Pitkällä loikalla, suurella syrämmellä: syksy\nViikko sitten juoksin elämäni parhaan kisajuoksun Kolilla. Parhaan siitä teki se että nostan Kolin Vaarojen maratonin rankan maaston hyvin korkealle arvoasteikossani ja mä onnistuin nyt juuri siellä. Lisäksi paikalla oli Suomen polkujuoksun parhaimmistoa, samalla viivalla ja samalla reitillä kuin itsekin olin. Olin kovin onnellinen ja jopa pyörryksissä siitä asiasta, että hyvänä päivänä vauhtini ja sisuni riittää vielä tällaisiin venymisiin. Juoksun jälkeen olin koko loppu päivän melko ymmälläni. Kaikki kokemani pyöri päässä, jalkoja särki, oli nälkä ja väsy, palkintojenjakoa jännitin ja ilosta sometin ystäville.\nViimein kun sänkyyn kisailtana ehdin ja olin pääsemässä uneen, hätkähdin aina pian hereille potkiessani varpaita kiviin ja juurakoihin. Kroppa kävi niin vielä kierroksilla ja aivot työsti päivän tapahtumia, olin vieläkin juoksemassa. Majapaikan liian lämmin sisälämpötila ja ahdistavan pieni huone ei auttanut nukahtamista yhtään. Oli jano ja päätä särki. Jossain kohdassa yötä siirryin olohuoneen sohvalle vesipullo vieressä ja jalat nostin sohvan selkänojalle. Torkahtelin, mutta aamulla huonosti nukutusta yöstä muistona olivat kunnon silmäpussit.\nOli ihana päästä nukkumaan omassa sängyssä, alkuyö aina piikkimatolla maaten ja sopivan viileässä huoneilmassa. Viikonlopun jälkeen mulla oli vielä kolme päivää vapaata ja ne olin jo etukäteen päättänyt rauhoittaa levolle ja kevyelle liikkumiselle. Jalkojen särky oli vielä maanantaina sen verran rajoittavaa, että portaita kulkiessa piti ottaa tukea kaiteesta. Etureisissä ei vain ollut "tärmää". Takareisien ja pohkeiden jumi tuntui istuessakin. Liike on kuitenkin lääke ja sanonta 'sillä se lähtee kuin on tullutkin' pitää niin paikkansa. Tähän kohtaan rauhallinen sauvakävelylenkki oli siis enemmän kuin just paikallaan.\nVasen jalkani otti todella nokkiinsa lauantain ultraurakasta ja siinä on ollut lievää turvotusta ja kipua juoksun jälkeen, mutta toki oireet ovat koko ajan pikku hiljaa helpottaneet. Alkuviikosta kipu tuntui kävellessäkin, mutta nyt enää kun kohtaa selkeästi painaa sormella tai laittaa turhan tiukat kengät jalkaan. Särkylääkkeisiin ei onneksi juoksun jälkeen ole tarvinnut turvautua. Kollegan ja kirurgin kanssa lounaalla jutellessa päädyimme diagnoosissamme jonkin nivelsiteen jalassa venähtäneen. Tai jalan jokin pikku luu on saanut huomaamattani osuman. Joka tapauksessa kipu tulee todennäköisesti olemaan vaivanani pitkään ja lepo ja tärähtelyn välttäminen ovat hoitona. Tarkoittaa siis sitä, että juokseminen kovalla alustalla on nyt hetkeksi poislaskuista. Onneksi on olemassa muitakin alustoja kuin asfaltti ja tietysti kaikki muut korvaavat lajit.\nYksi jalkavaivaisen juoksua korvaava ehdoton laji on vesijuoksu ja sitä on tullut käytyä tekemässä uimahallissa satunnaisesti. Nyt sitä varmasti tulee harrastettua säännöllisemmin loppu syksyn ja tulevana talvena. Keskiviikkona jalatkin tuntuivat jo paremmilta joten oli vesijuoksun aika! Edellis viikon kertaan verrattuna jaloissa tuntui väsy, mutta nopeasti ne lähtivät siitä vertymään. Ja tunnin veden polkemisen jälkeen tein vielä puolen kilometrin uinnin omalla tyylillä, mikä ei ole lähellekään tyylikästä. Haaveena olisi joskus päästä kunnon aikuisten uimakouluun ja oppia olemaan kuin kala konsanaan vedessä...\nYksi kynsi muuten tulee lähtemään irti. Se on saman varpaan kynsi joka sai iskuja myös kevään Karhunkierroksella. Nyt ko kynsi on ruman musta mutta yllättävän kivuton.\nTällä palauttavalla viikolla on tullut myös pyöräiltyä, sillä siinä jalka säästyy iskutukselta. Kuitenkin torstai illan Cyclin porukkalenkillä pimeässä metsässä jalkaa joutui vääntelemään teknisillä poluilla sen verran paljon, että se hiukan ärtyi siitä. Muutenhan 25 kilometrin lenkki oli aivan mahtava! Edellisillä yhteislenkeillä oon ollut hitaammassa (nautiskelu) porukassa, mutta nyt oli vain yksi ryhmä ja tiedossa napsun verran reippaampi vauhti. Jännitti pysynkö perässä ollenkaan! Leuka täristen ja polvet notkuen vauhdilla mättäiden yli ja mutkia suoriksi. Siirtymätaipaleita mentiin teitä pitkin ja sitten taas ryteikköön. Pimeässä ei aivan pysynyt kärryillä mistä mentiin, mutta kaunista oli valoletkassa polkea. Kyydissä pysyin, hiki tuli harvinaisen lämpöisessä lokakuun illassa ja kropassa tuntui just hyvältä.\nTöihin oon tottakai myös polkenut pyörällä ja tulen pyöräilemään läpi talven niin usein kuin mahdollista. Nastarenkaat tulevat alle kun pakkaset alkavat, toimiva lamppu on jo käytössä ja asianmukaiset vaatteet sään mukaan. Nyt kelit ovat aivan mahtavat ja ruska ihan parhaimmillaan.\nFiilikset siis ovat loistavat ja ennen kuin edellisen polku-ultran lihassäryt olivat kokonaan helpanneet, ilmoitin itseni jo ensi kevään Karhunkierroksen polkukarkeloihin 😊 Silloin lähden selättämään polkuja 83 kilometrin matkalle! En malttaisi odottaa!\nLähettänyt Eija klo 16.31 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Eija, palautuminen, syksy\nKahden kullan viikonloppu\nViime viikon torstaina meillä alkoi koulut. Mahdollisesti pitkään jatkunut aurinkoinen ja lämmin keli aiheutti sen ettei ajatus mua oikein innostanut. Lasten kesäloman aikana tottui nukkumaan pitkään silloin kun oli oikeasti vapaapäivä ja ruokailutkin mentiin enemmän mahan kurinan kuin kellon mukaan. Koulun aloitus tarkoittaa aina aikatauluja, joista toisaalta pidän, mutta nyt olisi voinut vielä hetken vain hengailla.\nKuitenkin ekaluokkalaisen innostus, kolmosluokkalaisen kova halu oppia englantia ja viitosluokkalaisen chillailu koulua kohtaan on nyt pikku hiljaa tarttunut muhunkin. Lapset ovat suoriutuneet ensimmäisistä läksyistään ja minä muutaman kirjan päällystämisestä, joka oikeasti on mukavaa puuhaa. Jospa se arki tästä taas lähtee rullaamaan.\nEsikoisen mielipide matikasta 😕\nEnnen viikonloppua laskeskelin, että tänä syksynä olisi vielä 12 kisastarttia. Aika toki näyttää pääsenkö kaikkiin osallistumaan, mutta mahdollisuuksien mukaan tarkoitus on. Näistä ensimmäiset kaksi kisattiin viikonloppuna.\nLauantaina oli suunnistuksen aluemestaruus pitkänmatkan kisat Jurvassa, Iso-Pässilässä. Mä kisaan viimeistä vuotta 35-sarjassa, jossa on usein harmittavan vähän osanottajia. Nimittäin hyvät kisaa vielä pääsarjassa, vaikka ikä riittäisi lyhyemmillekin matkoille ja osalla varmasti lapset ovat niin pieniä ettei aikaa osallistua ole. Kuitenkin lauantaille oli ilmoittautunut 4 naista, joten ihan kunnon kisa fiilistä sai ilmaan. Tyttären kanssa oltiin matkassa ja kun hänellä on tänä kesänä alkanut suunnistus sujumaan, ei hänen omaa menoaan enää tarvitse jännittää. Sain siis jännittää ihan itseäni.\nJa kuten niin usein, niin taas alku oli takkuinen. Helpon näköisen ykkös rastin harpoin rinteessä liian alhaalta ohi. Ajauduin jollekin toiselle rastille enkä saanut itseäni kiinni. Tietoisena siitä että olen ihan liian pitkällä, päädyin kakkos rastilleni asti. Noin kaksisataa metriä takaisin ja näin kaksi minuuttia mun perään lähteneen suunnistajan. Kyllä suututti tuollainen tunarointi. Päätin yrittää saada toiset kiinni ja reilusti ohikin pitäisi päästä jos meinaa voiton napata. Edessä oli todella raskasta maastoa ja tarkkoja rastipisteitä. Kun ei pystynyt lujaa juosta niin sitten ehti kuitenkin karttaa ja maastoa lukea ja rastit osuivat hyvin kohdille. Mun ohittaneen suunnistajan sain ohitettua ennen vitos rastia ja kutos rastille mentäessä näin toiset kaksi sarjamme suunnistajaa. Ilokseni kasi rastilta oli pitkä tiekierto, joten pääsin vihdoin kunnolla juoksemaan. Maalissa sain jännittää sainko tarpeeksi eroa aikaan ja sainhan mä, 28 sekuntia! Huh, töitä sai tehdä 😅\nSunnuntaina aluemestaruus viestit kisattiin Laihialla, Iljananmäellä. Tyttären kanssa olin jälleen matkassa. Nyt ei tarvinnut jännittää yhtään, sillä 35-sarjassa oli vain meidän joukkue, mikä harmitti kyllä kovasti. Aina jos olisi edes yksi toinenkin joukkue, niin saisi jonkinlaista kisafiilistä. Mutta nyt mentiin sitten ihan vain suunnistellen. Itse olin ankkuriosuudella enkä oikein päässyt missään vaiheessa kunnolla kartalle, saatikka että suunnistus olisi sujunut jouhevasti. Yksi isompi pummi tuli ja pari pienempää pyörähdystä. Mutta hyväksytty suoritus saatiin ja mestaruus samalla.\nSuunnistuskisojen lisäksi viikonloppuna olin molempina päivinä myös töissä myöhäisessä iltavuorossa. Tänään maanantaina vapaapäivä tulikin todella tarpeeseen, sillä väsy on ollut. Tarkoitus on ottaa hiukan rauhallisemmin tämä viikko ja viikonloppuna taas kisavaihde päälle. Luvassa on polkujuoksua ja pyöräsuunnistusta.\nKun tässä nyt selvästi kesäloma fiiliksistä pääsee eroon, on aika myös käynnistellä syksyn avoimia treenejä täälä meidän kylällä. Tarkoitus on ensi viikon tiistaina, 21.8. aloittaa. Mutta siitä lisää infoa lähipäivinä 😊\nLähettänyt Eija klo 20.23 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Eija, kisaraportti, suunnistus, syksy\nHyytävä tuuli osuu terassin katteisiin ja saa melkoista ulinaa aikaan. Ensimmäinen talvimyrsky lumineen kaikkineen tekee tuloaan Ruotsin puolelta. Lasten kanssa vuorotellen ollaan käyty ikkunoiden kaihtimien välistä kurkkimassa joko lunta sataa, mutta vasta hetki sitten bongasin ensimmäiset hiutaleet. Meillä siis odotetaan talvea ja sitä LUNTA! Lasten suunnitelmissa on rakentaa lumiukko ja -linna, mulla on haaveena päästä hiihtämään. Tulevanakaan talvena en pääse lapin hangille, joten ollaan ihan taivaalta ja sahanpurujen alta tulevien lumien varassa. Tulisipa vaan kunnon talvi...\nToivottavasti kohta tässä kohtaa purtsilla hiihdetään ;)\nVaikka lunta tuliskin, ei juokseminen kuitenkaan jää talvella viikko-ohjelmasta pois. Vähintään kerran viikossa teen juoksulenkin ja muut mielelläni hiihtäisin. Lasten kanssa mennään hiukan rauhallisemmin pertsaa ja yksin sitten kelistä ja fiiliksestä riippuen pertsaa tai luistelua. Hiihtäen on todella hyvä tehdä talvella pitkikset ja juoksusta poiketen saa käsivarret, hartiat ja keskivartalon paremmin hommiin. Oma tekniikka ei aivan nappiin mene, varsinkaan luistelu, mutta hiki ja hyvä mieli tulee, joten treenailen sitä tekniikkaa sitten siinä sivussa.\nMutta ettei hiihtämisestä nyt vielä ennen aikojaan innostu, pidetään juoksua yllä ja kerätään kilometrejä sieltä. Mulla on suunnitelmissa marraskuussa kokeilla ensimmäistä kertaa "marras-putkea". Ja tämä siis liittyy juoksemiseen. Sen idea on, että joka päivä juostaan vähintään 25 minuuttia. Kuulostaa helpolta, mutta vaatii säätämistä ja todennäköisesti joinain päivinä kovaa tsemppaamista ja päättäväisyyttä. Tuossa vajaassa puolessa tunnissa ehtii rallatella sen 5 kilometriä, mutta mulla on tarkoitus vetää suurin osa päivistä oikein rauhallista pk-vauhtia, alle 5 kilometriä tai tuplaten, triplaten tai miten nyt kulkee ja ehtii.\nNo miksi? joku varmaan kysyy... No, kerään hyvät kilometrit näin loppu vuodesta, saan paljon rauhallisia juoksukilometrejä, jotka on harjoittelun perusta ja testaan miten kroppa ja pää kestää tällaista haastetta. Tuun kyllä pitämään teitä ajan tasalla tässä yhdenlaisessa ihmiskokeessani. Niin, enkä mä tätä ole keksinyt, vaan ihan somesta napannut usean vuoden ajalta. Nyt vaan ensimmäisen kerran koen mahdollisuutena siihen itsekin osallistua.\nHetken pysähdys venytellen ja sitten taas juoksu jatkuu.\nJa oli se keli mikä tahansa, niin kyllä sinne ulos lenkille voi mennä. Tänään tuo kylmä tuuli on vinkunut koko päivän, mutta niin vaan juoksuryhmän kanssa loikittiin tummenevaan iltaan. Ennen starttia kaikilla oli pikkuinen vilu päällä, mutta hetken päästä enää parilla nipisteli sormista ja varpaista. Matkaa jatkettiin eikä kohta enää kellään ollut kylmä. Viileällä ilmalla kuitenkin on tärkeää muistaa, että lyhytkin pysähdys paikallaan ja kylmä tulee nopeasti, joten liikkeessä on hyvä olla koko ajan ja lenkin jälkeen vaihtaa kuivat vaatteet heti päälle.\nHyviä lenkkejä, juosten tai hiihtäen ihan jokaiselle :)\nLähettänyt Eija klo 21.58 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Eija, hiihto, juoksu, syksy\nMaraton Kolin vaaroilla\nViimeinen nukuttu yö ennen vuoden 2017 Vaarojen Maratonin 42,5 kilometrin starttia ei varsinaisesti muuttanut oloani suuntaan eikä toiseen, joten juoksun takiahan tänne olin tullut ja voi sitä harmituksen määrää jos en starttaisikaan. Ja kyllähän minä matkaan lähdin, vaikka ääni oli lähes poissa, lima pyöri kurkussa ja aiheutti yskän puuskia. Hyväksyin tosi asian, että rauhallisesti lähdetään, rauhallisesti jatketaan ja jos olo käy huonoksi, yritän käyttää järkeäni ja tarvittaessa keskeyttää, vaikka tiedän että se ei olisi mulle helppoa. Maraton matkalle oli useampikin lähtöryhmä; kuuma alle 5 tunnin tavoiteaikaan juoksevat, 5-6 tuntia, 6-7 tuntia ja yli 7 tuntia. Mä arvelin pystyväni 5-6 tunnin väliin, mutta päätös mennä rauhallisesti laittoi harkitsemaan myös yli 6 tunnin ryhmää. Niina tuuppasi mut 5-6 tunnin ryhmään, joten sinne sitten hiippailin.\nMaisemia Ukko-Kolilta. (kuva Niina)\nYllättävän vähän jännitti. Hermostutti kuitenkin, oli hiukan vilu ja mietiin pitääkö vielä käydä vessassa. Tuttuja kasvoja somesta bongailin, tutkailin kanssa juoksijoiden vaatetusta, kenkiä ja varusteita. Hermostuneisuutta, jännitystä ja malttamattomuutta huokui muistakin. Kohta päästäisiin lähtemään kuuman ryhmän perään.\nVähän ennen lähtöä.\nMun varusteet olivat Inovin polkujuoksukengät, Lentzin polvipituiset kompressiosukat, suunnistustrikoot, pitkähihainen tekninen paita, Salomonin ohuen ohut juoksutakki, ohuet hanskat, kaksi tuubihuivia kaulassa ja yks päässä. Juotavat ja eväät kulkivat Salomonin juoksuliivissä.\nJa sitten sitä lähdettiin. Alkuun vauhti oli todella hidasta, välillä muutamia kävelyaskelia. En lähtenyt hötkyilemään yhtään. Lettipäisen naisen perässä juoksentelin pari ensimmäistä kilometriä, kunnes alamäessä painelin ohi ja lähdin peesailemaan seuraavaa sopivan vauhtista juoksijaa. Heti alusta alkaen menin ylämäet kävellen vahvasti ylös, tasaisella kevyttä juoksua ja alamäet rullaillen ja ohitellen. Varsinaisesti en jarrutellut, mutta en myöskään painanut kaasua. Ensimmäinen kunnon nousu Mäkrälle tuli ja meni - tykkäsin, olihan sen jälkeen laskua ;)\nHeippa, nähdään maalissa.\nKymppiin meni helposti ja oli mukavaa. Peesattavat vaihtuivat ja jutusteltua tuli niitä näitä. Kiviniemen vesistön ylitys paikalle saavuin kaksin mukavan miehen kanssa. Veneet olivat juuri toisella rannalla ja mä haastoin miehen hyppäämään mun kanssa lossiin. Vaijeria kiskomisessa auttoivat toimitsijat ja yhtäkkiä oltiin toisella rannalla ja siitä pian ensimmäisellä huollolla. Mä kiskaisin huollon ohi pysähtymättä, sillä olin laskenut että pärjään omilla juomillani koko matkan. Juotavaa oli 1,5 litraa ja tuskin saisin niitäkään kaikkia juotua. Lisäksi eväänä oli suolapähkinöitä, suklaata ja salmiakkia. Laitoin Niinalle viestin "Kaikki hyvin. 18km takana".\nRetken puolivälin saavutin hyvissä voimin ja iloisena, meno maistui, happi kulki ja oli kivaa. Hanskat olin riisunut jo aikoja sitten, mutta suunnitelmasta poiketen pidin juoksutakin päällä. Tunsin kyllä kuinka märkä paita takin alla oli, mutta juuri sen vuoksi en uskaltanut takkia pois ottaa ettei sitten tulisi kylmä. Oikeastaan näin oli oikein hyvä. Jalat olivat jo ihan märät ja kuraiset polviin asti.\nKivikoissa sai olla tarkkana, juurakoiden yli piti vaan nostaa jalkaa ja pitkospuilla sipsutella, sillä ne olivat extra liukkaat. Alamäissä uskalsin antaa mennä, vaikka pari kaatumista sainkin todistaa. Itse pysyin pystyssä ihmeen kaupalla.\nPaljon olen juttuja Ryläyksen, 323 metriin noususta kuullut ja sitä siinä matkatessa kovasti odotin. Tuli nousu ja tuli toinenkin, mutta sitten taas laskettiin, kunnes taas noustiin. Alamäissä ehti sopivasti palautua taas seuraavaan nousuun. Kun huippu lopulta tuli vastaan, olin hiukan hölmistynyt. Odotin jotain tosi rankkaa, mutta Ryläys tulikin sitten noustua ihan huomaamatta. Ei sillä, etteikö jo tuntunut, mutta ei se mua vielä katkaissut. Peiponpellon huoltoon rallattelin alamäkeen erään miehen kanssa jutellessa. Hän oli lähtenyt 10 minuuttia aikaisemmassa ryhmässä. Mä huokailin haaveillen viimeisestä noususta Kolille ja hän tuumasi, että ennen sitä oli vielä pari muutakin nousua...ei hitsi, niinhän taisi ollakin... Huollon juoksin taas läpi ja siinähän se seuraava mäki heti sitten olikin. Retki-sarjan naisen kanssa puuskutettiin ylös päin, ei tässä enää pitkästi ole.\nVäsytti jo ihan hirveesti! (kuva Juha Saastamoinen)\nPikku hiljaa väsy alkoi hiipiä kroppaan. Napsin aina, lyhyelläkin tasaisella evästä suuhun, sillä jo 20 kilometrin jälkeen vatsasta oli aina välillä kuulunut kurinaa. Juotua olin saanut litran verran, jihuu. Ylämäissä piti ottaa kunnolla tukea reisistä, tasaisilla pätkillä yritin pitää juoksun tapaista yllä ja alamäissä pystyin edelleen rallatella menemään. Mutta 35 kilometrin jälkeen aloin laskea kilometrejä maaliin. Odotin ja toivoin sataman tien pian tulevan, koska sitten olisi enää se 2 kilometrin loppu nousu maaliin. Voi että mä odotin sitä, sillä siitäkin olin kuullut niin paljon juttuja! Mutta ei sitä vaan kuulunut eikä näkynyt. Vain lisää kuraa, märkiä polun mutkia, nousuja ja laskuja. Sain mennä aika yksin, mistä kyllä nautiin. Jokunen mies pääsi ohi ja mä annoin mennä.\nLopulta se lyhyt hiekkatiepätkä tuli! Päätin juosta sen pätkän, vaikka jaloissa painoi matka ja konkreettisesti valtavat mutakokkareet. Viimeiseen nousuun lähtiessä laitoin Niinalle viestin "Huh. Satamasta lähdin nousemaan". Silmäilin kelloa, että se on nyt siinä ja siinä ehdinkö alle 6 tunnin maaliin. Yritettävä on! Askel kerrallaan eteenpäin ja olin niin onnellinen että olin juuri tässä. Kohta olisin maalissa. Vielä pienen pätkän pystyin hiukan tasaisemmalla pätkällä juosta, kunnes viitta kertoi "500 metriä maaliin". Jyrkkä nousu edessä. Huimasi, enkä pystynyt ketään kannustajaa katsomaan silmiin saati mitään vastaamaan. Ihanaa kuitenkin että olitte siinä. Puuskutin reisiini nojaten ylös päin. "200 metriä maaliin". Mutka ja pakotin itseni juoksemaan maaliin. Voi onni mikä fiilis :D\nLopullinen aika oli 5 tuntia ja 58 minuuttia. Naisissa sija 18. (kaikkiaan naisia oli maraton matkalla 160). Olen sijaan ja juoksuun todella tyytyväinen. Hiukan tuli huono olo maalissa kotijuustoa pureskellessa, mutta suihkun jälkeen lihakeitto ja salaatti maistuivat jo kohtuu hyvin. Molempien jalkojen pikkuvarpaat saivat hiertymät ja etuvarpaat ovat arat. Muita vaarojen vammoja ei tullut, ei fyysisiä saatikka henkisiä. Useampi kanssa juoksija kertoi kokemuksella tämän vuoden reitin olleen todella raskas märkyyden vuoksi. Keli itse juoksupäivänä oli aivan täydellinen; sateeton, plus 7 astetta, tuuleton ja aurinkokin paristi pilkahti.\nMärkää ja kuraa.\nRetkestä on nyt kulunut jo muutama päivä, eikä kropassa ole minkäänlaisia kipuja (noita varpaiden hiertymiä lukuunottamatta). Alkuviikon jumpat oon pystynyt ongelmitta ohjaamaan, eikä mun liikkumisesta huomaa yhtään että olen lauantaina juossut elämäni 8. maratonin ja ensimmäisen polkumaratonin. Taisin mennä oikeasti tarpeeksi hiljaa, niin hiljaa, että vaaroille vielä palataan aikaa parantamaan ;)\nPielisen rauhoittavia laineita.\nKiitän kaikkia ihanista tsempeistä ennen juoksua ja onnitteluista juoksun jälkeen. Itselle tämä oli odotettu reissu ja vaikka en ihan täydessä juoksukunnossa ollut, mä tein sen silti. Mulle tärkeä juttu ja oli ilo jakaa se teille. Tavoitelkaa unelmia ja lähtekää rohkeasti niitä kohti.\nErityis kiitos huoltojoukoilleni Kolilla miehelleni sekä Niinalle ja Harrille :)\nSekä vanhemmilleni lasten huolehtimisesta reissumme aikana!\np.s. Ensi vuoden toukokuussa musta tulee polku-ultrajuoksija -> ilmoittautuminen NUTS Karhunkierroksen 53 kilometrin matkalle on kuitattu :D!\nLähettänyt Eija klo 23.19 1 kommentti:\nTunnisteet: Eija, kisaraportti, polkujuoksu, syksy, Vaarojen Maraton


Theodor Thilén – Wikipedia\n(Ohjattu sivulta Theodor Sebastian Gustaf Thilén)\nTheodor Thilénin hauta Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä.\nTheodor Sebastian Gustaf Thilén (26. elokuuta 1818 Leppävirta – 7. syyskuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, kuvernööri ja senaattori.\nThilénin vanhemmat olivat Kuopion läänin lääninmaanmittari, kamarineuvos Gustaf Thilén (1785–1861) ja Catharina Juliana Telén (1791–1856). Hän oli naimisissa vuodesta 1847 Juliana Sofia Mallénin (1822–1887) kanssa.\nThilén kävi Haminan kadettikoulun ja valmistui sieltä 1840. Hän palveli Henkivartioväen krenatöörirykmentissä ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1840, aliluutnantiksi 1844, luutnantiksi 1846 ja alikapteeniksi 1850. Thilén toimi vuodesta 1853 H. M. Keisarin komppanian päällikkönä ja vuodesta 1857 rykmentin talouspäällikkönä. Hänestä tuli kapteeni 1854 ja eversti 1857 sekä kenraalimajuri 1863 ja kenraaliluutnantti 1876. \nThilén oli Mikkelin läänin kuvernöörinä vuodesta 1863 ja Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuodesta 1869. Senaattori ja kamaritoimituskunnan päällikkö hänestä tuli 1873. Hänet aateloitiin 1886. Thilén omisti Sköldvikin ratsutilan Porvoon maalaiskunnassa. Koska Thilénin molemmat tyttäret kuolivat jo lapsina hän testamenttasi puolisonsa kanssa lähes koko omaisuutensa yleishyödyllisiin tarkoituksiin, esimerkiksi Mikkelin läänin vähävaraisille säätyläisnaisille.\n↑ a b c d SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Thilén, Theodor Sebastian Gustaf\n↑ Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 8 p. 1358\nNoudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Theodor_Thilén&oldid=15880737”\nViimeksi muokattu 11. elokuuta 2016 kello 21.27


OPPITUNTI 3: ONNETTOMUUDEN SEURAUKSIA VOI RAJOITTAA - PDF\nDownload "OPPITUNTI 3: ONNETTOMUUDEN SEURAUKSIA VOI RAJOITTAA"\n1 OPPITUNTI 3: ONNETTOMUUDEN SEURAUKSIA VOI RAJOITTAA Copyright: 2014 SPEK, Tekstit: Eevi-Kaisa Yrjölä, Ulkoasu: HUVILA Brand & Design, ISBN: , Kopiointirajoitus: Tämän sähköisen oppimateriaalin kopioiminen ja jakaminen opetustarkoituksiin on sallittu. Teoksen muuttaminen tai käyttäminen kaupalliseen tarkoitukseen on ehdottomasti kielletty.\n2 1. ALKUSAMMUTUS Jokaisesta kodista pitäisi löytyä alkusammutusvälineet. Keittiöön kannattaa ostaa sammutuspeite joka kiinnitetään käden ulottuville, sopivan lähelle hellaa. Eteiseen voi hankkia käsi sammuttimen, jolla voi kätevästi sammuttaa esimerkiksi sähkölaitepalon, kuten palavan television. Kaikkia alkusammutusvälineitä täytyy opetella käyttämään. Käyttöohjeita lukemalla pääsee jo pitkälle, mutta NOUHÄTÄ!-kampanjan yhteydessä on hyvä tilaisuus opetella alkusammutustaidot. Sen jälkeen osaat neuvoa myös lähipiiriäsi. Käytännön taidon harjoittelu kannattaa, sillä palon syttyessä on toimittava todella nopeasti ja palokunnan saapuminen voi kestää. Alkusammutuskoulutusta järjestävät esimerkiksi sopimuspalokunnat, pelastuslaitokset ja pelastusalan järjestöt. Ripeästi tehty alkusammutus voi sammuttaa tulipalon heti alkuunsa ja estää suuret vahingot. Alkusammutuksessa ei kuitenkaan saa vaarantaa itseään. Alkusammutusvälineet Palamaan syttynyt rasva kattilassa tai paistinpannulla sammuu helpoiten tukahduttamalla palo kattilan kannella. Lie situuletin pitää muistaa sulkea ja kääntää lieden levy pois päältä Palavan rasvan sekaan ei koskaan saa heittää vettä, sillä se saa rasvapalon roihahtamaan entistä voimakkaammaksi ja palavaa rasvaa roiskuu ympäriinsä. Voit käyttää myös sammutuspeitettä. Sähkölaitepaloja varten kotiin kannattaa hankkia käsisammutin tai sammutuspeite. Jos sähkölaite syttyy palamaan, sähköjohto pitää heti irrottaa pistorasiasta ja vasta sitten aloittaa alkusammutus. Käsisammutinta pitää huoltaa. Huoltopäivä on merkitty sammuttimeen. Käsisammutin huolletaan myös jokaisen käytön jälkeen.\n3 2. ENSIAPU Sinulla on auttamisvelvollisuus, jos kohtaat tajuttoman ihmisen. Vanhus saattaa menettää tajuntansa kaupan kassajonossa tai nuorikin henkilö voi saada sairaskohtauksen keskellä katua. Avun tarpeessa olevaa ei saa jättää yksin, vaan sinun on oltava hänen luonaan, kunnes apua saapuu paikalle. Hätäensiavulla pelastat potilaan hengen, estät hänen tilansa pahenemisen ja kutsut ammattiavun paikalle. Hätätilanteessa on aina kysymys minuuteista.\n4 Selvitä elvytystarve. 1. Koeta herätellä tajutonta henkilöä puhuttelemalla ja ravistamalla häntä. 2. Jos hän ei herää, kutsu apua tai tee hätäpuhelu. Noudata puhelimessa saamiasi ohjeita. 3. Käännä autettava selälleen ja selvitä hengittääkö hän normaalisti. Avaa hengitystiet kohottamalla hänen leukaansa ylös ja taivuttamalla varovasti päätä taaksepäin. Katso, liikkuuko rintakehä. Tunnustele ja kuuntele ilman virtausta suusta ja sieraimista.\n5 Jos potilas hengittää, käännä hänet kylkiasentoon. 1. Nosta vasen käsi yläviistoon kämmen ylöspäin ja oikea käsi rinnan päälle. 2. Nosta takimmainen polvi koukkuun. 3. Tartu potilasta hartiasta ja koukussa olevasta polvesta ja käännä hänet kyljelleen. 4. Aseta käsi posken alle kämmenselkä ylöspäin. 5. Jätä päällimmäinen jalka suoraan kulmaan. 6. Varmista, että potilas hengittää ja taivuta päätä varovasti taaksepäin.\n6 Jos potilas ei hengitä, aloita paineluelvytys. Jos kyseessä on lapsi, aloita viidellä puhalluksella. 1. Aseta kämmenesi rintalastan keskelle ja toinen käsi kämmenselän päälle. 2. Paina 30 kertaa käsivarret suorina noin 100 painelua minuutissa niin, että rintakehä painuu 4 5 cm.\n7 Aloita puhalluselvytys. 1. Kohota leuka ylös, taivuta päätä taaksepäin ja sulje sieraimet peukalolla sekä etusormella. 2. Paina huulesi potilaan suulle, puhalla kaksi rauhallista puhallusta keuhkoihin ja tarkkaile, että rintakehä liikkuu. 3. Jos henkilö ei herää tai hengitä normaalisti kahden puhalluksen jälkeen, jatka painelu- ja puhalluselvytystä rytmillä 30 painallusta, 2 puhallusta. Jatka, kunnes muuta apua saapuu paikalle tai omat voimasi loppuvat. Keskeytä elvytys vain siinä tapauksessa, että henkilö palaa tajuihinsa.\n8 3. YLEINEN VAARAMERKKI Yleinen vaaramerkki on minuutin pituinen nouseva ja laskeva äänimerkki, joka kuuluu väestöhälyttimien välityksellä. Se varoittaa ulkona olevia ihmisiä uhkaavasta, välittömästä vaarasta. Vaaramerkki tarkoittaa, että pitää heti suojautua sisätiloihin ja toimia radiosta tai televisiosta annettavien ohjeiden mukaan. Tiedustelusoittoja ei saa soittaa hätänumeroon 112. Toimi näin kuultuasi yleisen vaaramerkin: - Siirry sisälle. Pysy sisällä. - Sulje ovet, ikkunat, tuuletusaukot ja ilmanvaihto. - Avaa radio ja odota rauhallisesti ohjeita. - Vältä puhelimen käyttöä, jotta linjat eivät tukkeutuisi. - Älä poistu alueelta ilman viranomaisten kehotusta, jotta et joutuisi vaaraan matkalla. Esimerkkejä tilanteista, joissa vaaramerkki annetaan: - suuret tulipalot, joissa syntyy runsaasti myrkyllistä savua - kaasuvaara, kun esim. tiellä on tapahtunut vaarallisten aineiden onnettomuus - säteilyvaara, esim. ydinvoimalaonnettomuus.\n9 Väestöhälytinjärjestelmää pidetään yllä tositilanteiden varalta, ja järjestelmän toimivuutta testataan säännöllisesti soittamalla kokeilumerkki. Kokeilumerkki on yhtämittainen tasainen hälyttimen ääni, joka kestää seitsemän sekuntia. Kokeilumerkki ei edellytä ihmisiltä toimenpiteitä. palokuntaan.fi Vaara ohi -merkki Vaara ohi -merkki on pitkä yhtämittainen tasainen ääni, joka kestää yhden minuutin. Se tarkoittaa yleistä vaaramerkkiä koskevan varoituksen purkamista. TULE MUKAAN PALOKUNTANUORIIN JA HANKI HYVÄ HARRASTUS! Palokuntatoiminnassa tulevat tutuiksi niin pelastajan arki kuin vapaakin. Harjoituksissa opiskellaan monenlaisia turvallisuustietoja ja -taitoja. Opittuja taitoja pääsee testaamaan sekä vanhojen että uusien kavereiden kanssa. HAASTA KAVERISI MUKAAN! Löydät lähimmän palokuntasi haka.spek.fi/haku.asp. Lisätietoja voi kysyä järjestöohjaajalta SPEKistä.\nOPPITUNNIN KUVAUS JA OHJEET\nOPPITUNNIN KUVAUS JA OHJEET Copyright: 2014 SPEK, Tekstit: Eevi-Kaisa Yrjölä, Ulkoasu: HUVILA Brand & Design, ISBN: 978-951-797-483-7, Kopiointirajoitus: Tämän sähköisen oppimateriaalin kopioiminen ja


Feissarimokat – Vinttikoiran omistajan etuoikeus\nJulkaistu 6.9.2018, kategoriassa Älynväläys\nKuvakooste, osa 220 Edellinen\nTulos: +831 (853 ääntä)\nKatrilta piskit pois ennen kuin jollekin viattomalle ohikulkijalle käy jotain, kiitos. Eläintenpitokieltokaan ei olisi pahitteeksi.\nTimi Metsänkaiku kirjoitti:\nKatri on varmaan joku perseestä vedettävä soittorasia, kun jaksaa samaa epävireistä paskaansa suoltaa ulos kommentista toiseen.\nTulos: +423 (435 ääntä)\n“MINUN koirani syö kaikki muut välipalaksi!” Kyllä on niin itseriittoisia ihmisiä ja jokainen näistä omistaa sen maailman kovimman koiran joka päihittää minkä tahansa vastaantulijan, vaikka toinen olis tuplasti uhoajan koiran kokoinen. Vinttaritkin on niin haavoittuvaisia että niillä pidetään järestään koppaa päässä kun juoksentelevat porukassa ettei tule pintavammoja ohuen ihon vuoksi.\nNiin, ja omissa koirissa osa on sen verran pahapäisiä että vinttari jäisi toiseksi. Sen takia pidän huolen että muiden koirat ovat turvassa, se olisi häpeä jos koirani tekisi muille kulkijoille mitään – tälläistä ei vaan saa käydä, eikä asialla leikitä.\nJärkyttävä myötähäpeä Katrin käytöksestä. On varmaan niitä ihmisiä ketkä pitää agressiivisuutta vain hyvänä piirteenä, mieltäen itsensä “tuliseksi ja pippuriseksi naiseksi”. Veikkaan myös että hän tykkää nopeista autoista ja pitää sivistyneisyyttä nössöjen hommana.\nSurullista että näitä ihisiä oikesti on olemassa.\nKatrin tulis pitää ittensä kytkettynä omaan tonttiinsa. Liian vaarallinen ihmisten ilmoille.\nNight's Blood kirjoitti:\nViimeistään Katrin kirjoittaessa “enään” hänen huomasi olevan idiootti.\nMistä tälläsiä henkilöitä joille ei pitäisi lemmikkiä antaa oikein sikiää?\nToivon että Katri putoaa kaivoon.\nJouduin kerran tekemään töitä tällaisen minäilijän kanssa. Sen kanssa pärjääminen vei kyllä viimeisetkin energian rippeet, jotka työpäivän jälkeen olisi muuten jäänyt. Olkaa onnellisia, jos joudutte pärjäämään heidän kanssaan vain facebookissa.\nKatri on raskas tyyppi. Varmasti samaa porukkaa joka luulee että väittelyt tuntemattomien kanssa internetissä voittaa sillä, että huutaa vaan kovempaa ja keksii “nasevia” loukkauksia vastapuolesta joita ei mitenkään voi edes tietää viestinvaihdon jälkeen. Tulot/ulkonäkö vakiojuttuja.\nTyperyys, se sentään paistaa viesteistä läpi kuuhun asti, ja tässäkin tapauksessa on päivänselvää että Katrin pää on kolissut pihakeinuun ainakin sen yhden kerran liikaa.\nMun kissa haluais kulkea valjaissa, mutta en uskalla viedä hullujen (koirien) takia. Noh, onneksi sillä on iso pihahäkki.\nSe on jumalauta marsu kirjoitti:\nEikö kukaan ihan oikeasti aikonut huomauttaa, että toi on marsu eikä jänis?\nSe on jumalauta marsuLainaa\nSamoin. Paitsi ettei kerrostalossa ole pihahäkkiä. Kissaparat, eivät voineet mitään avioerolle ja pakkomuutolle. Kisun taluttaminen valjaissa oli tosi kivaa, hihnan kummassakin päässä.\nSe on jumalauta marsu:\nNe voivat lisääntyä keskenään. Eli ei niin iso virhe.\nSiis ei hyvää päivää. Onko enää missään mitään järkeä? En aio väistää? Siis miks vi*ussa pitäis väistää ku molemmat menee omaa reunaansa. Ihan sama onko esim. 30 cm leveä polku vai 2 m leveä tie. Koira on ojan / reunan puolella omistajansa hallussa sivulla, ohituksessa ei pitäisi olla mitään ongelmia. Mikäli et hallitse koiraasi, sinä väistät! Eli menet sivummalle. Piste.\nPuskista yllättäen hyppivät vapaana kulkevat kissat, kaikki rusakot ja hihnakissat jotka kulkee leveästi kävelytiellä on kyllä kaikki potentiaalisia aamukävelyn pilaajia.\nVituttaa tuollaiset ihmiset jotka ei viitsi kouluttaa koiriaan ja sitten vielä kehtaavat valittaa kuinka toiset ulkoiluttajat ovat niitä idiootteja. Jos se sun koira haluaa syödä kaikki vastaantulijat niin se on sun eikä vastaantulijan ongelma. Katrin kaltaisten kusipäiden takia saa aina pelätä kun lähtee lenkille kissan kanssa.\nSiis mitä ihmettä nyt taas? “Kummamko pitää väistää?” No varmaan molemmat menee sinne omaan reunaansa ja jos ei sen vertaa ole luottoa omiin koiriinsa niin kannattaa mennä metsään kävelylle tai sitten vaikka kouluttaa niitä koiria.\nEntäs sitten Katri, jos vastaan tulee vaikka pari kaukasianpaimenkoiraa? Koirat raatelee sun vinttikoirat ja perään vittuilee “olisit väistänyt!”\nKäsittämättömin on tuo palveluskoira-juttu. Varmaan sillä ihmisellä on syy sille palveluskoiralle ja sitä kautta välillä “jäädä jumittamaan”.\nInfo: Ne voivat lisääntyä keskenään. Eli ei niin iso virhe.\nMarsu ja jänis voi lisääntyä keskenään,oletko aivan vatupassi ?\nTarkoitettiinko tässä palveluskoiralla nyt jotain palveluskoirarotuista koiraa, kuten itse ymmärsin, vai käytetäänkö sanaa väärin jostain ihan muusta asiasta? Esim. “töissä olevasta” koirasta kuten avustajakoirasta? Koska en ihan ymmärtänyt mitä väliä sillä on, onko kyseessä palveluskoira vai jonkun muun rotuinen mitä tähän väistämiseen ja muuhun tulee.\nJuu, kissat kiinni, ainakin kaupungissa.\nMikähän Katrilla on mennyt vikaan? Siis tuo ei ole enää ajattelemattomuutta vaan joku ajattelun epämuodostuma jonka ansiosta hän kuvittelee että hänen koira voi tehdä mitä vaan ja se on jonkun muun vika.\nOma koirani oli äärimmäisen vilkas ja joskus oli rasittavaa se että joutui ohittamaan muita koiria niin että jäivät odottamaan jo kaukaa. Tiedän että vilkas koirani kuvittelee sen kaukana istuvan toisen koiran odottavan juuri häntä, ja silloin alkaa se levottomuus ja hihnan kiristely.\nMUTTA. Se ei ole mikään syy siihen että koira saisi sitten rähjätä, riehua tai mitään muutakaan. Se oma koira opetetaan kulkemaan vierellä niissäkin tilanteissa. Se ei oikeastaan ole edes vaikeaa jos on kontakti siihen omaan koiraan.\nSe helpottaa esim. tilanteissa joissa vastassa on koira jonka omistaja on vaikkapa vanhus tai muuten vain heikentynyt pidättelemään koiraansa. Heille on helpointa että koira istuu rauhassa ja odottaa sen ajan että vastaantulija menee ohi. Ei ole vaikeaa jos on opettanut koiralleen että vastaantulijoita ei syödä.\nJa palvelukoirien kohdalla pitää toimia oikein. Siinä missä ihminen ei mene silittelemään koiraa joka on töissä, ei toinen koiranomistaja myöskään päästä omaa riehakkiaan sen töitä häiritsemään.\nTosin tämän Katrin kohdalla lienee kaikki pahan merkit ilmassa. Joku ihmisyystesti pitäisi läpäistä ennen kuin koiria luovutetaan.\nEn itsekään ollut täydellinen koiranomistaja, mutta saarnasinpa kuitenkin. Ikävä omaa vöhviä.\nHuh huh, toi Katri on varmaan enemmän vaaraksi jalankulkijoille ja koirille ku kenenkään lemmikit!\nKatri: minä olen sitten niitä ihmisiä, jotka potkaisevat koiraa, jos se yrittää minun päälleni esim. lenkkipolulla käydä vain sen takia, että omistaja on idiootti.\nVastaavan Katrin kerran lenkkipolulla tavannut, kun ulkoilutin vanhempieni koiraa. Nätisti koira kulki vierelläni ja minä olin koiran / vastaantulijan koiran välissä. Vastaantulijan koira sitten alkoi ärisemään kunnolla ja omistaja ei vaivautunut tekemään mitään. Koira lähti päälle, minä säikähdin ja potkaisin suoraan alhaalta ylös koiraa kuonoon. Kuului vinkaisy, hyökkäys loppui ja hirveä huuto omistajalta. Hieman täristen siinä sitten totesin, että soitetaan poliisi selvittämään asiaa. Katosi nopeasti paikalta vieden koiran mennessään.\n(äitini soitti tapauksesta poliisille kun pääsin kotia)\nKatri oli kyllä ärsyttävä, en sitä kiellä. MUTTA:\nMä koiranomistajana ymmärrän etenkin ton ohitustilanteiden ongelman. Yritin omalle koiralle opettaa ohitustilanteita, mutta se on vaikeeta ohittaa joku sujuvasti kun se vastaantuleva pölhö jää seisomaan keskelle tietä oman koiransa kanssa. Koira laittaa vaan maate siihen maahan ja tuijottaa mun koiraani, eli haastaa sitä. Joskus sanoin yhdelle vastaantulevalle naiselle, joka oli oli aika ison ja aggressiivisen koiran kanssa liikkeellä, että eivät voi jäädä siihen tienristeykseen, kun ei me päästä ohittamaan. Sain vaan haukut siitä, kuinka hän kasvattaa koiransa paremmin kuin minä (en viitsi edes toistaa kaikkea). Eli nään itseni tossa huutamassa Katrin lausetta, että miksi se on mun velvollisuus ohittaa joku urpo. Nykyään väistelen näitä jos näen kaukaa, koska jos omistaja osaa omaa koiraansa kouluttaa noin huonosti ni herra nähköön miten se koira toimii jos tulee riitaa.\nJa en tiedä mitä tarkoitettiin palveluskoiralla, mutta mun kapean kokemukseni mukaan mulle on eniten vaivaa ollut palveluskoirarotuisista (bordercolliet ect) ja terrieriereistä. Ne tykkää laittaa maate eikä omistaja sitten liiku. Vähiten vaivaa taas näistä ”vaikeista” (esim. Staffi), jotka kyllä useimmiten osaavat ohittaa.\nEip ole edes ainoa. Yksi tuttu kertoili miten hän antaa aina koiransa kulkea vapaana vaikka se tappaa kissoja. Totesin että en vitussa antaisi omien kissojeni kulkea vapaana jos ne tappaisi naapureitten koiria, mutta pari viikkoa myöhemmin kuulin saman dorkailun uudestaan. No, yksinkertainen on yksinkertainen ja läpipääsyyn olisi pitänyt varmaan julkaista oma mielipiteeni MV-lehdessä. Terveisiä vaan Hennalle.\nKielitoimiston mukaan palveluskoira on “etsintä-, opastus-, suojelu- tms. tehtäviin käytettävä koira” ja vastaavasti avustajakoira on ” varsinkin liikuntavammaisen avuksi esineiden noutamiseen yms. koulutettu koira”. Lisäksi löytyy ainakin kuulokoira (“kuulovammaisen avuksi koulutettu koira”) ja opaskoira (“sokean opastamiseen koulutettu koira”).\nEntäs sitten Katri, jos vastaan tulee vaikka pari kaukasianpaimenkoiraa? Koirat [...]\nTäältä löytyisi se kaukasiankoira(-sekoitus). Voin sanoa, että jos tuommoinen Katri alkaisi ohitustilanteessa uhallaan ja riidanhaluisena tukkimaan tietä vinttikoirineen, niin Sulo 75 kg tekisi parilla vienolla haukahduksella selväksi, kuka tässä väistää ojan kautta. (Normaalisti me siis kyllä väistäisimme nätisti ja automaattisesti.)\nVastaavan Katrin kerran lenkkipolulla tavannut, kun ulkoilutin vanhempieni koiraa. Nätisti koira kulki vierelläni ja minä olin koiran / vastaantulijan [...]\nEn ole ihmisiä jotka *tahallaan* potkaisevat koiraa, koska jos koira ei osaa olla niin vika on kyllä hihnan toisessa päässä melkein aina. Omistajan potkaiseminen on joskus tullut mieleen kun isot, kaupungissa irti olevat koirat tulevat päälle, mutta ei siinä ole aikaa kun on kiire huolehtia että (kiinni olevalle) kissalleni ei käy pahasti. Olen kuitenkin astunut koiran tassun päälle koska se kävi hyppimään kohti kaveriani joka tosissaan pelkää isoja koiria -ei ollut tarkoitus, yritin vain häätää sen, mutta otuksen hyppiessä meni tasapaino. Arvatkaa tuliko omistaja huutamaan mikä hirveä eläinrääkkääjä olen, blaadiblaa. Pidän koirista, olen ajatellut omaakin, mutta jotkut omistajat, huhhuh.\nMä koiranomistajana ymmärrän etenkin ton ohitustilanteiden ongelman. Yritin omalle koiralle opettaa ohitustilanteita, mutta se on vaikeeta ohittaa joku sujuvasti kun se vastaantuleva pölhö jää seisomaan keskelle tietä oman koiransa kanssa. Koira laittaa vaan maate [...]\nEhdin jo miettiä, että eikö tosiaan kukaan muu koe tätä ongelmana. Kun yritän opettaa koiralleni sujuvaa ohitusta, jossa vastaantulijaan ei kiinnitetä huomiota, niin usein vastaantuleva koira joko parkkeeraa keskelle tietä maahan ja haastaa riitaa omalle koiralleni tai vaihtoehtoisesti haukkuu ja räksyttää. Sellainen on yksiselitteisesti äärettömän epäkohteliasta niin koirilta kuin ihmisiltäkin. Monta kertaa on tullut mieleen, että ehkä minäkin pysähdyn tähän ja katsotaan kumpi jaksaa seistä kauemmin. Varsinkin nuoren koiran keskeneräistä koulutusta se vaikeuttaa huomattavasti, sitten ei enää ole niin väliä, kun koira on aikuinen ja ohitukset on saatu opetettua. Ei se silloinkaan kohteliasta ole.\nJotkut pysähtyvät koulutusmielessä koiransa kanssa ohitustilanteessa istumaan paikalle tien reunaan, koska tuo on se helpoin tapa saada koira pidettyä rauhallisena. Se on huomattavasti siedettävämpää, koska sillä on koulutuksellinen tarkoitus, että ohitukset joskus sujuisivat paremmin. Siitä myös puuttuu minun koirani tahallinen provosointi. Silti sekin harmittaa, koska toisen osapuolen paikallaolo pidentää ohitusta ja vaatii siis sekä minulta että nuorelta koiraltani paljon pidempään keskittymistä. Myös epäonnistumisen riski kasvaa, mikä vaikeuttaa tilannetta entisestään. Toki minäkin hoidan pentuni ohituskoulutustilanteita istuttamalla koiraa, mutta teen sen koulutuskentillä, joissa ohittajat ovat vapaaehtoisia, eivät pakon edessä ohittavia.\nNoin yleisesti, jos itse ei syystä tai toisesta halua kävellä koiransa kanssa ohitustilanteen läpi, niin ehkä se toinenkaan ei halua. Pysähtymällä tekee ohituksesta toiselle tuplapituisen.\nKissat, jänikset, hirvet, peurat tai muut vapaana tai hihnassa kulkevat eläimet eivät häiritse. En ole koskaan joutunut esimerkiksi jäniksen kanssa tilanteeseen, jossa se olisi hyppinyt edessä ärsyttämässä niin kauan, että koiran hermot eivät sitä kestäisi.\nKatri on kyllä ärsyttävä. Mutta hän ei ole ainut, joka ei viitsi kouluttaa koiraansa, vaan sellaisia ovat myös ne paikalleparkkeeraavat isottelijakoirien omistajat.\nJoo: En ole ihmisiä jotka *tahallaan* potkaisevat koiraa, koska jos koira ei osaa olla niin vika on kyllä hihnan toisessa päässä melkein aina. Omistajan potkaiseminen on joskus tullut mieleen kun isot, kaupungissa irti olevat koirat tulevat päälle, mutta ei siinä ole aikaa kun on kiire huolehtia että (kiinni olevalle) [...]\nMinusta on kyllä ihan ok potkaista koiraa, joka hyökkää kimppuun.\nKatri, ei oikein sovi arvostella toisten mielenterveyttä saman kommentin alussa, jonka lopussa uhoilee muita pitämään lemmikkinsä elossa (siten ettei omasi pääse niihin kiinni).\nPalveluskoira tekee työtä, ja Katri leveilee sillä, ettei sellaisen kannata tulla hänen ja koiransa tielle. Katri itse varmaan myös kampittelee/tönii roskanpoimijoita, ruohonleikkaajia ym. “pönöttäjiä”.\nTuo toisten haukkuminen ja arvostelu, kun keskustellaan tai väitellään on kyllä kuvottavinta ikinä. Kertoo argumenttien vähyydestä ja heikkoudesta, jos pitää alkaa toisia ameeboiks tai idiooteiksi haukkumaan. Lisäksi antaa todella juntin kuvan ihmisestä. Vielä kun lisätään joukkoon nuo itkunauruhymiöt.\nKiitos! Mietin jo, että onko mun näössä vikaa.\nMutta joo, asiasta. Oman keskikokoisen koirani kutsun aina ihan viereen, kun tulee muita vastaan, oli niillä mukana eläimiä tai ei. Semmosta on sattunut, että toinen sitten yllättäen päästää pienen fifinsä pitkässä hihnassa “moikkaamaan” mitään kysymättä. Sitten luikitaan karkuun säikähtäneinä, kun mun koira sanoo mielipiteensä siitä, kun tullaan iholle. Varsinkin, kun itse on lyhyessä hihnassa, eikä voi väistää.\nJoku tuolla mainitsikin siitä makaamisesta myös. On kyllä vähän tympeää sekin, että toinen koira lösähtää tien keskilinjan yli maaten, omistaja seisoo löysän hihnan kanssa tien toisessa laidassa ja siitä pitäisi mennä ohi. Varmaan koirakohtaista, mikä tuo motiivi on, onko haastetta vai opetettua, joku voi ehkä jopa alistua, mutta omani siitä välillä provosoituu. Tietenkin sitten väistetään pientareen kautta, mutta tie voi olla pitkään tukossa muilta, kun jotkut koirat heittäytyy jo reilustu ennakoiden. Onneksi hellällä mutta määrätietoisella koulutuksella oma kaveri on oppinut oikein hyvin toimimaan liikenteessä, vaikka arka onkin! :) Ja suurin osa kohtaamisista menee tosi hyvin, niin koirien kuin omistajienkin osalta :D\nÄrsyttikö ketään muuta se, että tommosia suht humoristisia fraaseja (“ei kaikki muumit laaksossa”, “vian ei tarvi olla suuri, kun on korvien välissä”, “ei voi kauhalla vaatia jne”) käytettiin noin aggressiivisessa keskustelussa? Ja nuo oli kolmen eri henkilön suusta, niin tuli semmonen vaikutelma että yritetään panna paremmaksi siinä, kenellä on nokkelin tapa haukkua toisen älykkyyttä. Mikä nyt tarkemmin ajateltuna ei oo erityisen harvinaista nettikeskustelussa, mutta paninpahan merkille.\nMonilla eläinvihaajilla on koira jota pitävät huonosti. Pelkkä egonjatke ei sen kummempaa.\nVoin vaan kuvitella Katrin itkupotkuraivoa kun iso Maine Coon vetää sen koiraa turpiin.\nNäin sanoo juurikin minäminäminä-ihminen, jatkan jatkossain kissani ulkoiluttamista, pidit siitä tai et. Kissa tykkää monista koirista, ei niiden idiooteista omistajista.\nSe jokin random henkilö kirjoitti:\nKatrin asenteesta tuli mieleen ala-astelaisten “ei väistytä, ei väistytä”-hokema.\nSe jokin random henkilöLainaa\nNo ei. Kaivon vesi pilaantuisi.\nKanihan tuo kyllä on, ei ole tommoinen nenä marsulla. Ihme pätemistä asioista joista ei mitään tiedä. :D\nKäsitin itse että palvelukoiraa, eli esim. sokeaa tai pyörätuolissa olevaa omistajaa auttava koira. Ilman muuta pitäisi väistää, eikä olettaa että vammainen henkilö kävelisi nopeammin. Eihän sokea edes näe takaa tulevia koiria.\nKatrin logiikka. Hommaa ison koiran eikä kouluta sitä laiskuuttaan/osaamattomuuttaan olemaan rähisemättä ohitustilanteessa, ja kelaa että “hei mullahan on etuajo-oikeus kun tää mun rakki on isompi ja kovaäänisempi! Pois alta tai tulee ruumiita!”. Katrilla varmaan liikennesäännötkin menee niin että kaikki pienemmät väistävät hänen citymaasturiaan.\nKatrilta koirat pois. Sillä se selviää. Idiootti täytyy olla jos ei tajua miksi palveluskoirat on olemassa.\nIhan oikeasti voitais harkita lemmikkien tai ainakin koirien hankkijoille jonkin sortin soveltuvuustestiä. Puhutaan eläimistä mitkä kykenee tuottamaan hyvin suurta ja pysyvää vahinkoa ihmisille ja muille eläimille, niin sitten aina lueskellaan näistä omistajista jotka ei vaan välitä onko se oma turre hyvin vai hyvin huonosti koulutettu “kun se on tuon toisen syytä etten pysty pitämään omaa koiraani hallinnassa”.\nToki on vain helpompaa nostaa kädet pystyyn ja sanoa että joku rotu on “tappajakoira” luonnostaan mutta kun ei se nyt ihan niin mene. Onhan toki yksilötasolla käytöshäiriöitä millä tahansa rodulla mutta jos omistajilla olisi pienintäkin aavistusta siitä miten sitä koiraa pitäisi kouluttaa tai kohdella niin silläkin jo päästäis aika pitkälle.\nTuli tästä mieleen kun käytiin kylässä rauhallisella omakotitaloalueella ja ajoimme hyvin avoimen pihan ohi. Ei ollut aitaa, ei edes puita tai pensaita. Pihassa, parin metrin päässä tiestä seisoi isokokoinen koira. Ihmettelin ääneen “toi koira on vapaana”. Mieheni siihen, “joo se on aina, mutta se on hyvin koulutettu.” Kysyin että entä jos vaikka kissa menee ohi. “Se ei lähde tosta pihasta mihinkään”. Täytyy nostaa hattua omistajille.\n“Enään” kertoo kaiken oleellisen ihmisen älykkyydestä.\nMitä enemmän lemmikkejä, pääos. kissoja ja koiria, sitä enemmän ääliöitä, jotka eivät joko jaksa, ehdi tai halua kouluttaa lemmikkejään. Ja kuka sen kovimman hinnan maksaa siitävettä SINÄ olet huono lemmikinomistaja? Se eläin ja se ihminen/eläin, kenen kimppuun se sinun lemmikkisi käy. Järki käteen. Karmeinta on se, että kaikki eivät tajua sitä, että se on aina omistajan vika, jos eläin käyttäytyy ei-toivottavasti ja kostaa sen eläimelle. Tässä maailmassa on niin paljon sadistisia ja hulluja, että jos päästät kissas vapaaks ulos ja se tapetaan, se on SUN vika.\nKatri sekoittanee vinttikoiransa johonkin jalostettuun sotakoiraan joka metsästää ja syö paljon.\nVinttikoira on hyvin laiha otus.\nToki jalostettu metsästämään mutta tappamisen suhteen ne ovat melko arkoja. Ja syövät vähän.\nKatrin kaltaisten ääliöiden takia toivon että Suomeen otettaisiin käyttöön “koira-ajokortti”. Koiran saisi hankkia vasta tuon kortin suoritettuaan, ja sen saadakseen täytyisi tietää koiran koulutuksen alkeet.\nMille tahansa mikä ei ole kaktus pitäisi olla ajokortti. Olen omannut jyrsijöitä ihan pienestä asti, tarkoitin pelkkää hyvää. Mutta kuusivuotiaille tulee virheitä kuten “ainiinjoo se vesipullo pitäisi täyttää, koskakohan täytin, AAARGH”. Näen vieläkin painajaisia melkein-nääntyneistä hiiristä. Annoin vettä käsin tipoittain, ne tokenivat. Mutta eihän senikäistä olisi pitänyt jättää päävastuuseen mistään eläimestä, ja voin vain kuvitella -kauhulla -minkälaisia painajaisia näkisin jos ne eivät olisi toenneet.\nCC: Kanihan tuo kyllä on, ei ole tommoinen nenä marsulla. Ihme pätemistä asioista joista ei mitään tiedä.\nOlet oikeassa. Se on kani, jonka korvat eivät ole näkyvissä. Googletin marsun ja sillä on sieraimet enemmän näkyvillä.\nPalveluskoiria KUULUU väistää. Niiden toiminnalle tulee aiheuttaa mahdollisimman vähän haittaa, koska niiden omistajilla on toimintakyvyn rajoitteita. Jolloin Katrin kaltaiset monsterikoirien omistajat voivat aiheuttaa todellisia vaaratilanteita sekä palveluskoiralle että sen omistajalle, koska omistaja tukeutuu koiraan voidakseen pärjätäkseen ulkona liikkuessa.\nEli jos tiedät ja hyväksyt, että oma koirasi on kesyttämätön metsäpeto, valitset samalla myös sen vaihtoehdon, että kierrät mahdollisimman kaukaa (vaikka penkan kautta) väistäen ja muille mahdollisimman vähän haittaa aiheuttaen. Etenkin kun vastaan tulee palveluskoira. Huonosti koulutettu koira on SINUN valintasi kuten on koiran omistajuuskin. Siitä ei saa aiheutua haittaa saati vaaraa kenellekään muulle.\nMöh: Samoin. Paitsi ettei kerrostalossa ole pihahäkkiä. Kissaparat, eivät voineet mitään avioerolle ja pakkomuutolle.\nVeikö mies talon ja auton?\nTyypillistä. Avioliiton aikana kootaan omaisuutta – miehelle. Liian usein nainen hoitaa lapset ilmaiseksi kotona, kun mies kartuttaa omaisuuttaan ja huolehtii kaiken omiin nimiinsä.\nJos tulee ero, joutuu aina se vaimo ulos yhteisestä kodista.\nKaupungin vuokratalot ja linja-autot on täynnä köyhiä naisia…\nYleensä naisella on vielä lapsi tai lemmikit vastuullaan, kun mies jää yksin rellestämään isoon taloon. Kyllä miehet aina osaa itsestään huolta pitää. Naistenkin pitäisi oppia nyt jo vihdoin.\nNauroin tälle, liikaa.\n(Olen toki valvonut tällä hetkellä myöskin hieman liikaa joten se voi selittää.)\nSuomen kielen rujous ja kauneus samassa paketissa.\nHaista vⅰttu, Katri.\nItse mokasta sen verran että nyt kun on useampikin vastaava tullut luettua niin hämmästys on suuri: Miten ihmeessä ketään voi häiritä ulkoileva kissa joka on rauhallisesti hihnassa ja valjaissa ihan niin kuin koiratkin?\nSyökö ne kissat koiria?\nJotain Hulkin kokoisia megakatteja jotka raatelee kuoliaaksi tai vähintään sairaalakuntoon kaikki muut eläimet ja niiden omistajat?\nAinakin mun kissa lähinnä menee sellaiseksi littanaksi lätyksi vasten maata jo kauan ennen kuin kohti tuleva ihminen tai eläin on edes ehtinyt lähelle.\nSyynä se että kissa pelkää ja koittaa maastoutua piiloon.\nYleensä ihmiset on olleet todella ystävällisiä, ainoana poikkeuksena 2 pyöräilijää jotka pyynnöistäni huolimatta suhasivat pyörällään täysiä suoraan kissan vierestä niin että kivet lentivät kissan päälle. Mikä oli aika helvetin perseestä kun toinen pelkää jo muutenkin ja inä koitan vakuuttaa että kaikkea liikkuvaa ei tarvitse pelätä. Sitten yksi ainoa koira-ihminen oli vähän outo. Änki koiransa kanssa tutustumaan vaikka pyysin etteivät tule kun kissa pelkää. Oltiin todella laidassa jossain heinikossa eli ei ollut mistään väistämisestä kyse. Koiran omistaja otti nokkiinsa syvästikkin vaikka koitin mahdollisimman ystävällisesti ja pahoitellen pyytää että antaisivat meidän olla rauhassa.\nKuulema turhaa kissan paapomista ja jäkäti jäkäti, tuli nyt kyllä paha mieli kun ei koira saanut leikkiä kissan kanssa.\n(Koira näytti olevan ihan fine, ihminen taasen vaikutti siltä että koko maailma on ihan epäreilu ja perseestä.)\nOn ollut huikeaa kun on saanut seurata kuinka kissa virkistyy ja saa todella paljon elämän intoa ja tarmokkuutta lisää kun pääsee ulos. Kuinka toinen saa nauttia raikkaasta ilmasta ja nähdä uusia paikkoja. Ei tulisi enää mieleenkään että pitäisin kissaani lukittuna sisälle 24/7 loppuiän ajan.\nMutta en kyllä hyväksy sitäkään että kissat jätetään heitteille ja annetaan liikkua vapaana.\nNiitä omistajia en todellakaan siedä, kun eipä näytä paljoa kiinostavan onko perheenjäsen kuollut vai missä milloinkin viipottaa ja missä kunnossa saati tuleekohan enää ollenkaan kotiin.\nEn myöskään tuomkitse heitä jotka eivät syystä tai toisesta pääse ulkoiluttamaan kissaansa/kissojaan.\nSiihen voi olla monta syytä.\nToivottavaa toki on aina että kissakin pääsisi turvallisesti nauttimaan ulokoilusta ja saisi elämäänsä muutakin sisältöä kuin sen sisällä köpöttelyn.\nMutta että koirien omistajat PELKÄÄ hihnassa ulkoilevia kissoja?\nNyt menee ohi ja lujaa.\nIrti juokseva kissa toki voi jo aiheuttaa ongelmia mutta sitten on kyllä jo koiran omistajassa jotain vikaa jos ei osaa hallita koiraansa niin että se pysyy hihnassa ja noh, hallinnassa.\nKäsitän siis tuon niin että se irtokissa juoksee ohi ja koira innostuu.\nTai sitten ne irtokissatkin on alkaneet repimään koirarassukoilta päitä irti tai jotain.\nPs. En ole erikseen mikään “kissaihminen”, koira on tulossa uudeksi perheenjäseneksi ensi keväänä todella hartaasti toivottuna lisäyksenä pieneen jengiimme. :)\nToivottavasti tuleva koira ei päädy naapurin kissan päivälliseksi.\nOli ihan pakko googlata ja verrata noi nenät! :D Vaikuttaa kovasti, että erehdyin. Näyttää tosi paljon marsulta, mutta nenä toden totta näyttäisi kanin nenältä.\nIhan oikeasti voitais harkita lemmikkien tai ainakin koirien hankkijoille jonkin sortin soveltuvuustestiä. Puhutaan eläimistä mitkä kykenee tuottamaan hyvin suurta ja pysyvää vahinkoa ihmisille ja muille eläimille, niin sitten aina lueskellaan näistä omistajista jotka ei vaan välitä onko se oma turre hyvin vai hyvin [...]\nMä oon tavallaan samaa mieltä, mutta miten sitä voisi valvoa… Pentutehtailu lisääntyisi entisestään, ja kynnys viedä “laiton” koira lääkäriin voisi olla korkea… :/\nJotain Hulkin kokoisia megakatteja jotka raatelee kuoliaaksi tai vähintään [...]\nTosta koiria syövästä megakatista tuli mieleen meidän vanha naapuri. Asuttiin aika rauhallisella seudulla. Itse en kyllä sielläkään olisi kissaa vapaana pitänyt, taajamaa kuitenkin. Naapurin aika pienikokoinen ja nuori kissa oli usein vapaana ja juoksi päin, kun näki meidän koiran. Tuli parin metrin päähän, nousi takajaloilleen ja huitoi etutassuilla kuin nyrkkeilijä. Ei sähissyt tai irvistänyt kuitenkaan.\nMinusta on tosi kiva että jotkut viitsii kissojansa ulkoiluttaa fiksusti eli kytkettynä (tai tarhassa jos mahdollista). Ei muitakaan eläimiä sovi vapaana pitää ja hirveä huuto tulisi jos jonkun koira hilluisi toisten pihoilla samaan tyyliin kun naapurin kissa hilluu meidän pihalla… Minä tykkään kissoista, mutta en käsitä vapaanapitämisen kulttuuria ja niitä erityisvapauksia mitä niiden omistajat itselleen ottaa. Varsinkin kun itsellä on myös kaneja, jotka ulkoilee aitauksessa joskus. En ymmärrä mikä oikeus toisilla on päästää lemmikkejään kiusaamaan meidän lemmikkejä meidän pihalla.\nKytkettynä ulkoilevan kissan ei pitäisi ärsyttää kyllä ketään. Ainoa mikä tulee mieleen on juuri tuommoiset mokan Katrin tyyliset itsekeskeiset törpöt jotka näkee että oman koiran aggressiivisuus on vastaantulijan vika. On ihan ymmärrettävää että koira pillastuu kissan nähdessään mutta ei se nyt kissan tai omistajan vika ole. Vois ihan vaan hyväksyä että kadulla on muitakin kulkijoita ja kiertää kaukaa ne jotka saa koiran kiehumaan.\nfakta homma: Veikö mies talon ja auton?\nKaupungin vuokratalot ja linja-autot on [...]\nOlipas ällöttävä ajatuskuvio – eivätkö kaikki olekaan häviäjiä erossa?\nNyt meni aika helvatun reippaasti metsään, vinttikoira nimenomaan eroaa muista metsästyskoirista siinä, että se tappaa saaliinsa katkaisemalla nopealla heilautuksella saaliin niskan, arkuus on siitä kaukana kun vietit jylläävät. Eikä niiden ruokahalussa ole mitään vikaa vaikka laihoja ovatkin, syövät myös saaliinsa jos annetaan.\nEi täyspäinen vinttikoira hyvissä käsissä ihmisen tai koirankaan päälle käy, mutta saalistus- ja tappoon asti viettiä siltä löytyy ihan luonnostaan, ja huono saalisvietti on aina poikkeus. Hyvä omistaja tuntee koiransa vietit ja pitää sitä asianmukaisesti, mieluummin hieman pahimpaan etukäteen varautuen. Siksi moni käyttää vinttarilla sitä koppaa kun juoksutetaan vapaana sallituilla alueilla.\nSuksi Katri vittuun. Mulla on samanlainen oikeus ulkoiluttaa kissaa hihnassa ku sulla koiraa. Kannattaisi kouluttaa koira paremmin, jos se käyttäytyy uhkaavasti muita koiria, tai kissoja kohtaan.\nPakko sanoa, että yksi ärsyttävimmistä asioista takaisin Suomeen muuttamisen jälkeen on ollut suomalaisten käsittämätön välinpitämättömyys ja muiden huomioimattomuus. Eri maissa on eri tavat, mutta kyllä suomalaiset voisivat opetella ottamaan muut vähän paremmin huomioon.\nEnglannissa näki hyvin harvoin räksyttäviä koiria, vaikka koiria oli ihmisillä paljon. Englannissa koirat olivat käytännössä aina hyvin koulutettuja eli pysyivät omistajansa vieressä, eivätkä juoksennelleet ympäriinsä julkisilla paikoilla kulkiessa. Käytännössä aina koira oli hihnassa ja sillä oli kuonokoppa, kun taas Suomessa koiria pidetään irrallaan, vaikka niitä ei selvästikään ole koulutettu kunnolla.\nEnglannissa huomataan muut kulkijat. Ahtaalla jalkakäytävällä pysähdytään odottamaan vastaantulijaa, jos kohdalle sattuu hyvä väistöpaikka. Väistäjää kiitetään käytännössä aina. Sorryt lentelevät ympäriinsä pienestäkin syystä ja aika usein molemmat osapuolet pahoittelevat, vaikka toinen olisi täysin syytön. Vastaantulijoille hymyillään. Pleaset ja thank yout ovat ahkerassa käytössä, vaikka täytyy myöntää, että please ei ole oikeastaan käänny kunnolla suomeksi, sillä meillä sama asia ilmaistaan muilla tavoilla (jos ilmaistaan).\nMursu: Tarkoitettiinko tässä palveluskoiralla nyt jotain palveluskoirarotuista koiraa, kuten itse ymmärsin, vai käytetäänkö sanaa väärin jostain ihan muusta asiasta? Esim. “töissä olevasta” koirasta kuten avustajakoirasta? Koska en ihan ymmärtänyt mitä väliä sillä on, onko kyseessä palveluskoira vai jonkun muun rotuinen mitä tähän väistämiseen ja muuhun tulee.\nKatri käyttää “palveluskoiraa” halventavana nimikkeenä, jonka alle mahtuvat lähes kaikki koirat, jotka eivät ole vinttikoiria. Koska vinttikoirat ovat omistajiensa mielestä ainoita oikeita koiria. Ja keskimäärin paljon parempia kuin mitkään muut. Niin kuin tietty omistajansakin. Oikeastaan vinttikoirat ovat ainoita eläimiä, mitä ylipäätään saisi olla olemassa. Niin kuin katrin kommentistakin jo käy ilmi.\nKatri, hyi helvetti mikä ihminen olet. Häpeä sika.\nSuomessa kyllä laki huolehtii yhteisen omaisuuden tasapuolisesta jakamisesta avioeron koittaessa, ellei sitten ole laadittu avioehtoa. Useinhan kuvio menee niin (varsinkin tuoreempien liittojen osalta), että kämpässä on niin paljon lainaa, ettei kumpikaan osapuoli pysty sitä yksin hoitamaan. Seurauksena kämppä menee myyntiin ja kumpikin muuttaa pienempään tahoilleen. Yleensä siinä myös palaa sen verran rahaa, että asuminen (tai eläminen ylipäätään) ei ole kovin leveätä sen eron jälkeen. Mutta ei siitä(kään) pidä miehiä kategorisesti lähteä syyllistämään, vaikka se nykyään kovin trendikästä onkin.\nmöömöö: Katri käyttää “palveluskoiraa” halventavana nimikkeenä, jonka alle mahtuvat lähes kaikki koirat, jotka eivät ole vinttikoiria. Koska vinttikoirat ovat omistajiensa mielestä ainoita oikeita koiria. Ja keskimäärin paljon parempia kuin mitkään muut. Niin kuin tietty omistajansakin. Oikeastaan vinttikoirat ovat ainoita [...]\nItse ymmärsin, että Katri tarkoitti palveluskoiraa sanan siinä merkityksessä, että se on koulutettu palveluskoira. Eli opaskoira tms. Näköjään ei olIutkaan yksitulkintainen juttu :D\nniin tai näinLainaa\nKatri vaikuttaa oikein tyypilliseltä “elämäm koulu koirakerholaiselta” joka on aina sitä mieltä että se oma rotikka (tämä on vain esimerkki) nimeltä Fifi on se paras koira maailmassa, ja muilla on vaan rakkeja ja rottia. Ja muut eläimet ovat paskaa…\nTrust me, olen nähnyt näitä ihan tarpeeksi\nEnglannissa näki hyvin harvoin räksyttäviä [...]\nSama juttu tsekeissä, jossa ei tuntunut mitenkään oudolta että lähes kaikki pitivät koiria vapaina. Ei tarvinnut pelätä, koska kaikki koirat oli hyvin koulutettu.\nNiistä koirista kasvaa eurooppalaiseen tyyliin kasvatettuina vähän erilaisia. Ei se ole mistään koulutuksesta kiinni (ainakaan pelkästään, eikä ainakaan tavoitteellisesta sellaisesta). Päinvastoin. Isolla osalla ihmisistä esim Englannissa on ihan vaan lemmikkejä, joiden kanssa ei ole juuri ikinä tehty mitään. Mutta kun se ilmapiiri on sallivampi ja koirat usein kulkevat pikkupennuista pitäen omistajiensa perässä irti joka paikassa, niin ne oppivat siihen.\nSuomessa koiraa ei saa viedä mihinkään, sen täytyy aina ja ehdottomasti olla kiinni. Ja silti aina joku pahoittaa mielensä. Suomalainen koira käy ulkoilemassa hihnassa lenkillä. Se ei opi samaan tapaan leppoisaan hengailuun ihmisten ilmoilla, niinkuin taas monissa esim Keski-Euroopan maissa.\nLisäksi monin paikoin koirat steriloidaan/kastroidaan jo todella pieninä, jolloin ne ikäänkuin eivät koskaan kasva aikuisiksi ja tavallaan jäävät hieman hyväntahtoisen hölmölle pikkupentu tasolle.\nKatri on täysin oikeassa, ja te kaikki vastaan väittävät olette idiootteja. jos teillä on helpppo koira, niin menkää vⅰttu ohi, älkääkä jääkö odottamaan ett se vastaan tulevava “paha” koira tekee jotain.\nNiistä koirista kasvaa eurooppalaiseen tyyliin kasvatettuina vähän erilaisia. Ei se ole mistään koulutuksesta kiinni (ainakaan pelkästään, eikä ainakaan tavoitteellisesta sellaisesta). Päinvastoin. Isolla osalla ihmisistä esim Englannissa on ihan vaan lemmikkejä, joiden kanssa ei ole juuri ikinä tehty mitään. Mutta [...]\nNo ei nyt ihan niinkään. Suomessa olen nähnyt ihan liian monta koiraa irti paikoissa joissa koiria ei tosiaankaan saisi olla irti, isoja ja päällekäyviä lisäksi, mutta brittikoirat ovat saatanasta. Ainakin omalla asuinalueellani koirankakkaa oli suunnilleen saman verran kuin asfalttia, eikä mitään talven jäljeltä paljastuneita, vaan suuria haisevia kasoja. Yksi nainen yritti heittää kakalla kun huomautin että jospa siivoaisit kun koira teki suurta läjää jalkakäytävälle. Saksassa asuessani naapuri uhkaili että jos valitan hänen koiristaan niin ne eivät tapa vain (kytkettyä) kissaani vaan minut myös. Suomessa on oikeastaan mielestäni siistimpää, aina ärsyttää tämä “no miksi meidän pitäisi kun ei muutkaan” asenne -ehkäpä voisimme olla siitä ylpeitä että olemme ainakin jotenkuten sivistynyt ja puhdas maa, ja pyrkiä sitä vaalimaan? (En kannata siirtolaisvastaisuutta, miehenikin on ulkomaalainen, tarkoitan hyvien käytöstapojen kohtelemista kansallisaarteena).\nOlen aina rakastanut eläimiä, koiria ja kissoja. Oli kyllä yllätys, kun ulkoilutin kissaa (valjaissa) ja puskista ryntäsi – kyllä, vapaana oleva – saluki, perässä tuli kohta kaksi lisää. Kävivät onneksi minun kimppuuni ja repivät farkkujen lahkeita. Eivät ehtineet koskea kissaan. Vedin roiman läpsyn ensimmäisen kuonoon enkä häpeä. Perässä tuli hetken päästä omistaja, joka selitti ulkoiluttavansa kenneliään… :o Selvittelin asiaa myöhemmin ja tällä leidillähän on todellakin kennel, salukeja riittää. Eivät ole koulutettuja, erittäin ikäviä koiria tavata missään. Nyt ulkoilen Puosun kanssa ihan sisäpihalla ja lähipuistossa. Ai niin, omistaja ei edes pahoitellut koirien käytöstä tai farkkujen repimistä. Oli siis minun vikani. En pystynyt jäämään paikalle riitelemään. En vaan jaksa ymmärtää, miksi jotkut ihmiset eivät kouluta koiriaan lainkaan.\nKatri, olet kelvoton eläintenkasvattaja ja häpeksi kunnollisille koiranomistajille.\nToivottavasti haukkaat ongenkoukkumakkaraa.\nMoi Katri/Katrin beta poikaystävä.\nSun laisesi idiootit, jotka hankkivat koiran munanjatkeeksi, hankkimatta edes perustietoa kyseisestä rodusta, pitäis laittaa vankilaan.\nOlen aina rakastanut eläimiä, koiria ja kissoja. Oli kyllä yllätys, kun ulkoilutin kissaa (valjaissa) ja puskista ryntäsi – kyllä, vapaana oleva – saluki, perässä tuli kohta kaksi lisää. Kävivät onneksi minun kimppuuni ja repivät farkkujen lahkeita. Eivät ehtineet koskea kissaan. Vedin roiman läpsyn ensimmäisen [...]\nJos koiraa välttämättä haluaa pitää vapaana, sen pitäisi ehdottomasti pitää omistajaansa johtajanaan, ei toisinpäin. Koiran pitäisi siis olla hyvin koulutettu. Valitettavasti Suomessa juuri nämä idiootit, jotka eivät osaa kouluttaa koiriaan, haluavat pitää koiriaan vapaana.\n….: Jos koiraa välttämättä haluaa pitää vapaana, sen pitäisi ehdottomasti pitää omistajaansa johtajanaan, ei toisinpäin. Koiran pitäisi siis olla hyvin koulutettu. Valitettavasti Suomessa juuri nämä idiootit, jotka eivät osaa kouluttaa koiriaan, haluavat pitää koiriaan vapaana.\nOlipa kuinka koulutettu koira tahansa, se on hyvä pitää kiinni. Ensinnäkään se ei sitä koiraa haittaa yhtään. Se myös antaa turvallisuudentunnetta koiralle, jolloin koira ei niin helposti reagoi ärsytyksiin. Niin, ja koira voi, koulutuksesta huolimatta, hermostua vinkuvasta lapsen pyörästä.\nNo höh. Kannattaisi hankkia se paha pk- rotuinen, niin saa pitää irtikin.\nIhan Suomessa, ihan laillisesti. Omilla koulutusalueillaan tietysti.\n“Enään” tarvisit paremman jutun trollataksesi. Sori, kukaan ei enään tarttunut syöttiin. Joku toinen kerta enään sitten. :)\nVihreä kuvake: Tosta koiria syövästä megakatista tuli mieleen meidän vanha naapuri. Asuttiin aika rauhallisella seudulla. Itse en kyllä sielläkään olisi kissaa vapaana pitänyt, taajamaa kuitenkin. Naapurin aika pienikokoinen ja nuori kissa oli usein vapaana ja juoksi päin, kun näki meidän koiran. Tuli parin metrin päähän, nousi [...]\nJa tästä tuli mieleen kaverin isän kolli kauan sitten. Se oli valtava. Isoluinen, kyllä. Läski, kyllä. Helvetin häijy, kyllä. Paitsi tietenkin omassa porukassa lutuinen kehrääjä. Kysäisin sitten kaverin isältä että kuinka se voikin olla niin ylipainoinen kun sille annettiin ruokaa ihan maltillisesti. Kaksi syytä kertoi Osmo. Kolli kävi ensiksikin omin nokkinensa lähimetsästä vähän lisää ruokaa, kaikki jänikset ja sitä pienemmät kuuluvat ruokalistalle. Toinen syy oli naapurin schäfer, tai oikeastaan sen ruokakuppi. Jos kollilla oli nälkä ja ruokakuppi oli jo syöty tyhjäksi eikä se viitsinyt lähteä metsästämään, se kyttäsi milloin schäferin ruokakuppi täytettiin ja millä. Jos menu tyydytti, se marssi naapuriin ja söi. Jos schäfer oli eri mieltä, tuli turpaan. Yleensä ei ollut.\nTälleen liikuntarajoitteisena koiranomistajana jotkut osaa olla aivan perseestä. Onneks suurin osa täällä asuvista laumanomistajista on sen verran fiksuja että siirtää koko porukan nurmikolle jos näkee että joku tulee vastaan (erityisesti minä tai muut alueen liikuntarajoitteiset koiranomistajat, joita siis on useampi, koska meille nyt ei oo niin helppoa siirtyä sinne nurmikolle kävelemään rollaattorien ja keppien kanssa). Ei voi ymmärtää millanen ihminen on sitä mieltä, että HÄNEN koiransa menee kyllä jonkun toisen palveluskoiran edelle. Herranjumala.\nAvainsanat: eläimet, kanit, kissat, koirat, kuva, lemmikit, ohittaa, palveluskoira


Kaupungin talousohjelmalle anotaan jatkoaikaa | Somero\nKaupungin talousohjelmalle anotaan jatkoaikaa\n17.12.2021 | 0:10\nKoulupuolen linjaukset tarvitaan ennen laskelmien tekoa\nKaupunginvaltuuston piti tutkailla ensi viikon maanantain kokouksessaan kaupungin talousohjelma, jossa taloutta tasapainotetaan erilaisin työkaluin ja vaihtoehdoin.\nKaupunginhallitus totesi, että talousohjelman viimeistely voidaan tehdä vasta, kun varhaiskasvatuksen ja perusopetuksen linjaukset ovat selvillä.\nSivistyslautakunta siirsi viime viikolla koulupäätösten teon helmi-maaliskuulle. Lautakunta tarvitsi päätösten tueksi lisävaihtoehdon; sellaisen jossa ei ole mukana yhtenäiskoulua eli 1.–9. luokkia saman katon alla. Selvitettävänä on, missä tulevaisuudessa Somerolla ovat päiväkodit ja alakouluopetusta.\nKaupunginhallitus esittää valtuustolle, että se antaa talousohjelmalle jatkoaikaa. Täten ohjelman hyväksyminen siirtyisi ensi vuoteen.\nKaupunginjohtaja Sami Suikkasen kaupunginhallitukselle tekemässä pohjaesityksessä korostetaan, että sote-uudistuksen jälkeen perusopetuksen ja varhaiskasvatuksen merkitys kaupungin talouden hoidossa korostuu.\nVuoden 2022 talousarvio ja vuosien 2023–2024 taloussuunnitelman mukaan kaupungin ulkoisista toimintamenoista jäisi jäljelle noin 26 miljoonaa euroa vuodessa sen jälkeen, kun sosiaali- ja terveyspalvelut ovat siirtyneet hyvinvointialueiden vastuulle. Tästä summasta perusopetuksen ja varhaiskasvatuksen osuus on noin 60 prosenttia.\nTalousohjelman pohjaselvityksessä esitettyjen mahdollisten toimenpiteiden kustannusvaikutuksista noin 70 prosenttia kohdistuu varhaiskasvatuksen ja perusopetuksen palveluihin. Siksi koulujen ja varhaiskasvatuksen ratkaisut ovat kaupungin tulevan talouden kannalta keskeisiä. Näin ollen talousohjelma tulisi viimeistellä vasta sitten, kun näitä palveluita koskevat toimintalinjaukset on päätetty.


Vuoden pimeimpään aikaan vietettävä pyhäinpäivä voi olla läheisensä menettäneelle tuskallista aikaa. Jos kaipaat keskustelua toisen ihmisen kanssa, älä jää yksin.\nPappi ja muita työntekijöitä tavattavissa pyhäinpäivänä Malmin hautausmaalla\nMalmin hautausmaan portit ovat avoinna pyhäinpäivän viikonloppuna (to–ma) 24h – voit tulla vierailulle hautausmaalle silloin, kun sinulle sopii.\nLauantaina 2.11. klo 11–19 kappelirakennuksen viereisessä odotustilassa on tarjolla lämmintä juotavaa. Voit tavata paikalla Malmin seurakunnan työntekijöitä.\nMyös Iso kappeli on avoinna lauantaina klo 11–19. Kappelissa on tavattavissa pappi sekä mahdollisuus hiljentymiseen ja muistokynttilän sytyttämiseen.\nKirkon Palveleva puhelin päivystää pyhinäkin\nKirkon palvelevaan puhelimeen voi soittaa kuka tahansa keskusteluyhteyttä kaipaava. Palveleva puhelin on avoinna joka ilta klo 18–01, perjantaina ja lauantaina klo 18–03.\nPalvelevan puhelimen numero on 0400 22 11 80.\nOperaattori veloittaa puhelusta liittymäsopimuksen mukaisen hinnan (pvm/mpm).\nMarraskuussa alkaa sururyhmä\nSururyhmä Tapulin seurakuntakodilla alk. 20.11. ke klo 17–19. Seitsemän kokoontumista, viimeinen kerta helmikuussa. Ryhmän maksimikoko on 10 henkilöä. Lisätietoja: Markus Kopperoinen p. 050 380 3569, markus.kopperoinen@evl.fi . Ilmoittaudu kirkkoherranvirastoon p. 09 2340 4400 (ark. klo 9–15, ke myös klo 15–17) tai malmi.srk@evl.fi viimeistään viikkoa ennen ryhmän alkua.\nVoit kääntyä seurakunnan puoleen\nJos toivot itsellesi tai surevalle läheisellesi kotikäyntiä tai pitempiaikaista tukea, voit ottaa yhteyttä pappeihin tai diakoniatyöntekijöihin.\nDiakoniatyöntekijöiden yhteystiedot alueittain.\nJos olet menettänyt läheisesi, autamme sinua hautajaisiin liittyvissä kysymyksissä. Hautajaiset on mahdollista järjestää arvokkaasti ilman suuria kustannuksia. Ota yhteyttä kirkkoherranvirastoon (p. 09 2340 4400) tai siunaavaan pappiin, niin kerromme lisää.\nApua ja tukea Keskusteluapu Malmin seurakunta Pyhäinpäivä Suru Vertaistuki ihmisiä keskustelu


VAUHTIAJOT RACE & ROCK -FESTIVAALIN OHJELMA ON VALMIS / Vauhtiajot 15.-18.7.2021\nVAUHTIAJOT RACE & ROCK -FESTIVAALIN OHJELMA ON VALMIS\nVuosien varrella jo legendaariseksi muodostunut musiikkifestivaalia ja rataurheilua yhdistelevä Vauhtiajot Race & Rock -tapahtuma järjestetään tulevana kesänä Seinäjoella 16.-19.7.2020. Vuosittain kasvavan yleisön keräävä Vauhtiajot järjestetään tuttuun tapaan Seinäjoen keskustassa ja Kapernaumissa. Tapahtuman uudistunut iltatapahtuma-alue säilyy hyväksi todettuun tapaan K-18 -alueena.\n-Viime vuoden alueuudistuksemme keräsivät asiakkailtamme niin hyvää palautetta, että päätimme jatkaa hyväksi todettuja käytäntöjä. K-18 -ikäraja mahdollisti koko festivaalialueen kattavan ravintola-alueen sujuvat palvelut ja asiakkaiden viihtyvyyden. Lavat tullaan sijoittamaan jälleen vastakkain Kirkkokadulle viime vuoden tapaan, selventää tapahtuman promoottori Kalle Keskinen.\nVIIMEISET JULKISTUKSET KIRSIKAKSI KAKUN PÄÄLLE\nPohjalaisyhtye Elonkerjuu julkaisi uutta musiikkia viiden vuoden tauon jälkeen XX -levyn muodossa. Levy juhlisti samalla yhtyeen 20-vuotista taivalta musiikin parissa. Albumilta julkaistuja radiohittejä ovat muun muassa Elämäntuli, Sydän edellä sekä Saanhan mä tulla viereesi. Yhtye on jo kahden vuosikymmenen ylittävän uransa aikana voittanut lukuisia Emma-palkintoja sekä ansainnut useita kulta- ja platinalevyä.\nSeitsemän studioalbumia sekä yhden tuplakokoelman julkaissut Happoradio kuuluu eittämättä suomirockin kärkikastiin. Yhtye on vuoden 2001 perustamisensa jälkeen kerännyt lukuisia kulta- ja platinalevyjä sekä listaykkösiä. Yhtyeen tunnetuimpiin hitteihin kuuluvat esimerkiksi Che Guevara, Puhu äänellä, jonka kuulen sekä Tehdään jotain kaunista. Yhtyeen solisti Aki Tykki hurmasi yleisöä osallistumalla Nelosen Vain Elämää -ohjelmaan vuonna 2018.\nIda Paul ja Kalle Lindroth ampaisivat menestykseen jo ennen debyyttialbuminsa Nää kaikki kertoo susta julkaisua. Albumi sai jo ennakkoon platinalevyn, kun siltä ennakkoon julkaistuja singlejä striimattiin jopa 20 miljoonaa kertaa. Duon noste onkin jatkunut siitä asti ja siitä kertovat kultaa, platinaa ja tuplaplatinaa striimanneet singlet, tuplaplatinaa myynyt debyyttialbumi, neljä Emma-ehdokkuutta sekä lukuisat loppuunmyydyt keikat. Ida Paulin ja Kalle Lindrothin tulevalta kakkosalbumilta on julkaistu jo singlet Planeetat, Hullu eksä, Sano mun nimi ääneen ja viimeisimpänä Vuonna nolla.\nMichael Monroe on suomalainen rockmuusikko, jonka pitkä ura alkoi jo kansainvälistäkin menestystä niittäneestä klassikkoyhtye Hanoi Rocksista. Monroe on tunnettu ympäri maailman myös muista yhtyeistään sekä soolotuotannostaan. Kunnioitettavan muusikonuransa lisäksi hän on esiintynyt tv-ohjelma X Factorin yhtenä tähtituomarina. Energisenä esiintyjänä tunnettu Michael Monroe repäisee lavalla esittelemällä esimerkiksi spagaattitaitojaan.\nNeljä Ruusua on kiistatta kotimaisen popmusiikin ikoni. Yhtye on soittanut yhdessä jo lähemmäs 40 vuotta. Yhtyeen kaikki jäsenet ovat olleet mukana soittamassa ja luomassa suomalaista musiikkihistoriaa jo vuodesta 1982. Yhtyeen kappaleet eivät esittelyjä kaipaa, mutta joitain lukuisia hittejä ovat esimerkiksi juppihippipunkkari, Sun täytyy mennä, Poplaulajan vapaapäivä, Hunningolla, Luotsivene, Popmuse, Valuva taivas sekä Missä vaan, joista jokainen suomalainen osaa varmasti vähintään kertosäkeen. Yhtyeen uusin albumi Mustia ruusuja julkaistiin vuonna 2018.\nNäyttelijä-muusikko Reino Nordin ampaisi vauhdilla suomalaisen musiikin kärkeen vuonna 2017 julkaistulla Antaudun -albumillaan. Antaudun -albumin hittisinglet Kato mua silmiin, Puhu vaan ja Kosketa dominoivat soitetuimpien kappaleiden listoja sekä nimikkosingle Antaudun rikkoi 10 miljoonan striimauksen haamurajan, johon on tähän mennessä pystynyt vain kourallinen artisteja. Reino Nordin on myös Emma-palkittu artisti. Reino laulaa perheestä, rakkaudesta ja menetyksestä. Aiheista, joihin suomalaisen yleisön on helppo samaistua. Huumorintajuinen ja kokenut esiintyjä viihdyttää yleisöään taatusti myös tulevana kesänä.\nFESTIVAALIN PÄIVÄKOHTAINEN OHJELMA JULKAISTU\nTorstaina 16.7. esiintyvät Popeda, Vesala, Klamydia, Ellinoora, Pyhimys sekä odotetun paluun keikkalavoille tekevä Tehosekoitin. Perjantaina 17.7. vuorossa ovat J.Karjalainen, Kaija Koo, Neljä Ruusua, Michael Monroe, Maija Vilkkumaa, Tuure Kilpeläinen sekä duo Ida Paul ja Kalle Lindroth. Lauantaina 18.7. lavalle hyppäävät Chisu, Happoradio, Elastinen, Elonkerjuu, Reino Nordin sekä Vauhtiajoissa kesän ainoan Pohjanmaan keikan soittava Suurlähettiläät.\n-Meillä on tänä kesänä mielestämme kaikkien aikojen kattavin ja myyvin ohjelma, johon olemme myös panostaneet. Odotukset ovat myös meillä korkealla, kertoo promoottori Keskinen.\nRATATAPAHTUMAN OHJELMA JULKAISTAAN KESÄN ALUSSA\nVauhtiajot Race & Rock -festivaalin rallitapahtuma järjestetään totuttuun tapaan Seinäjoen Kapernaumissa. Tapahtuman kilpailuista vastuun ottaa Etelä-Pohjanmaan Urheiluautoilijat ry. Ratatapahtuman tarkempi ohjelma julkaistaan kesän alussa.