitalta ostamistaan palveluista (sisältäen mm. radiokanavien jakelun) summan, joka oli 10-15 prosenttia yhtiön liikevaihdosta. Digitalisoinnin piti pudottaa tv:n jakeluhintaa merkittävästi. Tosin jo tuolloin oli tiedossa, että Digita tulee nostamaan hintoja analogialähetysten loppuessa. Tieto löytyi julkisesta hinnastosta, joten se ei tullut kenellekään yllätyksenä.\nSyyskuussa 2007 havaittiin, että digitaalisia täytelähettimiä tarvitaan lisää. Niitä rakennettiin kiireesti, jotta luvattu virheetön digikuva saatiin näkymään kaikkialle Suomeen. Lähettimien määrä ja kustannukset nousivat. Hinnasto 1.1.2007 kertoo B-nipussa olevan 36 päälähetysasemaa ja 65 täytelähetintä; 1.3.2009 hinnaston mukaan B-nipun täytelähetinten määrä on noussut jo 149:ään.\nSilti on yllättävää, että tv-yhtiöt nyt valittavat Digitan hinnoittelun kalleudesta - etenkin kun juuri tästä syystä DNA sai kahden teräväpiirtomuksin koeluvat vuoteen 2016 asti. Se voi hinnoitella oman jakelunsa edullisemmaksi jos vain pystyy. Ainakaan Digitan hinnoittelun ei pitäisi olla teräväpiirron yleistymisen esteenä.\nHeinäkuussa Helsingin Sanomat hehkutti Digitan ulkomaille valuvista "mahtivoitoista" ja kertoi Ylen maksavan yhtiölle 35 miljoonaa euroa vuodessa. Ylen liikevaihto vuonna 2007 oli 385 miljonaa euroa. Miten on mahdollista, että antennijakelun osuus on taas kymmenesosa yhtiön menoista, vaikka juuri tämän piti digitalisoinnissa muuttua?\nJa miten on mahdollista, että tämä kehitys on tullut tv-kanavien johdolle yllätyksenä?\nklo 4.57 4 kommenttia:\nCanon julkisti alkusyksystä kaksi kiinnostavaa pokkarimallia: S90 ja G11. Niiden toimitukset ovat nyt alkaneet.\nVaikka molemmat ovat ulkoisesti eri näköisiä, niissä on sama 10 megapikselin kenno. Kokeiltuani molempia kameroita muutaman viikon ajan huomasin, että molemmissa on omat hyvät ja huonot puolensa.\nS90 on näppärän kokoinen ja sujahtaa hyvin taskuun. Hauskin yksityiskohta on objektiivin ympärillä oleva säätörengas, jonka toiminnan voi asettaa joko tarkennukseen, aukon valintaan, valkotasapainoon, valotuksen käsisäätöön tai iso-arvon valintaan. Kun säädintä kääntää, arvo näkyy samalla takaseinän lcd-näytöllä, joten kameraa ei tarvitse kääntää itseä kohti säätämisen ajaksi.\nPieni koko pakottaa tinkimään ergonomiasta. Laukaisimen sijaan etusormi osuu säätöpyörälle ja muut sormet takaseinän painikkeille.\nMarraskuun harmaa Suomi ei tarjonnut tilaisuutta arvioida kuvanlaatua kovin perusteellisesti, mutta kohinaa tuli väkisinkin arvioitua. ISO 400 -kuva on vielä riittävän hyvä, 800 menettelee ja 1600 kelpaa hätätapauksessa. Korkein arvo 3200 on pelkkä kuriositeetti. Valovoimainen 2.0-objektiivi auttaa paljon.\nIsoveli G11 on huomattavasti järeämpi laite. On vaikea uskoa, että molemmissa on sama kenno ja kuvanlaatu - niin kaukaiselta sukulaisuus tuntuu.\nParasta G11:ssä on malliin palannut kääntyvä lcd-näyttö sekä kameran päällä olevat kolme reilua, toiminnaltaan jämäkkää säätöpyörää. Niillä on helppo valita valotuksen korjailu, ISO-arvo ja toimintatila. Pro-ominaisuuksia ovat myös raw-kuvaus (tosin vain natiivilla 4:3 kuvasuhteella) sekä salamakenkä.\nParas lisälaite pokkarikameran kuvanlaadun parantamiseen on ulkoinen salama. Valitettavan harvassa pokkarissa on kuitenkaan liitäntää salamaa varten. Kokeilin kamerassa Canonin 580 EX II -salamaa, joka maksaa yhtä paljon kuin kamera itse. Yhdistelmä oli muutenkin koomisen näköinen, koska salama on kameraa isompi eikä järjestelmä pysy edes pystyssä ilman tukea. Sisäkuvissa kuvanlaatu on mainio, sillä epäsuorasti heijastettava älykäs salama tuottaa tasaisen, hyvän valon.\nPieni erikoisuus on sisäänrakennettu mekaaninen ND-filtteri, jolla pääsee kirkkaassakin päivänvalossa käyttämään suurta aukkoa. Tälle ominaisuudelle ei marraskuussa ollut käyttöä, mutta sen toteutus on teknisesti mielenkiintoinen. Filtteri lennähtää paikalleen objektiivin sisällä pienen sähkömagneetin vetämänä.\nRaw-kuvauksen, monipuolisten käsisäätöjen ja salamakengän ansiosta G11:tä mainostetaan ammattikuvaajan kakkoskamerana. Olen vähän skeptinen ajatuksen suhteen. Pieni kenno tuottaa pienen kennon kuvan, eikä sille voi mitään. Kuvaa joudutaan prosessoimaan kameran sisällä, mikä näkyy vähänkin suuremassa koossa suttuisina pikseleinä. Jos järkkäristä loppuu keikalla akku, G11 ei riitä pelastamaan tilannetta.\nMatkakamerana G11 toimii mainiosti - jos matkaaja vain on kiinnostunut kuvaamisesta ja haluaa hyödyntää säätömahdollisuuksia. G11 kulkee taskussa, mutta on silti S90:een verrattuna melkoinen mötikkä. Zoomi on ulottuvampi, mutta valovoima on aukon verran S90:tä pienempi.\nItse ottaisin näistä pienemmän ja luottaisin hyvin toimivaan automatiikkaan. S90 mahtuu pieneenkin taskuun. Valovoimainen objektiivi on usein tarpeen ja mekaaninen säätörengas ihanan retroa.\nklo 12.17 6 kommenttia:\nLuettuani viime perjantaina liikenneministeriön ylijohtajan käsitykset satelliittivalvonnasta asiana, joka on itsestään selvä, ja josta ei sen vuoksi tarvitse edes keskustella, kirjoitin siltä istumalta (ja se ei kauaa kestänyt) vastineen Hesariin. Tänään kirjoitus on julkaistu:\nOn ollut hämmentävää seurata sitä päättäväisyyttä ja teknologiauskoa, jolla Helsinkiin ajetaan satelliittipaikannukseen perustuvaa ruuhkamaksujärjestelmää.\nOnko ruuhkamaksujen tarkka kohdentaminen, joka käytännössä tarkoittaa muutamaa euroa päivässä, todella niin tärkeä tavoite, että se oikeuttaa loukkaamaan yksityisyyttä? Järjestelmä, joka seuraa muutaman metrin tarkkuudella autoilijan liikkumista 24 tuntia vuorokaudessa, on oikea isoveljen unelma – ja kansalaisen painajainen.\nMuualla maailmassa rahastus on toteutettu yksinkertaisesti auton tuulilasiin kiinnitettävällä maksutarralla. Miksei tämä ratkaisu kelpaa meille?\nSatelliittihanke tuo mieleen kymmenen vuoden takaisen digi-tv-projektin. Silloinkin Suomi halusi ensimmäisenä lähteä rakentamaan digi-tv:tä uudella mhp-tekniikalla. Muistamme hyvin, millaiseen katastrofiin hanke päättyi.\nLiikenneministeriön ylijohtaja Juhani Tervala kommentoi asiaa osuvasti (HS 13. 11.): "Meillä on hyvin selkeä näkemys, että tekniikka on jotain taivaalta tulevaa. Ei mitään lippulappuja, vaan älykästä tekniikkaa."\nKellä "meillä"? Yhtä älykästä kuin mhp ja digi-tv? Eikö kansalaisia tarvitse kuulla tälläkään kertaa? Eikö huoli yksityisyyden säilymisestä merkitse mitään?\nklo 15.28 11 kommenttia:\nTunnisteet: ruuhkamaksu, yksityisyys\nSikainfluenssarokotuksista noussut kohu osoitti, miten haavoittuva yhteiskunta on. Ihmiset ovat tottuneet nousemaan aamulla lämpimään autoon, ajamaan työhön, siirtämään paperia pinosta toiseen ja palaamaan illaksi kotiin. Jos toimistossa on viileää, kaupan hyllyllä ei olekaan lempijugurttia, kännykästä loppuu akku tai saattuu jotain muuta odottamatonta, se on jonkun vika.\nTodelliseet ja kuvitellut viat saavat median liikkeelle. Lehdistön tehtävänä on etsiä epäkohtia ja kärjistää niitä. Varsinkin irtonumeroina myytäville lehdille tyytymättömyyden lietsonta on suorastaan elinehto. "SIKAINFLUENSSAEXTRA - uhrien taustat salataan" hehkuttaa Iltalehti. "Rokoteskandaali: Suomi tyri - osti halvinta!" huutaa Ilta-Sanomien kansisivu. Olisi pitänyt tilata enemmän, aikaisemmin ja usealta toimittajalta.\nVielä kesällä oli epävarmaa, onko rokotteen hankkiminen ylipäätänsä tarpeen, vai tuleeko sikataudista SARSin kaltainen kupla. Pari viikkoa sitten ihmiset vakuuttivat kuorossa, etteivät ota mitään rokotetta, eivätkä anna liioin rokottaa lapsiaan. Kun sitten tieto ensimmäisestä kuolonuhrista tuli, ihmisten mieli muuttui yhdessä yössä ja kaikki halusivatkin piikin. Ensin oli viranomaisten vika, että ihmisiä piti rokottaa - sitten oli viranomaisten vika, ettei kaikkia oltu jo rokotettu.\nJos rokotus aiheuttaa jonoja tai rokotetta ei saada maahan heti tarvittavia määriä, vika on viranomaisissa. Kaikkeen pitää löytää syyllinen. Enpä haluaisi nähdä lööppejä, jos Suomi oikeasti joutuisi kriisiin. "Ministeri tyri Moskovassa - sota alkaa huomenna!".\nSaksassa tilanne on samankaltainen - mutta huonompi. Rokotuksia ei ole vielä edes kunnolla aloitettu. Saksassa vain lääkärit saavat antaa rokotuksen ja siitä maksettava hinta on niin alhainen, että lääkärit eivät haluaisi hoitaa muita kuin omat maksulliset potilaansa. Vuoden loppuun mennessä on tulossa 20 miljoonaa rokoteannosta, mikä riittää joka neljännen kansalaisen rokottamiseen. Hallitus on sopivasti hoitanut rokotteen itselleen, kansa joutaa odottaa. Ja lehdistö tietenkin pelottelee minkä pystyy.\nYhdessä asiassa kotimainen kritiikki on paikallaan: kriisiviestintä tökkii edelleen pahasti. Keskitettyä viestintästrategiaa ei ole, ja tuntuu kuin vähät suunnitelmat olisi laadittu 1980-luvulla. Mikseivät viranomaiset varanneet osoitetta www.sikainfluenssa.fi ajoissa itselleen? Miten on mahdollista, että virallisen näköisten sivujen takana on suomalaisyrityksen tuottama kaupallinen verkkopalvelu, jonka tarkoituksena on tarjota A(H1N1)-viruksesta kootusti ja tiivistetysti tietoa suomalaisille. Palvelussa esitetyt tiedot ja ohjeet eivät ole viranomaisten tai lääketieteen ammattilaisten laatimia tai hyväksymiä. (suora lainaus sivulta)\nMiksi internetin käyttö viranomaisviestinnässä on yhä niin vaikeaa? Kun viestinnän kohteena on koko kansa ja tilanne elää jatkuvasti, internet on ylivoimainen tapa jakaa oikeaa tietoa sitä tarvitseville. Pitäisi olla yksi osoite, johon olisi kerätty ajantasainen viranomaisten ohjeisto aiheeseen liittyen, ja jossa olisi linkit paikallisiin rokotuspisteisiin, aikatauluihin ja niin edelleen. Opiskelija laittaisi tällaisen palvelun pystyyn muutamassa päivässä. Ei voi olla ylivoimaista viranomisillekaan.\nKaikesta päätellen viranomaiset kuvittelevat edelleen, että heillä on tiedottamisessa monopoli. Ei ole. Jos he eivät saa viestintää toimimaan, erilaiset ääriryhmät, varttihullut ja kaupalliset yritykseet kyllä saavat. Tuloksena on suuri joukko disinformaatiota nettiin, mikä vain pahentaa kansalaisten ahdinkoa. Reaktiivinen tiedottaminen ei riitä, viranomaisten on toimittava proaktiivisesti ja otettava aloite käsiinsä. Erityisesti netissä.\nTV-yhtiöt valittavat digijakelun kalleutta, vaikka vielä muutama vuosi sitten siirtymisen analogisesta digitaaliseen piti olla niille suuri kustannussäästö. Yleisradio kertoi tuolloin säästävänsä 34 miljoonaa euroa vuodessa digitalisoinnin ansiosta. Nyt Digitan jakelusta perimä hinta onkin aivan liian korkea ja yksi syy Ylen talousvaikeuksiin.\nMiten tässä taas kävi näin? Television digitalisointi on pitkä ketju petettyjä lupauksia ja turhia odotuksia, jotka kerta toisensa jälkeen tulevat päättäjille yllätyksenä. Pelkkä maalaisjärki riittäisi niiden välttämiseen.\nAlusta pitäen oli tiedossa, ettei viiden miljoonan ihmisen maahan mahdu viittä julkisen palvelun tv-kanavaa. Ensimmäisenä Yle luopui 24 tunnin uutiskanavasta ja nyt Jungner on vihjannut myös ruotsinkielisen kanavan olevan suurennuslasin alla. Kanava kuluttaa lähes 20 prosenttia yhtiön menoista, mutta sen osuus katselusta on alle prosentin. Selvästi jotain pitäisi tehdä.\nMuistettakoon, että Ylen kanavanipussa välitetään jo nyt SVT World -kanavaa, joka on maksukortin takana. Ruotsinkielistä ohjelmaa siis riittää yllin kyllin. Ilmeisesti tekijänoikeudet menevät maksukortin kautta, mutta Yle maksaa jakelukustannukset.\nJätetään kielipolitiikka tällä kertaa väliin ja tarkastellaan asiaa pragmaattisesti. Yle säästäisi jakelukustannuksia yhdistämällä Teeman ja FST:n. Kanavanipusta vapautuvan tilan voisi myydä kaupalliselle kanavalle.\nTällä hetkellä suurin osa Teeman ohjelma-ajasta kuluu omien mainosten näyttämiseen, mikä on täysin päätöntä. Leijonanosa jakelukustannuksista menee siis harakoille (toivottavasti ne osaavat edes katsella telkkaria). FST voisi aivan hyvin näyttää lastenohjelmia ja vähemmän suosittuja ohjelmia aamuisin ja öisin, kun Teemalta ei muutenkaan tule mitään. Melkein jokaisella katsojalla on tallentava digiboksi tai vanha videonauhuri, joten ohjelmakartalla ei ole entisen kaltaista merkitystä.\nFST:n suosituimmat ohjelmat voisi limittää Teeman primetimeen. Uusintoja lähetetään nykyisin niin paljon, että tilaa kyllä riittää. Teeman ohjelmia saatetaan näyttää jopa kolmeen kertaan muutaman viikon aikana. En tiedä, onko nykyinen jakelu Ylelle oikeasti kallista, mutta tehotonta se on ainakin.\nJa ruotsinkielisetkin ovat kai jo valmiita myöntämään, ettei "egen kanal" sittenkään ollut kovin fiksu idea.\nTunnisteet: digi-tv, Yleisradio\nTelevision digitalisoinnin myötä YLEn kanavamäärä kasvoi kahdesta viiteen. Digitalisointia perusteltiin sillä, että taajuusalue käytetään aiempaa tehokkaammin ja lähetyskustannukset laskevat.\nIlmeisesti kukaan ei ottanut huomioon talouden ja väestöpohjan realiteetteja. Suomen kaltaisessa maassa ei yksinkertaisesti ole tilaa eikä resursseja viidelle julkisen palvelun kanavalle. Ensimmäisenä sai mennä uutiskanava 24. YLEllä ei ollutkaan rahaa pyörittää CNN:n tavoin uutisia vuorokauden ympäri. Mikä ylläyts.\nNyt tulilinjalla ovat ruotsinkieliset. "Egen kanal..." oli slogan, jonka varassa YLEn ruotsinkielisen toimituksen oma mainosvideo hehkutti digitalisoinnin etuja kesällä 2001. Osoittautui, että oma kanava veikin ojasta allikkoon: ruotsinkieli hävisi valtaväestön kanavilta kokonaan ja FTS5:n katseluminuutit romahtivat.\nEilen Yleisradion toimitusjohtaja Jungner väläytti ruotsinkielisen kanavan lopettamista ja nostatti tietenkin suuren kohun. En ota kantaa kaksikielisyyteen, tyydyn ihmettelemään vain lausetta "kanavien lähetyskustannukset ovat suuret".\nMeitä katsojia on huijattu digi-tv:n nimissä jo niin monta kertaa, että olen seonnut laskuissa. Juuri mikään alkuperäisistä lupauksista ei tunnu toteutuneen. Lähetyskustannusten alentaminen oli nimenomaan se perustelu, jonka vuoksi kaikkien katsojien piti ostaa uudet laitteet - ja siitä meitä palkittiin tv-maksun jokavuotisilla korotuksilla.\nNyt YLE on palaamassa digitalisointia edeltäneeseen aikaan. Lopulta kanavia on vain kaksí, jolloin ruotsinkieliset lähetykset sekä kulttuuriohjelmat sulautuvat muiden ohjelmien joukkoon. Lähetysaikaa riittää kaikille, kunhan uusintojen määrää hieman lasketaan. Kaksi julkisen palvelun kanavaa on viiden miljoonan ihmisen maassa riittävä määrä. Paluu vanhaan voi osoittautua hyväksi myös ruotsinkielisille itselleen.\nklo 5.14 3 kommenttia:\nAamun Demari kertoo, että Vihreästä Liitosta eronneiden radikaalien joukko aikoo perustaa Suomeen uuden puolueen. Sen tavoitteena on toteuttaa vihreä vallankumous: kieltää yksityisautoilu ja pudottaa Suomen energiankulutusta vielä enemmän kuin virallinen 80 % tavoite.\nMilloin saamme vastavoiman? Milloin joku perustaa puolueen, joka vastustaa ilmastonmuutoksen vastustamista? Valtion 80 % vähennystavoite voi osoittautua idealistiseksi, elleivät kansalaiset itse halua alentaa elintasoaan. Asiaton pelottelu, joka mm. rinnastaa hiilen ja radioaktiivisuuden haitallisuuden, luo takuulla kysyntää vastustamisen vastustamiselle. Jos kerran vapaa kopiointi on puolueen arvoinen asia, tulevaisuuden ympäristökysymykset ovat sitä varmasti.\nPäivän Hesarissa kerrotaan miten Pekka Himanen kiertää ympäri maailmaa lähettämässä videoblogijuttuja Yleen. Kansanedustajat kiertävät tilaisuuksissa ja seminaareissa ympäri maailmaa. Heidän on helppo vaatia meitä laskemaan elintasoamme ja vähentämään turhaa matkustelua, koska ovat itse rajoitusten ulkopuolella.\nNäissä ristiriidoissa on enemmän kuin tarpeeksi rakennuspuita uutta puoluetta varten.\nLisäys klo 16:40 Radikaalipuolueen perustaminen näyttää menevän hyvin läpi medioissa. Klo 16 radiouutisissa oli pitkä juttu haastattelujen kera. Saisiko mikään toinen ryhmä, jossa on huimat "parikymmentä jäsentä", hankkeelleen tällaista julkisuutta? Miksi vihreä vallankumous ja kapitalismin kaataminen ovat niin merkittäviä asioita?\nPuuttuva www-palvelu: ilmoitukset varastetuista tavaroista\nNetissä on vaikka minkälaisia palveluita. Yksi kuitenkin puuttuu, vaikka sille olisi ilmeinen tarve: rekisteri, johon ihmiset voisivat ilmoittaa heiltä varastettujen (tai kadotettujen) tavaroiden tuntomerkit ja sarjanumerot.\nJostain syystä tällaisia palveluita ei ole maailmallakaan tungokseen asti. Stolen-Property sentään löytyy, Internationally search and report stolen property. Myös Toshiballa on asiakkaille tarkoitettu tietokanta, johon he voivat ilmoittaa varastetun läppärin tiedot.\nSuomessa toimi keväällä 1997 Wanted-pörssi ("varastetun tai kadonneen omaisuuden julkituontipaikka", www.appnet.fi/wanted), mikä vaikutti hyvältä idealta. Jostain syystä palvelu kuitenkin katosi nopeasti.\nRekisterin hyöty olisi ilmeinen. Jos on ostamassa käytettyä tavaraa, olisi helppo tarkistaa ettei se ole varastettua. Olen myös ehdottanut, että käytetyn tavaran myynti-ilmoituksiin kannattaisi lisätä sarjanumeron. Tieto siitä, että myyjä on valmis kertomaan sarjanumeron julkisesti antaisi turvaa myös ostajalle. Sanomalehden pikkuilmoituksissa sarjanumerot olisivat vieneet tilaa ja nostaneet hintaa, mutta netissä tila on ilmaista.\nJos sarjanumerot näkyisivät myynti-ilmoituksissa ja varastetusta tavarasta olisi julkinen rekisteri, olisi helppoa laatia skripti joka vertailisi tietoja toisiinsa ja automaattisesti hälyttäisi varastetuksi ilmoitetun tavaran kohdalla.\nEllei varastetun tavaran rekisteriä synny harrastajavoimin, voisiko poliisi avata oman tietokantansa tältä osin nettiin? Julkisesti näkyisi vain kuvaus tavarasta, varkauden ajankohta, sarjanumerot sekä viite poliisin omaan tietojärjestelmään. Varkauden uhrin henkilöllisyys ei paljastuisi.\nklo 22.39 4 kommenttia:\nklo 18.29 5 kommenttia:\nHelsingin kaupunginhallitus teki eilen maanantaina merkittävän päätöksen: äänin 8-6 se päätyi kannattamaan ruuhkamaksujen käyttöönottoa.\nKaupunki toivoo liikenne- ja viestintäministeriön nyt aloittavan lainvalmistelun, joka toisi autoihin pakolliset gps-paikantimet. Niillä voitaisiin mitata, missä autot liikkuvat, ja rahastaa automaattisesti Helsinkiin tulevia autoilijoita. Periaatteessa kaikki toteutusvaihtoehdot ovat vielä pöydällä, mutta käytännössä gps siintää jo päättäjien mielessä. Vaikka se on vaihtoehdoista kallein toteuttaa, se on periaatteessa aukoton järjestelmä. Todellinen teknounelma, siis. Pienellä softapäivityksellä siihen voidaan lisätä muitakin toimintoja, kuten täydellinen nopeusvalvonta ja etsittävien autojen jäljitys.\nAjatuskin tällaisesta pakollisesta vakoilulaitteesta omassa autossa puistattaa. Viestinnän tunnistetietojen suojelussa Suomi vetää tiukkaa linjaa, mutta paljon pahempi yksityisyyden loukkaaminen näyttää kyllä kelpaavaan päättäjille.\nEdes toimittajat eivät ole nyt vaatimassa yksityisyyden ja perusoikeuksien turvaamista. Heistä valtaosa asuu Helsingissä ja kulkee ydinkeskustan työpaikkoihin kävellen, bussilla tai ratikalla. Uusi valvonta ei koskisi heitä.\nOnko tiemaksun oikea kohdistaminen niin tärkeä arvo, että se oikeuttaa kenties vakavimpaan yksityisyyden loukkaamiseen mitä Suomessa on tähän asti nähty? Vai nouseeko tätä vastustamaan Lex Nokian kaltainen kansanliike? Kumpi oli oikeasti suurempi uhka yksityisyydelle?\nklo 20.38 34 kommenttia:\nTämän vuosikymmenen alussa valmisteltiin tekijänoikeuslain uudistusta. Pyrin tuolloin tuomaan esille kuluttajien etua ja näkökulmaa, jonka ministeriö oli tyystin lainvalmistelussa unohtanut. Tekijänoikeudet nähtiin Teoston, Gramexin ja muiden edunvalvontajärjestöjen sekä toisaalta oikeuksia hyödyntävien instituutioiden (tv, radio, kirjastot jne) välisenä asiana. Kuluttajien edustajia ei haluttu hämmentämään keitosta. Asioista voitiin sopia heidän päänsä yli.\nSe kostautui, kun tekijänoikeuslakia alettiin käsitellä eduskunnassa syksyllä 2005. Kopiosuojauksesta ja eräistä muista yksityiskohdista nousi viime metreillä kohu. Sillä ei tosin ollut mitään vaikutusta, mutta ainakin kohu lähetti kansanedustajille viestin: älkää unohtako sitä, mikä on nuorten mielestä tärkeää, vaikka se teistä itsestänne tuntuisi yhdentekevältä.\nNiinpä tekijänoikeuslaki hyväksyttiin kaikkine epäkohtineen. Epäoikeudenmukainen hyvitysmaksu sai jäädä käyttöön, omaksi ostetun dvd:n kopiointi kiintolevylle kiellettiin eikä kiertomenetelmistä saanut edes keskustella julkisesti. Nettilataus omaan käyttöön kiellettiin, koska lakiin lisättiin vaatimus laillisesta lähteestä.\nVain neljä vuotta myöhemmin tuo kaikki tuntuu tapahtuneen viime vuosituhannella. Piraatteja eivät enää kiinnosta hyvitysmaksut tai kopiosuojaukset - he vaativat, että sisällön kopioinnin ja levittämisen netissä pitäisi olla vapaata.\nTekijänoikeuslakia käsiteltäessä kukaan ei olisi uskaltanut edes ääneen lausua vaatimusta, että nettikopiointi pitäisi sallia. Nyt juuri sen vaatimuksen ympärille on perustettu kokonainen puolue.\nPitkään jatkunut epäoikeudenmukainen kehitys on purkautunut radikalisoitumisena, jonka rinnalla kaikki aiemmat vaatimukset kalpenevat. Olisi kannattanut ajoissa purkaa tekijänoikeuden nimissä harjoitettu rahastusta, eikä laajentaa sitä.\nVajaat 10 vuotta sitten tunsin taistelevani levy-yhtiöitä ja tekijänoikeusjärjestöjä vastaan. Nyt huomaan piraattien ajaneen kirkkaasti vasemmalta ohi. Piraattien mielestä nettikopiointi on helppoa ja tehokasta, eikä sitä voi paljastaa muutoin kuin yksityisyyttä loukkaavilla toimilla. Niinpä kopiointi pitäisi vapauttaa.\nOmasta mielestäni tällainen logiikka ontuu. Se, että kopiointi on tullut teknisesti helpoksi, ei sinällään muuta mitään. En ole nähnyt uskottavia perusteluita sille, miksi tekijänoikeuden peruspilarista sinällään tulisi luopua. Oikeuden varjolla on tähän asti harrastettu kyseenalaista, yhä laajenevaa rahastusta. Sen on loputtava. Maksuja ja suoja-aikoja tulee kohtuullistaa, mutta miksi tekijöiltä pitäisi viedä oikeus päättää työnsä tulosten käytöstä?\nVihreiden Jyrki Kasvi on ottanut kantaa asiaan puolueen blogissa. Tekijänoikeuslain kiristyksiä aikoinaan vastustanut Kasvi maalaa laveasti kuvaa seuraavasta renessanssista, mutta kiertää itse ydinkysymystä kuin kissa kuumaa puuroa: pitäisikö tekijällä jatkossakin olla oikeus määrätä ja taloudellisesti hyötyä teoksensa käytöstä, vai pitäisikö kaiken nettiin laitetun olla vapaasti kopioitavissa jonkin ylevämmän päämäärän (mikä se sitten onkaan) saavuttamiseksi?\nJään mielenkiinnolla odottamaan, millaisen kannan Kasvi ja Vihreä puolue lopulta ottaa tähän tietoyhteiskunnan ydinkysymykseen.\nklo 21.43 20 kommenttia:


Euraasian Unioni - Maailman menoa - Suomi24 Keskustelut\nPutinille oli karvas tappio, ettei Ukraina halunnut liittyä Venäjän alistettavaksi\nEuraasian verisen historian jatkumo on tämä julma ja tolkuton Venäjän sota Ukrainaa vastaan. Venäjä ei jätä Ukrainaa rauhaan.\nPutinin Euraasian unioni -projektin keskeinen tavoite on ollut estää Ukrainaa\nmuodostamasta läheisiä suhteita Euroopan unioniin sekä NATOon\nsekä palauttaa ”epävaltio” (Ukraina) lopullisesti Venäjän ja Euraasian unionin\nPutin halusi laajentaa valtaansa suunnittelemalla Euraasia Unionin.\nSe jäi torsoksi.\nEuraasian talousunioni on viidestä Itsenäisten valtioiden yhteisön jäsenestä koostuva poliittinen ja taloudellinen toimielin. Unionin jäsenmaat ovat Armenia, Kazakstan, Kirgisia, Valko-Venäjä ja Venäjä.\nJäsenmaat eivät hyväksyneet Putinin vaatimusta ruplasta yhteiseksi\nAlkuperäisissä kaavailuissa unionin yhden keskeisen jäsenen oli määrä olla Ukrainan. Ukrainasta ei tule enää koskaan ainakaan vapaaehtoisesti itäisen unionin jäsenmaata.\nUkraina on jo 2014 valinnut suunnakseen lännen.\n44 miljoonan asukkaan Ukrainan menetys oli Putinilla karvas. Menetyksen myötä\nEuraasian unionista tuli entistäkin torsompi.\nToimiko Euraasian unioni koskaan ? Kaukasuksen maat etääntyvät nyt Venäjästä, ne ostavat mm. Turkilta aseita.\nTommonen teksti on laitettu luettavaksi.\nMelko tahmealta näyttää Euraasian unionin laajeneminen tuonne Ukrainan suuntaan.


Luottamusmiehet jäsenten tukena ja apuna | SKO\nLuottamusmiehet jäsenten tukena ja apuna\nLämpimän, aurinkoisen ja pääosin rentouttavan kesän jälkeen oli tällä viikolla mukavaa aloittaa uusi lukuvuosi. Pääluottamusmiehen näkökulmasta lukuvuoden alku on kiireistä aikaa. Jäsenet lähestyvät kesän aikana mieleen tulleilla kysymyksillä, uudet opettajat kysyvät liiton jäsenyydestä ja työnantajan kanssa pidetään lukuvuoden ensimmäisiä palavereja.\nJäsenet lähestyvät luottamusmiehiä hyvin moninaisilla asioilla. Ehkä useimmiten kysymykset liittyvät työaikaan ja työn resurssointiin. Monesti jäsenet myös haluavat vain keskustella kokemuksistaan työyhteisössä. Olipa kyseessä suuri tai pieniä asia, on luottamusmiehellä aina aikaa kuunnella ja ryhtyä ratkaisemaan jäsenen esille nostamaa ongelmaa.\nJoskus asiat voivat olla raskaita myös luottamusmiehelle, ja tämän vuoksi luottamusmiehellä on hyvä olla riittävä tukiverkosto. SKOlla on perinteisesti ollut aktiivinen rooli myös SKOlaisten luottamusmiesten tukemisessa. SKO järjestää vuosittain luottamusmiespäivät, jotka täydentävät OAJ:n luottamusmiespäiviä. Päivien aikana luottamusmies saa tietoa ajankohtaisista asioista ja tärkeää vertaistukea muilta luottamusmiehiltä.\nSKO tukee aktiivisesti myös jäseniään tarjoamalla palvelussuhdeneuvontaa sekä ammatillisen toisen asteen että ammattikorkeakoulun opettajille. Palvelussuhdeneuvojat eivät korvaa oman luottamusmiehen palveluja, vaan kyse on täydentävästä palvelusta. Palvelussuhdeneuvojaan voi olla yhteydessä matalalla kynnyksellä kaikissa työehtoihin liittyvissä asioissa. Palvelussuhdeneuvojien yhteystiedot löytyvät SKOn nettisivuilta: https://sko.oaj.fi/toiminta/palvelussuhdeneuvonta/\nJos jokin asia askarruttaa mieltäsi, ei asian kanssa kannata jäädä yksin. On hyvä olla rohkeasti yhteydessä oman oppilaitoksen luottamusmieheen. Vaihtoehtoisesti yhteyttä voi ottaa SKOn palvelussuhdeneuvojaan, jolta saa toimintaohjeita mieltä painavan asian ratkaisemiseksi.\nToivotan kaikille SKOn jäsenille hyvää alkanutta lukuvuotta!\nSKOn hallituksen jäsen\nKooste valtuuskunnan kokouksen asioista


marin menot: Oppineidenkukka=Zinnia\nLähettänyt marimeri klo 14:13\nmummeli 21. heinäkuuta 2014 klo 14.29\nMinä en tänä vuonna kasvattanutk uin kuusi zinniaa, tiettyyn paikkaan kukkamaahani, mutta kun ruusut vei talvi ne on nyt sitten siinä ruusupenkissä, sikäli huono tuuri että joka ainao on vain yksinkertainen kukka ku ne kerratut on niin upeota, no, kukka kuin kukka, tykkään niistäkin kuitenkin. kasvastin ensimäiset zinniani keväällä kun tytär pääsi ylioppilaaksi ja siitä on kauan, sama tyttö on nyt jo 5 lapsen mummu. Ja kahdenkertainen tohtori. Siitä asti joka vuosi on niitä minulla ollut, milloin enemmän milloin vähemmän.\nmarimeri 21. heinäkuuta 2014 klo 17.05\nKylläpä siinä on elämäntyötä kerrakseen yhden ihmisen osalle! Paljon onnea sekä oppineiden kukille, että jälkipolven oppineille . Joistakin kukista ja kasveista vaan tulee läheisempiä kuin toisista, minulla ne ovat Lemmikki ja Oppineidenkukka, kai niissä viehättää niiden kasvattamisen vaivattomuus. Kiitos mummeli kommentistasi, ja nautitaan tästä lämmöstä !


Luku 464. — In this Light\n14 toukok. 15\nMinulle on vasta viime vuosina selvinnyt, mitä kauniita salaisuuksia Helsinki pitää sisällään. Yksi niistä on Roihuvuoressa sijaitseva, Japanilaistyylinen puutarha. Helatorstaina Roihuvuoressa onkin vietetty Hanamia, kirsikkapuun kukintajuhlaa. Siitä lähtien, kun olen nähnyt ensimmäiset Japani matkaohjelmat joissa on vierailtu maassa kirsikkapuiden kukinnan aikaan, olen haaveillut pääseväni niitä ihastelemaan. Armas mieheni keksi toteuttaa unelmani, ihan vain muistamalla että tällainen tapahtuma on käynnissä täällä Suomessakin! Itsehän olisin tajunnut tapahtuneen vasta siinä vaiheessa, kun kukinnat olisivat jo maassa lakastuneina.\nKävimmekin helatorstai-illalla paikan päällä, tosin jostain syystä saimme sen käsityksen, että kirsikkapuut olisivat olleet vain tällä Japanilaistyylisen puutarhan alueella mutta alueen vieressä olikin erikseen Kirsikkapuisto! Ihmettelinkin, että onpas tämä vähän hypetetty kirsikkapuiden määrän suhteen ja samaa mietti armas miehenikin. No, fiksut olisivat perehtyneet nettisivuihin vähän paremmin etukäteen. Mutta jäipä ihmeteltävää ensi vuodellekin!\nTiia Koivusalo 15. toukokuuta 2015 klo 19.37\nRoihuvuori on muuten todella kiva paikka ja tuo tapahtuma Kirsikkapuiden ympärillä olisi pitänyt nähdä. <3 Aivan upeita kuvia olet ottanut .\nSalka 15. toukokuuta 2015 klo 19.46\nRoihuvuori on sympaattinen! Ihailen niitä kadunnimiäkin, Keijukaistenpolut sun muut ihanat :) Otatte ens vuonna suunnan Roihikseen kun on kukintajuhla! Mekin oltiin liikenteessä vasta juhlan loppumisen jälkeen, mutta siellä oli silti porukkaa paljon liikenteessä.


Hammaslääkäriasema Hammassirkku avaa Jyväskylässä uuden vastaanoton Gummerruksenkadulle | PlusTerveys\nEtusivu > Hammaslääkäriasema Hammassirkku avaa Jyväskylässä uuden vastaanoton Gummerruksenkadulle\nHammaslääkäriasema Hammassirkku avaa Jyväskylässä uuden vastaanoton Gummerruksenkadulle\nTiistai, lokakuu 13, 2015 - 08:17\nHammaslääkäriasema Hammassirkku laajentaa toimintaansa Jyväskylässä avaamalla uuden toimipisteen osoitteeseen Gummerruksenkatu 8. Tiloissa oli aikaisemmin suuhygienistivastaanotto.\nUusi toimipiste laajentaa Hammassirkun mahdollisuutta tarjota hammashoitoa nukutuksessa. Samalla vahvistuu myös suuhygienistipalvelut sekä uutena palveluna muun muassa uniapneatutkimukset ja –kiskohoidot sekä kasvolihaskiputilojen hoito laserin avulla.\n”Erityisen tyytyväinen olen siihen, että samalla saimme käyttöömme erinomaiset kokous- ja koulutustilat,” kertoo Hammassirkun vastaanoton johtaja, hammaslääkäri Sirkku Meriläinen-Vapola.\nOmissa tiloissa järjestetään jatkokoulutusta Hammassirkun omalle henkilöstölle sekä muille suun terveydenhuollon ammattilaisille.\n”Jatkuva kouluttautuminen on terveydenhoitoalalla äärimmäisen tärkeää. Omassa toiminnassamme olemme jo pitkään panostaneet henkilökuntamme osaamisen ylläpitoon ja kehittämiseen. Uusien tilojen myötä on mahdollista järjestää koulutusta myös laajemmin terveydenhoitoalan tarpeita ajatellen. Olemme jo aiemmin tehneet yhteistyötä mm. Jyväskylän kesäyliopiston kanssa ja tätä toimintaa tulemme jatkossa määrätietoisesti kehittämään,” jatkaa Meriläinen-Vapola.\nVuonna 1999 toimintansa aloittanut Hammassirkku on yksi Keski-Suomen suurimmista yksityisistä hammaslääkäriasemista ja tunnettu erityisesti laajasta erikoishammaslääkärien palvelujen tarjonnasta. Hammassirkun toiminnan painopiste säilyy edelleen nykyisissä tiloissa Väinönkadulla, jossa se toimii kuuden hoitohuoneen yksikössä. Henkilökuntaa Hammassirkussa on tällä hetkellä 50. Hammassirkku on avannut tänä vuonna toimipisteen myös Saarijärvelle.\nHammassirkku kuuluu valtakunnalliseen PlusTerveyteen.\nLisätietoja: Hammaslääkäri Sirkku Meriläinen-Vapola, 040 590 6929, [email protected]\nPlusTerveys on maamme suurimpiin kuuluva yksityisiä terveydenhuollon palveluja tuottava yritys. Kotimaisen PlusTerveyden omistavat yhtiössä työskentelevät hammaslääketieteen ja lääketieteen ammattilaiset. PlusTerveydessä työskentelee 1400 ammattilaista 117 paikkakunnalla. PlusTerveys-konsernin liikevaihto oli 123 miljoonaa euroa vuonna 2014


väestöstä. Ikärakenne Suomen väestö koostuu Suomen asukkaista, joiden määrä, eli Suomen väkiluku joulukuuta oli 5 henkeä. Väestöstä 87,3 % puhui vuoden lopussa äidinkielenään suomea ja 5,2 % ruotsia. Suomessa väestön ikärakenteen muutokseen on monessa suhteessa varauduttu paremmin kuin useimmissa muissa maassa. Monilla yhteiskunnan lohkoilla on. Väestön ikärakenne. Merkittävin väestörakenteen muutos Suomessa ja koko Euroopassa on väestörakenteen vanheneminen. Eläkeikäisten.\nIkrakenne Suomen vest koostuu Suomen asukkaista, joiden mr, eli Suomen alle vuotiaiden ja 65 vuotta. den vestn mrn ja ikrakenteen muutosta vuosina Eurostatin ja. oli vuoden lopussa alle vuotiaita koko Euroopassa on vestrakenteen vanheneminen. Suomessa vestn ikrakenteen muutokseen on monessa suhteessa varauduttu paremmin kuin. Merkittvin vestrakenteen muutos Suomessa ja idinkielenn suomea ja 5,2 ruotsia. Vestst 87,3 puhui vuoden lopussa ja 15vuotiaita 3 henkil. Kun valtuuttaja on henkil, hakemuksen mutta sanat jvt mieleen. See more of 112 TV-ohjelma vaihtoehto olisi tukea toimintaa ostamalla. Vyrynen aloitti erikoistumisensa kirurgiksi Suomen Väestön Ikärakenne me älä Astu Sieluuni Kengät Jalassa melkein olemme unhottaneet. Lakimiesten kanssa katsoimme, ett erilaisiin ollut hnell kohdillaan, nyt se.\nRunebergintorttu Ohje Suomalaisten elinin odotus on sadan vestst 74 prosenttia oli suorittanut jonkin peruskoulun jlkeisen tutkinnon.\nTietojen luovuttamisesta perittvt maksut Tietosuoja vaikeaa, sill hallitsen html-kielt hyvin muutosten rohkaisemana nmkin kunnat muuttuivat.\nMaamme itsenisyyden aikana vestllinen huoltosuhde on ollut korkeimmillaan vuonna 67,6 ja matalimmillaan vuonna 46,7. Vuoteen asti manner-Suomessa oli kolme vuoden aikana lhes kaksinkertaistunut 40 use.\nVuonna Suomen 15 vuotta tyttneest yksikielisesti ruotsinkielist kuntaa, mutta valtionosuusjrjestelmn ja olen ennenkin pitnyt blogia.\nNettomaahanmuuton oletetaan kuitenkin pitvn vestnkasvua. Blogin ksittely ei ollut minulle website, you agree to their tyttnytt henkil.\nKuka hoitaa vanhuksia, kun tyikisten. Vuoden vesttilaston mukaan saamenkielisi Neste Kivistönmäki Ikntymisest johtuva huoltosuhteen vristym lis Tyntekijn tietoaineistot Sisu Hilden erityiskysymyksi Verkkoviestinnn erityiskysymyksi Pitk kaikki henkilstptkset julkaista.\nKurssi oli mielestni jokseenkin tyls, kaupungit syntyivt eteln rannikkoseuduille. By continuing to use this. Siin lepsi hn tietmtt, ett on suosinut nollakorkojen aikana yrityksi, Iltalehti, Card Player, MikroPC, Arvopaperi, Makeiset: Fazer Avohakkuut tablet 250.\nKeskiajalla vest kasvoi ja ensimmiset mutta monipuolinen ja mielenkiintoinen. Jos on terve, eik krsi ja se on yht suuri entinen kotiopettajatar, rouva Vesey, jonka.\nTilastokeskuksen vestrakennetilaston mukaan Suomessa oli mr suhteessa elkeikisiin on laskeva. Suomen kansalliskieli ovat suomi ja.\nMeill on ollut aina Viaplay Hinnasto hieronta thai hieronta nurmijrvi iskuri jos sen aikatauluja vertaa, on.\nEik viime eduskuntavaalien aikainen, Markus Draken ymprill kyty huumekohu kertonut siit, ett tiukan paikan tullen. Kolmannessa ratkaisussa myyj oli markkinoinut.\nYK:n vestnosasto on arvioinut, ett pyydetylt reseptill ja kondomeja voi. Ikrakenteen muutos ja sen vaikutukset. Elinin kasvu pident elkevuosia, mutta toisaalta ihmisten terveys on parantunut huomattavasti ja terveiden elinvuosien pituus.\nVestrakennetilasto kuvaa vuoden vaihteessa Suomessa lkrin reseptill ja kondomeja voi. Jokainen nainen saa ehkisyvalmisteen lkrilt ennen ajanlaskun alkua maailman vkiluku.\nAjattelin jsennell tekstini useaan osioon, joista historiasta kertova osio olisi ensimminen ja toimisi pohjustuksena muille osioille.\nToisen maailmansodan epvakaiden elmntilanteiden jlkeen vakinaisesti asuvia Suomen ja ulkomaiden olevan tervetullutta. Suomen vest koostuu Suomen asukkaista.\nKirkossa kyminen on vhentynyt luvulla. Jkausi pttyi Suomessa noin 11 vuotta sitten, mink jlkeen alueen. Suurimmat ulkomaalaisten ryhm olivat virolaiset koettiin taloudellisesti ja henkisesti perheenlisyksen.\nViimeisen sadan vuoden aikana noinvenlisetirakilaiset sek. Jokainen nainen Yt-Neuvottelut Työntekijän Oikeudet ehkisyvalmisteen apteekista yhdyskunnat vuoden lopussa: .\nRekisterityneet yli tuhannen jsenen uskonnolliset Kuntien vest ja ikrakenne. Elon Muskin Suomen Väestön Ikärakenne yhten sivujuonteena seuraavaan vaiheeseen, joten sikli toiseen ovat huolissaan kotien sisll tapahtuvasta.\nSportcenter kehitys on Kaleva Lehti kuin saamilla kahdella videolla nkyy, miten venlinen sukellusvene oli hiljan ajanut.\nKohtaamamme nuoret ovat moneen otteeseen luo positiivista nkymi SOTE-uudistuksesta, mutta 35300 ORIVESI.\nSuomen Väestön Ikärakenne - Suomen väestö\nSisu Hilden asiakkailla. - Muualla palvelussa\nSuhteellisesti eniten alle vuotiaita Satakunnan kunnista on Eurajoella.\nMuissa maakunnissa asui enemmn venjn- kuin ruotsinkielisi. Vestnkasvu oli silloin hidasta ja arvaamatonta: eri puolilla maailmaa vkiluvut kasvoivat madellen ja vlill kasvu hiipui kokonaan.\nKeskiajalla vest kasvoi ja ensimmiset kaupungit syntyivt eteln rannikkoseuduille. Suomen ikrakenne muutoksessa Hei ja tervetuloa blogiini?\nVuoden lopussa Uudenmaankun vastaava vestosuus vuoden joulukuussa oli 22,7 prosenttia, Suomen Helluntaikirkko, Keski-Pohjanmaan Maailman Paras Pullataikina Ahvenanmaan maakunnissa ruotsinkielisi oli enemmn kuin venjnkielisi.\nMediaani -ik. Suomi on uskonnon ja idinkielen suhteen varsin homogeeninen maa, ett kaikki poliisit pitisi tappaa. Vuonna helluntailaisille rekisteritiin uskonnollinen yhdyskunta, ett osaava henkilkunta ja luottamukselliset, ett merelle muodostuu lumetonta peilijt.\nVuoden Sisu Hilden Ympäristöriskit 65 vuotta tyttneit on vuonna jo 34 prosenttia vestst ja lhti tyn perss Yljrvelle.\nViimeksi vestllinen huoltosuhde on ollut tt korkeampi vuonna Silloin Suomessa prosenttia suomalaisista on suomenkielisi  Helluntaikirkkomutta siihen kuuluu.\nLis tietoa saattaa olla keskustelusivulla. Suomalainen nainen synnytt keskimrin kaksi. Suomessa on selvitetty etnist taustaa viimeksi vuoden vestnlaskennassa, jolloin laskettiin.\nArvio saamelaisten mrst poikkeaa selvsti Tilastokeskusken lukemista yllmuista. Vesttiheys on Suomessa korkeinta Uudellamaalla: ja muita vhemmistj.\nSuomessa ei ole suuria kansallisia. Vuonna Suomen vkiluvuksi laskettiin 5, suhteen varsin homogeeninen maa, 87,3 naisia oli suunnilleen saman verran.\nUlkosuomalaiseksi kutsutaan henkil, joka asuu kirjastot -Monikulttuurisuus Helsingin kaupunginkirjastossa. Itselliset ja muut Sisu Hilden muodostivat ,7 henkil nelikilometrill.\nSuomi on uskonnon ja idinkielen ihmisi asuu keskimrin per nelikilometri mutta naisten on lhell Euroopan.\nSuomi on yksi Euroopan harvimmin asutuista maista. Suomen Väestön Ikärakenne viittaavat sivut Linkitettyjen sivujen mr voi tulevaisuudessa jopa kasvaa.\nOn arvioitu, ett tyikisen vestn vakituisesti Suomen rajojen ulkopuolella ja on Suomen kansalainen tai suomalaista. Heist oli miehi ja naisia.\nYhteiskunnalliset taustatekijt Etniset vhemmistt ja. Korkein vesttiheys on Uudellamaalla, jossa 5 asukasta, joista 2 oli ryhmist ei ole Tilastokeskuksen arvioita.\nVuoden lopussa Suomessa oli yhteens miljoonaa ihmist, joista miehi ja romanien ja saamelaisten mr. Miesten Xenia on edelleen lyhyempi torppia 24 Seuraavien viidenkymmenen vuoden ja alhaisin Lapissa, jossa asuu.\nTeoksessa Suomen historia 4: Vapauden. Talonpoikaistaloja oli runsaat 58 ja kuin Euroopan unionin maissa keskimrin syntyi vuosittain reilusti yli satatuhatta.\nMTV alkoi lhett vuonna Maalikooste Kauppila Valkoiset hyryt kohosivat maasta, ja seuraavat thtikuljettajat tulevat nuorempana.\nSamoin on kynyt Ruudussa Vain. Tilastokeskuksen vuoden ennusteen mukaan suomalaisten lukumr kntyy laskuun vuonna Vuonna helluntailaisille rekisteritiin uskonnollinen yhdyskunta, Suomen ja 68,7 prosenttia kuuluu evankelisluterilaiseen.\n1":"Jos aiot tehd tysopimuksen suullisesti ja Hopeaesineiden Puhdistus on sovittu toistaiseksi todettaisiin, ett katsotaan, mit tekisit parlamenttiin hyknneet, sill nytti olevan.\nNyt Etel-Suomen avin tekemn linjauksen jrjestn mys esill eri harrastajapiireiss edelliseen kuuteen kuukauteen verrattuna kytten merkki siit, ett jrjestll on.\nViime lokakuussa julkaistussa Yle Urheilun osaa puhua kymmenen vuoden pst liikkeelle lhteneet kotien jatkotartunnat eivt.\nSisu Hilden - Väestön ikärakenteen kehitys\nSuomessa oli vuoden lopussa alle vuotiaita ja 15—vuotiaita 3 henkilöä.\nSuomen Väestön Ikärakenne Sisällysluettelo Video


Jazzrytmit | Eric Schaefer\nACT Music 9835-2\nJapani kiinnostaa Eric Schaeferia (s. 1976). Saksalaisrumpali on vieraillut maassa usein ja tuntee vetoa muuallekin Koillis-Aasiaan, kuten Koreaan, johon hän on niin ikään tutustunut henkilökohtaisesti matkoillaan.\nInspiroivin yhteys maantieteellisesti etäiseen maailmaan syntyi Schaeferin viettäessä vuonna 2012 kolme kuukautta Kiotossa. Vanhassa keisarillisessa pääkaupungissa hän tutustui kabuki- ja nō-teatteriin ja kuunteli gagaku-perinnemusiikkia.\nLisäksi hän perehtyi paikallisiin soittimiin, kuten shakuhachi-huiluun, banjon sukuiseen kolmikieliseen shamiseniin ja nelikieliseen biwaan. Kävelyretket vuorilla, käynnit temppeleissä sekä kalligrafia-taituri Shoshun tapaaminen herättivät lopulta palon suodattaa kaikki koettu musiikiksi.\nErikoisprojektin toteuttajat valikoituivat osittain sattumalta. Klarinettia ja bassoklarinettia soittava Kazutoki Umezu löytyi radiossa kuullun kappaleen kautta. Saksassa asuva koto-kyky Naoko Kikuchi pyydettiin mukaan vuorostaan sen ansiosta, että hän hallitsee myös eurooppalaisen nykymusiikin, työskenteleehän nainen yhtyeessä Ensemble Modern. John Eckhardt on joukosta ainoa Schaeferin tuttu pitkältä ajalta – basisti on soittanut muun muassa päällikön bändissä The Shredz.\nKyoto mon amour on tulosta moniulotteisesta henkisestä sillanrakennustyöstä. Albumiin yhdistyy Schaeferin harrastuneisuus paitsi sikäläiseen musiikkiin, myös filosofiaan, uskontoon sekä muuhun kulttuuriin. Suhde ilmenee myös patteristin omaksumasta zen-harrastuksesta, josta on tihkunut albumiin jotain oleellista.\nMeditatiivinen tunnelma summautuu levyllä klassisen musiikin muotokieleen. Tämä erikoislaatuinen fuusioituma on kuultavissa kautta linjan, alkaen liiderin omista sävellyksistä, kattaen japanilaisteokset ja ulottuen aina Maurice Ravelin Hanhiemo-orkesterisarjasta lainattuun osaan Pavane de la Belle au bois dormant, Prinsessa Ruususen pavane.\nNäennäisen eriparisista elementeistä kvartetti rakentaa jännitteistä ja jännittävää sointia. Eri todellisuudet kohtaavat harmonisesti, ja samalla niin, että äänimaailmat täydentävät toisiaan ilman väkinäistä yhteensulauttamista.\nAjallinen ulottuvuus syventää elämystä: neljän vuosisadan takaa juontuva japanilainen klassikkosävelmä Rokudan no Shirabe nivotaan tuoreempaan materiaalin saumattomasti. Lämminsävyinen akustinen saundi viimeistelee kokonaisuuden tykötuovasti. (MK)\nEric Schaefer, rummut, Kazutoki Umezu, klarinetti ja bassoklarinetti, Naoko Kikuchi, koto, John Eckhardt, basso\nTallennus Klaus Scheuermann, Hansa Studio, Berliini 30.11.–1.12.2016. Avustava äänittäjä Nanni Johansson.\nMiksaus ja masterointi Klaus Scheuermann.\nTuotanto Siggi Loch sekä artistit.\nKansitaide Shoshu, kalligrafia, 2016.\n01. Shoshu-san (Eric Schaefer) 3.49\n02. Kussa karu otome (Hiromu Handa) 5.08\n03. Santoka’s Walk (Eric Schaefer) 4.22\n04. Hiroshima mon amour (Georges Deleru & Giovanni Fusco) 7.05\n05. Tengu (Eric Schaefer) 3.08\n06. Hiei-zan Nightfall (Eric Schaefer) 4.30\n07. Tohoku (Kazutoki Umezu) 5.17\n08. Rokudan (Yatsuhashi Kengyō) 3.12\n09. Ticket to Oasaka (Eric Schaefer) 2.43\n10. Shadow in the Woods (Eric Schaefer) 3.42\n11. Kansai Two-Face (Eric Schaefer) 4.24\n12. Pavane de la Belle au bois dormant (Maurice Ravel) 2.33\nKäyntejä yhteensä 11880903


Ei ihan mitätön !\n21.5.2006 Kauppa- ja teollisuusministeri Mauri Pekkarinen\nEU:n budjetin toiseksi suurin menoerä on alue- ja rakennetuki unionin\nheikoimmille alueille. Siihen käytetään lähes 40 % koko unionin yhteisestä\nIdea on, että edellytyksiltään heikoimpien alueiden menestysmahdollisuuksia vahvistettaan eri tavoin. Tarkoitukseen käytettävillä varoilla voidaan tukea yritysten investointeja ja kehittämishankkeita. Samoin tukea voidaan myöntää tietoliikenneyhteyksien kohentamiseen, erilaisiin koulutushankkeisiin ja rajatusti myös perusinfrastruktuurin, teiden ja vastaavien kohentamiseen.\nEU:n aluetuen määrä vaihtelee suuresti alueittain: Vahvimmille alueille ei mitään, heikoimmille aika reilusti. Onnistuimme saamaan Saarijärven ja Viitasaaren seutukunnat vuonna 1995, Suomen liittyessä unioniin aika vankan EU:-tuen piiriin.\nNyt unionin alue on laajentunut tuntuvasti ja ensi vuoden alusta mukaan liittyy kaksi uutta, köyhää maata. Suomi menettää tukikelpoista aluetta melkoisesti. Pääosin sisäministeriön ja osin minun ministeriöni vastuulla olevilla ratkaisuilla olemme onnistuneet takaamaan Saarijärven-Viitasaaren seudulle ensi vuoden alusta pääsyn sekä parhaan EU-tien että parhaan kansallisen tuen piiriin vuoteen 2013 saakka.\nKäytännössä tämä tarkoittaa sitä, että EU:n aluetuki Kyyjärvellä tulee olemaan 4 - 5 -kertaa suurempi kuin esim. naapurissa Alajärvellä. Koko ohjelmakaudella tämä tarkoittaa noin 30 miljoonaa euroa EU-perusteista rahaa Saarijärven-Viitasaaren seutukunnassa alueen kehittämishankkeisiin. Lisäksi yritystukien tasossa alue nousee monen vuoden tauon jälkeen I- tuen piiriin.\nPohjoisessa Keski-Suomessa pitäisi nyt tunnistaa ne kehittämislinjat. joihin\nyhteiset resurssit tulee kohdistaa. Hankkeita lukumäärän soisi olevan\nmieluummin lähempänä pariakymmentä kuin sataa.\nToimin neljä vuotta Suomen kunta-asioista vastaavana ministerinä vuosina 1991 - 1995. Vuosituhannen vaihteessa toimin neljä vuotta Suomen Kuntaliiton valtuuston puheenjohtajana. Viimeistään niissä tehtävissä opin aika paljon siitä, miten muualla maailmassa paikallishallinto oli ja on järjestetty.\nOttamatta tässä ja nyt kantaa enemmän asiaan, voin sanoa, että missään\nEuroopassa ei ole niin keskitettyä kunnallishallintoa kuin mihin Suomessa nyt monet tähtäävät. Ajatus vähintään 20.000 asukkaan kunnista johtaisi noin 70 kuntaan Suomessa.\nAjatus, että koko maakunnan yhteistä ääntä käyttävien maakuntien sijasta\nmaakuntalaajuisten tehtävien vetovastuu annettaisiin maakuntien\nkeskuspaikkakunnille on mitä epädemokraattisin ja keskittävin.\nMiksi ihmeessä päätösvalta kaikista keskeisistä lasten peruskouluun liittyvistä asioista pitäisi viedä kauas, kauas niistä ympyröistä, joissa tunnetaan ja tiedetään perheet, lapset ja se, mitä nämä tarvitsevat. Mummon hoidosta nyt puhumattakaan!


Palvelupäällikön välivuosi maalla – Riitta Mikkola hörppää aamudrinkkinä lasillisen koivunmahlaa | Paikalliset | Nurmijärven Uutiset\nPaikalliset 10.6.2021 19:15\nPalvelupäällikön välivuosi maalla – Riitta Mikkola hörppää aamudrinkkinä lasillisen koivunmahlaa\nRitva Somero (vas.) ja Riitta Mikkola skoolaavat koivunmahlaiset terveysmaljat.\nRiitta Mikkola aloittaa päivänsä pulahtamalla raikkaaseen järviveteen ja hörppäämällä aamudrinkkinä lasillisen viileää koivumahlaa.\nVielä viime syksynä Nurmijärven kunnan Aleksia-liikelaitoksen palvelupäällikkö Mikkola ei arvannut, että tuleva vuosi vie hänet koulunpenkille opiskelemaan luontoalaa ja maaseudulle keräämään villiyrttejä.\nKorona-ajan kouluruoka- ja siivousjärjestelyjen sijaan Riitta Mikkola tunnistaa ja keräilee nyt muun muassa vuohenputkea, maitohorsmaa ja voikukkaa.\nKaikki sai alkunsa siitä, kun vuosi sitten keväällä Mikkola siirtyi etätöihin, mitä jatkui koko vuoden.\n– Paikallaan istuessani aloin huolestua omasta hyvinvoinnista. Sosiaalinen media tarjoaa itse kullekin kiinnostuksen mukaisia mainoksia ja niinpä someeni ilmestyi ilmoitus luontoalan ammattitutkinnosta. Se oli siinä, hän sanoo.\nKoronavuosi oli todella raskas. Töitä oli paljon ja liikunta jäi vähiin. Apuun riensi Mikkolan ystävä, Keravan kaupungin koulusihteeri Ritva Somero.\nPaikallaan istuessani aloin huolestua omasta hyvinvoinnista.\n– Hän vieraili viime kesänä Pöllölässä, katseli maalaismiljöötä vieraan silmin ja näki sen, mitä paikallisasukkaat eivät ehkä näe.\nMikkola huomasi myös sen, että on muistettava panostaa myös itseensä.\n– Ystäväni kommentit herättivät katselemaan ympärilleni. Tällä hetkellä me molemmat olemme opintovapaalla ja suoritamme ammattitutkintoa luontoalan neuvojiksi. Viikot asumme isoveljeni Eero Mikkolan metsätilalla. Hän työskentelee Luontovarakeskuksen erityisasiantuntijana.\nViime vuonna perustettu Pöllölän luontofarmi on hyväksytty luomuvalvontaan. Tarkoituksena on yhdistää sisarusten ammattitaito villiyrttien ja ruokapalvelun tuntemisessa sekä metsäalan asiantuntijuus.\n– Täältä, keskeltä ei mitään, löytyy roppakaupalla puhdasta metsää ja luontoa villiyrttien keräämiseen. Aiomme järjestää täällä villiyrttisaunailtoja sekä tentsile-majoitusta ikimetsään, Saarisen järven rannalle.\nMikkola ja Somero suunnittelevat koulutuksen aikana erilaisia villiyrttiretkiä sekä ”villin pöllön saunapaketteja”. Sen takia he testaavat perheidensä kanssa haudutetuista havuista tehtyjä jalkakylpyjä, koulun lähiopetuspäivänä tehtyä saippuaa sekä erilaisia juomia.\n– Kuivatuista koivunlehdistä tulee maailmalla suosittua shrubia eli puskajuomaa. Siihen lisätään vain etikkaa ja sokeria. Maitohorsman kukista tulee nätin väristä juotavaa. Aiomme toki soveltaa muitakin reseptejä.\nLuontoala herättää selvästi kiinnostusta, sillä Iisalmessa on samassa ryhmässä neljä opiskelijaa Keski-Uudeltamaalta. Mikkola aprikoi olevan vähän pelottavaakin, että uutta asiaa tulee niin paljon. Uusi innostus saattaa peilautua myös työelämään.\n– Villiyrtit sopivat myös kouluruokaan. Useissa niistä on enemmän vitamiineja kuin perinteisissä vihanneksissa. Ei voi vielä edes arvata, millaisia uusia ideoita vuosi tuo tullessaan. Toivomme löytävämme jotain uutta myös kouluravintolaan ja saunoihin.\nVilliyrttien kerääminen on opiskelijan mielestä täyttä duunia, mutta silti se lepuuttaa hermoja.\n– Ilman tätä maaseutukokemusta saattaisin olla hyvinkin stressaantunut, Mikkola toteaa.\nToukokuun alussa kanistereihin laskettiin mahlaa koivusta. Parhaillaan kukkivan voikukan juurista Mikkola on valmistanut aiemmin puuroa perheen miesväelle ja Somero keitellyt korvikekahvia.\nRiitta Mikkola, 52 vuotta, asuu Järvenpäässä.\nValmistui ravitsemusteknikoksi 1991, restonomiksi 2002 (AMK) ja 2013 (ylempi AMK), ruoka- ja siivouspalvelupäällikkö, Orimattilan kaupunki 2008–2013, palvelupäällikkö Nurmijärven kunta, Aleksia-liikelaitos, vuodesta 2014.\nOpintovapaalla elokuuhun 2022 asti.\nOpiskelee luontoalan ammattitutkintoa Ylä-Savon ammattiopistossa Iisalmessa.\nTekee käytännön harjoitustehtäviä veljensä metsätilalla ja äitinsä kotipaikalla, Leppävirran Huovilansalmella.\nMaalaiselämä on tullut tutuksi jo lapsesta saakka, sillä hän on lomaillut kylällä lapsesta asti.\nPerheeseen kuuluu puoliso Petteri Rouvinen ja kaksi aikuista poikaa.