Rattijuopumukset ja varkaudet työllistivät poliisia Meri-Lapissa - Uutiset - Radio Pooki\nRattijuopumukset ja varkaudet työllistivät poliisia Meri-Lapissa\n15.03.2020 10:42 - Tommi Hedberg\nLauantaiaamuun mennessä poliisi tiedotti useista rattijuopumusepäilyistä Meri-Lapin alueella. Lisäksi Torniossa varastettiin henkilöauto ja yritettiin varastaa traktorimönkijä. Kemissä puolestaan nyrkki heilui välien selvittelyssä.\nPoliisipartio havaitsi aiemmin perjantaina Torniosta varastetuksi ilmoitetun sinisen Toyota Carinan ajamassa Kemissä Etelänväylää kohti Syväkangasta. Partio kääntyi ajoneuvon perään ja pysäytti ajoneuvon. Ajoneuvon kuljettajaksi ilmeni poliisin tuntema 31-vuotias mies. Miehen ajokunto tarkastettiin huumepikatestin avulla, josta ilmeni, että miehen epäillään olleen amfetamiinin ja bentsodiatsepaamien vaikutuksen alaisena, kun hän kuljetti ajoneuvoa.\nPoliisipartio pysäytti henkilöauton Järventaustantiellä Keminmaalla puolen yön aikaan perjantain ja lauantain välisenä yönä. Partio tarkasti kuljettajan ajokunnon ja alkometrin tuloksen perusteella mies on kuljettanut henkilöautoa alkoholista päihtyneenä. Miestä epäillään törkeästä rattijuopumuksesta.\nTornion partio tapasi lauantaiyön aikana poliisin tuttavan, joka kuljetti henkilöautoa Palosaarentiellä. Kuljettajana toimi 44-vuotias mies, jolle huumepikatesti näytti positiivista amfetamiinille, bentsodiatsepaamille ja opiaateille. Miehelle oli myös kahdeksas kerta vuoden sisään, kun hän kuljetti moottorikäyttöistä ajoneuvoa ilman siihen vaadittavaa ajo-oikeutta. Miestä epäillään rattijuopumuksesta, kulkuneuvon kuljettamisesta oikeudetta ja huumausaineen käyttörikoksesta.\nPirkkiönkadulla on yritetty anastaa traktorimönkijää pressutallista. Anastaja sai osittain virrat päälle mönkijään, mutta ei saanut sitä käynnistettyä. Teko jäi yritysasteelle.\npoliisi varkaus rattijuoppo kemi Tornio


Anarkosyndikalismi Vapaa työväenliike - PDF\nDownload "Anarkosyndikalismi Vapaa työväenliike"\n1 Anarkosyndikalismi Vapaa työväenliike Rudolf Rocker 1938\n2 Sisältö Tekijästä 4 1. Anarkismi: sen päämäärät ja tarkoitukset 5 2. Proletariaatti ja nykyaikaisen työväenliikkeen alku Syndikalismin edeltäjät Anarkosyndikalismin tavoitteet Anarkosyndikalismin keinot Anarkosyndikalismin kehitys 55 Anarkosyndikalistinen liike 30-luvun jälkeen 65 ja tänään 66 2\n4 Tekijästä Rudolf Rocker lienee suomalaisille lähes täysin tuntematon nimi, vaikka hän on anarkosyndikalismin tärkein teoreetikko ja kuuluu anarkismin klassikoihin. Rocker syntyi työväenluokkaiseen perheeseen Mainzissa, Saksassa, vuonna Hän jäi 10- vuotiaana orvoksi. Koulun jälkeen Rocker ryhtyi kirjansitojaksi. Hän liittyi jo nuorena Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja sen sisällä vaikuttavaan antiautoritaariseen oppositioryhmään Die Jungen. Rocker erotettiin lopulta puolueesta hänen ollessaan edustajana riitaisessa Toisen internationaalin Brysselin kongressissa Hänen antiautoritaariset mielipiteensä johdattivat hänet anarkismiin. Vuonna 1892 Rocker vältti täpärästi vangitsemisen laittomasta propagandatyöstä poistumalla maasta. Hän asettui ensin Pariisiin ja myöhemmin, vuonna 1895, Lontooseen. Lontoossa hän liittyi East Endin juutalaisiin anarkisteihin, jotka toimittivat jiddishin kielistä lehteä Der Arbeiter Fraint (Työläisen ystävä). Lontoossa Rocker myös tutustui Milly Witcop-nimiseen taistelutoveriin, josta tuli hänen elämänkumppaninsa. Rocker opetteli jiddishiä ja alkoi kirjoittaa Der Arbeiter Fraintiin vuonna Pari vuotta myöhemmin hän kuitenkin muutti Liverpooliin, missä hänestä tuli Dos Freie Vortin (Vapaa maailma) päätoimittaja. Sittemmin hän palasi Lontooseen, missä hänestä tehtiin Der Arbeiter Fraintin päätoimittaja. Kun vuonna 1912 East Endin nyrkkipajojen työläiset (joista suurin osa oli maahanmuuttajia) menivät lakkoon, Rocker muutti Der Arbeiter Fraintin päivittäiseksi lakkolaisten lehdeksi, joka osaltaan edesauttoi lakkolaiset voittoon. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Rocker suljettiin Saksan kansalaisuuden perusteella internointileiriin, huolimatta hänen jatkuvasta Saksan valtion ja sen politiikan vastustuksestaan. Hänet vapautettiin lopulta vuonna 1918 vankienvaihdon yhteydessä. Rocker palasi Saksaan keisarivallan kaatumisen kynnyksellä ja liittyi anarkosyndikalistiseen Saksan Ammattiyhdistysten vapaaseen liittoon (FVdG). Liitto oli toiminut maanalaisena sodan alussa tapahtuneesta tukahduttamisestaan lähtien. Sairaus esti Rockeria osallistumasta toimintaan ennen maaliskuuta 1919, jolloin kiihkein vallankumouksellinen kausi oli jo ohi. Rocker kiersi ympäri Saksaa puhumassa ja kirjoitti Der Syndikalist -lehteen. Sosiaalidemokraattinen hallitus lakkautti Der Syndikalistin vuonna Rocker ja päätoimittaja Fritz Kater vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin. Rocker toimi yhteistyössä Vapaan työläisliiton (FAU, FVdg:n seuraaja) kanssa, jatkaen lehtikirjoitteluaan ja tuottaen myös lukuisia kirjoja. Näistä mainittakoon Der Bankrott des Russischen Staatkommunismus (Venäläisen valtiokommunismin vararikko), joka oli eräs ensimmäisistä systemaattisista vasemmistolaisista bolshevikkidiktatuurin kritiikeistä. Natsien noustua valtaan Rocker pakeni ensin Sveitsiin, sitten Emma Goldmanin luo Etelä-Ranskaan ja lopulta USA:han. Elämänsä viimeiset 25 vuotta hän vietti Yhdysvalloissa, tehden pitkiä puhujamatkoja ja kirjoittaen useisiin erimaalaisiin anarkistilehtiin, kunnes kuoli vuonna Rocker näytteli tärkeää roolia anarkosyndikalistisen internationaalin, Kansainvälisen Työväenliiton, perustamisessa vuonna Anarkosyndikalismi -teos (julkaistu ensimmäistä kertaa 1938 ja laajennettuna painoksena 1947) kuvaa anarkosyndikalismin käytäntöä ja toimintaperiaatteita, sijoittaen ne luokkataistelun kehityksen historialliseen viitekehykseen. Kyseessä on eräs elävimmistä ja selkeimmistä koskaan kirjoitetuista anarkosyndikalismin kuvauksista. Vaikka yhteiskunta on Anarkosyndikalismin kirjoittamisen jälkeen suuresti muuttunut, on teos yhä elinvoimainen ja tärkeä. 4\n5 1. Anarkismi: sen päämäärät ja tarkoitukset Anarkismi on tietty nykyajan henkinen virtaus, jonka kannattajat ajavat kaikkien taloudellisten monopolien sekä kaikkien poliittisten ja sosiaalisten pakkojen poistamista yhteiskunnasta. Nykyisen kapitalistisen talousjärjestelmän tilalle anarkistit haluavat kaikkien tuotantoon osallistuvien voimien yhteistyölle perustuvan vapaan yhteenliittymän, jonka ainoana tarkoituksena on tyydyttää yhteiskunnan jokaisen jäsenen välttämättömät tarpeet. Tämän sosiaalisen yhteenliittymän tavoitteisiin eivät kuulu etuoikeutettujen vähemmistöjen erityisetuudet. Nykyisten valtio-organisaatioiden poliittisten ja byrokraattisten laitosten hengettömien koneistojen tilalle anarkistit haluavat vapaiden yhteisöjen liiton. Näitä vapaita yhteisöjä liittävät toisiinsa yhteiset taloudelliset ja sosiaaliset edut ja ne järjestävät tehtävänsä keskinäisen sovun ja vapaiden sopimusten perustalle. Jokainen vähänkin syvällisempi nykyisen yhteiskuntajärjestelmän taloudellisen ja poliittisen kehityksen tarkastelu osoittaa helposti, etteivät nämä havainnot ole peräisin joidenkin mielikuvitusrikkaiden haaveilijoiden utopistisista ajatuksista. Ne ovat johdonmukainen seuraus tämän päivän yhteiskunnallisen sopeutumattomuuden perusteellisesta tarkastelusta. Tämä sopeutumattomuus ilmenee vallitsevien yhteiskunnallisten olosuhteiden jokaisen uuden kehitysvaiheen yhteydessä entistä selvemmin ja epäterveemmin. Nykyajan monopolitalous, kapitalismi ja totalitaarinen valtio ovat vain viimeisiä vaiheita kehityksessä joka ei voisi huipentua muunlaisiin seurauksiin. Nykyisen talousjärjestelmän pahaenteinen kehitys on johtanut yhteiskunnallisen vaurauden valtavaan kasaantumiseen etuoikeutettujen vähemmistöjen käsiin ja suurten ihmisjoukkojen jatkuvaan köyhtymiseen. Tämä valmisti tietä nykyiselle poliittiselle ja yhteiskunnalliselle taantumukselle sekä avusti sitä kaikin tavoin. Se uhrasi ihmisyhteisön yleiset edut rajatun yksilöjoukon yhteiselle edulle ja heikensi näin systemaattisesti ihmisten välistä yhteyttä. Ihmiset unohtivat ettei teollistuminen ole päämäärä sinänsä, vaan ainoastaan keino taata ihmiselle hänen aineellinen toimeentulonsa ja tehdä korkeampi henkinen kulttuuri mahdolliseksi. Missä teollistuminen on kaikki kaikessa ja ihminen ei mitään, alkaa säälimättömän taloudellisen despotismin valtakunta, jonka toiminta ei jää tuhoisuudessaan yhtään jälkeen minkään poliittisen hirmuvallan toiminnasta. Taloudellinen ja poliittinen hirmuvalta tukevat toisiaan ja ovat peräisin samasta lähteestä. Monopolien diktatuuri talouselämässä ja totalitaaristen valtioiden poliittinen diktatuuri ovat samojen yhteiskunnallisten tarkoitusperien seuraamuksia. Molempien järjestelmien johtajat olettavat pystyvänsä muuttamaan monimuotoisen yhteiskunnallisen elämän koneen mekaaniseen tempoon sekä virittämään jokaisen olennon poliittisen koneiston hengettömään rytmiin. Moderni yhteiskuntajärjestelmämme on joka maassa hajottanut sosiaalisen organismin sisäisesti jakamalla sen keskenään vihamielisiin luokkiin ja ulkoisesti särkemällä yhteisen kulttuuripiirin toisilleen vihamielisiksi kansakunniksi. Se on saattanut sekä luokat että kansakunnat avoimesti toisiaan vastaan ja pitänyt niiden jatkuvalla sotatilalla yhteisöllisyyteen pyrkivän yhteiskuntaelämän taukoamattomassa mullistustilassa. Ensimmäinen maailmansota hirvittävine jälkivaikutuksineen (jotka sinällään ovat vain tulosta nykyisestä taloudellisesta ja poliittisesta valtataistelusta) sekä jatkuva uusien sotien pelko, joka tänään kohoaa ihmisten ylle, ovat pelkästään loogista seurausta tästä sietämättömästä tilanteesta. Tämä tilanne tulee väistämättä johtamaan meidät yleismaailmalliseen katastrofiin, ellei yhteiskunnallinen kehitys muuta suuntaa riittävän ajoissa. Jo se tosiasia, että useimmat valtiot joutuvat käyttämään 50-5\n6 70% vuosittaisista tuloistaan nk. kansalliseen puolustukseen ja vanhojen sotavelkojen suorittamiseen, on todiste nykyisen tilanteen kestämättömyydestä. Tämän pitäisi tehdä selväksi, että valtion yksilölle tarjoama suojelu on ehdottomasti liian kalliisti hankittua. Alati kasvava hengettömän poliittisen byrokratian valta ohjaa ja kaitsee ihmistä kehdosta hautaan ja asettaa yhä suurempia esteitä ihmiskunnan solidaariselle yhteistyölle. Se murskaa kaikki uuden kehityksen mahdollisuudet. Järjestelmän, joka jokaisessa toiminnossaan uhraa laajojen ihmisryhmien hyvinvoinnin ja (uskomatonta kyllä) kokonaisten kansojen hyvinvoinnin pienen vähemmistön itsekkään vallanhimon ja taloudellisten etujen vuoksi, täytyy välttämättä hajottaa kaikki sosiaaliset siteet ja johtaa kaikkien sotaan kaikkia vastaan. Tämä järjestelmä on ollut vain vauhdittajana valtavalle henkiselle ja yhteiskunnalliselle taantumukselle, jonka tämänhetkinen ilmentymä on moderni fasismi, joka ylittää pakkomielteessä valtaan verrattomasti menneiden vuosisatojen absoluuttiset monarkiat yrittämällä saada kaikki ihmiselämän alueet valtion kontrollin alaisuuteen. Kuten uskonnollisen teologian järjestelmille on Jumala kaikki ja ihminen mitätön, on vastaavasti tälle modernille poliittiselle teologialle valtio kaikki ja alamainen ei mitään. Ja kuten Jumalan tahdon takaa aina löytyi etuoikeutettujen vähemmistöjen piilotettu tahto, niin vastaavasti piilevät nykyisen Valtion tahdon takana pelkästään niiden ihmisten itsekkäät edut, jotka tuntevat olevansa valittuja tulkitsemaan tätä tahtoa oman näkemyksensä mukaan ja pakottamaan ihmiset omaksumaan sen. Anarkistisia ajatuksia löytyy jokaiselta tunnetulta historian ajanjaksolta, vaikka tällä alueella on yhä paljon tutkimustyötä jäljellä. Nämä ajatukset tulevat vastaan kiinalaisella ajattelijalla Lao-tse llä (Tao-te-king) ja myöhemmin kreikkalaisilla filosofeilla hedonisteilla, kyynikoilla sekä muilla nk. luonnonoikeuden puolestapuhujilla ja erityisesti Zenon Kitionilaisella, joka vastakohtana Platonille perusti stoalaisen koulukunnan. Nämä ajatukset ilmenevät gnostilaisen Karpokrateen kannattajien ajattelussa Aleksandriassa. Niillä oli myös kiistaton vaikutus tiettyihin kristillisiin lahkoihin keskiajan Ranskassa, Saksassa ja Hollannissa, missä ne lähes kaikki joutuivat raaimpien kuviteltavissa olevien vainojen kohteeksi. Böömiläisen uskonpuhdistuksen historiassa näillä ajatuksilla oli voimakas esitaistelija, Peter Chelcicky, joka teoksessaan Uskon verkko langettaa kirkolle ja valtiolle saman tuomion kuin Tolstoi myöhemmin. Rabelais, eräs kaikkein suurimmista humanisteista, esittelee teoksessaan Gargantua kuvauksen Thélèmen luostarista ja sen kaikista autoritaarisuuden siteistä vapaasta elämästä. Muista libertaarisen ajattelun pioneereista mainittakoon tässä yhteydessä vain La Boétie, Sylvain Maréchal ja ennen muuta Diderot, jonka mittavasta tuotannosta löytää tiheään siroteltuna kaikista autoritaarisista ennakkoluuloista itsensä vapauttaneen todella suuren mielen ilmauksia. Selkeän muodon antaminen anarkistiselle maailmankatsomukselle ja sen yhdistäminen yhteiskunnallisen kehityksen välittömään prosessiin jäi kuitenkin läheisempien ajanjaksojen tehtäväksi. Tämä tapahtui ensimmäisen kerran William Godwinin loisteliaasti laaditussa teoksessa Concerning Political Justice and Its Influence upon General Virtue and Happiness (London, 1793) (Poliittisesta oikeudenmukaisuudesta ja sen vaikutuksesta yleisiin hyveisiin ja onnellisuuteen). Voidaan sanoa että Godwinin työ on satoa siitä pitkästä Englannin poliittisen ja yhteiskunnallisen radikalismin käsitysten kehityksestä, joka jatkuu keskeytymättömänä George Buchananin kautta Richard Hockeriin, Gerald Winstanley in, Algernon Sidney in, John Lockeen, Robert Wallaceen, sekä John Bellersistä Jeremy Benthamiin, Joseph Priestley in, Richard Priceen ja Thomas Paineen. Godwin tajusi tavattoman selvästi ettei yhteiskunnallisen kurjuuden syytä tullut etsiä valtion eri muodoista, vaan sen olemassaolosta. Samoin kuin valtio on vain aidon yhteisön karikatyyri, se tekee myös iankaikkisen holhouksensa alaisina pitämistään ihmisistä pelkkiä heidän todellisen olemuksensa karikatyyrejä pakottamalla heidät jatkuvasti tukahduttamaan luonnolliset taipumuksensa ja pitäytymään kiinni asioissa, jotka ovat vastenmielisiä heidän sisäisille yllykkeilleen. Vain näin on mahdollista muokata ihmisiä hyvien alamaisten vakiintuneeseen kaavaan. Normaalit ihmiset, joiden luon- 6\n7 nollista kehitystä ei häirittäisi, muuttaisivat ympäristönsä sellaiseksi, että se sopisi heidän sisäisiin vaatimuksiinsa rauhasta ja vapaudesta. Godwin tajusi kuitenkin myös, että ihmiset voivat elää yhdessä luonnollisesti ja vapaasti vain silloin, kun siihen on annettu asiaankuuluvat taloudelliset edellytykset, eikä ihminen ole toisen ihmisen taloudellisen riiston alistama. Tämän näkökohdan pelkän poliittisen radikalismin edustajat sivuuttivat lähes kokonaan ja olivat myöhemmin pakotettuja tekemään yhä suurempia myönnytyksiä sille samalla valtion vallalle, jonka halusivat rajoittaa minimiinsä. Godwinin käsitykseen valtiottomasta yhteiskunnasta kuului kaiken luonnon- ja yhteiskunnallisen vaurauden yhteiskunnallinen omistus ja tuottajien vapaan yhteistoiminnan voimin harjoitettu talouselämä. Tässä mielessä häntä voi todella pitää myöhemmän kommunistisen anarkismin perustajana. Godwinin työllä oli huomattava vaikutus Englannin työläisten edistyneisiin piireihin, sekä liberaalin älymystön valistuneimpiin osiin. Tärkeintä oli hänen myötävaikutuksensa Englannin nuoren sosialistisen liikkeen libertaariin luonteeseen. Tämän liikkeen kypsimmät edustajat olivat Robert Owen, John Gray ja William Thompson, ja se säilytti libertaarisen luonteensa pitkään, vaikkei tällaista luonnetta koskaan omaksuttu Saksassa eikä monissa muissa maissa. Vielä huomattavasti suurempi vaikutus anarkismin teorian kehitykseen oli Pierre Joseph Proudhonilla, eräällä älyllisesti lahjakkaimmista ja taatusti kaikkein monipuolisimmalla kirjoittajalla, jolla nykyaikainen sosialismi voi ylpeillä. Proudhon oli saumattomasti kiinni aikakautensa henkisessä ja yhteiskunnallisessa elämässä, mikä inspiroi hänen asennettaan jokaiseen käsittelemäänsä kysymykseen. Sen vuoksi häntä ei pidä arvostella erityisistä ajankohdan tarpeista syntyneistä ehdotuksistaan, niin kuin jopa monet hänen myöhemmät seuraajansa ovat tehneet. Aikansa lukemattomista sosialistisista ajattelijoista hän ymmärsi kaikkein syvällisimmin yhteiskunnallisen sopeutumattomuuden syyn ja omasi avartuneimman näkemyksen. Hän oli kaikkien järjestelmien suorasukainen vastustaja ja näki yhteiskunnallisessa kehityksessä ikuisen pyrkimyksen uusiin ja korkeampiin henkisyyden ja sosiaalisen elämän muotoihin. Hän oli vakuuttunut siitä, ettei tämä kehitys ollut sidottavissa mihinkään määrättyyn abstraktiin kaavaan. Proudhon vastusti jakobiinitradition vaikutusta, joka hallitsi ranskalaisten demokraattien ja useimpien aikakauden sosialistien ajattelua, samalla määrätietoisuudella kuin keskitetyn valtion ja talouselämän monopolien sekaantumista yhteiskunnallisen kehityksen luonnolliseen prosessiin. Hänelle yhdeksännentoista vuosisadan vallankumouksen suuri tehtävä oli vapauttaa yhteiskunta näistä kahdesta syöpäkasvaimesta. Kommunisti Proudhon ei ollut. Hän tuomitsi omaisuuden pelkkänä etuoikeutena riistoon, mutta tunnusti kaikkien oikeuden työn välineiden omistamiseen, mikä takaisi tehokkaan toimivuuden teollisten ryhmien vapaisiin sopimuksiin perustuvalle yhteenliittymiselle, niin kauan kuin tätä oikeutta ei käytettäisi toisten riistämiseen ja niin kauan kuin jokaiselle ihmiselle varmistettiin hänen yksityisen työpanoksensa täysi tuotto. Tämä keskinäiselle vastaavuudelle (mutualite) perustuva järjestely takaa kaikille yhtäläisten oikeuksien nautinnon vaihdettuna yhtäläisiin palveluihin. Tuotteen, oli se mikä tahansa, valmistamisen vaatima keskimääräinen työaika tulee sen arvon mitaksi ja toimii keskinäisen vaihdon perustana. Näin pääoma menettää lisäarvonsa ja on täysin sidottu työn suorittamiseen. Kun pääoma saatetaan kaikkien käyttöön, se lakkaa olemasta riiston väline. Tällainen talouselämän muoto tekee minkä tahansa poliittisen pakkokoneiston tarpeettomaksi. Yhteiskunnasta tulee liitto vapaille yhteisöille, jotka järjestävät suhteensa tarpeidensa mukaan, itsekseen tai yhteistyössä muiden kanssa, ja joissa yksilön vapaus ei ole toisten vapauden raja, vaan vakuus ja vahvistus. Mitä vapaampi, itsenäisempi ja yritteliäämpi yksilö on yhteiskunnassa, sen parempi yhteiskunnalle. Tämä federalismin järjestelmä, jonka Proudhon näki ihmiskunnan välittömänä tulevaisuutena, ei aseta mitään määrättyjä rajoituksia tuleville kehitysmahdollisuuksille. Se tarjoaa laajimman mahdollisen liikkumatilan jokaiselle yksilölle ja sosiaaliselle toiminnolle. Proudhon taisteli 7\n8 federaation näkökulmasta käsin myös aikakauden heräävää nationalismia vastaan, erityisesti sitä kansallismielisyyttä, jota Mazzini, Garibaldi ja Lewelel edustivat voimakkaasti. Myös tässä suhteessa hän näki useimpia aikalaisiaan pidemmälle. Proudhon vaikutti vahvasti sosialismin kehitykseen erityisesti latinalaisissa maissa. Myös nk. individualistinen anarkismi, jonka eräitä kyvykkäitä edustajia olivat Pohjois-Amerikassa sellaiset miehet kuin Josiah Warren, Stephen Pearl Andrews, William B. Greene, Lysander Spooner, Francis S. Tandy ja ennen kaikkea Benjamin R. Tucker, kulki samoilla linjoilla, vaikkei kukaan sen edustajista saavuttanutkaan Proudhonin näkemyksen laajuutta. Anarkismi sai ainutlaatuisen ilmauksen Max Stirnerin (Johan Kaspar Schmidt) teoksessa Der Einzige und sein Eigenthum (1845) (Minä ja sen oma). Teos vaipui kuitenkin nopeasti unohdukseen, vaikuttamatta sellaisenaan mitenkään anarkistiseen liikkeeseen, joskin se koki odottamattoman jälleenlöytymisen viisikymmentä vuotta myöhemmin. Stirnerin kirja on mitä suurimmassa määrin filosofinen teos. Se jäljittää ihmisen riippuvuutta nk. korkeammista voimista läpi sen kaikkien mutkikkaiden ilmenemismuotojen, eikä ujostele vetäessään johtopäätöksiä katsauksen tuloksista. Se on kirja tietoisesta ja harkitusta kapinasta, jossa ei ilmene minkäänlaista kunnioitusta mitään auktoriteettia kohtaan, olipa tämä miten korkea hyvänsä, ja piiskaa näin voimakkaasti itsenäiseen ajatteluun. Anarkismi sai voimakasta vallankumouksellista energiaa huokuvan esitaistelijan Mihail Bakuninista. Bakunin valitsi vakaumuksensa Proudhonin ajatusten perusteella, mutta laajensi niitä taloudellisella puolella esiintyessään Ensimmäisen Internationaalin kollektiivisiiven mukana maanomistuksen ja muiden tuotantomuotojen kollektivisoinnin puolesta. Lisäksi hän halusi rajoittaa yksityisen omistusoikeuden yksilön työpanoksen täyteen tuottoon. Bakunin vastusti myös kommunismia, jolla oli hänen aikanaan täydellisen autoritaarinen luonne, samanlainen kuin jälleen bolshevismissa. Yhdessä neljästä puheestaan Rauhan ja vapauden liiton kongressissa Bernissä (1868) hän sanoi: Minä en ole kommunisti, koska kommunismi yhdistää kaikki yhteiskunnan voimat valtioon ja sulautuu siihen; koska se väistämättä johtaa kaiken omaisuuden keskittymiseen valtion haltuun, kun minä taas pyrin valtion poistamiseen täydelliseen auktoriteetin ja hallituksen holhouksen poistamiseen, joka ihmisten moraalisiksi tekemisen varjolla on tähän asti orjuuttanut, alistanut, riistänyt ja tuhonnut heitä. Bakunin oli päättäväinen vallankumouksellinen, eikä uskonut olemassaolevien luokkaristiriitojen ystävällismieliseen sovitteluun. Hän havaitsi, että hallitsevat luokat vastustivat sokeasti ja itsepintaisesti jopa kaikkein vähäpätöisimpiä sosiaalisia uudistuksia. Tämän mukaisesti hän näki ainoan mahdollisuuden kansainvälisessä yhteiskunnallisessa vallankumouksessa, joka poistaisi kaikki olemassaolevan yhteiskuntajärjestelmän kirkolliset, militaristiset, byrokraattiset ja oikeudelliset laitokset ja toisi tilalle vapaiden työväenyhdistysten liiton huolehtimaan jokapäiväisen elämisen tarpeista. Uskoen monien aikalaistensa tavoin vallankumouksen läheisyyteen, Bakunin ohjasi koko suunnattoman energiansa yhdistämään kaikki aidosti vallankumoukselliset ja libertaariset ainekset Internationaalin sisäja ulkopuolella puolustamaan tulevaa vallankumousta mitä tahansa diktatuuria tai vanhoihin olosuhteisiin taantumista vastaan. Näin hänestä tuli tietyssä mielessä nykyaikaisen anarkistisen liikkeen luoja. Anarkismi sai arvokkaan puolestapuhujan Pjotr Kropotkinista. Hän asetti tehtäväkseen saattaa modernin luonnontieteen saavutukset anarkismin sosiologisten käsitteiden kehitystyön käyttöön. Hän ryhtyi taisteluun nk. * sosiaalidarwinismia* vastaan nerokkaassa teoksessaan *Mutual Aid a Factor of Evolution *(Keskinäinen avunanto). Sosiaalidarwinismin edustajat pyrkivät todistamaan vallitsevien yhteiskunnallisten olosuhteiden väistämättömyyden Darwinin olemassaolon taistelu -teoriasta käsin ja kohottivat vahvojen taistelun heikkoja vastaan kaikkien luonnon prosessien rautaiseksi laiksi, jolle jopa ihminen on alisteinen. Todellisuudessa tähän käsitykseen vaikutti vahvasti malthusilainen opinkappale, jonka mukaan elämän pöytää ei oltu katettu kaikille ja tarpeettomien on vain sopeuduttava tähän tosiasiaan. 8\n9 Kropotkin osoitti, että tämä käsitys luonnosta rajoittamattoman sodankäynnin kenttänä on pelkkä todellisen elämän karikatyyri. Kynsin ja hampain käytävän petomaisen olemassaolon taistelun rinnalla on luonnossa myös toinen periaate, joka ilmenee heikompien eläinlajien sosiaalisissa yhdistelmissä ja eläinrotujen selviytymisessä sosiaalisten vaistojen ja keskinäisen avun kehittymisen kautta. Tässä mielessä ihminen ei ole yhteiskunnan luoja, vaan yhteiskunta ihmisen. Ihminen peri häntä edeltäneiltä lajeilta sosiaalisen vaiston, joka yksin teki hänet ensimmäisenä ympäristössään kykeneväksi pitämään puolensa muiden lajien fyysistä ylivoimaa vastaan ja varmistamaan uskomattoman pitkälle johtaneen kehityksen. Tämä toinen suuntaus olemassaolon taistelussa on huomattavasti korkeammalla tasolla kuin ensimmäinen; tämän osoittaa se, että lajit joilta puuttuu sosiaalinen elämä ja jotka joutuvat luottamaan pelkkään fyysiseen voimaansa, säännöllisesti taantuvat. Tämä näkemys saa nykyään luonnontieteiden ja yhteiskunnallisen tutkimuksen parissa yhä laajempaa hyväksyntää ja avaa kokonaan uusia näkymiä ihmisen evoluution pohdiskeluun. Tosiasia on, että jopa pahimman despotismin alla suurin osa ihmisen henkilökohtaisista suhteista kanssaihmisiin järjestyy vapailla sopimuksilla ja solidaarisella yhteistyöllä, joita ilman ei sosiaalinen elämä olisi lainkaan mahdollista. Eivät edes valtion vahvimmat pakotteet kykenisi säilyttämään yhteiskunnallista järjestystä yhtä ainoata päivää, ellei tämä pitäisi paikkansa. Kuitenkin näihin syvimmästä olemuksestamme syntyviin luonnollisiin käyttäytymismuotoihin nykyään jatkuvasti sekaantuvat ja niitä lamaannuttavat taloudellisen riiston ja valtion holhouksen vaikutukset, jotka edustavat ihmisyhteisössä olemassaolon taistelun raakaa puolta, joka täytyy voittaa toisenlaisella muodolla, eli keskinäisellä avulla ja yhteistyöllä. Tietoisuus henkilökohtaisesta vastuusta kehittyy parhaiten vapaudessa, samoin kuin toinen arvokas, ihmisen kaukaisesta muinaisuudesta periytynyt hyve, kyky tuntea myötätuntoa, josta kaikki sosiaalinen etiikka, kaikki sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ideat ovat saaneet alkunsa. Bakuninin lailla Kropotkin oli vallankumouksellinen. Mutta kuten Elisée Reclus ja eräät muut, hän näki vallankumouksen pelkästään kehitysprosessin tiettynä vaiheena, joka ilmenee vallanpitäjien estäessä uusien yhteiskunnallisten pyrkimysten luonnollista kehitystä niin pahasti, että vanha rakennelma täytyy murskata väkivallalla, jotta nämä pyrkimykset voivat toimia uusina tekijöinä inhimillisessä kulttuurissa. Päinvastoin kuin Proudhon ja Bakunin, Kropotkin kannatti yhteisöllistä omistusta paitsi tuotantovälineiden, myös työn tuotteiden suhteen. Hänen mielestään ei nykyisessä teknisen osaamisen vaiheessa ole mahdollista määritellä tarkasti yksilön työn arvoa, mutta sen sijaan on mahdollista varmistaa nykyaikaisten työmenetelmien rationaalisella ohjauksella suhteellinen hyvinvointi jokaiselle ihmiselle. Kommunistista anarkismia olivat jo ennen häntä kannattaneet Joseph Dejacque, Elisée Reclus, Errico Malatesta, Carlo Cafiero ja monet muut. Kropotkin oli eräs sen loisteliaimpia puolestapuhujia, ja sitä edustaa nykyään suurin osa anarkisteista. Myös Leo Tolstoi täytyy mainita tässä yhteydessä. Hän päätyi alkukristillisyyden ja evankeliumien asettamien eettisten periaatteiden pohjalta ajatukseen yhteiskunnasta ilman hallintovaltaa. Yhteistä kaikille anarkisteille on halu vapauttaa yhteiskunta kaikista poliittisista ja sosiaalisista pakkolaitoksista, jotka ovat vapaan ihmisyyden kehittymisen tiellä. Tässä mielessä ei mutualismia, kollektivismia ja kommunismia voida pitää suljettuina järjestelminä, jotka eivät salli myöhempää kehitystä, vaan ainoastaan olettamuksina ja taloudellisina edellytyksinä vapaan yhteisön turvaamisessa. Todennäköisesti tulevaisuuden yhteiskunnassa on jopa mahdollista erilaisten taloudellisten yhteistyön muotojen rinnakkainen olemassaolo, koska kaikkeen yhteiskunnalliseen kehitykseen täytyy liittyä vapaa kokeileminen ja käytännön testaus, mitä varten vapaiden yhteisöjen yhteiskunnassa ovat kaikki mahdollisuudet käytettävissä. Sama pätee erilaisiin anarkismin menettelytapoihin. Useimmat aikamme anarkistit ovat vakuuttuneita siitä, ettei yhteiskunnallisia muutoksia voida toteuttaa ilman väkivaltaisia vallankumouksellisia mullistuksia. Mullistusten väkivaltaisuus riippuu tietenkin sen vastarinnan voimakkuudesta mihin 9\n10 hallitsevat luokat kykenevät vastustaessaan uusien ajatusten toteuttamista. Tulevan yhteiskunnallisen vallankumouksen synnytyskivut ovat sitä helpommat mitä laajemmat ovat piirit, jotka ovat innostuneet yhteiskunnan uudelleenjärjestelystä vapauden ja sosialismin hengessä. Nykyaikaisessa anarkismissa yhtyy kaksi suurta virtausta, jotka Ranskan vallankumouksesta lähtien ovat olleet hyvin luonteenomaisia Euroopan henkiselle elämälle: sosialismi ja liberalismi. Nykyaikainen sosialismi kehittyi kun yhteiskuntaelämää perusteellisesti havainnoineet huomasivat entistä selvemmin etteivät poliittiset valtiosäännöt ja hallitusmuodon muutokset koskaan pystyisi pääsemään laajan yhteiskunnallisen kysymyksen ytimeen. Sosialismin kannattajat havaitsivat ettei ihmisten yhteiskunnallinen tasa-arvoisuus ole, kauneimmista teoreettisista oletuksista huolimatta, mahdollista niin kauan kuin ihmiset ovat erotettuina luokkiin sen mukaan onko heillä omaisuutta vai ei. Pelkkä luokkien olemassaolo sulkee jo etukäteen pois kaikki ajatukset aidosta yhtenäisyydestä. Näin kehittyi tietoisuus siitä, että vain talouselämän monopolien poistaminen ja yhteiskunnallinen omistus, eli toisin sanoen kaikkien taloudellisten ja niihin liittyvien yhteiskunnallisten laitosten täydellinen muutos, tekevät yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden tilan ajateltavaksi. Yhteiskunnasta muodostuu tällöin aito yhteisö, jossa ihmistyö ei enää toimi riiston välineenä, vaan jokaisen ihmisen hyvinvoinnin varmistajana. Heti kun sosialismi oli alkanut koota joukkojaan ja muuttua liikkeeksi, ilmaantui kuitenkin tiettyjä näkökantojen eroavaisuuksia, jotka johtuivat eri maiden yhteiskunnallisista olosuhteista. Tosiasia on, että kaikki poliittiset aatteet teokratiasta caesarismiin ja diktatuuriin ovat vaikuttaneet määrättyihin piirteisiin sosialistisessa liikkeessä. Samaan aikaan poliittisessa ajattelussa on ilmennyt kaksi huomattavaa virtausta, joilla on ollut ratkaiseva merkitys sosialististen ajatusten kehityksessä: liberalismi, joka stimuloi voimakkaasti edistyneitä mieliä anglosaksisissa maissa ja erityisesti Espanjassa, ja demokratia sanan myöhemmässä merkityksessä, jolle Rousseau antoi ilmauksen * Yhteiskuntasopimuksessaan* ja jonka vaikutusvaltaisimpia edustajia olivat Ranskan jakobiinijohtajat. Siinä missä liberalismi lähti yhteiskunnallisessa teoretisoinnissaan yksilöistä liikkeelle ja halusi rajoittaa valtion toiminnan minimiinsä, valitsi demokratia abstraktin kollektiivin käsitteen, Rousseaun yleistahdon (la volonté générale), jonka se yritti saada sopimaan kansallisvaltioon. Liberalismi ja demokratia ovat mitä suurimmassa määrin poliittisia käsitteitä. Koska suurin osa molempien aatteiden alkuperäisistä kannattajista puolusti omistusoikeutta vanhassa merkityksessä, täytyi heidän hylätä molemmat talouselämän kehityksen edetessä suuntaan, jota ei voinut käytännössä yhdistää demokratian ja vielä vähemmän liberalismin alkuperäisiin periaatteisiin. Demokratia, tunnuslauseenaan kaikkien ihmisten tasa-arvo lain edessä ja liberalismi, tunnuslauseenaan ihmisen oikeus hallita itseään, tuhoutuivat kapitalistisen talouden realiteetteihin. Niin kauan kuin kaikkialla täytyy miljoonien ihmisten myydä työvoimaansa pienelle omistajien vähemmistölle ja vajota mitä surkeimpaan kurjuuteen, jos ei ostajia löydy, jää nk. tasa-arvo lain edessä pelkäksi hurskaaksi petokseksi, koska lakien laatijat löytyvät yhteiskunnan hyväosaisten joukosta. Myöskään oikeudesta hallita itseään ei voida puhua, sillä tämä oikeus loppuu, kun ihminen on pakotettu toisen taloudelliseen saneluun, mikäli ei halua nääntyä nälkään. Anarkismille ja liberalismille on yhteistä ajatus, että yksilön onnellisuuden ja hyvinvoinnin täytyy olla ainoa mitta kaikissa yhteiskunnallisissa kysymyksissä. Yhteistä liberalistisen ajattelun suurten edustajien kanssa on myös käsitys hallinnon tehtävien rajoittamisesta vähimpään mahdolliseen. Anarkismin kannattajat ovat seuranneet tätä ajatusta sen äärimmäisen loogisiin johtopäätöksiin asti ja haluavat siksi poistaa jokaisen poliittista valtaa edustavan laitoksen yhteiskunnasta. Siinä missä Jefferson pukee liberalismin peruskäsityksen sanoihin paras hallinto on se joka hallitsee vähiten, yhtyvät anarkistit Thoreaun sanoihin: paras hallinto on se joka ei hallitse lainkaan. Yhdessä sosialismin perustajien kanssa anarkistit vaativat kaikkien talouselämän monopolien poistamista sekä maaperän ja kaikkien muiden tuotantovälineiden yhteisomistusta; näiden pitää olla rajoituksetta kaikkien käytössä, sillä henkilökohtainen ja yhteiskunnallinen vapaus ovat ajateltavissa 10\n11 ainoastaan kaikille tasa-arvoisten talousetujen pohjalta. Anarkistit edustavat sosialistisessa liikkeessä näkökantaa, jonka mukaan kapitalismin vastaisen sodan täytyy olla samalla myös sotaa kaikkia poliittisen vallan instituutioita vastaan, sillä taloudellinen riisto on läpi koko historian kulkenut käsi kädessä poliittisen ja yhteiskunnallisen alistamisen kanssa. Ihmisen harjoittama toisen ihmisen riisto ja ihmisen ylivalta toisen yli ovat erottamattomia. Ne ovat toistensa edellytyksiä. Niin kauan kuin yhteiskunnan sisällä on omistava ja omistamaton ihmisryhmä vihamielisesti vastakkain, on valtio tarpeellinen omistavalle vähemmistölle sen etuoikeuksien puolustamiseksi. Kun tämä yhteiskunnallisen epäoikeudenmukaisuuden tila häviää ja tekee tilaa korkeammalle järjestykselle, joka ei tunnusta mitään erioikeuksia ja perustuu yhteiskunnallisten etujen yhtenäisyydelle, on ihmisiä otteessaan pitävän hallinnon väistyttävä taloudellisten ja sosiaalisten asioiden hoidon tieltä. Voidaan sanoa Saint-Simonin tavoin: Tulee aika jolloin ihmisten hallitsemisen taito katoaa. Sen paikan ottaa uusi taito, asioiden hoitamisen taito. Näin voidaan hylätä Marxin ja hänen seuraajiensa puolustama teoria, jonka mukaan valtio proletariaatin diktatuurina on välttämätön siirtymävaihe luokattomaan yhteiskuntaan, jossa valtio lakkauttaa itsensä, kun kaikki luokkaristiriidat ja siten itse luokat on poistettu, ja katoaa historian näyttämöltä. Tämä käsitys ymmärtää täydellisen väärin valtion todellisen olemuksen, sekä poliittisen vallan merkityksen historiassa, ja on vain looginen lopputulos nk. taloudellisesta materialismista, joka näkee kaikissa historian ilmiöissä pelkästään aikakauden tuotantotavan väistämättömät seuraukset. Tämän teorian vaikutuksesta ihmiset alkoivat pitää valtion eri muotoja ja kaikkia muita yhteiskunnallisia laitoksia yhteiskunnan taloudellisen perustan juridisina ja poliittisina ylärakenteina ja ajatella löytäneensä tästä näkemyksestä avaimen historian jokaiseen prosessiin. Todellisuudessa historian jokainen vaihe tarjoaa meille tuhansia esimerkkejä tapahtumasarjoista, joissa tietyt poliittiset valtataistelut ovat siirtäneet kehitystä vuosisatoja taaksepäin ja pakottaneet sen määrättyihin kaavoihin. Espanja oli teollisesti kehittynein maa Euroopassa ja ensimmäinen lähes jokaisella talouselämän tuotantolohkolla ennen kirkollisen monarkian nousua. Sata vuotta kristillisen monarkian voiton jälkeen on suurin osa sen teollisuudesta hävinnyt. Se mikä jäi jäljelle selviytyi vain mitä kelvottomimmassa kunnossa. Suurin osa teollisuudesta oli palannut alkukantaisimpiin tuotannon muotoihin. Maanviljelys romahti, kanaalit ja vesitiet rappeutuivat ja suuria maa-aloja aavikoitui. Espanja ei tähän päivään mennessä ole toipunut tästä takaiskusta. Yksittäisen säädyn pyrkimys poliittiseen valtaan sai taloudellisen kehityksen kesannolle vuosisadoiksi. Ruhtinasvallan absolutismi, sekä sen ajattelemattomat taloudelliset säännökset ja teolliset lainsäädännöt, rankaisivat ankarasti jokaista poikkeamaa määrätyistä tuotannon menetelmistä, eivätkä sallineet uusia keksintöjä. Ne ehkäisivät kaikkialla Euroopassa teollisen edistymisen vuosisadoiksi ja estivät sen luonnollisen kehityksen. Ja eikö löytynytkin poliittisen vallan liepeiltä järkeilyjä, jotka Ensimmäisen Maailmansodan jälkeen tukkivat jatkuvasti kaikki ulospääsytiet maailmanlaajuisesta talouskriisistä, ja joiden perusteella kokonaisten maiden tulevaisuus luovutettiin politiikalla leikkiville kenraaleille ja poliittisille seikkailijoille? Kuka pystyy vakuuttamaan, että nykyaikainen fasismi on vain väistämätöntä seurausta talouselämän kehityksestä? Kuitenkin Venäjällä nk. proletariaatin diktatuuri on todellisuutta, ja siellä yksittäisen puolueen pyrkimykset poliittiseen valtaan ovat estäneet kaikki aidosti sosialistiset talouselämän uudelleenjärjestelyt, sekä pakottaneet maan tuhoisaan valtiokapitalismin orjuuteen. Proletariaatin diktatuuri, jossa lapsenuskoiset sielut haluavat nähdä vain ohimenevän, mutta välttämättömän välivaiheen todelliseen sosialismiin, on tähän mennessä kasvanut pelottavaksi hirmuvallaksi, joka ei missään suhteessa jää jälkeen fasistisesta tyranniasta. Väite, jonka mukaan valtion on jatkettava olemassaoloaan kunnes luokkaristiriidat ja luokat niiden mukana katoavat kuulostaa kaiken historiallisen kokemuksen valossa lähes huonolta pilalta. Kaikki poliittinen valta edellyttää jotain tiettyä ihmisen orjuuttamisen muotoa, jonka säilyttämiseksi sitä it- 11\n12 seään tarvitaan. Aivan kuten valtion täytyy ulospäin, eli suhteessa muihin valtioihin, luoda määrätty keinotekoinen vihamielisyys oikeuttaakseen olemassaolonsa, niin myös sisäinen yhteiskunnan jakautuminen kasteihin, arvoasteisiin ja luokkiin on olennainen edellytys sen olemassaololle. Valtio pystyy ainoastaan puolustamaan vanhoja etuoikeuksia ja luomaan uusia, tämä on sen koko merkitys tyhjiin ammennettuna. Kun uusi valtio syntyy yhteiskunnallisesta vallankumouksesta, se kykenee kyllä lopettamaan hallitsevien luokkien etuoikeudet, mutta se kykenee tähän vain perustamalla välittömästi uuden etuoikeutettujen luokan, jota se tarvitsee valta-asemansa puolustamiseen. Bolshevistisen byrokratian kehittyminen Venäjällä nk. proletariaatin diktatuurin alaisuudessa joka ei koskaan ole ollut muuta kuin pienen nurkkakunnan diktatuuria yli proletariaatin ja koko Venäjän kansan on pelkästään uusi tapaus, joka vahvistaa lukemattomia kertoja toistuneen historiallisen kokemuksen. Tämä byrokratia, joka tänään nopeasti kasvaa uudeksi aristokratiaksi, on erillään Venäjän talonpoikien ja työläisten suurista joukoista yhtä selvästi kuin etuoikeutetut säädyt ja luokat muissa maissa kansojensa suurista joukoista. Voidaan kenties vastustaa sitä näkemystä, että uusi venäläinen komissaarivalta vastaa kapitalististen valtioiden voimakkaita finanssi- ja teollisuusoligarkioita. Mutta vastalause ei kestä tarkastelua. Kyse ei ole etuoikeuksien suuruudesta tai laajuudesta, vaan niiden välittömästä vaikutuksesta tavallisen ihmisen jokapäiväiseen elämään. Kun amerikkalainen työläinen kohtuullisen kunnollisissa työolosuhteissa ansaitsee tarpeeksi ruokkiakseen, vaatettaakseen ja majoittaakseen itsensä ja kun hänelle jää tarpeeksi yli pienten kulttuurihuvitusten hankkimiseen, niin häntä häiritsevät mellonien ja morganien miljoonaomaisuudet vähemmän kuin pienen byrokraattisen kastin etuoikeudet häiritsevät miestä, joka tuskin ansaitsee tarpeeksi pystyäkseen tyydyttämään kiireellisimmät tarpeensa, vaikka kastin edustajat eivät ole miljonäärejä. Ihmiset, jotka vaivoin saavat tarpeeksi kuivaa leipää tyydyttääkseen nälkänsä ja asuvat kurjissa huoneissa, usein jakaen sen vieraan kanssa ja jotka kaiken huipuksi ovat pakotettuja työskentelemään lisätyllä työnopeudella, mikä nostaa heidät tuottavuuskapasiteettinsa äärirajoille, eivät voi muuta kuin tuntea kapitalistisissa maissa olevia luokkatovereitaan huomattavasti ankarammin, että on olemassa etuoikeutettu luokka, jolta ei puutu mitään. Ja tämä tulee yhä vain sietämättömämmäksi despoottisen valtion kieltäessä alemmilta luokilta oikeuden valittaa vallitsevista olosuhteista ilman että jokainen vastalause vaarantaa valittajan hengen. Kuitenkaan edes korkeampi taloudellisen tasa-arvon aste kuin nykyisin Venäjällä vallitseva, ei vielä olisi takeena poliittista ja yhteiskunnallista sortoa vastaan. Taloudellinen tasa-arvo ei sellaisenaan ole sama asia kuin yhteiskunnallinen vapautuminen. Juuri tämä on se, mitä marxismi ja kaikki muut autoritaarisen sosialismin koulukunnat eivät ole kyenneet ymmärtämään. Jopa vankilasta, luostarista ja kasarmista löytyy varsin korkean asteen taloudellista tasa-arvoisuutta, koska kaikille asukkaille taataan sama asunto, sama vuokra, sama univormu ja samat tehtävät. Muinainen inkavaltio Perussa ja Paraguayn jesuiittavaltio olivat tehneet kaikkiin asukkaisiin kohdistuvasta tasa-arvoisesta taloudellisesta huolenpidosta pysyvän järjestelmän mutta tästä huolimatta niissä säilyi mitä viheliäisin hirmuvalta! Ihminen oli pelkkä korkeamman tahdon automaatti vailla pienintäkään vaikutusvaltaa. Proudhon ei suinkaan syyttä nähnyt sosialismissa ilman vapautta kaikkein pahimman lajin orjuuden. Kutsumus yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen voi kunnolla kehittyä ja vaikuttaa ainoastaan silloin, kun se kasvaa ihmisen omasta henkilökohtaisen vapauden tunteesta ja perustuu sille. Toisin sanoen sosialismin pitää olla vapautta tai mitään sosialismia ei kerta kaikkiaan ole olemassa! Tämän tosiasian tunnustamiselle perustuu anarkismin olemassaolon aito ja syvällinen oikeutus. Instituutiot palvelevat yhteiskuntaelämässä samaa tarkoitusta kuin elimet kasveissa ja eläimissä: ne ovat yhteiskuntaruumiin elimiä. Elimet eivät saa alkuaan sattumanvaraisesti, vaan fyysisen ja sosiaalisen ympäristön tietyistä välttämättömyyksistä. Syvänmeren kalan silmä on muotoutunut täysin eri tavalla kuin maalla elävän eläimen, koska sen täytyy vastata aivan erilaisiin tarpeisiin. Erilaiset olo- 12\n13 suhteet synnyttävät erilaisia elimiä. Elin suorittaa kuitenkin aina sitä tehtävää, jota varten se on kehittynyt, tai jotakin siihen liittyvää tehtävää. Ja niin pian kuin sen tehtävä ei ole enää tarpeen elimistölle, se vähitellen katoaa tai surkastuu. Sen sijaan elin ei koskaan ota tehtävää, joka ei ole sopusoinnussa sen varsinaisen tarkoituksen kanssa. Sama koskee yhteiskunnallisia laitoksia. Nekään eivät ilmaannu sattumanvaraisesti, vaan syntyvät erityisistä sosiaalisista tarpeista palvelemaan määrättyjä tarkoitusperiä. Tällä tavoin kehittyi nykyaikainen valtio monopolitalouden jäljessä, ja sen mukana seurannut luokkiin jakautuminen tuli yhä silmiinpistävämmäksi vanhan yhteiskuntajärjestelmän puitteissa. Juuri syntyneille omistaville luokille oli valta poliittisena välineenä tarpeen suojaamaan taloudellisia ja yhteiskunnallisia etuoikeuksia omilta kansanjoukoilta sekä määräämään myös muut ihmisryhmät kunnioittamaan näitä. Näin syntyivät sopivat yhteiskunnalliset olosuhteet nykyaikaisen valtion kehittymiselle etuoikeutettujen säätyjen ja luokkien poliittisen vallan elimeksi, väkivalloin kukistamaan ja sortamaan omistamattomia luokkia. Tämä tehtävä on valtion poliittinen tarkoitus, varsinainen syy siihen että se ylipäätään on olemassa. Ja tälle tehtävälle se on aina pysynyt uskollisena, sen täytyy pysyä uskollisena, koska se ei voi päästä eroon luonnostaan. Valtion ulkoiset muodot ovat muuttuneet sen historiallisen kehityksen kuluessa, mutta sen tehtävät ovat aina pysyneet samoina. Niitä on jopa jatkuvasti laajennettu juuri siinä mitassa missä sen edustajat ovat onnistuneet saamaan lisää yhteiskunnallisen toiminnan aloja haltuunsa edistämään päämääriään. Valtion tehtävä pysyy aina samana, oli se sitten monarkia tai tasavalta, historiallisesti ankkuroitunut itsevaltiuteen tai kansalliseen lainsäädäntöön. Kuten ei kasvi- ja eläinelinten toimintoja voida muutella mielivaltaisesti, esimerkiksi niin, että tahdon voimalla olisi mahdollista kuulla silmillä ja nähdä korvilla, ei myöskään yhteiskunnallisen sorron välinettä voida mielen mukaan muuttaa sorrettujen vapauttamisen välineeksi. Valtio voi olla ainoastaan se mikä se on: joukkoriiston ja yhteiskunnallisten etuoikeuksien puolustaja, sekä etuoikeutettujen luokkien, säätyjen ja uusien talousmonopolien luoja. Se joka ei kykene tunnistamaan kyseistä valtion tehtävää, ei lainkaan ymmärrä nykyisen yhteiskuntajärjestyksen todellista luonnetta, eikä kykene osoittamaan ihmiskunnalle uusia yhteiskunnallisen kehityksen näkymiä. Anarkismi ei ole patenttiratkaisu ihmiskunnan kaikkiin ongelmiin. Se ei ole täydellisen yhteiskuntajärjestyksen utopia, joksi sitä on niin usein kutsuttu, sillä sen periaate on hylätä kaikki absoluuttiset järjestelmät ja käsitteet. Anarkismi ei usko mihinkään absoluuttiseen totuuteen tai inhimillisen kehityksen tarkasti määrättyihin lopullisiin tavoitteisiin. Se uskoo yhteiskunnallisten järjestelyjen ja korkeampia ilmaisun muotoja kohti venyvien inhimillisten olosuhteiden rajoittamattomaan täydellistymiseen, jolle ei voida osoittaa mitään määrättyä päätepistettä tai asettaa mitään kiinteää tavoitetta. Valtion, oli se millainen tahansa, pahin rikos on juuri siinä, että se aina yrittää pakottaa sosiaalisen elämän rikkaan moninaisuuden määrättyihin muotoihin ja sopeuttaa sen yhteen erityiseen kaavaan, joka pitää aikaisemmin saavutettua lopullisena, eikä salli mitään laajempia ajattelutapoja. Mitä vahvemmiksi sen edustajat tuntevat itsensä, sen täydellisemmin he onnistuvat saamaan kaikki yhteiskunnallisen elämän alueet hallintaansa, sitä lamauttavampi on heidän vaikutuksensa kaikkiin kulttuurin luovien voimien toimintoihin, ja sitä epäterveellisempänä se näkyy minkä tahansa aikakauden henkisessä ja sosiaalisessa kehityksessä. Niin kutsuttu totalitaarinen valtio painaa nyt kokonaisia kansoja kuin kivivuori, pyrkii poliittisen valvonnan avulla muokkaamaan kaikki henkisen ja sosiaalisen elämän ilmaukset elottomaan kaavaan ja tukahduttaa säälimättömällä ja julmalla voimalla jokaisen yrityksen muuttaa vallitsevia oloja. Totalitaarinen valtio on synkkä enne ajallemme, ja osoittaa pelottavalla selvyydellä mihin paluun menneiden vuosisatojen barbariaan täytyy johtaa. Se on poliittisen koneiston voitto ihmismielestä; se on ihmisen ajatte, tunteiden ja käyttäytymisen rationalisointia viranomaisten vakiintuneiden sääntöjen mukaan. Se on niin muodoin kaiken aidosti henkisen kulttuurin loppu. 13\n14 Anarkismi tunnustaa ajatusten, laitosten ja yhteiskunnallisten muotojen merkittävyyden vain suhteelliseksi. Siksi se ei ole kiinteä ja itseensä sulkeutunut yhteiskuntajärjestelmä, vaan pikemminkin tietty suuntaus ihmiskunnan historiallisessa kehityksessä, joka vastakohtana kaikelle kirkollisten ja valtiollisten laitosten henkiselle holhoukselle pyrkii elämän kaikkien yksilöllisten ja sosiaalisten voimien vapaaseen, esteettömään kehittymiseen. Jopa vapaus on vain suhteellinen, ei absoluuttinen käsite, koska sillä on pyrkimys jatkuvasti avartua ja vaikuttaa yhä laajemmissa kehissä yhä moninaisemmin tavoin. Anarkistille vapaus ei ole abstrakti filosofinen käsite, vaan jokaiselle ihmiselle kuuluva elävä ja konkreettinen mahdollisuus saattaa täyteen kasvuun kaikki voimat, kapasiteetit ja kyvyt, joilla luonto on hänet varustanut, sekä suunnata ne yhteisön hyväksi. Mitä vähemmän tähän ihmisen luonnolliseen kehitykseen vaikuttaa kirkollinen tai poliittinen holhous, sitä pysyvämmäksi ja tasapainoisemmaksi ihmisen persoonallisuus tulee, ja sitä enemmän siitä muotoutuu sen kasvualustana toimineen yhteisön henkisen kulttuurin mitta. Tämä on syy siihen, miksi kaikki kulttuuriaikakaudet historiassa ovat olleet poliittisen heikkouden kausia. Ja se on aivan luonnollista, sillä poliittiset järjestelmät on aina säädetty yhteiskunnallisten voimien mekanisoinnin, eikä niiden orgaanisen kehityksen varaan. Valtio ja kulttuuri ovat syvimmiltä olemuksiltaan sovittamattomia vastakohtia. Nietzsche tiedosti tämän hyvin selvästi kirjoittaessaan näin: Kukaan ei lopultakaan voi uhrata enempää kuin mitä hänellä on. Tämä koskee yhtä hyvin yksilöitä kuin kansoja. Mikäli uhraa itsensä vallalle, politiikalle, maanviljelykselle, kaupankäynnille, parlamentarismille, armeijalle mikäli antaa pois tietyn määrän järkeä, vakavuutta, tahtoa, itsehallintaa, joista jokaisen minuus itse asiassa koostuu, niin sitä ei voi enää muille tarjota. Kulttuuri ja valtio älköön kukaan antako tässä asiassa pettää itseään ovat vastakkaisia. Kulttuurivaltio on pelkkä moderni ajatus. Toinen elää toisesta, toinen kukoistaa toisen kustannuksella. Kaikki suuret kulttuurikaudet ovat olleet poliittisen rappion kausia. Kaikki mikä on suurta kulttuurin merkityksessä on epäpoliittista, jopa politiikan vastaista. Voimakas valtiokoneisto on este mille tahansa korkeammalle kulttuurikehitykselle. Siellä missä sisäinen rappio on iskenyt valtioon, missä poliittisten voimien vaikutus yhteiskunnan luoviin kykyihin on vähentynyt minimiinsä, menestyy kulttuuri parhaiten, koska poliittinen hallinto pyrkii aina yhdenmukaisuuteen ja sillä on taipumus alistaa sosiaalisen elämän jokainen puoli holhoukseensa. Ja tässä se törmää väistämättä ristiriitaan kulttuurin kehityksen luovien pyrkimysten kanssa, jotka aina etsivät uusia sosiaalisen toiminnan alueita ja muotoja. Ja joille ilmaisuvapaus, asioiden moninaisuus ja alituinen vaihtuvuus on kaikki aivan yhtä ensiarvoisen tärkeää kuin niille on vastakkaista kuolleet säännöt ja sosiaalisen elämän kaikkien ilmaisumuotojen alistaminen pakolla. Jokainen kulttuuri, jonka luonnolliseen kehitykseen eivät liiaksi ole vaikuttaneet poliittiset rajoitukset, kokee lakkaamattoman kehitysvietin uudistumisen, ja tästä vuorostaan syntyy alati kasvava luovan aktiviteetin moninaisuus. Jokainen onnistunut työjakso panee liikkeelle halun yhä suurempaan täydellisyyteen ja yhä syvempään inspiraatioon: jokainen uusi muoto on sanansaattaja yhä uusille kehitysmahdollisuuksille. Valtio ei luo mitään kulttuuria, vaikka näin usein ajattelemattomasti väitetään; se ainoastaan yrittää säilyttää asiat sellaisinaan, turvallisesti stereotyyppeihin ankkuroituneina. Tämä on ollut syynä historian kaikkiin vallankumouksiin. Valta toimii ainoastaan tuhoavasti, se on aina päättänyt pakottaa jokaisen elämän ilmauksen sen omien lakien pakkopaitaan. Sen henkisen ilmauksen muoto on kuollut dogmi, sen fyysinen muoto on raaka voima. Tämä vallan tavoitteiden epä-älyllisyys lyö leimansa myös sen edustajiin ja saa heidät näyttämään typeriltä ja brutaaleilta, jopa silloin kun he alunperin ovat omanneet mitä parhaimpia kykyjä. Kun jatkuvasti pyrkii pakottamaan kaiken mekaaniseen järjestykseen, muuttuu lopulta koneeksi itsekin ja menettää kaikki inhimilliset tunteet. 14\n15 Tämän ymmärtäminen synnytti nykyaikaisen anarkismin ja toimii nykyään sen moraalisen voiman lähteenä. Vain vapaus voi innostaa ihmiset huomattaviin saavutuksiin ja tuoda mukanaan huomattavia yhteiskunnallisia ja henkisiä muutoksia. Ihmisten hallitseminen ei ole koskaan ollut ihmisten kasvattamista eikä heidän innostamistaan muovaamaan uudelleen elämäänsä. Ahdistava pakko johtaa vain hengetöntä marssiharjoitusta ja tukahduttaa kaiken aloitteellisuuden jo alkuunsa. Se voi synnyttää vain alamaisia, ei vapaita ihmisiä. Vapaus on itse elämän olemus, kaiken henkisen ja sosiaalisen kehityksen liikkeellepaneva voima, ihmiskunnan jokaisen uuden tulevaisuudennäkymän luoja. Ihmisen vapauttaminen taloudellisesta riistosta sekä henkisestä ja poliittisesta sorrosta, joka saa anarkismin maailmanfilosofiassa hienoimman ilmauksensa, on ensimmäinen ehdoton edellytys korkeammalle yhteiskunnalliselle kulttuurille ja uudelle ihmiskunnalle. 15\n16 2. Proletariaatti ja nykyaikaisen työväenliikkeen alku Nykyaikainen sosialismi oli aluksi vain yhteiskuntaelämän sisäisten yhteyksien syvällisempää ymmärtämistä; yritys ratkaista yhteiskunnalliseen järjestykseen kuuluvat vastakohtaisuudet, sekä antaa uusi sisältö ihmisen ja hänen sosiaalisen ympäristönsä välisille suhteille. Siksi sen vaikutus rajoittui joksikin aikaa pieneen piiriin intellektuelleja, joista suurin osa tuli etuoikeutetuista luokista. He etsivät ulospääsyä yhteiskunnallisten vastakohtaisuuksien labyrintistä, innoittajanaan syvällinen ja ylevä myötätunto suurten joukkojen aineellisia ja henkisiä tarpeita kohtaan ja tarkoituksenaan avata uusia näköaloja ihmiskunnan tulevalle kehitykselle. Heille sosialismi oli kulttuurikysymys; siksi he vetosivat suoraan ja pääasiallisesti aikalaistensa järkeen ja eettiseen tuntoon, toivoen saavansa vastakaikua uusille näkemyksille. Mutta ajatuksista ei synny poliittista liikettä; ne ovat sinällään vain todellisten tilanteiden tuotetta, erityisten elinolosuhteiden henkinen tiivistymä. Liikkeitä syntyy ainoastaan välittömistä ja käytännöllisistä yhteiskunnallisen elämän tarpeista, ei koskaan puhtaasti abstrakteista ideoista. Kuitenkin ne saavat voimansa ja sisäisen voitonvarmuutensa vain niitä elävöittävästä suuresta ajatuksesta, joka antaa niille elämää ja henkistä sisältöä. Ainoastaan näin tarkasteltuna tulee työväenliikkeen suhde sosialismiin oikein ymmärretyksi ja arvioiduksi. Sosialismi ei ole luonut nykyaikaista työväenliikettä, vaan kasvanut siitä. Liike kehittyi loogisena seurauksena yhteiskunnallisesta uudelleenmuotoutumisesta, josta nykyinen kapitalistinen maailma syntyi. Liikkeen välittömänä tarkoituksena oli taistelu jokapäiväisestä toimeentulosta, tietoinen vastarinta työläisille aina vaan tuhoisammaksi käyvää kehityssuuntaa vastaan. Nykyaikaisen työväenliikkeen olemassaolo on seurausta suuresta teollisesta vallankumouksesta, joka käynnistyi 1700-luvun jälkipuoliskolla, ja on sittemmin levittäytynyt kaikille mantereille. Sen jälkeen kun nk. manufaktuurit olivat varhaisella kaudella avanneet tien jonkin asteiselle työnjaolle (vaikka tämä jako koskikin enemmän ihmistyön soveltamisen menetelmiä kuin varsinaista teknistä prosessia), toivat seuranneen ajanjakson suuret keksinnöt täydellisen muutoksen koko tuotantoon. Kone sivuutti yksittäisen työvälineen ja loi yleensäkin aivan uudet tuotantoprosessin muodot. Mekaanisen kutomakoneen keksiminen mullisti koko tekstiiliteollisuuden, joka oli Englannin tärkein teollisuudenhaara, ja johti täysin uusiin menetelmiin villan ja puuvillan valmistuksessa ja värjäyksessä. James Wattin mullistava keksintö, höyrykone (höyryvoiman hyödyntäminen) vapautti koneellisen tuotannon riippuvuudesta vanhoihin liikevoimiin, so. tulee, veteen ja hevosvoimaan. Tie oli ensimmäistä kertaa auki nykyaikaiseen massatuotantoon. Höyrynkäyttö mahdollisti erilaisia tehtäviä omaavien koneiden käytön samoissa tiloissa. Näin syntyi nykyaikainen tehdas, joka muutamassa vuosikymmenessä saattoi pienen konepajan vararikon partaalle. Tämä tapahtui ensin tekstiiliteollisuudessa; muut tuotannonhaarat seurasivat nopeassa tahdissa. Höyryvoiman hyödyntäminen ja valuteräksen keksiminen aiheuttivat lyhyessä ajassa täydellisen teräs- ja hiiliteollisuuden mullistuksen, ja niiden vaikutus levisi nopeasti muillekin tuotannon aloille. Suurten nykyaikaisten tehtaiden rakentaminen johti uskomattomaan teollisuuskaupunkien kasvuun. Birminghamissa, joka vuonna 1801 ylpeili vain 16\n17 asukkaalla, oli vuonna 1844, asukasta. Sheffield kasvoi asukkaasta :een samalla ajanjaksolla. Muiden uusien suurten teollisuuskeskusten kasvu oli samaa luokkaa. Tehtaat tarvitsivat ihmisruokaa, ja lisääntyvässä määrin kurjistuva maalaisväestö virtasi kaupunkeihin täyttämään tarpeen. Lainsäädäntö auttoi karkottamalla pahamaineisella Enclosure Acts illa (Lait yhteismaan aitauksista) pienviljelijät yhteisiltä mailta ja saattamalla nämä näin kerjuulle. Yhteisniittyjen järjestelmällinen rosvous oli alkanut jo kuningatar Annen ( ) aikana ja vuoteen 1844 mennessä se oli vienyt kolmasosan Englannin ja Walesin viljeltävistä maista. Kun vielä vuonna 1786 oli itsenäisiä maanomistajia ollut , niin jo kolmenkymmenen vuoden kuluttua oli heidän määränsä vähentynyt :een. Uusi koneellinen tuotanto lisäsi nk. kansallista vaurautta mitassa, josta ei voitu edes uneksia. Tämä vauraus oli kuitenkin pienen etuoikeutetun vähemmistön hallussa. Se oli saatu riistämällä rajoituksetta työväestöä, joka oli taloudellisten olosuhteiden muutoksen myötä syösty mitä kuvottavimpaan kurjuuteen. Kun lukee synkkää esitystä aikakauden työläisten tilasta, sellaisena kuin se on kirjattu Englannin teollisuustarkastajien raportteihin, joita Marx tehokkaasti hyödynsi Pääomassaan, tai tarttuu sellaiseen kirjaan kuin Eugenes Buret n De la misere les classes labeurieses en Angleterre et France (Englannin ja Ranskan työväenluokan kurjuus), jolle Engels oli suuresti velkaa teoksestaan The Condition of the Working Classes in England (Työväenluokan asema Englannissa); tai lukee mitä tahansa ajankohdan englantilaisten kirjailijoiden lukuisista teoksista, saa mieltä järkyttävän käsityksen tuosta ajasta. Arthur Young julisti tunnetussa selonteossaan matkoistaan Ranskassa juuri ennen suuren vallankumouksen puhkeamista, että suuri osa Ranskan maalaisväestöä eli lähes eläimen tasolla, menettäneenä kaikki ihmisyyden tuntomerkit hirvittävän köyhyyden seurauksena. Vertausta voidaan soveltaa suuressa määrin myös nousevan teollisuusproletariaatin suurten joukkojen henkiseen ja aineelliseen asemaan nykyaikaisen kapitalismin alkukaudella. Työläisten valtaisa enemmistö asusti surkeissa, likaisissa murjuissa, joista puuttui jopa lasi-ikkuna. Heidän täytyi viettää työssä neljästätoista viiteentoista tuntiin päivässä nälkäpalkalla, tietämättöminä hygieniasta tai määräyksistä työntekijöiden hengen ja terveyden suojaamiseksi. Ja tästä kaikesta sai vastineeksi palkan, joka ei koskaan riittänyt tyydyttämään edes kaikkein välttämättömämpiä tarpeita. Enin mitä työläinen pystyi saavuttamaan oli humaltua viikonlopulla muutamaksi tunniksi huonosta viinasta, mikäli hänellä oli vielä varaa huonoon viinaan, unohtaakseen helvetin jossa eli. Tällaisesta asiantilasta oli väistämättömänä seurauksena prostituution, juoppouden ja rikollisuuden kasvu. Ihmisyyden äärimmäinen alennustila selviää, kun lukee noiden sääliä kohtaamattomien joukkojen henkisestä alennuksesta ja moraalisesta turmeluksesta. Tehtaan orjien säälittävän tilanteen teki vielä raskaammaksi nk. trukkijärjestelmä, jonka alaisena työläinen oli pakotettu hankkimaan elintarvikkeensa ja muut päivittäiset tavaransa tehtaanomistajien kaupoista, joista hänelle usein annettiin ylihinnoiteltuja ja käyttökelvottomia hyödykkeitä. Tilanne meni niin pitkälle, että työläisillä oli tuskin mitään jäljellä kovalla työllä ansaitsemistaan palkoista, ja heidän täytyi maksaa yllättävät menot, kuten lääkärinpalkkiot, lääkkeet ja vastaavat, tavaroilla joita olivat saaneet tehtaanomistajilta. Nämä tavarat heidän täytyi tietenkin luovuttaa tällaisissa tapauksissa alhaisemmalla hinnalla kuin mitä niistä oli velotettu. Aikalaiskirjailijat kertovat kuinka äidit joutuivat maksamaan hautausurakoitsijalle ja haudankaivajalle tällä tavoin voidakseen saattaa kuolleen lapsensa hautaan. Eikä tämä ihmistyövoiman ääretön riisto rajoittunut miehiin ja naisiin. Uudet työmenetelmät tekivät mahdolliseksi hoitaa konetta muutamalla helposti opittavalla kädenliikkeellä. Tämä johti proletariaatin lasten tuhoon. Heidät laitettiin töihin kolmen tai neljän vuoden iässä ja pakotettiin kuluttamaan nuoruutensa yksityisyrittäjien teollisuusvankiloissa. Laillisista rajoituksista aluksi vapaan lapsityövoiman hyväksikäytön tarina on kapitalismin synkimpiä lukuja. Se osoittaa miten pitkälle kris- 17\n18 tittyjen yritysjohtajien sydämettömyys saattoi mennä eettisten pohdiskelujen häiritsemättä ja asiaa ajattelematta joukkojen rajoittamattomaan riistoon tottuneina. Pidennetty työaika tehtaiden epäterveellisissä olosuhteissa nosti viimein lapsikuolleisuuden asteelle, josta Richard Carliyle puhui, täysin oikeutetusti, Betlehemin viattomien teurastuksen julmana toisintona laajennetussa mitassa. Vasta silloin parlamentti sääti lapsityövoiman suojelemiseksi lait, joita tehtaiden omistajat pitkän aikaa kiersivät tai yksinkertaisesti rikkoivat. Valtio auttoi parhaansa mukaan tehtaiden johtoa vapautumaan rajoituksista, jotka se koko taakaksi hillittömälle riistonhalulleen. Se tarjosi tehtaanomistajille halpaa työvoimaa. Tässä tarkoituksessa säädettiin mm. pahamaineinen vuoden 1834 Poor Law (Vaivaislaki), joka nostatti paheksunnan myrskyn, ei ainoastaan Englannin työväenluokan keskuudessa, vaan kaikkialla missä vielä oli inhimillisiä tuntoja jäljellä. Kuningatar Elisabetin aikakaudelta peräisin ollut vuoden 1601 Köyhäinhoitolaki oli ollut seurausta Englannin luostarilaitoksen kukistumisesta. Luostareissa oli ollut käytäntönä sijoittaa kolmannes tuloista köyhien elatukseen. Aatelisilla omistajilla, joille suurin osa luostarien omaisuudesta oli siirtynyt, ei ollut aikomustakaan jatkaa vaaditun kolmanneksen uhraamista almuihin, joten laki langetti seurakunnille velvollisuuden huolehtia köyhistä sekä löytää jonkinlaiset inhimilliset keinot juuriltaan irti joutuneiden ylläpitoon. Laki näki köyhyyden henkilökohtaisena onnettomuutena, josta ihminen ei itse ollut vastuussa. Se myönsi hänelle oikeuden anoa yhteiskunnalta apua, kun hän ilman omaa syytään oli joutunut sen tarpeeseen eikä pystynyt huolehtimaan itsestään. Tämä aito huolenpito antoi laille sosiaalisen luonteen. Uusi laki kuitenkin leimasi köyhyyden rikokseksi, sekä katsoi oletetun velttouden syyksi henkilökohtaiseen onnettomuuteen. Uuden lain syntymiseen oli vaikuttanut kohtalokkaasti malthusilainen oppi, jonka ihmisvihaisia opetuksia omistavat luokat olivat tervehtineet uutena uskonnollisena ilmoituksena. Malthus, jonka tunnettua teosta väestöongelmasta oli pidetty vastauksena Godwinin *Political Justice*lle, oli ilmoittanut suorasukaisesti, että köyhä tunkeutui yhteiskuntaan kutsumattomana vieraana eikä siksi voinut vaatia mitään erityisoikeuksia tai odottaa kanssaihmisten sääliä. Tällainen näkemys oli tietysti eduksi teollisuusparoneille ja antoi tarvittavaa moraalista tukea heidän rajattomalle riistanhimolleen. Uusi laki siirsi köyhien ylläpidosta huolehtimisen seurakuntien viranomaisilta valtion nimeämälle keskuselimelle. Aineellinen tuki rahan tai muonituksen muodossa poistettiin suurimmaksi osaksi ja korvattiin nk. työlaitoksella, pahamaineisella ja vihatulla laitoksella, jota kansan keskuudessa kutsuttiin vaivaislain Bastiljiksi. Ihminen, jonka kohtalon lyömänä oli pakko hakea turvaa työlaitoksesta, luopui asemastaan inhimillisenä olentona, sillä nämä talot olivat ilmiselviä vankiloita, joissa yksilöä nöyryytettiin ja rangaistiin hänen henkilökohtaisen onnettomuutensa vuoksi. Työlaitoksessa vallitsi rautainen kuri, joka vastasi kaikkeen vastustukseen ankaralla rangaistuksella. Jokaisella oli tarkoin määrätty tehtävänsä; jokainen, joka ei siitä selvinnyt, jäi rangaistukseksi ilman ruokaa. Ruoka oli huonompaa ja riittämättömämpää kuin varsinaisissa vankiloissa ja kohtelu niin ankaraa ja raakalaismaista, että lapset ajautuivat usein itsemurhiin. Perheitä erotettiin toisistaan ja niiden jäsenet saivat tavata toisiaan vain tiettyinä ajankohtina ja viranomaisten valvonnassa. Oli tehty kaikki mahdollinen, jotta asuminen tässä kauhujen paikassa olisi niin sietämätöntä, että vain äärimmäinen tarve saattoi saada ihmisen hakemaan sieltä viimeistä turvaa. Tämä oli uuden köyhäinhoitolain todellinen tarkoitus. Koneellinen tuotanto oli irrottanut tuhannet heidän entisistä elinkeinoistaan pelkästään tekstiiliteollisuudessa olivat modernit suuret tehtaat saattaneet käsinkutojaa kerjäläisen asemaan ja uusi laki piti huolen siitä, että tehtaiden johdolla oli käytössä halpaa työvoimaa ja sen mukana mahdollisuus jatkuvasti painaa palkkoja alemmas. Näissä hirvittävissä olosuhteissa syntyi uusi yhteiskuntaluokka, jolla ei ollut edeltäjiä historiassa: nykyajan teollisuusköyhälistö. Entisaikojen pienkäsityöläinen, joka palveli pääasiassa paikallisia tarpeita, nautti suhteellisen tyydyttävistä elinolosuhteista, joita vain harvoin häiritsi mikään huomattava 18\n19 järkytys ulkopuolelta. Hän suoritti oppipoika-aikansa, tuli kisälliksi ja usein myöhemmin itse mestariksi, koska ammatin vaatimien työkalujen hankinta ei ollut riippuvaista pääomien suuresta määrästä, kuten tapahtui koneiden aikakaudella. Hänen työnsä oli ihmisarvoista ja tarjosi vielä sitä luonnollista vaihtelevuutta, joka kannustaa luovaan toimeliaisuuteen ja takaa sisäisen tyydytyksen. Jopa pienkotiteollisuuden harjoittaja, joka kapitalistisen kauden alkupuolella oli jo menettämässä osan tuloistaan kaupunkien rikkaille kauppavaltiaille, oli kaukana proletaarista sen nykyisessä merkityksessä. Alan keskukset, erityisesti tekstiiliteollisuudessa, olivat maaseudulla, joten pienkäsityöläisellä oli useimmissa tapauksissa käytössään pieni pala maata, mikä helpotti hänen elantoaan. Ja koska nouseva kapitalismi ennen koneiden valta-asemaa oli vielä sidoksissa käsityötaitoon, olivat sen laajentumismahdollisuudet toistaiseksi rajatut. Koska teollisuustuotteiden kysyntä oli yleisesti suurempaa kuin tarjonta, varjeltui työläinen näin vakavilta talouselämän kriiseiltä. Kaikki kuitenkin muuttui muutaman vuoden kuluessa nykyaikaisen koneellisen tuotannon aloitettua toimintansa. Se oli etukäteen riippuvainen joukkokysynnästä ja siten ulkomaisten markkinoiden valtaamisesta. Jokainen uusi keksintö nosti tuotannon kapasiteettia jatkuvasti laajenevassa mitassa, ja teki teollisesta pääomasta kapitalistisen teollisuuden kiistattoman valtiaan hallitsemaan kauppaa ja rahamarkkinoita. Ja koska vapaa kilpailu, jota teoreetikot pitivät rautaisena taloustieteen lakina, ei suvainnut minkäänlaista teollisuustuotannon suunniteltua kontrollia, ilmaantui ennen pitkää väkisinkin jaksoja, jolloin (eri syistä johtuen) teollisten tuotteiden tarjonta ylitti kysynnän. Tämä toi mukanaan äkillisiä seisauksia tuotannossa, nk. kriisejä, jotka olivat köyhälistölle tuhoisia tuomitessaan työläiset toimettomuuteen ja jättäessään heidät näin ilman toimeentuloa. Juuri tämä on nk. ylituotannon ilmiö, jossa modernin kapitalismin todellinen luonne piirtyy niin vahvasti näkyviin tilanne, jossa varsinaiset tuottajat riutuvat katkerimmassa kurjuudessa tavaraa täynnä olevien tehtaiden ja varastojen keskellä. Juuri tämä paljastaa selvimmin, miten karmea on järjestelmä, jolle ihminen ei ole mitään ja eloton omaisuus on kaikki kaikessa. Kehittyvä proletariaatti oli täysin suojaton taloudellisen epävakaisuuden edessä, koska sen jäsenillä ei ollut muuta annettavaa kuin oma työnsä. Aidot inhimilliset siteet, jotka olivat vallinneet vanhan mestarin ja hänen kisällinsä välillä, olivat vailla merkitystä nykyaikaiselle proletariaatille. Hän oli vain riiston kohde yhteiskuntaluokalle, johon hänellä ei ollut mitään sosiaalisia suhteita. Tehtaanomistajalle hän oli pelkkä koneen osa, ei enää ihminen. Voisi sanoa, että menetettyään kaiken yhteiskunnallisen aseman, hän oli nyt rikkana kasassa, jonka aikakauden suuri teollinen vallankumous oli lakaissut kaupunkeihin. Sosiaalisilta juuriltaan irti kiskaistuna hänestä oli tullut osanen valtavaa haaksirikkoisten joukkoa, jonka kaikkia jäseniä oli kohdannut sama kohtalo. Hän oli nykyajan proletaari, koneiston ihminen, lihaa ja verta oleva kone, joka käynnisti teräksisen koneiston, luoden vaurautta toisille, samalla kun itse vaurauden varsinaisena luojana menehtyi kurjuuteen. Asuminen suurissa teollisuuskeskuksissa, yhteensulloutuneena kohtalotoverien kanssa, ei ainoastaan antanut hänen aineelliselle olemassaololleen sen erityistä luonnetta, vaan myös loi vähitellen uusia ajattelun ja tuntemisen muotoja, joista hän ei aikaisemmin ollut tiennyt. Siirrettynä uuteen jyskyttävien koneiden ja savuavien piippujen maailmaan hän aluksi tunsi itsensä pelkäksi pyöräksi tai rattaaksi mahtavassa koneistossa, jota vastaan hän yksilönä oli avuton. Hän ei uskaltanut edes toivoa pääsevänsä joskus pakenemaan näistä olosuhteista. Hän oli tyypillinen riistetty, jonka jokainen ulospääsytie oli teljetty, ja jonka keino pysyä hengissä oli myydä työnsä. Eikä ainoastaan hän, vaan myös hänen jälkeläisensä oli tuomittu samaan kohtaloon. Sosiaaliset siteet menettäneenä yksilönä hän ei ollut yhtään mitään verrattuna siihen suunnattomaan voimaan, joka käytti häntä tunteita vailla olevana välineenä itsekkäisiin tarkoituksiinsa. Hänen olisi toimittava yhdessä kaltaistensa kanssa ja pysäytettävä hänet murskannut kohtalo voidakseen jälleen olla jotakin ja vaikuttaa osaansa. Tällaisten pohdintojen täytyi ennemmin tai myöhemmin vallata hänet, ellei hän yksinkertaisesti halunnut 19\n20 vajota kadotukseen. Ne toimivat johtotähtenä proletariaatille ensimmäisten liittoutumien muodostamisesta aina koko nykyiseen työväenliikkeeseen saakka. Kyse ei ollut siitä, että jotkut agitaattorit olisivat taikoneet tämän riistettyjen joukkoliikkeen henkiin, kuten ahdasmieliset taantumukselliset ja saaliinhimoiset tehtaanjohtajat rohkenivat vakuuttaa silloin ja yhä vieläkin vakuuttelevat; olosuhteet itsessään herättivät liikkeen henkiin ja toivat mukanaan sen puolestapuhujat. Yhdistyminen oli ainoa työläisten hallussa ollut keino pelastaa henkensä ja saavuttaa inhimilliset elinolosuhteet. Järjestäytyneiden palkkatyöläisryhmien ensimmäiset ehdotukset, jotka ovat peräisin 1700-luvun alkupuolelta, eivät menneet pidemmälle kuin kaikkein räikeimpien kapitalistisen järjestelmän vääryyksien poistamiseen ja olemassaolevien elinolosuhteiden jonkinlaiseen parantamiseen. Vuodesta 1350 lähtien oli Englannissa ollut voimassa asetus, jonka mukaan valtio sääti oppisopimukset, palkat ja työtunnit. Vanhat ammattikuntaliitot käsittelivät vain kauppatavaroiden tuottamiseen ja jakeluoikeuksiin liittyviä kysymyksiä. Kun aluillaan olevan kapitalismin ja manufaktuurien leviämisen myötä alkoi palkkojen polkeminen yhä alemmas, kehittyivät uuden palkkatyöläisten luokan keskuudessa ammattiyhdistykset taistelemaan tätä suuntausta vastaan. Järjestäytyneiden työläisten yritykset kohtasivat kuitenkin heti työnjohdon yksimielisen vastustuksen. Työnantajat ahdistelivat hallitusta vaatimuksilla säilyttää ikivanha laki ja tukahduttaa työläisten laittomat järjestöt. Parlamentti vastasi nopeasti tähän vaatimukseen hyväksymällä nk. vuosien lait yhteenliittymistä vastaan (Combination Acts), jotka kielsivät kaikenlaisen yhdistymisen, jonka tavoitteena oli palkkojen nostaminen tai vallitsevien työolosuhteiden parantaminen, sekä langettivat ankarat rangaistukset lakien rikkomisesta. Työväestö jäi näin ehdoitta teollisuuspääoman riistettäväksi. Sen nenän eteen asetettiin kaksi vaihtoehtoa: joka alistua lakiin ja hyväksyä ilman vastarintaa kaikki siitä aiheutuvat seuraukset, tai rikkoa lakia, joka oli tuominnut heidät selvään orjuuteen. Työläisten rohkeimmalle osalle ei valinta voinut olla liian vaikea, heillä kun ei ollut ihmeemmin menetettävää. He uhmasivat lakia, joka pilkkasi ihmisarvoa ja yrittivät kaikin keinoin kiertää sen määräyksiä. Koska ammattiyhdistyksiltä, jotka aluksi olivat luonteeltaan puhtaasti paikallisia ja rajoittuivat tietyille aloille, oli evätty oikeus lailliseen olemassaoloon, syntyi ympäri maata nk. keskinäisen hyödyn yhdistyksiä tai vastaavia harmittomia elimiä, joiden ainoa tarkoitus oli vetää huomio pois proletariaatin varsinaisista taistelujärjestöistä. Näiden avoimien yhdistysten sisin ydin muodostui militanttien työläisainesten maanalaisista salaliittolaisveljeskunnista, pienimmistä tai suuremmista ryhmistä päättäväisiä miehiä, jotka olivat valalla sitoutuneet syvimpään vaitioloon ja keskinäiseen apuun. Englannin teollistuneissa pohjoisosissa ja erityisesti Skotlannissa oli suuri joukko näitä salaisia järjestöjä, jotka jatkoivat taistelua työnantajia vastaan ja kannustivat työläisiä vastarintaan. Asian luonteeseen kuului, että useimmat näistä kamppailuista saivat äärimmäisen väkivaltaisen luonteen, mikä on helppo ymmärtää, kun ajattelee kurjaa tilannetta, johon taloudellisten olosuhteiden katastrofaalinen kehitys oli työläiset syössyt, tai säälimättömiä syytetoimia, jotka seurasivat vaatimattomimpiakin yrityksiä parantaa köyhälistön elintasoa. Jokaista lainkirjaimen rikkomista seurasi hirvittävä rangaistus. Vaikka ammattiyhdistykset julistettiin laillisiksi vuonna 1824, eivät syytetoimet suinkaan lakanneet vielä pitkään aikaan. Tunnottomat tuomarit puolustivat avoimesti ja kyynisesti työantajien luokkaetuja langettamalla alempiarvoisille työläisille satojen vuosien vankeustuomioita. Kului huomattavasti aikaa, ennen kuin päästiin jotenkuten siedettäviin olosuhteisiin. Vuonna 1812 saivat salaiset työläisjärjestöt aikaan kutojien yleislakon Glasgowssa. Seuraavina vuosina koko Pohjois-Englantia vavahduttivat alinomaiset lakot ja levottomuudet. Ne kulminoituivat vuonna 1818 suureen Lancashiren kutojien ja kehrääjien lakkoon, jossa työläiset vaativat palkankorotusten lisäksi tehdaslainsäädännön uudistamista ja inhimillistä säännöstöä nais- ja lapsityövoiman käytölle. Samana vuonna oli suuri Skotlannin kaivostyöläisten lakko, jonka he järjestivät salaisten jär- 20


Veneiden talvisäilytys alkoi : itis-lehti.net\nVeneiden talvisäilytys alkoi\nVeneiden talvisäilytyskausi alkoi Helsingissä 15.9.2014 ja päättyy 10.6.2015. Veneet tulee siirtää talvisäilytykseen ennen venepaikan jäätymistä, viimeistään 31.12.2014.\nVene voi olla talvisäilytysalueella, kun veneenomistaja on lunastanut maksullisen tarran veneelleen venepaikkavarauksista Töölön kisahallista, os. Paavo Nurmen kuja 1 E. Tarran tulee olla näkyvissä säilytyksen ajan veneessä, sen peitteessä tai pukissa. Talvitelakoinnissa on luvallista käyttää ainoastaan rekisteröityjä trailereita, kokoontaitettavia tai koottavia venepukkeja. Rekisteröimättömät trailerit ns. satamatrailerit ovat talvisäilytysalueilla kielletty.\nVeneen voi maksusta jättää jäihin talvehtimaan liikuntaviraston osoittamissa laituripaikoissa. Tällöin on huomioitava, että se tapahtuu veneenomistajan omalla vastuulla. Purjeveneiden omistajia muistutetaan, että talvisäilytysalueelle tuotavien purjeveneiden mastoja ei saa jättää pystyyn talvisäilytyskauden ajaksi.\nRuusuniemen uusi talvisäilytysalue on valmis lokakuussa, jolloin siellä on työmaasähkö. Veneiden sijoittelu on ohjeistettu kentällä kuitenkin 15.9. alkaen. Kaiken kaikkiaan kaupunki huolehtii kolmestatoista talvisäilytysalueesta, joissa on yhteensä noin 2200 venepaikkaa. Alueet sijaitsevat Helsingissä lukuun ottamatta yhtä Lähteelässä, Kirkkonummella.\nTalvisäilytysalueet (s=sähköt, v=vesi) ovat Iso-Sarvasto (s, v), Jätkäsaari (s, v), Kaisaniemi, Laivalahti (s, v), Lähteelä, Marjaniemi (s, v), Merisatama (s), Pajalahti (s), Puotila (s, v), Porslahti (s, v), Rajasaari (iso kenttä, s, v), Ruusuniemi ja Strömsinlahti (s, v).


Koulutusta ja valvontaa - Digitoday - Ilta-Sanomat\nJulkaistu: 14.5.2004 16:18\nTietokoneohjelmistovalmistajien etujärjestö Business Software Alliance (BSA) tehostaa toimintaansa Pohjois-Suomen alueella lisäämällä lisenssienhallintaan liittyvää koulutusta ja tiukentamalla oikeudenvalvontaa alueella.\nBSA tekee jatkuvasti tarkastuksia ohjelmistojen tekijänoikeusvalvonnassa. Käräjäoikeus on vuodesta 2000 alkaen voinut tekijänoikeudenhaltijan hakemuksesta määrätä ulosottomiehen tekemään ennalta ilmoittamattoman etsinnän yrityksessä, jonka epäillään käyttävän laittomia tietokoneohjelmistoja ja loukkaavan tekijänoikeuksia. Oikeuksienvalvonnan lisäksi BSA kouluttaa tietokoneiden käyttäjiä ohjelmistojen tekijänoikeuksia ja verkon tietoturvaa koskevissa asioissa. Etujärjestö toteuttaa yhdessä Pohjois-Pohjanmaan yrittäjien kanssa seminaarin ohjelmistolisenssienhallinnasta Oulussa tiistaina 18.5.2004. Maksuton seminaari on avoin kaikille aiheesta kiinnostuneille yrityksille ja yhteisöille. Tilaisuuden tarkoituksena on herättää ajatuksia ja keskustelua lisenssienhallintaan ja ohjelmistopiratismiin liittyvistä kysymyksistä sekä tarjota kattava tietopaketti lisenssienhallinnasta. Kalevi Nikulainen\nLaittomien ohjelmistojen osuus väheni Yhdysvalloissa kahdella prosenttiyksiköllä vuonna 2002, selviää Business Software Alliancen tiistaina julkaisemassa tutkimuksessa. Vuonna 2001 arviolta joka neljäs ohjelma Yhdysvalloissa oli laiton kopio. Ohjelmistoalan piratisminvastaisen etujärjestön tilaamassa tutkimuksessa kartoitettiin maan piratismia osavaltioittain. Lue lisää ›


Julkaistu: 16.4.2012 10:13\nItävallan keskuspankin pääjohtaja sanoi itävaltalaisen Vorarlberger Nachrichten -lehden haastattelussa näkevänsä riskejä politiikan kentällä.– Vaalit [Kreikassa] pidetään toukokuun alussa, enkä ole varma, että syntyy enemmistöä, joka jatkaa nykyistä ohjelmaa, Nowotny sanoi. Hänen mukaansa Italia ja Espanja ovat toteuttaneet uudistuksia ja niille pitää nyt antaa aikaa. Samaan aikaan tilanne on parantunut Portugalissa ja Irlannissa. – Suurin riski on Kreikka. Nowotny myös sanoi pitävänsä luottoluokitusyhtiö Moody'sin 110 eurooppalaista pankkia koskevaa luokitusarviointia mahdollisena rauhattomuutta aiheuttavana tekijänä Euroopassa. Bloomberg-Taloussanomat


Lizabella Huivit Huivi I-17SS-4062-20 - Halonen Muoti\nLizabellan muotoiltu sifonkihuivi, jossa pitkät liehukkeet etupuolella. Liehukkeet voi joko sitoa eteen tai taakse tai pitää auki. Muotoiltu huivi on helppokäyttöinen, eikä se tipu hartioilta niin kuin normaalit huivit. Tämä huivi sopii hyvin monien erilaisten mekkojen kanssa.\nLizabellan muotoiltu sifonkihuivi, jossa pitkät liehukkeet etupuolella. Liehukkeet voi joko sitoa eteen tai taakse tai pitää auki. Muotoiltu huivi on helppokäyttöinen, eikä se tipu hartioilta niin kuin normaalit huivit. Tämä huivi sopii hyvin monien erilaisten mekkojen kanssa. 120431 https://www.halonen.fi/media/catalog/product/cache/0f831c1845fc143d00d6d1ebc49f446a/2/0/2001000756261.jpg Lizabella 120431\n€ 29.9 https://www.halonen.fi/naiset/asusteet/huivit/120431-huivi-i-17ss-4062-20.html\nhttps://www.halonen.fi/120431-huivi-i-17ss-4062-20.html?___store=default 104654 Huivi I-17SS-4062-20 https://www.halonen.fi/media/catalog/product/2/0/2001000756261.jpg 29.9 29.9 EUR InStock /MUOTI/Naisten vaatteet/Asusteet/Huivit /NAISET/Asusteet/Huivit /lizabella Huivi I-17SS-4062-20 Lizabellan muotoiltu sifonkihuivi, jossa pitkät liehukkeet etupuolella. Liehukkeet voi joko sitoa eteen tai taakse tai pitää auki. Muotoiltu huivi on helppokäyttöinen, eikä se tipu hartioilta niin kuin normaalit huivit. Tämä huivi sopii hyvin monien erilaisten mekkojen kanssa. Lizabella 0 https://www.halonen.fi/media/catalog/product/2/0/2001001599164.jpg


Timantit ovat ikuisia, asunnot eivät — Amos Ahola\nTokio. Kuva: f11photo / Shutterstock\nSatu Huuhkan mukaan Suomessa tarvittaisiin laajaa asennemuutosta: pitäisi kiinnostua korjaamaan vanhaa eikä vain rakentamaan uutta, kuten nyt halutaan tehdä. Ekologisin talo on aina se, joka on jo olemassa."\nVäite pitää paikkansa vain jos asunto on oikeassa paikassa, kuten Suomessa ei välttämättä ole: Rakennusteollisuus asuntopulasta: ”Miljoona asuntoa väärässä paikassa” (KL 05.09.2016), mutta kannattaako oikeaan paikkaankaan rakentaa satavuotisia asuntoja?\nMielestäni ei - eräs maailman suurkaupungeista on kyennyt pitämään asumisen tason korkealla ja asumisen hinnat kurissa juuri päinvastaisella metodilla (TNB, 15.03.2018):\n"One other reason that density might have been more politically acceptable in Japan is that houses are not used as a vehicle for middle-class wealth accumulation. Traditionally, Japanese homes were demolished and rebuilt every 20 to 30 years, to implement improved earthquake-safety technology, to provide jobs for government-favoured construction companies or simply because Japanese people demanded nice new houses."\n"...houses are not used as a vehicle for middle-class wealth accumulation."\nKun hyväksytään ajatus, että asuntojen tarkoitus ei ole varallisuuden säilyttäminen tai kerryttäminen, kääntyy koko asuntomarkkina ylösalaisin ja se lakkaa olemasta "rikki" (HS:n otsikko). Niukkuudella ei pääsisi enää rahastamaan - kukaan ei ole valmis maksamaan ylihintaa jostain, joka päätyy puskutraktorin alle siinä vaiheessa kun asuntolaina on maksettu.\nKoska ylihintaa ei makseta, niukkuuden ylläpitäminen ei enää kannata, jolloin rakennetaan sen verran kuin tarvetta on, ja mahdollisesti ylikin. Näin Tokiossa:\n"Every year the city adds about 100,000 new homes, creating a housing surplus that stays ahead of the increase in its population"\nEn kannata kertakäyttökulttuuria, mutta putkiremonttien ja peruskorjauksien sijaan näkisin mieluummin kierrätettäväksi soveltuvia rakennuksia.\nKirjoittaja on Liberaalipuolueen Helsingin piirin varapuheenjohtaja ja varavaltuutettu, jonka pyrkii ostamaan aina käytettyä uuden sijaan.\nAri Alsio 27.9.2018 20:31\nJuuripa noin, eli keinottelijat kuriin ja asuntoja kaikille.\nRisto Jääskeläinen 27.9.2018 23:41\n"Kun päästää irti ajatuksesta että asuntojen tarkoitus ei ole varallisuuden säilyttäminen tai kerryttäminen,..."\nKyllä tuon hyväntahtoisesti ymmärtää, mutta ajatus lienee tämä:\n"Kun hyväksytään ajatus, että asuntojen tarkoitus ei ole varallisuuden säilyttäminen tai kerryttäminen,..."\nMuutoin tuo Tokio oli kiinnostava esimerkki. Maanjäristysvaara toki on vaikuttamassa, mutta ...\nAiemmin olen kuullut pyörremyrskyalueilta asenteesta, että asunto on tilapäinen juttu.\nAmos Ahola 28.9.2018 00:03\nKiitoksia, kirjoittaja kompastui omiin lauserakenteisiinsa. Korjaan.\nJanne Kejo 28.9.2018 15:27\nLisätään vielä sellainen reunahuomautus, että asunnossa asuminen ja asunnon omistaminen ovat kaksi eri asiaa.\nThatcherin aikana Britanniassa myytiin kuntien omistamia vuokra-asuntoja valtavin määrin yksityisille. Kampanjan iskulauseena oli "Oikeus omistaa" ja täkynä se, että vuokralaiset saisivat ostaa itselleen asunnon, jossa asuvat.\nNyt nuo yksityistetyt asunnot ovat alkaneet keskittyä asuntosijoittajille. Ihmiset asuvat niissä vuokralaisina kuten ennen yksityistämistä, mutta maksavat nyt vuokraansa asuntosijoittajille eikä kotikunnalleen.\nJos sata vuotta kestävän talon rakentamisessa on ongelmana se, että asukas ei ehkä halua asua siinä sataa vuotta, niin se talo voitaisiin rakentaa vuokrataloksi. Ja sinne toiselle paikkakunnalle, jonne asukas ehkä haluaa myöhemmin muuttaa, rakennetaan toinen vuokratalo.\nVeikkaisin, että 100 vuotta kestävien asuntojen rakentaminen on ajan mittaan ympäristöystävällisempää kuin 20-30 vuotta kestävien asuntojen.


Uusi operaattori Savoon & Lentolippujen hinnat - Yleinen ilmailukeskustelu - FlightForum.fi\nUusi operaattori Savoon & Lentolippujen hinnat\nLiikenne- ja viestintäministeriö tiedotti tänään, että ruotsalainen European Executive Express AB on valittu hoitamaan säännöllisiä reittilentoja Helsingistä Mikkeliin ja Savonlinnaan. Liikenne alkaa 1. marraskuuta ja kestää huhtikuun loppuun 2005.\nReitillä lennetään arkipäivisin maanantaista perjantaihin neljä edestakaista vuoroa ja sunnuntaisin yksi edestakainen vuoro.\nUusi tarjouskilpailu Savonlinnan ja Mikkelin reittiliikenteestä 1.5.2005 - 31.10.2006 väliseksi ajaksi pyritään käynnistämään mahdollisimman pian.\nSP - otsikko\nruotsalainen European Executive Express AB\nEli tämän näköisiä koneita on siis luvassa:\nTuleeko jotenkin vanha Air Botnia mieleen?\nHöh..aika jännä, että nuo alkavat reittejä lentämään. Ennenhän firma on lennellyt ainoastaan Ruotsissa ja sitten tuota vakioreittiä Tukholma-Maarianhamina-Turku arkisin. Siinä saavatkin nopeasti päivitellä kotosivuja ja organisoida toimintaa. Mihinköhän nuo Suomessa operoivat koneet sijoitetaan?\nTulisivat sitten ees tuolla maalauksella.\nTuon maalauksen V*ttulasivut ovat vielä auki, ja teatteriesitykset jatkuvat...Sivuilla voi mm. kuunnella V*ttulahumppaa ja katsoa humpan suomenkielisen sanoituksen, jonka on tehnyt McOnen (lienee Makkonen?)\nTäältä löytyy kuvia kolmesta Europeanin koneesta, otettu reilu kuukausi sitten.\nEipä ollut kovin suuri yllätys että konetyyppinä näille reiteille tulee tuo Jetstream. Ruotsissa kun useampikin yhtiö käyttää niitä kevytreittiliikenteeseen.\nKonetyypistä tuli vaan mieleen, että pari kuukautta takaperin tuollainen JetStream vieraili Joensuussakin jollakin tilauslennolla. Mutta yhtiönä oli DirektFlyg, joten tuolla vierailulla ei oletettavastikkaan ole mitään tekemistä tuon Europeanin kanssa?\nPari vuotta sitten Helsingin Sanomissa oli pieni uutinen Finnairin puntaroinneista Savonlinnan reitin tulevaisuuden järjestelyistä. Jutussa mainittiin, että konetyypiksi oli harkittu esimerkiksi C208:a. Olikohan siinä jokin toimittajan väärinkäsitys, vai olisiko todella mahdollista käyttää yksimoottorista konetta tällaiseen liikenteeseen? Ja jos olisi, millä reunaehdoilla?\nYksimoottorista ei vielä saa käyttää kaupalliseen matkustajakuljetukseen IFR:ssä tai yöllä (noinhan se meni?). Tähän on kyllä tulossa muutos, mutta ei liene vielä voimassa Euroopassa, vaikka asiaa on kovasti ja pitkään lobattu. Rahtia saa lentää ja samaten päivällä ja VFR:ssä.\nKyllähän tuo on Turussa tullut nähtyä\nAsiasta tietystikkään mitään varmaa tiedä, mutta Pirkkalassa tuon saman firman JetStream vieraillut myös jokusen kerran. Ainakin täällä kyseessä ollut erään yrityksen johtoporsaan ja heidän vieraiden kuljetusta.\nLainaus Ilmailulaitoksen sivuilta\n20.10.2004 Savonlinnan ja Mikkelin lennot European Executive Expressille\nLiikenne- ja viestintäministeriö teki hankintapäätöksen 19. lokakuuta. Liikenne alkaa 1. marraskuuta ja kestää huhtikuun loppuun 2005. Uusi tarjouskilpailu Savonlinnan ja Mikkelin reittiliikenteestä 1.5.2005 - 31.10.2006 väliseksi ajaksi pyritään käynnistämään mahdollisimman pian.\nKaukana muistoissa ovat ne ajat jolloin AY lensi Mikkeliin edestakaisin Convairilla täysiä tuubeja... Ja lensihän sinne aikanaan FA:kin pitkään kannattavasti Saabilla.\nEipä taida koko lentohommeli kauaa Mikkeliin jatkua. Ei noihin Jetukoihin porukkaa pitkään piisaa, junat kun nopeutuu yli puolella tunnilla ensi vuonna oikoradan valmistuttua. Lentäminen jää enää todellakin meidän friikkien hommaksi. Ja mehän pääsemme Mikkeliin kätevimmin vaikka Cessnalla ei siihen edes Jetukkaa tarvita. Muistan aikanaan Mikkelin kentällä kun silloisen Botnian JetStream oli tekemässä lähtöä Helsinkiin. Perämies tuli ovelle ja tuolloin kenttävirkailija huikkasi, että menkää vaan, tänään(kään) ei ole ketään kyytiin tulossa. Vain poloinen postisäkki lennähti kyytiin ja kone tyhjänä taivaalle kohti Helsinkiä. Matkustajat valittelivat jo tuolloin rimpuloita koneita kaikkine vaivoineen. Eli tavallaan ollaan samassa lähtöruudussa kuin vuonna 1997 suunnilleen. Surullista.\nOlipa sellainenkin aika, jolloin Air Botnia lensi Mikkelin reittiä Embraer EM-110 Bandeirantella...olin itse kerran kyydissä, muistakseni 1980 ?\nKyllähän tuo Jetikka vähän hentoinen laitos reittikoneeksi.Tilauskeikkaa ja sen semmostahan sillä olis oivallista käristellä.\nMutta reilusti parempi kuin tuo Bamburante...\nEuropean lopettaa liikennöimisen välillä Arlanda-Mora tämän Suomeen satsaamisen takia, kertoo SVT:n uutiset.\nToimiiko European täysin itsenäisenä yhtiönä vai onko aikataulut ja lipunmyynti ym. jiirissä Finnairin kanssa?\nEDIT: siis näillä Suomen reiteillä\nTaloussanomat kertoo että jo solmitun sopimuksen tapahtuminen on epävarmaa, koska Savonlinnan kaupunginhallitus on hylännyt sen. Heidän mukaan 19-paikkainen kone on liian pieni (!). Goldenin lennot Mikkeli/Savonlinna -akselilla loppuvat tämän kuun lopussa.\nAinakin Finnairin nettisivulla myydään edelleen Golden Airin lentoja Savonlinnaan: DC330, DC332, DC348 jne\nLöytyipä sellainenkin Itä-Savon uutinen, että Savonlinna ei hyväksy EEE:tä, koska kone on liian pieni ja aikataulut eivät palvele Savonlinnan talousaluetta\nPS. Myöhässä taas...\nNo ainakaan Finnairin varausjärjestelmästä ei marraskuun alun jälkeen enää Savonlinna/Mikkeli-lentoja löydy...eikä tällä hetkellä European Executive Expressistäkään miltään saitilta, paitsi sellainen 20. lokakuuta päivätty norjalainen uutinen, jonka mukaan EEE:n pilotit uhkaavat mennä lakkoon !\nToisaalta ymmärrän savonlinnalaisten huolen. Jos mikkeliläiset ovat varanneet koneesta paljon paikkoja, niin eihän siihen savonlinnalaisia mahdu...\nEnpä tunne EEE:tä sen kummemmin, mutta tavallisesti luotettavasta lähteestä olen antanut kertoa itselleni, että yhtiöllä on palveluksessaan seitsemän vakituista lentäjää. Viimeisen kahden vuoden aikana 25 pilottia on tullut ja mennyt, kolmen viime vuoden aikana kaksi yhtiön Jetstreamia on tuhoutunut onnettomuuksissa. Ohjaajien lakon piti kai alkaa tänään, tiedä sitten alkoiko...\nAamulla ainakin kuuden aikaan Expressi-Jetikka tuli Turkuun, eli ilmeisesti ei?\nOnnettomuuksista en tiennytkään, muuta Güügle kertoi seuraavia:\nKoneet tuhoutuneet, ei henkilövahinkoja. Tapaukset vuosilta 2001 ja 2003. Ensimmäisessä laskussa pitkäksi ja radan päästä ulos Norjassa (Skien) ja toisessa törmäsi maahan 300 m ennen kynnystä Ruotsissa (Luleå).\nLöytyi yhtiön saitilta tieto, että Maarianhaminan toimistoon haettiin virkailijoita, Amadeuksen tuntemus olisi ollut etu muttei välttämätön...Muuta buukkaustapaa ei näyttäisi löytyvän vielä kun savonlinnalaisten valituksen takia asia on toistaiseksi auki\nTämän aamun Itä-Savo kertoo, että operaattoriasiassa väännetään tänään kättä liikenneministeriössä.\nLentotoimintaan uhkaa tulla ainakin viikon katkos, koska kuun lopussa lennot lopettava Golden Air on jo listannut ohjaajansa eri reiteille 1.11. alkaen, ja Golden Airin uudelleen aloittaminen veisi aikaa vähintään viikon, edellyttäen että päätös Golden Airin puolesta tehtäisiin tänään.\nNäyttäisi siltä, että European operaattorina on poissuljettu, koska Savonlinna kieltäytyy osallistumasta kustannuksiin jos European olisi operaattori.\nTämän aamun Itä-Savo verkkolehden mukaan:\nMinisteriöllä on jo sitova sopimus siitä, että European lentää marraskuun alusta sovitulla tavalla, ja ministeriö aikoo pakottaa Europeanin lentämään sovitut lennot ja aikataulut.\nJos Savonlinna ei maksa osuuttaan kuluista, ministeriö joutuu maksamaan sen osuuden omasta pussistaan.\nEllei Savonlinna maksa, ministeriö uhkaa, että ensi toukokuun lentojen jatkamisesta ei enää järjestetä kilpailuttamista, ja Savonlinna jää silloin kokonaan ilman lentoja.\nMielenkiintoista: Finnair mainostaa tänään Hesarin sivuilla hintoja Savonlinnaan, alk. 122 euroa, mutta varausjärjestelmä ei tunne Savonlinnaa tänään eikä myöskään ensi kuussa.\nEuropeanin sivuilta ei myöskään löydy mitään, eikä Europeanin sivuilla ilmoitetun yhteistyökumppanin SAS:n sivuilta.\nKuitenkin lentojen pitäisi alkaa jo huomenna?\nTsemppiä vaan sinne Savoon...


Jakelijat ja maahantuojat | MDS Finland\nJAKELIJOILLA JA MAAHANTUOJILLA ON PALJON VASTUUTA\nUusi MDR asetus luo paineen jakelijoille ja maahantuojille, eikä ainoastaan lääkinnällisten laitteiden valmistajille. Jakelijat ja maahantuojat ovat pakotettuja aktiivisesti varmistamaan ja katselmoimaan myymiensä lääkinnällisten laitteiden vaatimustenmukaisuus. Tiimimme on tehnyt laajoja ponnisteluja usealle jakelijalle ja maahantuojalle, sekä yrityksille, joilla on molemmat roolit. Työskentelemme pienten yhtiöiden ja useiden kymmenien miljoonien liikevaihtoa tekevien yritysten kanssa.\nUsealle jakelijalle olemme rakentaneet täyden lääkinnällisen laitteen laatujärjestelmän sekä luoneet prosesseja, joissa myytävien tuotteiden vaatimustenmukaisuutta tarkastetaan. Olemme myös olleet mukana muokkaamassa jakelijoista valmistajia, jotta he voivat paremmin palvella asiakkaitaan.\nYrityksemme voi toimia paikallisena edustajana EU:n ulkopuolelta tuleville terveydenhuollon tuotteille. Hoidamme markkinoille saattamiseen liittyvän byrokratian sekä ylläpidämme CE-merkintää.\nJakelija-asiakkaamme halusi markkinoille omalla uudella tuotteellaan. Toteutimme ISO13485 laatujärjestelmän integraation olemassa olevan laatujärjestelmän päälle. Teimme integraation, johdimme sertifiointi -auditoinnit ja sen jälkeen toteutimme asiakkaan uuden tuotteen teknisen tiedoston dokumentaation sekä hyväksyntätestaukset ja sertifioinnit CE-merkintää varten.\nAsiakas pystyi nopealla aikataululla saamaan jaeltavien tuotteiden rinnalle oman tuotteen, joka vastasi paremmin heidän markkina-alueen asiakkaiden tarpeeseen.\nValmistaja-asiakkaamme halusi ryhtyä maahantuojaksi ja jakelijaksi oman valmistuksen rinnalla tarjotakseen asiakkaalle paremman palvelukokonaisuuden. Teimme tarvittavat laajennukset ISO13485 mukaiseen laatukäsikirjaan, prosessien ohjeistukseen ja työohjeisiin. Samalla varmistimme, että MDR:n artiklat 13 ja 14 ovat huomioitu yrityksen uudessa toiminnassa. Koulutimme henkilökunnan kaikkiin uusiin prosesseihin ja toimintaohjeisiin.\nsales@mdsfinland.com | +358 50 535 1237\n+358 50 535 1237


Kiertotalousinnovaatiopalkinto | Suomalaisten Kemistien Seura\nEhdota Kiertotalousinnovaatiopalkinnon saajaa\nmennessä seravo | joulu 9, 2021 | ajankohtaista\nSuomalaisten Kemistien Seuran Kiertotalousinnovaatio-palkinto muistuttaa, että kemia on avainroolissa kiertotalouden kaikissa vaiheissa. Viimeksi palkinnon sai Lahdessa toimiva Fazerin ksylitolitehdas.\nSeuraava palkinto jaetaan Kemian Päivillä 30.3.2022. Kuka ansaitsee palkinnon? Lähetä ehdotuksesi 15.12.2021 mennessä: toimisto@kemianseura.fi.\nFazerin ksylitolitehdas sai Suomalaisten Kemistien Seuran Kiertotalousinnovaatiopalkinnon\nmennessä seravo | huhti 29, 2021 | ajankohtaista, Palkinnot, Tiedotukset, uutiset\nPalkinto luovutettiin keskiviikkona 28.4.2021 ChemBio Finland Kemian Päivien virtuaalisessa ennakkotapahtumassa Helsingin Messukeskuksessa.\nFazerin ksylitolitehtaalle myönnetty palkinto on Suomalaisten Kemistien Seuran tunnustus yritykselle tai yhteisölle innovatiivisesta kiertotalouden kemiaan liittyvästä liiketoimintaideasta. Ilmastonmuutos ja luonnonvarojen hupeneminen ovat merkittäviä globaaleja ongelmia. Kiertotalouden ratkaisuilla voidaan minimoida materiaalihukkaa ja jätteen syntymistä. Kemialla on keskeinen rooli kiertotaloudessa laadun ja turvallisuuden varmistajana.\n”Suomalaisen Kemistien Seura on myöntänyt vuoden 2021 Kiertotalousinnovaatiopalkinnon Fazerin Ksylitolitehtaalle, joka valmistaa ksylitolia kauran kuorista. Suomalaiseen keksintöön pohjautuva innovaatio on ainutlaatuinen, ja sillä on merkittävää kiertotalouteen perustuvaa liiketoiminnallista potentiaalia”, sanoo Anu Airaksinen, Suomalaisten Kemistien Seuran hallituksen puheenjohtaja. Palkintokriteereissä painottuu kemiaan kytkeytyvä innovaatio, joka tuottaa sekä ympäristö- että taloudellista hyötyä.\nSuomalaisten Kemistien Seuran Kiertotalousinnovaatiopalkinnon sai Fazer ksylitolitehdas (kuvassa vas. Anna Nicol), Kemian Hyväksi -palkinnon Heleena Karrus (keskellä). Palkinnot jakoi Suomalaisten Kemistien Seuran hallituksen pj. Anu Airaksinen (oik). © Teija Armanto\nKauramyllyn sivuvirrasta korkealaatuista ksylitolia\nFazer on kehittänyt uudenlaisen menetelmän, jossa kauramyllyn sivuvirtana syntyvästä kauran kuoresta voidaan valmistaa korkealaatuista ksylitolia elintarvike-, lääke- ja kosmetiikkateollisuuden käyttöön. Aiemmin prosessin sivuvirtana syntynyt kauran kuori on käytetty muun muassa energian tuotantoon. Lahden ksylitolitehtaan rakentaminen on edennyt suunnitelmien mukaisesti ja koeajot ovat käynnissä. Ksylitolin tuotanto käynnistyy juhannukseen mennessä.\nFazer näkee ruuan ratkaisuna ja panostaa uusien tuotantoteknologioiden ja vastuullisten ratkaisujen kehittämiseen.\n”Kiitämme Suomalaisten Kemistien Seuraa tästä hienosta huomionosoituksesta. Valmistamme ksylitolia uuden, patentoidun teknologian avulla. Valmistusprosessi on ainutlaatuinen, sillä siinä käytettävää raaka-ainetta – kauran kuorta – ei ole aiemmin hyödynnetty ksylitolin kaupallisessa valmistuksessa. Uskomme, että kotimaisesta kauran kuoresta valmistettu ksylitoli herättää kiinnostusta maailmanlaajuisesti”, sanoo Anna Nicol, ksylitolitehdashanketta vetävä johtaja Fazer Lifestyle Foodsilta.\nTehdas on maailman ensimmäinen ksylitolitehdas, jonka raaka-aine tulee yrityksen omasta tuotannosta, vieressä sijaitsevasta Fazerin kauramyllystä. Sivuvirtojen jalostaminen uusiksi tuotteiksi on keskeinen osa kiertotaloutta. Tutkimus ja tuotekehitys ovat olleet keskeisessä osassa Fazerin patentoimassa innovaatiossa. Ksylitolin kasvavan kysynnän vuoksi innovaatiolla on huomattava liiketoimintapotentiaali.\nKauran kuorista valmistettua ksylitolia. © Liisa Eerola / Fazer\nKiertotalousinnovaatiopalkintoesineessä yhdistyvät eri materiaalit\nPalkinnonsaajalle tapahtumassa luovutettu palkintoesine ”The Thing” on chileläisen graafisen muotoilijan Joel Menesesin Aalto-yliopiston Design Factoryn käsialaa. Siinä visualisoituu ja konkretisoituu teollisuuden elementtien virta. Palkintoesineessä on yhdistetty erilaisia valmistusmenetelmiä ja materiaaleja, puun, metallin, muovin ja kiven yhteen liittäminen erilaisilla valutekniikoilla. Lopputulos on näiden neljän elementin elegantti liittouma yhdessä geometrisessä muodossa.\nSuomalaisten Kemistien Seuran kiertotalousinnovaatiopalkinto. © Sanna Mikkola\nSuomalaisten Kemistien Seura on sitoutumaton tieteellinen seura. Suomalaisten Kemistien Seura korostaa kemian merkitystä yhteiskunnassa, toimii kemian kansainvälisillä foorumeilla ja edistää tieteen, koulutuksen, teollisuuden ja muiden yhteiskunnallisten toimijoiden verkottumista.\nFazerin ksylitolitehdas on osa Fazer Lifestyle Foods -liiketoiminta-aluetta, joka keskittyy kasvipohjaisiin ruokaratkaisuihin.\n– Ksylitolin teollinen valmistus on suomalainen innovaatio.\n– Suomessa ksylitolin teollinen tuotanto alkoi vuonna 1975.\n– Suosituimpia ksylitolituotteita ovat purukumit ja pastillit.\n– Ksylitoli on makeutusaine, joka valmistetaan ksyloosista. Ksyloosia esiintyy useissa kasveissa ja puissa, kuten koivussa, pyökissä, maississa ja marjoissa.\n– Ksylitoli on vähäkalorinen (vain 60 % sokerin kaloreista), mutta yhtä makea kuin sokeri.\n– Ksylitolilla on Euroopan elintarvikeviraston hyväksymä terveysväite.\nKemian Päivien virtuaalisen ennakkotapahtuman 2021 tiedotus\nYhteyshenkilö Fazer Lifestyle Foods, viestintä\npuh. 040 668 4600\nFazerin mediapuhelin on avoinna arkisin klo 8–16\npuh. 040 668 2998\nPalkinnonsaaja: Fazer ksylitolitehdas, Anna Nicol. © Teija Armanto


Valtatie 54 A 5 – Vuokrataan 2H+K - Lumo.fi\nValtatie 54 A 5\nVuokraa koti uimarannan läheisyydestä!\nTämä Lumo-vuokrakoti sijaitsee Itä-Tuirassa, hissittömän taloyhtiön, toisessa asuinkerroksessa. Huoneiston pohja on selkä ja tilava.\nHuoneistomateriaaleina on lämminsävyinen tammilaminaatti ja seinät on maalattu valkoiseksi. Huomioi, kuvissa näkyvät tehosteseinät maalataan ennen uutta asukasta valkoiseksi.\nErillisen keittiön perälle mahtuu neljän hengen ruokaryhmä. Kiintokalusteet ovat vaaleat ja varustukseen kuuluu perinteinen liesi, jääpakastinkaappi ja kalusteissa on varaus astianpesukoneelle.\nPesuhuone on laatoitettu ja siellä on tilavaraus, päältä täytettävälle pyykinpesukoneelle. Kellarikerroksessa sijaitsee asukkaiden käyttöön myös maksuton pyykkitupa.\n5 kauppaa200 m - 920 m\n5 päiväkotia40 m - 760 m\n5 terveyspalvelua590 m - 1,4 km\nValtatie 54 B 22Tuira, Oulu