mango | Lily.fi\n1.8.2017 20:09 Tiikerikatti\tVäriterapiaa\nTänään oli sitten ensimmäinen työpäivä. Tänään menin töihin tuntia myöhemmällä bussilla kuin millä yleensä aion mennä, tänä aamuna herätys oli siis n. 5.30, huomenna 4.45. Tänään join aamukahvia kotona, huomenna otan kahvin ja eväät mukaan bussiin. Ensimmäisen työpäivän asuna oli kukkatunika ja mustat housut.\nMuoti / Löydöt Muoti / Muu muoti Perhe / Lapset ja lasten tyyli\nTyttären shoppailureissun satoa\n29.7.2017 19:20 Tiikerikatti\tVäriterapiaa\nTytär vietti tämän päivän ystävänsä kanssa Ideaparkissa shoppailemassa. Minäkään en ole siellä koskaan käynyt, ehkä täytyisi joskus käydä. Luulin että alkuperäinen tarkoitus oli vain kierrellä ja katsella eikä ostaa juuri mitään, vaan kuinkas kävikään. Sehän on kai kuin että nälkäisen päästää lihapadan viereen, mutta syödä ei saa. Hah.\nHän esitteli ja sovitti auliisti minulle löytöjään, en ihan kaikista muista mistä mikäkin on ostettu, mutta kävivät ainakin Mangossa, New Yorkerissa,...\nLöydöt Muoti / Muu tyyli Koti / Matkat\n13.7.2017 20:00 Lilies\tLilies & Life\nOlen ollut reilun kuukauden verran vaatteita, kenkiä, laukkuja ja meikkejä koskevassa ostolakossa. Viimeksi olen shoppaillut Barcelonassa, joten pitääpä fiilistellä siellä tehtyjä ostoksia :)\nBarcelona on shoppailutaivas. ...\nMuu tyyli Perhe / Vanhemmuus\nTyttären uudet Mangot\n7.7.2017 08:46 Tiikerikatti\tVäriterapiaa\nMekin innostuimme Mangon alennusmyynnistä. Minä en nyt tilannut itselleni mitään, mutta tytär löysi joitakin kivoja juttuja. Teimme tilauksen viime viikolla ja eilen molemmat paketit saapuivat. Tarkkaa ja täsmällistä toimitustiedotusta, edellisenä päivänä tuli tekstiviesti, toimituspäivänä vielä lisäksi uusi tekstiviesti sekä soitto. Asumme varmaan paikassa jonne on vähemmän toimituksia, joten halusivat varmistaa että olemme varmasti paikalla eikä tarvitse moneen kertaan ajella. Hyvää...\n11.4.2017 07:30 Tommi K\tIsyyspakkaus\nPehmeä kakkupohja, kuohkeaa valkosuklaamoussea ja raikas mangokiille pinnalla. Aika hyvää tuli, vaikka itse sanonkin!\nTein tämän mango-valkosuklaa-juustokakun käyttäen siinä Dr. Oetkerin uusia luomuleivontatuotteita: luomuleivinjauhetta pohjan nostattamiseen ja luomuliivatetta täytteen ja kiilteen hyydyttämiseen.\nLue lisää about PÄIVÄN SAALIS: punotut kengät\nPÄIVÄN SAALIS: seeprakuvioitu laukku\nLue lisää about PÄIVÄN SAALIS: seeprakuvioitu laukku\nHyvinvointi / Liikunta & ravinto Ruoka & juoma\n12.1.2016 17:11 Milka Rantamo\tOlennaisuuksia\nTänään keittokirjahaasteessa vuorossa oli Jamie Oliverin arjen superruokaan keskittyvän kirjan ohje mangolla, maissilla, tomaatilla ja muulla ihanalla ryyditetystä lämpimästä kvinoa-salaatista. Tyylilleni uskollisena mun piti mennä tätäkin vähän muuntelemaan, mutta tosi maukasta tuli silti!\nMuoti / Päivän tyyli Löydöt Työ & raha / Raha\nPoikkeushan vain vahvistaa säännön.\n16.9.2014 13:29 Vivi\tElämäni palasia\nNo, eihän se ihan Boy ole, mutta suloinen kumminkin.\nKävin ensimmäistä kertaa KABOOM!-kirppiksellä Vallilassa, ja löysin uutuuttaan kiiltävän Mangon pikkulaukun alennuslapun alta. En yleensä suosi muovisia enkä varsinkaan kopiolaukkuja, mutkun halvalla sai. Neljä euroa tuntui sopivalta tämmöisestä...


Maapallon ylitse ovat pyyhkäisseet monet eri selfietrendit törröhuulista aina muka-vastaheränneeseen lookiin, mutta nyt paljastetaan millenniaalien uusin trendivillitys – #kylppäriselfie.\nHotels.comin mukaan kylpyhuoneita koskevien arvostelujen määrä kasvoi 44 % tammikuun 2017 ja huhtikuun 2018 välillä, kun selfienhakuiset matkailijat instailivat tiensä maailman mielettömimpiin kylpyhuoneisiin. Hyvä valaistus ja selfiekeppi eivät enää riitä, vaan milleniaalit haluavat nyt kylpyhuoneen täynnä henkeäsalpaavia sisustuselementtejä: poreammeita, pehmeitä kylpytakkeja, koristeellisia peilejä sekä tietenkin kaikkien rakastamia söpöjä kylpytuotteita.\nKylpyhuone voi vaikuttaa epätodennäköiseltä ympäristöltä kuvavirran seisauttaville valokuville, mutta kylppäriselfiet ovat somen kuuminta uutta. Tunnistetta #BathroomSelfie on käytetty Instagramissa yli 1,5 miljoonaa kertaa – yli 32 kertaa enemmän kuin makuuhuonekuvien tunnistetta #BedroomSelfie ja 13 kertaa enemmän kuin hissikuvien tunnistetta #LiftSelfie.\n21. kesäkuuta vietettävän kansallisen selfiepäivän kunniaksi Hotels.com aikoo suorastaan kylpeä tässä uudessa kylppäritrendissä ja onkin ryhtynyt yhteistyöhön selfiekuningatar ja matkavaikuttaja Where’s Mollien kanssa luodakseen täydellisen #kylppäriselfie-oppaan.\nNäiden selfievinkkien ansiosta sinun ei enää tarvitse koettaa vangita marmorikylpyammetta jokaisesta mahdollisesta kuvakulmasta tai rajata sotkuista taustaa pois kuvista jälkikäteen. Mukana myös muutama vinkki Instagram-aviomiehille, sillä tiedämme, että peileistä voi olla lavastusassistenteille yhtä lailla hyötyä kuin haittaa.\nWhere’s Mollien parhaat selfievinkit #InstaFailin välttämiseksi:\n1. Katse korkeuksiin\nKuvaa korkealta, niin asukokonaisuus pääsee kuvaan ja vältät pelätyn kaksoisleukakuvan #kaksoiskammotus.\nVältä kirkas kuunaama poistamalla salama käytöstä kuvatessasi peilin kautta.\n3. Kasvojenkohotus pyyheturbaanilla\nEt uskokaan, mitä turbaaniksi kiedottu pyyhe tekee poskipäillesi. Kietomalla pyyhkeen pään ympärille saat veitsenterävät poskipäät… ainakin melkein. #BasicAF\n4. Kaikki kylpyhuoneet eivät ole kuvan arvoisia\nRakkaus ensisilmäyksellä on todellinen ilmiö, joten kun löydät täydellisen kohteen #kylppäriselfie:lle, älä anna tilaisuuden livetä käsistäsi. Tartu tiukasti puhelimeen ja ala räpsiä.\n5. Siivoa sotkut\nSotkuinen puolesi pysyköön salaisuutena, joten siivoa eilispäivän vaatekasat ja ripusta kostea pyyhe kuivumaan nurkkaan ennen selfiehetkeä.\n6. Ystävä vai vihollinen?\nPeili voi auttaa oikean kuvakulman löytämisessä, mutta ole varuillasi – peili voi paljastaa AIVAN kaiken, myös Instagram-apurina toimivan poikaystäväsi piileskelemässä taustalla.\nYksi vielä, sillä enemmän todella on enemmän:\nMitä enemmän, sen parempi\nKun luulet ottaneesi tarpeeksi kuvia – ota vielä muutama lisää. Mitä enemmän räpsit, sitä enemmän valinnanvaraa sinulla on, ja voit julkaista kuvia myös myöhemmin tunnisteilla #tbt ja #latergram.\nLähde ja kvuat: Hotels.com


Kadettien lehti vuodesta 1930 KUUKAUSI YHDYSVALTAIN LAIVASTOSSA S.8 - PDF\nKadettien lehti vuodesta 1930 KUUKAUSI YHDYSVALTAIN LAIVASTOSSA S.8\nDownload "Kadettien lehti vuodesta 1930 KUUKAUSI YHDYSVALTAIN LAIVASTOSSA S.8"\n1 Kadettien lehti vuodesta 1930 KUUKAUSI YHDYSVALTAIN LAIVASTOSSA S.8 3 /2014\n2 toimitus Kadettitoverikunta ry Kadettitoverikunta on perustettu ja 2007 rekisteröity kadettien yhdistys. Se vaalii Kadetti koulun ja kadetti upseerien perinteitä sekä yhtenäisyyttä ja yllä pitää kadetti henkeä. Lisäksi sen toimintaan kuulu vat opiskelijatapahtumien järjestäminen, Maanpuolustuskorkeakoululla sijaitsevan Olutkellarin ylläpito, Kalpa-lehden julkaiseminen sekä yhteistoiminta muiden korkea koulujen ja erilaisten yhteistyö kumppaneiden kanssa. Kadetti toverikunnan toimintaa ohjaa ja koordinoi hallitus apunaan toimi henkilöt. Perinnekasvatuksesta vastaa perinne henkilöstö Perinteiden isän johdolla. Kadettitoverikunta on osa Kadettikuntaa, joka on vuonna 1921 perustettu kadettiupseerien ja kadettien aatteellinen yhdistys. Kadettikunnan toiminnalla edistetään ja vahvistetaan jäsenistön yhteenkuuluvuutta, arvostusta, ammattitaitoa, verkottumista, upseeriperinteitä ja kansalaisten maanpuolustustahtoa. Kadettikoulu Sotatieteiden kandidaatin ja maisterin tutkin toihin johtavat opinnot järjestetään Maanpuolustuskorkeakouluun kuuluvassa Kadettikoulussa Helsingissä. Osa opin noista järjestetään Maanpuolustus korkeakoulun johtamana puolustushaara-, aselaji- ja toimiala kouluissa eri puolella Suomea. Myös rajavartiolaitoksen upseerit opiskelevat Maanpuolustuskorkeakoulussa. Sotatieteelliset perustutkinnot jakaantuvat kahteen opintovaiheeseen: kolme vuotta kestäviin sotatieteiden kandidaatin opintoihin ja kaksi vuotta kestäviin sotatieteiden maisterin opintoihin. Vaiheiden väliin sijoit tuu neljän vuoden mittainen työelämä jakso joukko-osastoissa. Päätoimittaja Julkaisija Kadettitoverikunta ry Y-tunnus: PL 7, Helsinki Toimitus KALPA / Kadettitoverikunta ry Maanpuolustuskorkeakoulu PL Helsinki Taitto Myyntipäällikkö Artikkeliehdotukset 3/2014 Joona Haataja Joona Haataja Niko Pyykkö Kalpassa otetaan mielellään vastaan lukijoiden artikkelivinkkejä, -toivomuksia ja ehdotuksia. Olet sitten evp-upseeri, yhteistyötahomme edustaja tai vaikka kelvoton simppu, kuuntelemme teitä tarkalla korvalla. Laita siis sähköpostia osoitteeseen Paino: Edita Prima Oy, Helsinki Editalla on painotuotteen koko elinkaaren ympäristövaikutuksia kuvaavan Joutsenmerkin käyttöoikeus. Ilmestyminen Nro. Julkaistaan 3/ / / / Painosmäärä 2500 ISSN:\n3 pääkirjoitus Vapaaehtoinen kadetti Nykyisen kaupungistumisen, kiireiden ja rahan maailmassa täytyy pysähtyä miettimään, mitä kaikkea hyötyä vapaaehtoistyöstä voikaan olla. Kadettikoulussa moni asia vapaa-ajan urheiluun, tapahtumiin ja opiskelijatoimintaan liittyen jäisi tekemättä ilman kadettien vapaa-ajalla uhraamaansa aikaa. Kadettiaikana on lähes mahdotonta välttyä ylimääräisiltä tehtäviltä, halusipa niitä tai ei. Oman lisätaakkansa tuo pitkin kouluaikaa järjestetyt kadettien salaiset perinnetehtävät ja tapahtumat, joiden järjestäminen on täysin kadettien harteilla. Tasavallan presidentti, ylipäällikkö Sauli Niinistö isännöi tänä vuonna Linnan juhlia vapaaehtoistyön teeman merkeissä. Kadeteistakin osa pääsi juhlistamaan tilaisuutta paikan päälle - osittain vapaaehtoisesti. Toivottavasti teema kantaa myös tulevaisuudessakin! Kalpa-lehden päätoimittaja Kadetti Joona Haataja Myös käsissäsi pitelemääsi Kalpa-lehteä julkaistaan täysin vapaaehtoispohjalta. Kalpa ei ole pelkästään päätoimittajan työn tulos, vaan artikkelit syntyvät suurimmalta osin eri vuosikurssien kadettien kynästä. Yksi osa kadettien kurssihenkeä onkin tämä vapaa-ajalla nähty vaiva ja uhrautuminen yhteisten asioiden puolesta. Varsinkin ensimmäisenä opiskeluvuotena ajankäyttö muodostuu haasteelliseksi, kun päässä pyörii lisäksi virkamiesruotsi, koulun kirjoitustyöt ja matematiikan kaavat. Toinen opiskeluvuosi antaa kuitenkin enemmän vapauksia, vaikka opiskeluiden parissa vietetään ilta jos toinenkin. Varusmiesaikanani RUK:ssa olin oppilaskunnassa tiedotusjaoston puheenjohtaja. Kokemus vei monet iltavapaat töiden takia, mutta oli sitäkin antoisampaa. Olin myös tämän vuoden keväällä järjestämässä kurssimme sarkajuhlaa, jotka ovat yhdet kouluajan hienoimmista juhlista. Nyt jatkan vapaaehtoistehtävässä Kalpa-lehden päätoimittajana. Mikä saa nuoren miehen uhraamaan osan vapaaajastaan? Myönnän, että joskus motivaatio on ollut koetuksella, mutta lopussa palkinto on häämöttänyt vähintäänkin ikimuistoisena kokemuksena. Yhteisiin ponnistuksiin on kannattanut osallistua. 3\n4 Sisällysluettelo Joulukuu Kadettikoulun Uudistus ja upseerikoulutus johtaja, eversti Pertti Posti. 8 Ainutkertainen kesäloma USS Oscar Austinilla Merisotalinjan kadetti vietti kuukauden Yhdysvaltain laivastossa. 16 Yhteistyötä yli ainejärjestöjen Kadettitoverikunnan yhteistyö Eben kanssa. 18 Uusi uljas turvallisuusympäristö Strategian opiskelijan ajatuksia turvallisuusympäristön muutoksesta. 19 Kultakompassisuunnistus Perinteinen Kadettikoulun suunnistustapahtuma Nijmegenin marssi Hollannissa Maasotalinjan kadetti marssi 160 kilometriä Hollannissa. Miekat itsenäisen Suomen armeijassa Miekat kuuluivat taistelukentälle vielä 2. maailmansodassa. 24 Usva on laskeutunut Perinteiden isän terveiset kadeteille. 26 Matkakertomus - Hälsningar från Sverige Kadetit osallistuivat viikinkityyliseen joukkotappeluun Ruotsissa. 4\n5 28 32 Mitä paljastuu univormun takaa? Ensimmäisen vuoden kadetin kokemuksia Maanpuolustuskorkeakoulusta. Uudistunut Kadettikellari Olutkellari on kokenut ammattilaisten käsissä muutoksia. 38 Sanoista tekoihin Kadettitoverikunnan puheenjohtaja Hiljaista työtä taka-alalla MPKK:n Oppilaskunnan puheenjohtaja. Muutoksen pysyvyydestä ja uuden oppimisesta Kadettivääpeli. Vuosisatainen jääkäriliike Jääkäriliike syntyi vuonna Kalpa-lehdessä 30 vuotta sitten Simppujen tulopuhuttelu. Nuorin kadettikurssi perehtyy tulitoiminnan valvojan tehtäviin. Kuva: Pasi Väätäinen 5\n6 UUSI KADETTIKOULUN JOHTAJA UUDISTUS JA UPSEERIKOULUTUS Kadettikoulun johtaja, eversti Pertti Posti Otan Kadettikoulun johtajan tehtävät vastaan muutosten keskellä, kuten niin monet edeltäjänikin. Muutos on pysyvää ja sen nopeus tuntuu vain kasvavan. Upseerikoulutuksen on kyettävä näihin muutoksiin reagoimaan ja sopeutumaan, vaikka vaikutukset kentällä näkyvät vasta aikojen päästä. Toki upseerin peruskoulutuksen tulee antaa myös ajan hammasta kestävä perusta upseerin uralle. Vakaa perusta luo kyvyn toimia myös muuttuneissa tilanteissa. Olen työskennellyt viimeiset vuodet Pääesikunnassa puolustusvoimauudistuksen valmistelun ja operatiivisen suunnittelun parissa. Uskon, että minulla on hyvä käsitys siitä, millaisia taitoja ja osaamista nuorilta upseereilta lähitulevaisuudessa vaaditaan. Pyrinkin tässä kirjoituksessa valottamaan näkemyksiäni upseerikoulutuksen kehittämisen suunnasta. Muutokset vaikuttavat ruohonjuuritasolla Muutamien viikkojen kuluttua voimaan astuva puolustusvoimauudistus asettaa osaltaan vaatimuksia upseerien osaamiselle. Vaikka uudistuksen voimakkain muutos kohdistuu alueesikuntiin ja sotilaslaitoksiin, muutosten taustalla olevilla tavoitteilla on suoria vaikutuksia nuortenkin upseerien työsarkaan joukko-osastoissa. Puolustusvoimauudistuksen päämääränä on varmistaa Puolustusvoimien kyky tehtäviensä toteuttamiseen tulevinakin vuosina. Tämä edellyttää toiminnan tason nostamista erityisesti kertausharjoituksia lisäämällä ja varusmieskoulutuksen taso ylläpitämällä. Erityisesti kertausharjoitusten lisääntyminen ensi vuodesta alkaen tuo nuorille upseereille uusia haasteita. Kuinka isoja kertausharjoituksia järjestetään ja miten reserviläisten kanssa toimitaan hyvän koulutustuloksen saavuttamiseksi. Olemme hereillä, valmiita ja kykeneviä Lähivuosien ehkä näkyvin muutos nuorten upseerien työtehtävissä on valmiuden kehittäminen. Muutokset maailmantilanteessa ja toimintaympäristössä myös lähialueella on voimakasta. Muutokset poliittis-strategisella tasolla vaikuttavat yllättävän nopeasti myös ruohonjuuritason toimijoiden työhön. Sillä tasollahan pääosa valmistuvista upseereista toimii riippumatta tieteellisten opintojen suunnasta tai laajuudesta. Toivottavasti näin on. Puolustusvoimain komentaja on pitämissään puheissa tuonut esille kolme keskeistä vaatimusta puolustusvoimille jotka voidaan tulkita samalla lupauksiksi Suomen kansalle. Olemme hereillä, olemme valmiita ja kykenemme tehtäviimme. Nämä komentajan sanat asettavat näkemykseni mukaan seuraavia vaatimuksia upseerikoulutukselle. Meidän tulee kyetä kouluttamaan osaamiselta ja taidoiltaan nykyistä valmiimpia upseereita joukkoihin. Nuoren upseerin tulee kyetä ottamaan täysi vastuu omasta joukostaan niin johtamisen kuin kouluttamisen osalta ensimmäisestä työpäivästä alkaen. Emme voi laskea sen varaan, että työssä oppimiseen on aina aikaa. Lisääntyvät harjoitusmäärät ja kertausharjoitukset eivät mahdollista perusyksiköt kokeneen henkilöstön sitomista nuoren upseerin opettajaksi ja perään katsojaksi. Tämä on myös kentän toive. Toinen upseerikoulutuksen kehittämisalue on sodan 6\n7 ajan tehtävien edellyttämien taitojen osaaminen. Niissä vaihteluväli opintosuunnasta riippuen on laaja, mutta yhteinen nimittäjäkin löytyy. Osaan itse, osaan kouluttaa asiat joukolleni ja osaan johtaa joukkoani. Enempää ei välttämättä tarvita, mutta noissakin kolmessa asiassa savottaa riittää. On selvää, että henkilökohtaisia taitoja ei kurssin aikana kyetä harjoituttamaan riittävästi. Tässä pätee jääkiekosta tuttu teesi: Ei se ratkaise mitä teet harjoituksissa, vaan se mitä teet ulkojäillä ja vanerilevyllä. Kovin paljon puhutaan tenteistä, kirjojen pänttäämisestä ja laajasti sivistävistä opinnoista. Kovin mielelläni näkisin kadetteja pänttäämässä myös sotilastaitoja iltasella vaikkapa liikunnan, kamppailun, pelien ja yhteishengen luomisen merkeissä. Panssarivaunua tai Hornettia ei saa illaksi kuitille, mutta paljon voi tehdä itse sotilaan perustaitojen kehittämiseksi. Huono johtajuus maksetaan verellä Taktiikan ja johtamistaidon opetuksessa näen veteen piirretyn viivan haasteen. Toimittaessa joukkue - komppania tasolla, kyse on ehkä enemmän taistelutekniikasta kuin taktiikasta. Toki upseerille tulee opettaa taktisen ajattelun perusta kurssin aikana, mutta käytännössä kyse on kuitenkin kyvystä johtaa tehtävän edellyttämät toimenpiteet. Tässä asiassa tulee taktiikan ja johtamistaidon opetuksen tehdä saumatonta yhteistyötä. Omat havaintoni taisteluosaston komentajana ja pääkouluttajana harjoituksissa tukevat tätä. Maasotakoulun 25-vuotisjuhla Santahaminassa vuonna Eversti Salmio jakaa kadettialikersantin nauhat. Kuva: SA-kuva. Nuoret upseerit osaavat kyllä suunnitella joukkonsa toiminnan ja tietävät sen taktiset käyttöperiaatteet. Mutta sitten kun pitäisi saada se joukko vaikuttamaan oikeassa paikassa oikeaan aikaa, pimeällä, räntäsateessa, väsyneenä jne... No tekemällä oppii, mutta kurssilla pitää antaa työkalut. Tositilanteessa ei osaamattomuuteen kuitenkaan ole varaa. Huono johtaminen maksetaan valitettavasti usein verellä. Upseeri 24/7 Kolmas osa-alue ei ole aikojen saatossa juurikaan muuttunut. Upseerin odotetaan olevan upseeri 24/7. Sitä odottavat esimiehet, yhteistyökumppanit ja Suomen kansa. Upseerien odotetaan edustavan etulinjassa sitä instituutiota, johon Suomen kansa voi luottaa vaikeimmassakin tätä maata kohtaavassa tilanteessa. Luottamus Puolustusvoimiin ja upseereihin on tällä hetkellä hyvällä tasolla. Maanpuolustuskorkeakoulun vaaliman upseerikasvatuksen päämääränä on, että tämä luottamus ja kuva upseerista säilyy myös tulevaisuudessa. Tässä asiassa emme voi lipsua, emmekä olla lepsuja. Asiaa ei varmaan ole tarvetta perustella enempää. Näillä ajatuksilla lähden hoitamaan omaa osuuttani upseerikoulutuksen polulla. Nähtäväksi jää miten kykenen käytännössä näitä asioita edistämään. Siitä kirjoittelen sitten ehkä seuraavissa lehdissä. Jos jotenkin pitää paketoida ajatuksia, se ilmenee ehkä parhaiten jo muinaisten Roomalaisen arvostamissa ominaisuuksissa. Voima ja kunnia. Kun nämä ymmärtää laajassa merkityksessä, se kiteyttänee sen mitä olen tässä kirjoituksessa pyrkinyt kertomaan. 7\n8 MATKAKERTOMUS - ITÄMERELTÄ YHDYSVALTOIHIN Ainutkertainen kesäloma USS Oscar Austinilla Teksti: Kadettiylikersantti Markus Niemi, 82. merikadettikurssi Kuvat: US Navy ja Markus Niemi Kevät oli jo pitkällä ja odotettu kesäloma lähestyi. Yhtäkkiä toukokuun lopulla laivasto-opintosuunnan johtaja ilmoitti kuitenkin kurssillemme mahdollisuudesta lähteä kadettien kesäloman aikana järjestettävälle kaksiviikkoiselle opintomatkalle Yhdysvaltain laivaston alukselle. Matka olisi osa Yhdysvaltain laivaston MIDN Exchange -ohjelmaa, joka nimensä mukaisesti tarkoittaa merikadettien vaihto-ohjelmaa. Suomesta matkalle lähti kaksi kadettia. Kaksi viikkoa myöhemmin kyseltäessä sitovia ilmoittautumisia kerrottiin matkan arvioidun keston muuttuneen noin viideksi viikoksi. Matkan määränpää, samoin kuin lähtöja paluupäivä, eivät olleet tällöin vielä tiedossamme, sillä operaatioturvallisuuden varmistamiseksi ei alukselta haluttu antaa tietoa matkareitistä. Huolimatta epätietoisuudestamme sekä tiedosta, että matkaan kuluisi koko kesälomamme, oli päätös ilmoittautua vapaaehtoiseksi tehty nopeasti. Vastaavaa tilaisuutta 8 emme tulisi tulevaisuudessa saamaan välttämättä koskaan. Viikko vapaaehtoiseksi ilmoittautumisen jälkeen kurssinjohtajamme ilmoitti, että meidät on valittu lähtemään matkalle, joka alkaisi juhannuksen jälkeisenä sunnuntaina. Lensimme tuolloin Helsingistä Hampuriin, josta matkustimme edelleen linja-autolla Kieliin, jossa alus olisi kiinnitettynä. Paluusuunnitelmaamme kuului lentää Norfolkista 28. heinäkuuta takaisin Suomeen. Suunnitelmien mukaan matkamme aluksella kulkisi väliä Itämeri Atlantti Yhdysvallat ja kestäisi 37 päivää. Seuraavaksi alukselta otettiin meihin sähköpostitse Kadettiylikersantti Markus Niemi osallistui kuukauden mittaiselle opiskelijamatkalle Yhdysvaltain laivaston USS Oscar Austinin mukana.\n9 yhteyttä. Keskustelimme muun muassa kadettien koulutustaustasta sekä kiinnostuksen kohteista. Silloin meille selvisi myös, että alus, jolle tulisimme Kielissä nousemaan, oli Arleigh Burke -luokan hävittäjä, USS Oscar Austin. Maanantaina iltapäivällä tapasimme Kielin rautatieasemalla meitä vastaan lähetetyt kolme nuorta upseeria. Alukselle päästyämme veimme matkatavaramme skanssiin ja saimme pikaisen perehdytyksen aluksella kulkemiseen. USS Oscar Austin oli palannut juuri Baltops-harjoituksesta ja alukselta oli juuri poistunut kaksi norjalaista kadettia. Ensimmäinen reittitarkastelu Reveille, Reveille, Reveille kuului aluksen kaiutinjärjestelmästä ensimmäisen herätyksemme merkiksi. Illalla tyhjältä vaikuttanut pimeä majoitustila näyttäytyi nyt, sekä kirjaimellisesti, että kuvainnollisesti, aivan eri valossa. Herätyksen jälkeen odotimme saavamme esimerkiksi perusteellisemman esittelykierroksen tai oppitunnin Yhdysvaltain laivaston aluksella palvelemisesta. Alkuun olimme kuitenkin täysin oman aloitteellisuutemme varassa. Ensimmäisenä aamuna aluksen päiväohjelmaan oli merkitty reittitarkastelu (navigation brief ). Reittitarkasteluissa käytiin aina läpi Operational Sequencing Systems :n mukaiset toimenpiteet tiettyihin ongelmatilanteisiin liittyen. Esimerkiksi hätäohjaukseen ja hätäankkurointiin liittyvät toimenpiteet kerrattiin joka kerta. Kiinnityksessä ja irrotuksessa oli mukana suuri osa aluksen henkilöstöstä ja hälytyksen aikana täytettävien asemien määrä oli valtava. Reittitarkastelun jälkeen suuntasimme ohjaamoon seuraamaan irrotusta. Eniten ensimmäisessä irrotuksessa ihmetytti ohjailuryhmän suuri koko: kaksi ruorimiestä, kaksi konekäskyn välittäjää, useita tähystäjiä, tutkamittaaja, laivapäiväkirjan täyttäjä ja liuta muita henkilöitä, joiden tehtävänkuva jäi vielä tuolloin meille epäselväksi. Ohjailijan vastuu ja tehtävät olivat vähäisempiä, kuin mihin olimme itse tottuneet. Ohjailija ei koskenut itse mihinkään aluksen hallintalaitteista, vaan ruorimies ohjasi hänen komentojensa mukaan ja konekäskynvälittäjä käytti konekäskynvälittimiä. Nuorempi vahtiupseeri tai vahtipäällikkö päätti esimerkiksi mahdollisista väistöliikkeistä ja ohjailija toimi ikään kuin välikätenä vahtipäällikön ja hallintalaitteita käyttävän miehistön välissä. USS Oscar Austin Atlantin valtamerellä. U.S. Navy photo, Mass Communication Specialist Seaman Apprentice Matthew D. Williams 9\n10 MATKAKERTOMUS - ITÄMERELTÄ YHDYSVALTOIHIN Majoitus kuin simpuilla, ruokailu kuin päälliköllä Irrotuksen jälkeen oli lounasaika. Koko matkan ajan vierailimme kolmesti päivässä aluksen upseerimessissä. Ruoka valittiin useasta eri vaihtoehdosta ja se tarjoiltiin pöytään. Myös likaiset astiat kerättiin pois edestämme lopetettuamme ruokailun. Keskoskadetteina olimme siis hämmentyneitä kuin alokkaat, majoituimme kuin simput koulutuspurjehduksella, mutta ruokailimme kuin aluksen päällikkö. 24 hengen skanssissa korostuivat sota-aluksen askeettiset piirteet. Arleigh Burke -luokan hävittäjissä on valtava miehistö, mutta rajallisesti tilaa. Suurimmissa skansseissa majoittui yli puolisataa ihmistä. Punkkien verhoja koristi Federal prison industries -merkinnät ja noin 40cm tila patjan pinnasta yllä olevaan punkkaan oli varmistamassa klaustrofobisten ja ylipainoisten jäämisen rannalle. Kohdin ei ole koskaan -sanonta tuntui pitävän paikkansa skanssin lämpötilan suhteen. Alkumatkasta olisi melkein kieli juuttunut metallipintaa nuolaistessa kiinni, kun loppumatkasta taas koti-ikäväämme skanssissa oli helpottamassa saunankaltaiset olosuhteet. Skanssin pienestä koosta johtuen siellä ei palveluksen ulkopuolella juuri aikaa vietetty. Skanssin ulkopuolella rappusten alla oleva tila oli iltapäivisin tutkielmaansa kirjoittavien pohjoismaalaisten kadettien täyttämä ja se sai nimekseen Scandinavian lounge. Upseerit majoittuivat aluksella pääsääntöisesti kahden tai kolmen hengen skansseissa edellyttäen, että takinrinnasta löytyvät pintasodankäyntipätevyyden osoittavat siivet. Surface warfare officer -pinssi osoittaa kantajansa olevan kykenevä hoitamaan pintasodankäyntiupseerin tehtävät millä 10 Elektroniikkateknikko Scott Hallahan opastaa Tallinnassa koululaisia USS Oscar Austinin kannella. U.S. Navy photo by Mass Communication Specialist 3rd Class DJ Revell. tahansa Yhdysvaltojen laivaston aluksella. Pääseminen hytteihin toimikin kannustimena pätevöitymiseen. Tämän pätevyyden saaminen kestää aluksella tyypillisesti noin puolitoista vuotta. Itämeri Pentagonista oli saapunut USS Oscar Austinille Kielissä kuudennen laivueen komentajan neuvonantaja, Victoria. Hänen tehtävänä oli avustaa aluksen päällikköä tulevissa tapaamisissa Baltian-maiden edustajien kanssa. Victoria lähti alukselta Puolassa, mutta tahtoi ennen lähtöään pitää aluksen miehistölle lyhyen esityksen ja keskustelutilaisuuden USS Oscar Austinin tehtävistä ja merkityksestä Itämerellä. Oscar Austinin tehtäviin kuului muun muassa näyttää Itämeren NATO-maille Yhdysvaltojen läsnäoloa Euroopassa Ukrainan kiristyneen tilanteen aikana. AEGIS-hävittäjän läsnäolo Itämerellä oli merkittävä, koska se toi mukanaan samankaltaista suorituskykyä kuin Naton maalle kaavaillut\n11 ohjuspuolustusjärjestelmät. Liettuassa ei ole muutamaan vuoteen käynyt Yhdysvaltalaisia aluksia, joten vierailut Baltian-maissa olivat merkittäviä ja näkyivät televisiouutisissa. Koko alus tärisi 30 solmun vauhdissa Ensimmäinen kaksi päivää kestävä merimatka Tallinaan sujui nopeasti. Matkalla muun muassa operoitiin aluksen helikopterilla ja testattiin aluksen järjestelmiä suurimmalla mahdollisella matkanopeudella. Vastaavaa nopeutta sen kokoluokan aluksella emme olleet ennen kokeneet. Koko alus tärisi, kun lukema lokin näytöllä näytti yli 30 solmua. Merimatkan aikana osallistuimme tilannekatsauksiin ja kävimme usein seuraamassa toimintaa ohjaamossa. Pitkää viisiviikkoista matkaa silmällä pitäen aloitimme myös fyysisen kunnon ylläpitämisen käyttämällä hyödyksi aluksen kuntosalia ja aerobisen liikunnan tilaa. Pyynnöstämme meille avattiin tunnukset aluksen tietokonejärjestelmään, josta löytyikin luettavaksi todella suuri määrä alusta ja laivuetta koskevaa tietoa. Baltops 2014 kansiossa tutustuimme harjoitukseen, johon emme tänä vuonna päässeet itse osallistumaan. Irrotettuamme Tallinnasta oli edessä lyhyt vuorokauden pituinen merimatka Riikaan. Matkalla ohjelmassa oli muun muassa useita helikopteriharjoituksia. Arleigh burke luokan hävittäjät kykenevät kantamaan mukanaan kaksi MH-60 -helikopteria. Helikoptereita käytetään pääosin vedenalaiseen valvontaan sekä pintavalvontaan. Helikopterien henkilöstö harjoitteli viikoittain useita kertoja erilaisia tehtäviä. Tavallisin lento-operaatio oli lentää aluksen pintavalvontasensoreiden äärikantamalle ja helikopterin sensoreita hyväksikäyttäen ulottaa tunnistettu meritilannekuva kauemmaksi. Helikopterin sensoreiden tieto välittyy aluksen taistelukeskukseen reaaliajassa. Pääsimme seuraamaan lähdön valmisteluja peräkannella sekä valvomaan helikopterin nousua ja laskeutumista lennonjohtotilasta. Tallinnasta irrottamista seurannut viikko kului satamavierailujen parissa. Vierailuja teimme Tallinnan ja Riikan lisäksi Gdyniaan ja Klaipedaan. Lyhyille vierailujen välisille merimatkoille ei ollut suunniteltu juurikaan ohjelmaa, sillä suurin osa henkilöstön ajasta kului erilaisten diplomaattisten tapaamisten valmisteluihin. Aina ennen kiinnitystä, sekä irrotuksen jälkeen olimme seuraamassa ohjaamossa. Puolan, Latvian ja Liettuan tärkeimmät laivastotukikohdat sijaitsivat vierailemissamme kaupungeissa ja onkin todennäköistä, että johonkin näistä satamista tulisimme kiinnittämään myöhemmin uramme aikana. Tällöin reittitarkasteluissa ja ohjaamossa muodostetusta vähäisestäkin paikallistuntemuksesta voi olla hyötyä tulevaisuudessa. Itsenäisyyspäivän viettoa karaokella Kiinnitysten jälkeen ohjelmassa oli yleensä alusesittelyä sekä vastaanottotilaisuus aluksen peräkannella. Tilaisuudet huipentuisivat Klaipedassa Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä järjestettyyn suureen vastaanottoon, jonne oli odotettavissa saapuvan hyvin korkea-arvoisia vieraita. Satamissa myös me kadetit vietimme suurimman osan ajasta maissa tutustuen Itämeren satamakaupunkeihin ja keräten energiaa ensimmäiseen Atlantin ylitykseemme. Klaipedasta irrotuksen jälkeen aluksen päällikkö päätti antaa koko aluksen miehistön edelleen levätä ja käski pyhäaikataulun noudatettavaksi kahtena seuraavana päivänä. Samalla aluksen miehistö sai mahdollisuuden juhlistaa Yhdysvaltain itsenäisyyspäivää. Juhlamenoihin kuului Steel beach, eli peräkannella järjestetty grillijuhla, sekä kakunleikkuutilaisuus messissä. Tämän jälkeen ilta messissä jatkui karaoken merkeissä. Tanskan salmet Azorit Atlantin ylitys Attention to the pilot house, this is midshipman Niemi, I have the conn Paluumatkalla kadetit sijoitettiin osaksi laivan vahtikiertoa. Aluksen ensimmäisen upseerin kanssa laadittiin suunnitelma, jonka mukaisesti kadetit tulisivat ajamaan merivahtia kahdesti päivässä kolme tuntia kerrallaan. Tämän lisäksi tavoitteena oli tutustuttaa kadetteja aluksen eri erikoisalojen toimintoihin erikoisalaupseerien ja spesialistien toimesta. Merivahtia pääsimme ajamaan muun muassa Tanskan salmissa ja Englannin kanaalissa. Biskajanlahdella aluksella suoritettiin laivatykkiammunnat. Aseina olivat aluksen 127mm laivatykki sekä Phalanx CIWS -omasuojaasejärjestelmä. Pääsimme seuraamaan ammuntoja varsin läheltä, sillä ohjaamon siiveltä oli etäisyys Phalanxin piippuihin vain joitain metrejä. Sijoittumisemme aseen etualalle noin 45 astetta sivuun piippulinjasta tuntui todella erikoiselta, mutta oli aseen mekaanisten rajoittimien takia kuulemma turvallista. Ammunnoissa ammuttiin kolme viiden laukauksen sarjaa laivatykillä ja kolme sarjaa omasuoja-asejärjestelmällä. Keskuksessa emme valitettavasti päässeet ammuntoja seuraamaan. 11\n12 MATKAKERTOMUS - ITÄMERELTÄ YHDYSVALTOIHIN Atlantin ylityksen aikana pääsimme osallistumaan myös pistoolin käsittelykoulutukseen. Koska prioriteettina oli ammuttaa aluksen henkilöstölle ampumataidon ylläpitämiseen tarvittavat testit ja aikaa ammuntojen järjestämiseen oli vain rajallisesti, emme valitettavasti päässeet osallistumaan pistoolilla kovapanosvaiheeseen. Tämä ei kuitenkaan harmittanut kauaa, sillä seuraavana päivänä osallistuimme raskaalla 50-kaliiberin konekiväärillä suoritettuihin ammuntoihin. Lähes sata vuotta sitten suunniteltua asetta ei ollut aivan yhtä yksinkertaista käsitellä kuin Merivoimien käytössä olevaa laivakonekivääriä. Esimerkiksi aseen rungon ja piipun välinen välys täytyi aina asettaa ampumakuntoon tarkastamalla se rakotulkin avulla. Toisaalta ase oli varmatoiminen ja vakaa ampua. Atlantin ylityksen aikana sää oli hyvä eikä odottamaamme kovaa merenkäyntiä tullut koskaan, joten aluksen merenkulkuominaisuudet jäivät siltä osin näkemättä. Pysähdyimme Azoreilla Ponta del Gadassa, Sao Miguelin saarella, täydentämässä polttoainetta ja ruokaa. Upseerimessiin tuotiin - kuin kiusaksi - lomaesitteitä ja retkikarttoja saaresta, mutta sitä lähemmäksi lomailua Azoreilla emme päässeet; maihinnousuluvan puuttuessa lyhyen pysähdyksemme aikana kukaan ei alukselta laituria kauemmas päässyt. Laituri itsessään osoittautui kuitenkin nähtävyydeksi. Ilmeisesti perinteenä on, että kiinnittäessään Ponta Del Gadaan alukset maalaavat vaakunansa, tai vähintäänkin nimensä ja kylkinumeronsa, sekä vierailupäivämääränsä laiturirakenteisiin merkiksi käynnistään. Atlantin ylityksen aikana meille järjestettiin pyynnöstämme usean päivän aikana tutustumiskierroksia aluksen eri Ammunnat CWIS-omasuojajärjestelmällä käynnissä. U.S. Navy photo by Mass Communication Specialist 3rd Class DJ Revell 50-kaliiberin laivakonekivääriammunta ei jätä kylmäksi. Ase oli varmatoiminen ja vakaa ampua. U.S. Navy photo by Mass Communication Specialist 3rd Class DJ Revell 12\n13 USS Oscar Austin lähestyy Azoreiden Ponta Delgadan satamaa. Etuvasemmalla tanskalaiset kadetit vaaleissa laivastoasuissaan. U.S. Navy photo by Mass Communication Specialist 3rd Class (SW) DJ Revell alueisiin ja järjestelmiin. Kierrosten kohteina olivat muun muassa taistelukeskus, aluksen viesti- ja tutkajärjestelmät, asejärjestelmät sekä huolto ja lääkintä. Esittelijöinä toimivat kyseisten osa-alueiden erikoisosaajat ja kerrallaan jopa tuntien pituisilla kierroksilla saimme todella paljon yksityiskohtaista tietoa eri järjestelmistä. Pääsimme esimerkiksi laitetilaan tarkastelemaan aluksen SPY-etsintätutkan täysin elektronisesti ohjatun antennin rakennetta. Aseistuksessa suurin ero Merivoimien aluksiin oli laivatykin suurempi kaliiberi, ohjusten lukumäärä ja laatu, sekä tietenkin torpedoaseistus. Upseerin arki Yhdysvaltain laivastossa Matkan aikana keskustelimme aluksen nuorten upseereiden kanssa usein myös yleisesti elämästä ja upseerin urasta laivastossa. Tiet laivastoupseeriksi Yhdysvaltojen laivastossa ovat monipuolisia. Teräksen ja tekniikan täyttämällä lavetilla suurin osa upseereista oli insinööritutkinnon suorittaneita ja sitten laivastoon hakeutuneita. Kansainvälistä politiikkaa opiskelleita upseereita oli aluksella vain kaksi. Selvänä erona palvelukseen Merivoimissa mainittakoon komennukset (deployments). Vaikka välillä esimerkiksi väyläajojaksolla tai koulutuspurjehduksella ollessamme olemme joutuneet olemaan useita viikkoja poissa kotoa ja läheistemme luota, voimme todeta olevamme Yhdysvaltaisiin kollegoihimme verrattuna varsin onnellisessa tilanteessa. Palvelus USS Oscar Austinilla ja Suomen merivoimien taistelualuksilla on varsin samankaltaista silloin, kun alus on sijoitettu kotisatamaansa Norfolkiin. Alus on usein esimerkiksi viikon satamassa, jonka jälkeen seuraa harjoitus merellä. Välillä harjoitukset kestävät pidempään kuin viikon, välillä vain joitain päiviä. Poikkeuksena ovat komennukset, joiden pituus vaihtelee yleensä kuudesta yhdeksään kuukauteen. Alus saa komennuksen useammin kuin kerran kahdessa vuodessa. Komennusten aikana ei miehistö juurikaan vaihdu, eikä lomia juuri myönnetä usein. Tästä esimerkkinä olivat neljä miehistön jäsentä, joille syntyi lapsia matkan aikana. Vain yksi heistä pääsi lentämään kotiin vastasyntyneen poikansa luokse. Tämän kaiken tiedostaen ei vanhusvuoden koulutuspurjehduksella kehtaa ainakaan koti-ikävää valittaa. 13\n14 MATKAKERTOMUS - ITÄMERELTÄ YHDYSVALTOIHIN Fyysisen toimintakunnon ylläpitäminen on pitkällä merimatkalla tärkeää. Kuntoilutilojen rajallisuudesta johtuen pohjoismaalaiset kadetit tavattiin usein harjoittelemasta aluksen ulkokansilta. Kuvassa Tanskalaiset Ronni ja Lennart yhdessä allekirjoittaneen (oik) kanssa aluksen ohjuskannella kuntoilemassa ja nauttimassa tyynestä kesäpäivästä keskellä Atlantin valtamerta. Matkan jälkeen samat kadetit ottivat toisistaan mittaa Kotkassa merikadettipäivillä. Mayport ja Norfolk Matkamme toiseksi viimeinen kiinnitys tehtiin Mayportin laivastotukikohtaan Floridassa. Mayportin oli kerrottu olevan verrattain pieni tukikohta. Suomalaisen näkökulmasta katsottuna se vaikutti kuitenkin pikemminkin pieneltä kaupungilta. Tukikohdassa sijaitsi maan tavan mukaisesti laivastoyksiköiden ja niiden tukitoimintojen lisäksi myös huomattavan suuri määrä vapaa-ajanviettoon tarkoitettuja tiloja ja toimintoja. Esimerkkeinä mainittakoon tukikohdan henkilöstön ja heidän vieraidensa käytössä oleva hiekkaranta ja hotelli, uima-allasalue, kuntoilukeskus, golf-kenttä ja keilahalli. Tukikohta tukee sotilaita monella tapaa taloudellisesti; esimerkiksi ruoka ja polttoaine oli halvempaa ostaa tukikohdan sisältä kuin ulkopuolelta. Tukikohdan koko yllätti myös etäisyyksiltään. Laiturilta, jonne aluksemme oli kiinnitetty, käveli tukikohdan keskustan palveluiden luokse yli puoli tuntia. Amerikassa kaikki siis on suurempaa. Mayportissa ehdimme viettää yhden päivän, jonka aikana hyödynsimme suurinta osaa edellä mainituista palveluista ja nautimme auringosta. Seuraavana päivänä irrotimme viimeistä kertaa ja suuntaisimme kohti Norfolkia. Norfolk, maailman suurin laivastotukikohta oli vaikuttava näky. Risteilijöitä ja hävittäjiä vieri vieressä laituri toisensa jälkeen. Sivuuttaessamme kolmea lentotukialusta meille konkretisoituivat toiminnan mittasuhteet; yksittäisillä aluksilla työskenteli yhtä paljon miehistöä kuin koko Merivoimissa yhteensä. Viimeisen kiinnityksen jälkeen aikaisin lauantai-aamuna alus autioitui henkilöstön poistuessa kotiin omaistensa pariin. Alukselle jäi vain vahtihenkilöstö. Tanskalaiset kadetit jäivät matkan jälkeen lomalle Yhdysvaltoihin ja vuokrasivat auton tukikohdasta. Seuraavaksi lähdimme kaikki neljä pohjoismaalaista merikadettia matkalle läheiseen rantakaupunkiin. Tuo päivä oli meidän kesälomamme. 14\n15 IIllmalliiiikennettttä pallvellevaa ttoiimiinttaa Serrviicce accttiiviittiiess iincciidenttall tto aiirr ttrranssporrttattiion HAAVEILETKO ALAN VAIHDOSTA? Lähde ketjuyrittäjäksi. Nyt se on helppoa - katso avoimet yrittäjäpaikat netissä. 15\n16 EBE ry:n puheenjohtaja Yhteistyötä yli ainejärjestöjen Teksti: Jenni Kosonen, EBE ry:n puheenjohtaja, Helsingin yliopisto On pimeä ja sateinen ilta Helsingissä. Opiskelijat ovat palanneet kesän jäljiltä kaupunkiin ja haalarikansa valtaa keskustan katuja. Myös ebeläinen on kaivanut kaapista siniset haalarinsa ja suuntaa opiskelukavereiden kanssa katsomaan, miten pienet fuksit pärjäävät Conduksen järjestämissä fuksiaisissa. Vaan eipä tiennyt ebeläinen kohtaavansa joukon oliivinvihreisiin haalareihin sonnustautuneita herrasmiehiä, jotka paremmin Kadettitoverikuntana tunnetaan. Tuosta kohtaamisesta alkoikin Eben ja Kadettitoverikunnan antoisa yhteistyö, joka huipentui Eben akateemisiin vuosijuhliin Ostrobotnialla. Kuka onkaan Ebe? Ebe ry on Helsingin yliopistossa lastentarhanopettajiksi opiskelevien ainejärjestö. Kuulumme käyttäytymistieteelliseen tiedekuntaan ja olemme osa tiedekuntajärjestöämme Condusta. Ainejärjestöömme kuuluu noin 500 opiskelijaa, joista Eben hallitus pyrkii parhaansa mukaan pitämään huolta ja valvomaan opiskelijoidensa etua. Ennen kaikkea hallituksen yksi tärkeimmistä tehtävistä on järjestää opiskelijoille tapahtumia ympärivuoden, joissa on mahdollisuus rentoutua ja tutustua uusiin ih misiin yli ainejärjestörajojen. Simppurasteista Amazing raceen Tänä syksynä meillä on ollut ilo tehdä Kadettitoverikunnan kanssa yhteistyötä ja olemme Kadettitoverikunta on tehnyt pitkään yhteistyötä EBE ry:n kanssa. Kuva tämän vuoden Eben vuosijuhlista, kättelyvuorossa Kadettitoverikunnan puheenjohtaja, kadetti Severi Lepistö. Eben vuosjuhlat osallistuneet puolin ja toisin toistemme tapahtumiin. Syksyllä saimme kutsun osallistua kadettien kanssa simppurastien pitoon. Kokemus oli niin mieleenpainuva ja positiivinen, että esitimme vastakutsun tulla Eben kanssa pitämään rastia Amazing raceen. Tapahtuma kokoaa yhteen opiskelijat käyttäytymistieteellisestä tiedekunnasta. Hyvin alkanutta yhteistyötä haluttiin jatkaa ja päätimme kutsua kadettitoveri- 16\n17 Kadettikuoro osallistui Eben vuosijuhliin esittämällä jääkärimarssin. kuntalaisia kanssamme juhlistamaan Ebe ry:n 44-vuotiasta taivalta. Akateemiset vuosijuhlat ovat opiskelijoiden keskuudessa vuoden odotetuin juhla. Tuona iltana miehet pukeutuvat tummaan pukuun ja naiset saavat pukevat ylleen pitkän iltapuvun. Pöytäjuhlassa tarjoillaan kolmen ruokalajin illallinen ja juhla sisältää puheita sekä toinen toistaan hienompia esityksiä. Tärkeä osa pöytäjuhlaa on juomalaulut, joita vieraat saavat vapaasti ehdottaa. Vuosijuhlan arvokkuus antaa etenkin miehille tilaisuuden näyttää omia herrasmiestaitojaan. Kadeteilla nämä taidot olivat erityisen hyvin hallussa ja saivat illan aikana paljon kiitosta osakseen. Kadettikuoro esitti jääkärimarssin Monelle kadetille Eben vuosijuhla oli kuuleman mukaan ensikosketus akateemiseen vuosijuhlakulttuuriin, mutta tuskin jää viimeiseksi. Ostrobotnia loi upeat puitteet juhlalle, mutta ilmassa oli myös historian lehtien havinaa etenkin kadettien näkökulmasta. Jääkäriliikkeen perustamisesta tulisi kuluneeksi pian 100 vuotta. Jääkäriliike sai alkunsa juuri Ostrobotnialla kassahuoneeksi kutsutussa tilassa, mutta myöhemmin nimi muutettiin jääkärikabinetiksi. Erityisen hienon juhlastamme teki kadettikuoron esiintyminen. Jääkärimarssi oli upea kunnianosoitus niin vuosijuhlallemme kuin itse jääkäriliikkeelle. Suuri kiitos tästä ja yhteistyö jatkukoon! 17\n18 KOLUMNi Uusi uljas turvallisuusympäristö Teksti: Kadettialikersantti Ted Rönnberg, 82. merikadettikurssi Globaali turvallisuusympäristö on muokkautunut viimeisen puolen vuoden aikana nopeammin kuin pitkään aikaan. Maailman tapahtumat ovat samalla muokanneet meidän suomalaisten ennakkokäsityksiä turvallisuusympäristön luonteesta. Mutta hetkinen eikö sodan pitänyt olla kaukana, Balkanilla saakka? On herännyt kysymys: miten näihin turvallisuusuhkiin pitäisi reagoida ja miten niihin tulisi vastata? En kuitenkaan aio vastata näihin kysymyksiin tässä artikkelissa. Haluan kuitenkin alleviivata sitä problematiikkaa, jonka esimerkiksi Ukrainan tilanne on julkisessa keskustelussa herättänyt. Pyrin samalla avaamaan mitä mietteitä viimeaikaiset tapahtumat globaalissa turvallisuusympäristössä ovat herättäneet sotatieteiden kandidaatiksi opiskelevassa kadetissa. Ukrainan sota herättävä kokemus Ennen tätä päivää moni strategikko ja poliitikko ajatteli, että geopolitiikka enää ei ollut niin merkittävä osa kansainvälistä turvallisuuspolitiikkaa. On eletty aikaa, jossa on vannottu EU:n ja muiden yhteistyöprojektien nimeen. Ukrainan sota on siinä mielessä ollut herättävä kokemus. Se on nimittäin osoittanut geopoliittisten turvallisuusteorioiden olevan päteviä aina silloin, kun naapurissa toimii suurvalta. Ukrainan sota on sotilasstrategisesti hyvin klassinen konflikti, jossa kiistellään geopoliittisista intresseistä. Konfliktin strategista mielenkiintoa lisää uuden aikakauden mukanaan 18 tuomat uudet mahdollisuudet käydä sotaa. Oma näkemykseni on, että Venäjä on tässä suhteessa onnistunut hahmottamaan konfliktin luonteen paremmin kuin me länsimaat. Kiitos tämän Venäjä on suhteellisen helposti onnistunut saavuttamaan strategisia päämääriä. Itse olen havainnut kaksi asiaa, jotka ovat mahdollistaneet tämän. Ensinnäkin, moni länsimaa ei enää uskonut tämän tyyppisen skenaarion olevan mahdollinen, ja toiseksi, moni on unohtanut miten geopoliittista kamppailua tulisi käydä. Tämä on johtanut tilanteeseen, jossa eurooppalaiset päätöksentekijät ovat empineet päätöksentekoa oikeellisen tiedon puutteessa ja hetkellinen epävarmuus on vallannut turvallisuuspoliittisen keskustelun myös Suomessa. Asevoimien käyttöä ei voi sulkea pois Suurin opetus meille tuleville upseereille on muistutus siitä, että asevoimien käyttöä ei koskaan saa sulkea pois, kun pohditaan suurvaltapolitiikkaa. Maailmassa on tietenkin muita sotia, joihin pätee aivan eri strategiset lähtökohdat. Kansainväliset tapahtumat ovat kuitenkin osoittaneet, että nuorelle upseerille olisi tärkeää seurata uutisia ja pohtia strategisia kysymyksiä, aselajista ja sotatieteellisestä pääaineesta huolimatta, jotta hän kykenisi toimimaan asiantuntijana ja luotettavana neuvonantajana turvallisuuspoliittisissa kysymyksissä. Turvallisuuspolitiikan asiantuntijoina me emme saa unohtaa miten perinteistä strategista kamppailua tulisi käydä. Vuoden päästä te herrat kaaderit ja vanhukset tulette olemaan tässä tilanteessa. Tiedän, että moni teistä tällä hetkellä täyspainoisesti keskittyy ammattiopintoihin. Tosiasia on kuitenkin se, että sinä päivänä kun me valmistumme, meiltä tullaan odottamaan ammattitaidon lisäksi asiantuntijuutta. Mikäli asiantuntijuutemme tällöin ainoastaan perustuu pinnallisiin uutistietoihin tai hevosmiesten tietotoimistoon, olemme heikoilla jäillä. Tulevina upseereina meidän on jatkuvasti pyrittävä päivittämään strategista osaamistamme, jotta olisimme valmiit vastaamaan seuraavaan turvallisuuspoliittiseen käänteeseen. Tämä vaatii ponnistuksia, mutta toisaalta, mikä asiantuntija ei näe vaivaa ollakseen alansa kärkiosaaja? Kirjoittaja opiskelee pääaineenaan strategiaa.\n19 KULTAKOMPASSI- SUUNNISTUS 2014 Teksti: Urheilupäällikkö, kadetti Jusa Nyman, 100. kadettikurssi Suunnistuskilpailu nimeltään Kultakompassi on toteutettu jo useita vuosikymmeniä Kadettikoulussa opiskeleville kadeteille. Kilpailun ideana on tietenkin harjaannuttaa kadettien henkilökohtaista suunnistustaitoa, mutta sana kilpailu tuo oman intensiteetin kyseiseen tapahtumaan. Voittaja, eli nopein suoriutuja, saa nimensä kunniatauluun Kadettikoulun Päärakennuksen aulaan. Tapahtuman järjesti fyysisen kasvatuksen ryhmä, joka harjaannuttaa kadetteja liikunnan saloihin sekä Helsingin suunnistajat, jotka toivat työryhmällään oman rautaisen ammattitaitonsa mukaan kilpailuun suunnitellakseen haastavan reitin meille kadeteille. Tapahtuma oli kaksi-osainen. Ensimmäisenä päivänä kadetit lähetettiin yösuunnistusosioon Santahaminan varuskunnan alueelle ja seuraavana aamuna oli vuorossa päiväsuunnistus Espoon raikkaissa ja haastavissa metsissä. Kilpailu ratkesi tiukan kärkiosaston kamppaillessa sekunneista. Kultakompassi 2014 voittajaksi suunnisti kadetti Tommi Leirimaa ajalla 1h 43 min. Leirimaa on harrastanut kilpasuunnistusta jo useita vuosia, mikä myös näkyi hänen vauhdissaan. Kuitenkin me tavalliset kuolevaiset haastoimme suunnistusmestarin ja emme myyneet nahkojamme helpolla. - Santahaminassa suoritettu yöosuus oli helppo, koska kyseinen maasto on tullut tutuksi vuosien varrella. Seuraavan aamun päiväosuus tuotti hieman paineita, sillä eroa seuraavaan kadettiin oli ennen aamun lähtöä 37 sekuntia, kertoo Leirimaa. Suunnistustaitoa on syytä pitää yllä - Lopetin kilpasuunnistuksen vuonna 2011, mutta sen verran on tullut suunnistettua kansallisella tasolla, että perusasiat olivat kuitenkin hallussa. Tulokset puhuvat puolestaan. Eli ero seuraavaan ei ollut huima ja kurssilta kyllä löytyy haastajia, hän jatkaa. Suunnistustaito on sotilaan yksi tärkeimmistä taidoista ja sitä taitoa on syytä vähintäänkin pitää yllä. Tämä kilpailu toi oman mielekkyyden taidon kehittämiseen, vaikka osa kilpailusta mentiinkin kaveria seuraamalla. Sitä on tietenkin vaikea välttää, sillä kun 150 henkilöä lähetetään radalle 30 sekunnin välein, tulee väistämättä palvelustoveri jossakin kohtaa rataa vastaan. Varustuksena meillä sai ainoastaan olla Puolustusvoimien kompassi sekä PETZL-otsalamppu. Voitte varmaankin jo kuvitella miltä näyttää, kun 150 kadettia kehittää omaa henkilökohtaista suunnistustaitoa pimeässä metsässä valot vilkkuen otsillaan. Yhteenvetona tämä tapahtuma oli todella mielekäs kadettien mielestä ja oppimista tapahtui kadettikurssi haluaa kiittää Helsingin suunnistajia sekä fyysisen kasvatuksen opetusryhmää tapahtuman järjestämisestä.\n20 MATKAKERTOMUS - NIJMEGENIN MARSSI HOLLANNISSA MARCHERS, ARE YOU READY? Teksti ja kuvat: Kadetti Juho Salminen, 100. kadettikurssi Kadettikoulusta ei tänä vuonna koottu lainkaan joukkuetta vuosittain Hollannissa järjestettävälle Nijmegenin marssille, mutta pääsin osallistumaan tapahtumaan ystävän kautta. Suomesta oli seurueemme lisäksi joukkueen verran reserviläisiä. Katse on tätä kirjoittaessa jo tulevassa, sillä harjoittelu ensi kesää varten on alkanut. Tarkoituksena on saada joukkue myös Kadettikoulusta, ensimmäistä kertaa muutamaan vuoteen. Marssiosastomme käsitti lisäkseni kantahenkilökuntaan kuuluvan Jaakon ja reserviläisen, Oton. Saavuimme Heumensoordin leirialueelle Nijmegeniin hyvissä ajoin lauantai-iltana. Aikaa valmisteluun ja ilmastoon totuttautumiseen riitti, sillä itse marssi alkoi vasta tiistaina. Kävelyä edeltävät päivät kuluivat leirialueen mahdollisuuksiin ja ulkomaisiin sotilaisiin tutustuessa. Marssin ensimmäinen päivä alkoi häämöttää ja pientä jännitystä oli ilmassa, vaikka kaikki olimmekin luottavaisin mielin. Olihan harjoittelua tullut riittävästi. Jaakkoa lukuun ottamatta olimme kuitenkin ensikertalaisia, emmekä tienneet, mitä oli odotettavissa. Paitsi tietenkin kipeitä jalkoja ja pitkiä kilometrejä. Viimeiset tunnit käytimme varusteiden hienosäätöön. Repuissa oli vaadittava 10 kiloa painoa ja kengät kiilsivät. Saimme viimeiset neuvot Nijmegen-veteraaneilta ja kävimme nukkumaan hyvinkin tutunoloisiin kaksikerroksisiin sänkyihin. Herätyskello soi vähän ennen kolmea aamulla, ja ryntäsimme aamupalalle. Wake-up call jatkui useamman minuutin ja jäi varmasti monille unohtumatto-masti mieleen. Jalkojen teippauksen jälkeen siirryimme lähtöalueelle odottamaan. Viimein koitti kauan odotettu hetki, ja pääsimme liikkeelle. Vuorossa olisi lähes 47 kilometriä pitkä taival. Kevein askelin Heti leirialueelta ulos päästyämme muutamat ensimmäiset katsojat olivat jo saapuneet kannustamaan. Kävelimme Nijmegenin kylän läpi, jossa ihmisiä oli huomattavasti enemmän, varsinkin talojen pihoilla ja terasseilla. Aivan tällaista kannustusta en ollut osannut odottaa. Hetkeä myöhemmin kävelymme muuttui hitaammaksi. Ei suinkaan jalkojen väsymisestä, vaan valtavasta kävelijätungoksesta johtuen. Tässä tungoksessa oli vaikea liikkua eteenpäin ja pitää ryhmä koossa. Heti leirialueelta ulos päästyämme muutamat ensimmäiset katsojat olivat jo saapuneet kannustamaan. Kävelimme Nijmegenin kylän läpi, jossa ihmisiä oli huomattavasti enemmän, varsinkin talojen pihoilla ja terasseilla. Aivan tällaista kannustusta en ollut osannut odottaa. Hetkeä myöhemmin kävelymme muuttui hitaammaksi. Ei suinkaan jalkojen väsymisestä, vaan valtavasta kävelijätungoksesta johtuen. Tässä tungoksessa oli vaikea liikkua eteenpäin ja pitää ryhmä koossa. Päivän mittaan pysähdyimme kahdella taukopaikalla, joissa oli tarjolla nestetäydennyksiä, ruokaa ja WC:t. Pienet tauot ja energiavarastojen täydentäminen pitivät toimintakyvyn yllä ensimmäisen päivän ajan. Viimeisien kilometrien aikana myös ylävitosia tarjoavat pikkulapset toivat hymyn huulille. Marssin ensimmäinen päivä oli suoritettu varsin kivuttomasti. 20


Tohtori Tolonen tyrmää ravintolisätutkimuksen - "Noustu latvasta puuhun" - Kotimaa - Uutiset - MTV.fi\nJulkaistu 12.10.2011 12:44\nMyös THL on Suomessa todennut, että Suomessa ainoastaan D-vitamiinin käyttö on tarpeellista terveillä ja monipuolisesti syövillä ihmisillä.Lääketieteen ja kirurgian tohtori Matti Tolonen pitää tutkimustulosta hyvin yllättävänä. Tohtori Tolonen tunnetaan Suomessa myös luontaislääketieteen uranuurtajana.\n– Tutkimustulos on oikeastaan kaikkea sitä vastaan, mitä olen 30 vuoden kokemukseni aikana oppinut. Se on vähän sama asia kuin sanoisi, että liikunta on epäterveellistä. Tutkimuksen lähtökohdassa pahoja puutteitaTolosen mukaan tutkimuksessa on "noustu latvasta puuhun" eli sen alkuasetelmassa on pahoja puutteita. Tolonen muistuttaa, että tutkimuksessa kysyttiin amerikkalaisilta naisilta ainoastaan, mitä lisäravinteita he ovat käyttäneet. Näin saadut tulokset eivät ole Tolosen mukaan luotettavia.– Luotettavampi asetelma olisi ollut sellainen, että olisi ollut ryhmä, joka ei syö lisäravinteita ja sitten toinen verrokkiryhmä, joille annetaan lisäravinteita. Näin tulokset olisivat olleet luotettavampia. Kuolemien taustalla voisi Tolosen mukaan olla esimerkiksi kolesterolilääkitys, jota alettiin antaa terveille ihmisille suunnilleen samaan aikaan kuin ravintolisä-tutkimus aloitettiin. Tolonen viittaa muun muassa tutkimukseen, jossa todettiin, että kolesterolia alentavan lääkityksen käyttö lisää kuolleisuutta ikäihmisissä. Ravintolisä-tutkimuksessa esimerkiksi tällaisen taustatekijän osuutta ei ole Tolosen mukaan huomioitu. Tutkijatkaan eivät hänen mukaansa tiedä, sairastelivatko kuolleet useammin kuin muut.– Jälkeenpäin on sitten saatu tilastollisia yhteyksiä ravintolisiin ja kuolemiin, mutta ei kuitenkaan kausaalista syy-yhteyttä ravintolisien syömisen ja kuolemien kanssa. Ja näin tutkijat itsekin toteavat. Samalla menetelmällä tutkimustulos voisi olla se, että lääkkeet lisäävät kuolleisuutta. Totta kai lääkkeitä syövät kuolevat useammin, koska heillä on sairauksia.Amerikkalaisilla tehtyä tutkimusta ei voi soveltaa SuomeenMyös pelkästään amerikkalaisilla tehdyn tutkimuksen soveltaminen Suomeen on Tolosen mukaan ongelmallista. Yhdysvalloissa ravintolisien markkinoita ei valvota, ja hänen mukaansa esimerkiksi vitamiinivalmisteiden pitoisuudet voivat olla jopa 100-kertaisia saantisuosituksiin nähden. Suomessa Elintarviketurvallisuusvirasto Evira pitää Tolosen mukaan huolen siitä, että ainakaan luotettavista liikkeistä ostetuissa valmisteissa ei ole tällaisia pitoisuuksia.Tolonen pitää kummallisena myös sitä, että Itä-Suomen yliopisto julkaisi tiedotteen tutkimuksesta ennen kuin koko tutkimus oli esimerkiksi toimittajien luettavissa. Tämän takia ensimmäiset jutut siitä olivat hänen mukaansa yksipuolisia.– Vähän tarkoitushakuiselta tämä vaikuttaa, Tolonen toteaa.Tolosen mukaan hyöty lisäravinteista on hänen 30 vuoden kokemuksensa perusteella kiistaton. Ne täydentävät ravintoa, parantavat immuunijärjestelmän toimintaa ja vähentävät sairastumisen riskiä. Jo sairastuneilla niillä voidaan hänen mukaansa vähentää lääkityksen tarvetta, mikä puolestaan vähentää lääkkeistä aiheutuvia sivuvaikutuksia.– Kyllä myös ihmisiltä 30 vuoden aikana saatu palaute todistaa tämän. Lisäravinteista tosiaan on hyötyä, Matti Tolonen sanoo.Mitä mieltä sinä olet ravintolisistä?THL:n professori: Tulokset yksiselitteisiä, monivitamiinipillerien syönti täysin turhaaKuuluisa nobelisti teki valtavista vitamiinimääristä suosittuja 70-luvullaMistä tiedän tarvitsenko apuja purkista?Asiantuntija varoittaa: Puutostilojen itsehoidossa on riskinsäTHL: Turhat vitamiinit vaarantavat terveydenTutkija: Ravintolisät hyödyttömiä, vitamiinit saatava ruoasta\nKauniaisissa vesiputki katki - asukkaat ilman vettä jopa iltaan asti\nTapiola käynnistää yt-neuvottelut


Tietosuojaseloste - osallistujarekisteri - FACILOR - Onnistu järjestelmähankinnassa\nTietosuojaseloste - osallistujarekisteri\nHenkilötietoja kerätään rekisterinpitäjän järjestämien tapahtumien (mm. koulutukset, webinaarit, tietoiskut) osallistujatietojen hallintaa ja tapahtuman organisointia sekä palautekyselyiden lähettämistä ja palautteiden keräämistä varten.\nHenkilötietojen käsittelyn oikeusperusteena on sopimuksen täytäntöönpano. Rekisteröidyn on toimitettava tiedot, jotta sopimus ja sen velvoitteet voidaan toteuttaa.\nRekisteri sisältää seuraavia tietoja, joista tapahtumakohtaisesti tallennetaan tarvittavat tiedot:\nRekisteröidyn yhteystiedot sekä missä organisaatiossa työskentelee ja asema organisaatiossa.\nJäsenyys- tai asiakkuustietoa yhdessä yhteistyökumppanien kanssa järjestettyihin tilaisuuksiin liittyen esim. hinnanalennukseen oikeuttavan tiedon varmistamiseksi\nTieto erityisruokavaliosta (kysytään vain, mikäli tapahtumassa on tarjoilua), osallistujan ei ole pakko ilmoittaa tietoa\nRekisteröity tallentaa tiedot itse tapahtuman ilmoittautumislomakkeella. Rekisteröity voi lähettää tiedot myös sähköpostitse tai ilmoittaa ne puhelimitse, jonka jälkeen tiedot viedään osallistujarekisteriin rekisterinpitäjän toimesta.\nIlmoittautumisten hallinnassa käytetään pilvipalveluna toimitettavaa järjestelmää, jonka kehittäjä Webropol Oy (myöhemmin Käsittelijä) toimii järjestelmän ylläpitäjänä. Käsittelijällä on pääsy osallistujarekisterin tietoihin ja Käsittelijä katsotaan tämän vuoksi EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen mukaiseksi henkilötietojen käsittelijäksi. Käsittelijällä ei ole oikeutta käyttää henkilötietoja millään tavalla hyödyksi eikä rekisterinpitäjä luovuta tietoihin käyttöoikeutta. Käsittelijä voi käsitellä henkilötietoja ainoastaan rekisterinpitäjän pyynnöstä esim. ongelmanselvitystilanteissa.\nIlmoittautumisjärjestelmän lisäksi rekisteröidyn henkilötietoja luovutetaan tarpeen mukaan tapahtuman järjestämiseen liittyen rekisterinpitäjän yhteistyökumppaneille, esim. kokoustilan hallinnoijalle (hotelli, kokouskeskus tms.) sekä koulutuskumppaneille. Luovutettavia tietoja rajataan aina mahdollisimman vähäiseksi (esim. erityisruokavaliotieto luovutetaan anonyymisti tapahtuman tarjoiluista vastaavalle taholle). Mikäli rekisteröity on antanut suostumuksen henkilötietojen käyttöön suoramarkkinoinnissa, rekisteröidyn henkilötietoja voidaan siirtää Facilor Oy:n ja sen yhteistyökumppaneiden markkinointirekisteriin. Muussa tapauksessa rekisteröidyn tietoja käytetään ainoastaan niiden palveluiden markkinointiin, jotka liittyvät henkilötietojen alkuperäiseen käyttötarkoitukseen.\nOsallistujarekisterissä henkilötietoja säilytetään vain niin kauan, kuin tapahtuman hallinnan johdosta on tarpeen (esim. tapahtuman laskutus ja maksusuoritusten seuraaminen tapahtuman jälkeen). Tämän jälkeen tiedot poistetaan tai anonymisoidaan siten, että henkilöä ei voida enää tunnistaa.\nRekisteri ja sen tietojen käyttö ei sisällä automaattista päätöksentekoa tai profilointia.\nRekisteröity voi itse muokata tietojaan tapahtumienhallintajärjestelmän toimintojen avulla, mikäli tämä on tapahtumakohtaisesti sallittu.\nMuussa tapauksessa oikaisupyyntö on tehtävä rekisterin yhteyshenkilölle\nRekisteröidyllä on oikeus vastustaa henkilötietojensa käsittelyä suoramarkkinointia varten mukaan lukien siirtoa Facilorin markkinointirekisteriin.\nKaikki rekisteröidyn oikeuksiin liittyvät pyynnöt on tehtävä rekisterin yhteyshenkilölle, ellei muutoin ole mainittu.\nTämä tietosuojaseloste on päivitetty viimeksi 4.5.2018.


Julkaistu: 28.11.2007 8:10 , Päivitetty: 28.11.2007 8:27\nToimitusjohtaja Mikael Jungnerin mukaan Extran lopettamisen taustalla on säästöjen lisäksi kipeä tarve lopultakin ratkaista Yleä vaivanneet digi-tv:n tekstitysongelmat.\nYle lähettää TV1-kanavan jatkossa myös kuvaan poltetun tekstin kera, koska se on Jungnerin mukaan varma tapa saada tekstitys toimimaan. Toisaalta jatketaan myös nykyisen TV1:n lähettämistä, missä tekstitys saapuu omana tietovirtanaan. Yle Extran pitää näin väistyä kapasiteettisyistä.\nYleX-radiokanavan aamutiimi on keskiviikkoisessa lähetyksessään veistänyt Extra-kanavan nopeasta kuolemasta runsaasti vitsintynkää.


Punainen tupa: 4-viljanleipää ja ohrarieskaa\nOlisikohan leipomiskärpänen puraissut vai mitä ihmettä tämä on, toinen leipä taikina tällä viikolla.\n7, 5 dl lämmintä vettä\nLisää hiutaleet lämpimään veteen, anna turvota hetki.\nLisää hiiva ja muutama dl jauhoja sekä siirappi.\nsekoita notkeaksi velliksi, peitä liinalla ja anna rauhassa kuplia, puolisen tuntia. Lisää suola ja jauhot, jauhoja tarpeen mukaan, ei kerralla kaikkea. loppuvaiheessa alustusta lisätään öljy. alusta tasaiseksi. Taikina saa jäädä melko löysäksi, mutta pitää vaivata hyvin.\nAnna kohota n. 30-50 min. liinalla peitettynä.\nVaivaa kohonnutta taikinaa työpöydällä ja leivo leiväksi tai pariksi. Käy myös vuokaleiväksi, silloin taikina saa jäädä melko löysäksi. Anna leipien kohota hyvin. (30-60min) Liian vähän kohonnut jää kovaksi ja repeie paistettaessa !\nVoit voidella leivät lämpimällä vedellä (sumutepullo käy hyvin)ja ripotella päälle esim hiutaleita, siemeniä tms.\nPaista 250 asteessa n. 30 min. uunin pohjalla voi pitää pientä vesiastiaa, jolloin kosteus nousee ja saat rapean kuoren. Parhaan tuloksen sähköuunissa saat, jos käytössäsi on vuolukivinen paisto-arina.\nRieska ohje on Myllyn Paras sivulta.\nMeille on tullut uusi "lemmikki" ihan oma-aloitteisesti asustamaan.\nOlen tässä monena iltan kuunnellut nukkumaan mennessä outoa rapinaa, en vain ole osannut paikantaa äänen lähdettä. Eilen illalla sitten mies oli keittiössä pienen LED-lampun kanssa tutkimassa koloja, kertoi nähneensä keittiössä hiiren...\nNo, nyt roskiskaapissa hiirenloukku, anteeksi nyt vaan, mutta ei haluta hiirtä meille asumaan, ei metsähiirtä eikä kesyäkään.\nLähettänyt Sininen Satutar klo 16.37


Bittimittari: maaliskuuta 2019\nCanon EOS RP -kokemuksia\nViikon koekäytön jälkeen on aika listata muutamia havaintoja ja palauttaa laitteet.\nEnsinnäkin objektiivit. 50-millinen on täydellinen, 35-millinen oikein hyvä. 28-70-millinen on erikoisuus, jota ei kannata hankkia ellei tiedä tarvitsevansa. Kuvanlaatu on kyllä mainio, mutta hinta, rajallinen polttovälialue ja suuri koko (etenkin RP-rungon kanssa) rajoittavat käyttöä.\nRF-putkien tulpat menevät paikoilleen vain yhdessä asennossa. Sen osoittaa tulpassa oleva pieni lovi. Jos käyttää ristiin EF- (sovittimella) ja RF-putkia, tulpat sekoittuvat ja EF-tulpalle RF-putken perässä on vaikea löytää oikeaa asentoa.\nTestikuvia aiheeseen liittyen osoitteessa https://petterij.kuvat.fi/kuvat/Testikuvia+eri+laitteilla/EOS+RP+3-2019/\nAkun pienuudesta voi tulla ongelma. Sain otettua 255 kuvaa täysin ladatulla akulla, hieman vajaaksi jäänyt ensimmäinen lataus kantoi vain 212 kuvaa. Matkakäyttöön kannattaa ottaa mukaan vara-akkuja (LP-E17, 59 euroa kappale).\nJostain syystä kamera näyttää jäljellä olevan varauksen vain palkkeina eikä lainkaan prosentteina. Myöskään otettujen kuvien määrää ei enää näytetä. On vaikea keksiä, miksi nämä tiedot on poistettu. Pienellä akulla ne olisivat entistä tärkeämpiä.\nAkun lataus tyhjästä täyteen kestää tunnin verran, joten kiire ei saa olla. Usb-latausta en ehtinyt kokeilla, joillakin käyttäjillä on ollut ongelmana löytää toimivaa kaapelia.\nKääntyvän näytön hyödyt tulivat esiin konsertissa, sillä kameraa saattoi tukea vasempaan reiteen. Asetusten hallinta kosketusnäytöltä käy kuitenkin mahdottomaksi, sillä jos kamera on vasemmassa kädessä ja tekee asetuksia oikealla, kamera luulee että se on nostettu silmän eteen ja kääntyvä takanäyttö sammuu.\nNimellisesti kamerassa on äänetön kuvaustila, mutta se toimii vain SCN-tilassa jolloin valotusaikaa ei voi itse valita. Kennon lukeminen on niin hidasta, että kuvassa oleva liike vääristyy. Efektin huomaa jo ohi kulkevaa autoa kuvatessa.\nElektroninen suljin vääristää ohiajavaa autoa äänettömässä kuvaustilassa.\nMitä nopeammin auto liikkuu, sitä enemmän se vääristyy.\nKameran nopea panorointi laukaisinta painettaessa näyttää kuminauhaefektin vielä selvemmin.\nKameran panorointi kuvauksen aikana tuottaa kuminauhaefektin.\nSCN-tilan havainnekuva on nukkuva vauva. Staattisen kohteen kuvaamiseen äänetön suljin riittää, mutta ei muuhun. Toisaalta siellä, missä on liikettä, on yleensä myös ääntä.\nR-isoveljeen nähden RP:stä on karsittu joitakin toimintoja. Osa tuntuu keinotekoisilta. Lyhin suljinaika on 1/4000 (R:ssä 1/8000), USB on vain 2.0 (3.1), näyttö hieman pienempi ja pikseleitä vain puolet (1,04 vs. 2,1 miljoonaa), elektroninen etsin R:ssä 1,5-kertainen ja niin edelleen.\nErgonomia toimii hyvin. Lähes kaikki asetukset löytyvät takanäytön alanurkkaa tökkäämällä ja yksi painike zoomaa kuvaan tarkennuspisteen kohdalla. Kömpelöltä tuntuu se, että vain juuri otettua kuvaa voi zoomata, eivätkä selauspainikkeet toimi. Näin se on ollut aina Canoneissa, mutta miksi tarkistus- ja selaustilan pitää olla erillisiä?\nErillistä ISO-painiketta jäi kaipaamaan, mutta se ei nykyaikana ole yhtä tärkeä kuin ennen. ISO-arvoa ei voi vaihtaa nostamatta katsetta etsimestä, sillä evf-etsimessä näkyvät (ja ovat valittavisssa) suunnilleen kaikki muut asetukset (jopa loisteputkien flicker on/off) paitsi herkkyys.\nISO-arvon valinnan voi RF-objektiiveilla sijoittaa vaikka uloimpaan renkaaseen, mutta sillä on tapana liikkua itsekseen. Valitsin renkaaseen ali/ylivalotuksen, mikä oli muuten näppärää, mutta johti useisiin ali- ja ylivalottuneisiin kuviin, ennen kuin huomasin renkaan liikkuneen tahattomista kosketuksista.\nKerran kuvanlaatuasetus oli vaihtunut rawista jpegiin. Luultavasti kyseessä oli huomaamaton painallus kosketusnäytöllä. Se vaatii huolellisuutta myös kuvaajalta.\nMuutoin kosketusnäyttö toimii hyvin, jopa silmän katsoessa evf-näyttöä. Tarkennuksen voi asettaa kuvan reunoille paikkoihin, jotka eivät ikinä onnistuisi peilikameralta.\nVideokuvausta kokeilin niin vähän, etten kommentoi sitä lainkaan.\nKäyttöohjeessa on peräti 612 sivua, mikä kertoo jotain toimintojen monipuolisuudesta. Ja tämä on R-sarjan perusmalli!\nKoska toimintoja ja asetuksia on näin paljon, osa edellä kuvatuista outouksista on kierrettävissä asetuksia muuttamalla. Se edellyttää kuitenkin pidempää perehtymistä kameraan.\nLähettänyt Petteri Järvinen klo 12.48 2 kommenttia:\nTunnisteet: Canon, digikamera\nCanon EOS RP ja GPS\nKun EOS R syksyllä esiteltiin olin pettynyt siihen, ettei kamerassa ollut gps-paikannusta. Dokumentoin kaikki kuvani sijaintitiedoilla, mikäli mahdollista. Canonin kameroista ainakin 7Dm2, 5Dm4 ja 1Dx2-malleissa paikannus on sisäänrakennettuna, samoin joissakin Nikonin peilirungoissa.\nJostain syystä missään peilittömässä gps:ää ei taida olla, mikä on hieman kummallista, sillä pienikokoiset kamerat sopivat hyvin matkakäyttöön.\nKävi kuitenkin ilmi, että Canonin 5Dm3:een tekemä GP-E2 toimii myös R-sarjan kanssa, mainiota! Harva sitä enää ostaa (hinta n. 279 euroa), mutta jos vanhasta 5Dm3:sta sellainen on jäänyt yli, sille löytyy jatkossakin käyttöä.\nPitihän se kokeilla EOS PR:n kanssa. Ja totta -- kun lisäke on kiinni, kameran valikosta voi säätää päivitysväliä ym. tietoja, ja koordinaatit tallentuvat kuviin automaattisesti.\nEOS RP ja GP-E2\nPienen kameran päällä laite näyttää hassulta, mutta toimii kuitenkin hyvin. GP-E2 toimii yhdellä AA-koon sauvaparistolla (akulla) pari matkapäivää, joten akkujen vaihto ja mahdollinen lataus pitkillä matkoilla on ylimääräinen riesa. Mutta jostain energian on tultava. Sisäänrakennetuissa malleissa paikannus syö kameran omaa akkua.\nCamera Connect on monipuolinen ohjelma.\nToinen tapa sijaintien tallentamiseen on käyttää älypuhelinta. RP paritetaan Bluetoothilla puhelimen kanssa, minkä jälkeen puhelimessa toimiva Camera Connect lähettää sijaintitiedot kuviin. Ainoa rajoitus on, että toisin kuin GP-E2:ssa, kuvaussuunta ei tietenkään tallennu, koska puhelimesta irrallaan olevan kameran kompassisuuntaa ei voida tietää. Mutta se on vain pieni harmi.\nAsensin ohjelman iPhone SE -puhelimeen ja yhteys toimi hyvin. Virtojen käynnistämisen jälkeen GP-E2:lta kestää hetken löytää sijainti, mutta älypuhelimen kautta sijaintitieto löytyy heti, kun kamera käynnistetään (koska puhelimessa ohjelma on koko ajan käynnissä).\nMyös koko reitin tallentaminen on mahdollista.\nCamera Connectissa on toinenkin tapa sijantien tallentamiseen. Siinä puhelin tallentaa kuljetun reitin ja yhdistää sijaintitiedot kuviin jälkikäteen ajan perusteella. Tätä tapaa käytin itsekin 10+ vuotta sitten, kun suoraa gps-yhteyttä kameraan ei vielä ollut.\nItse en keksi, miksi kukaan haluaisi käyttää tätä kömpelömpää menetelmää. Ilmeisesti sen avulla on tarkoitus tallentaa kuljettu reitti, ei pelkästään yksittäisiä kuvauspaikkoja. GP-E2:ssa sama toiminto saadaan siirtämällä käyttövipu ylimpäään asentoon.\nVaarana on, että jos ohjelman katsoo huolimattomasti saa vaikutelman, että jälkikäteen yhdistäminen on ainoa keino. Ei onneksi ole.\nPuhelimen paikannus kuluttaa jonkin verran akkua, mutta ainakaan parin päivän kokeilussa eroa normaaliin akkukestoon ei huomannut.\nCamera Connect toimii taustalla.\nAkun säästämiseksi voi asettaa, että paikannus toimii vain mobiilisovelluksen ollessa aktiivisena etualalla.\nLähettänyt Petteri Järvinen klo 11.52 2 kommenttia:\nTunnisteet: Canon, digikamera, GPS\nCanon EOS RP ja focus stacking\nRP-kamerassa on Canonille uusi ominaisuus: focus stacking (tai focus bracketing, kuten ohjekirja sitä kutsuu). Siinä kamera ottaa sarjan kuvia (valittavissa 2-999) siirtäen jokaisen kohdalla tarkennuskohtaa automaattisesti, ja yhdistää osakuvat lopulliseksi jpeg-tiedostoksi. Focus stacking on erityisen hyödyllinen lähikuvissa, koska se piirtää lähellä olevan kohteen terävänä syvyyssuunnassa koko matkalta.\nEsimerkiksi pöydällä auringonpaisteessa lojuvaa CF-muistikorttia on vaikea saada teräväksi koko matkalta. Aukolla 13 lähikuva kortista jättää takareunan sumeaksi:\nRF 35 mm F13\nFocus stacking ottaa hetkessä 33 kuvaa eri tarkennuksilla. Kuvien yhdistäminen pitää tehdä DPP-ohjelmassa. Ensimmäisessä kokeilussa käytin raw-kuvia, joiden yhdistäminen vanhalta i7-tason koneelta kesti melkein puoli tuntia, mutta odotus kannatti -- tulos oli tällainen:\nDPP:n luoma focus stacking -kuva.\nYhdistämisen parametreja voi tarvittaessa säätää käsin:\nFocus stacking -asetukset.\nLopputulosta voi hienosäätää myös kuvakohtaisesti:\nFocus stackingin ansiosta kuvan etuala ja tausta saadaan molemmat teräviksi, joskin yhdistely toimii vain staattisilla kuvilla.\nPöydällä lojuvaa pienoisautoa on mahdotonta saada tarkaksi normaalisti kuvaamalla. Terävänä on joko etualan auto...\n... tai takana oleva hyllykkö:\nEdellisestä viisastuneena asetin kuvaustilaksi medium-kokoisen jpeg-kuvan, jolloin yhdistely kävi huomattavasti nopeammin ja 45 kuvan lopputulos oli tällainen:\nYhdistelmäkuvassa sekä etuala että tausta ovat teräviä.\nKahta alkuperäistä kuvaa vertaamalla huomaa, miksi kuvien yhdistely on teknisesti työlästä. Tarkennuksen muuttuessa vaihtuu myös kuva-ala. Lähelle tarkennettaessa oikean reunan valkoinen mappi leikkautuu pois, samoin hyllyn yläreuna. Myös auton takarenkaan etäisyys kuvan vasemmasta reunasta muuttuu.\nYhdistely joutuu käsittelemään jokaisen kuvan erikseen ja rajaamaan hieman lopputulosta.\nYmmärtääkseni tämä näppärä ominaisuus olisi tulossa firmispäivityksellä myös R-kameraan. Se olisikin ensimmäinen kerta, jolloin Canon on tuonut vanhempaan kameraan kokonaan uuden ominaisuuden ohjelmistopäivityksellä. Muilla valmistajilla tällainen asiakaspalvelu on huomattavasti yleisempää.\nKäyttöohjeen sivu 204 kertoo, että focus bracketing toimii vain RF-laseilla sekä muutamalla EF-putkella (makrot ja 16-35/4 sekä 24-70/4). "Tarkoitettu käytettäväksi jalustalla", se myös sanoo. Ohjeen kuvaus on vain muutaman sivun mittainen ja hieman ylimalkainen, joten omatoiminen kokeilu kannattaa.\nLähettänyt Petteri Järvinen klo 11.10 3 kommenttia:\nTunnisteet: Canon, digikuvaus, kuvankäsittely\nCanon EOS RP ja objektiivit\nSain Suomen Canonilta viikoksi lainaan uuden RP-rungon ja kolme objektiivia. Kirjoitan niistä muutamia havaintoja tulevina päivinä.\nMoni oli toivonut, että viime syksynä julkaisua peilitöntä R-perusrunkoa seuraisi kalliimpi Pro-malli, mutta Canon teki täysin päinvastoin: se julkaisi riisutun perusmallin. Täyskennoiseksi kameraksi RP on edullinen, mutta 1600 euroa pelkästä rungosta on aloittelijalle kallis. Hyvän pikkujärkkärin saa puolella tästä hinnasta.\nToinen ongelma on objektiiveissa. Vakaajalla varustettu 35 mm F1.8 on ainoa RF-kiinnitteinen peruslasi ("vain" 600 euroa), muut aidot RF-lasit ovat vähintään tuplasti kalliimpia. Tilanne on nurinkurinen: varmaan ensi kertaa markkinoilla on huippulaseja, joille ei ole tasoistaan runkoa.\nToisaalta huippulasit kertovat siitä, että pro-rungot (säänkestävä, kaksi korttipaikka, sarjakuvaus, kroppaamaton 4K-video, ehkä runkovakaaja jne.) ovat kyllä tulossa. Kaupallisesti on viisasta aloittaa halvoista malleista, testata markkinoita ja asiakaspalautetta. Voi olla niinkin, ettei Canonilla yksinkertaisesti ole vielä R-tasoa parempaa kennoa (siis samaa, mikä on 5Dm4-kamerassa).\nMe kuvaajat emme aina ymmärrä valmistajan näkökulmaa. Pahinta, mitä Canonille voisi tapahtua, olisi R-sarjan liian suuri menestys juuri nyt. Aggressiivisesti hinnoiteltu RP valtaa markkinaosuutta ja luo tulevia käyttäjiä, mutta ei kannibalisoi (liikaa) kalliimpien peilillisten runkojen myyntiä. Tulevaisuus on kuitenkin peilittömissä. RF-laseihin on panostettu valtavasti tuotekehitystä ja se näkyy.\nDPreview vertasi RP-kameraa 16 vuotta sitten julkistettuun 300D-malliin, joka oli uutena samanhintainen. Sen mukana tulivat käyttöön pienemmät ja halvemmat EF-S-objektiivit. RP-kameran vaikutus voi olla saman suuntainen, joskin Sony ja muut valmistajat ovat jo aloittaneet peilittömän aikakauden. Kolme vuotta sitten RP olisi ollut markkinamullistus, nyt se on vain uudistus -- Canonille tosin äärimmäisen tärkeä.\nEOS RP edestä.\nEnsimmäinen vaikutelma RP:stä on sen pieni koko. Painoa on vain 485 grammaa akun kanssa ja isoihin kouriin kamera on liian pieni. Normikäsissäkin pikkusormet jäävät haromaan ilmaan. Niitä varten on tosin saatavissa passiivinen jatkopala, joka kiinnitetään rungon pohjaan.\nMaksaisitko tästä 85 euroa?\nCanonia on joskus syytetty rahastuksesta, mutta viralliselta nimeltään "lisäotekahva EC-E1" tekee kyllä ennätyksen. Pyydetty 85 euron hinta on kova ottaen huomioon, ettei siinä ole yhtään sähköistä osaa. Kahvan pitäisi olla paketissa vakiovarusteena, vaan ei ole.\n35-millisen lasin kanssa kamera vaikuttaa mukavan kompaktilta:\nEOS RP ja 35 mm F 1,8 IS-vakaimella.\nVanhoja EF- ja EF-S-laseja voi käyttää sovittimen avulla - se sentään sisältyy useimpiin kotimaisten liikkeiden tarjouspaketteihin.\nTakaseinässä on kääntyvä ja kallistuva näyttö sekä joukko painikkeita, myös joystick-ohjain tarkennuspisteen valintaa ja valikkoja varten. Kaiken voi tietenkin tehdä myös kosketusnäytöltä.\nEOS RP takaa.\nR-mallin hipaisutanko on hävinnyt eikä sitä tule ikävä. Sen sijaan ISO-painiketta jää kaipaamaan. Ehkä ajatus on, ettei herkkyyttä enää valita etukäteen vaan annetaan kameran huolehtia asiasta. Kohina ei ole ongelma isoillakaan arvoilla. Ehkä niin, mutta esimerkiksi Lightroomin presetit voi automatisoida ISOn mukaan ja nyt jokaista mahdollista arvoa varten pitäisi luoda oma asetuksensa.\nEOS RP ylhäältä\nPyöreä virtakytkin vasemmassa reunassa ei ole mieleeni, vähintään siinä pitäisi olla jokin vipu. Kuvaustilan valinta pyörii ilman lukitusta, mutta erillinen lock-vipu lukitsee sentään asetukset.\nValikot ovat tuttua Canon-logiikkaa. Nyt olisi ollut hyvä tilaisuus tehdä irtiotto vanhasta ja tarjota exif-standardia pidemmät tiedostonimet edes optiona, mutta ei, meidän on edelleen tyytyminen IMG_xxxx tyyppisiin tiedostonimiin ja CANON-alkuisiin kansioihin.\nPienessä kamerassa on aiempaa pienempi akku, siitä lisää myöhemmin. Kaksi pyöritettävää rullasäädintä on plussaa Canonin aiempiin low-end järkkäreihin verrattuna.\nJa jos jotain hyvää hakee, R:stä kevennetty versio saa alkuperäisen R:n tuntumaan aiempaa kehittyneemmältä. Aitoa pro-mallistoa kuitenkin odotetaan innokkaasti.\nKoska lasit. Uusi 50-millinen on taivaallinen vanhaan EF-malliin verrattuna, joskin myös paljon isompi, painavampi ja tuplahintainen. Nyt selvisi, miksei Canon ole uudistanut mallistonsa selvästi heikointa L-sarjan lasia vaan panostanut mieluummin uuden RF-sarjan kehittämiseen.\n28-70 ja 50-milliset RF-lasit.\nKaiken huippu on tietenkin uusi 28-70 F2 -objektiivi. Lähes 1,5 kilon painoisena ja 3500 euron hintaisena se on omassa luokassaan. Tästä ylöspäin (niin painossa kuin hinnassa) ovat vain valovoimaiset teleobjektiivit. Suodinkierre on peräti 95 milliä, joten filtterivalikoima on rajoitettu ja hinta satasen luokkaa. AF/MF-kytkimen lisäksi kyljessä on lock-vipu, joka estää zoomia valumasta. Etuelementin liike ääriasennosta toiseen on pieni, koska zoomausaluekin on vain 2,5-kertainen.\n28-70-kuvanlaatu on huippua täydestä aukosta alkaen. Ainakin hääkuvaajat osaavat arvostaa lasia, joka on kuin 28, 35 ja 50-milliset kiinteät yksissä kuorissa. Nopeissa tilanteissa ei tarvitse hukata aikaa objektiivin vaihtamiseen. Toisaalta 28 ei ole yhtä laaja kuin sisäkuvissa hyödyllinen 24. Paino ja hinta vaativat veronsa, eikä F2 vastaa F1.2-valovoimaa.\nRP:n eteen ruuvattuna 28-70-millinen on lähes koomisen näköinen. Valokuva ei täysin välitä vaikutelmaa, minkä yhdistelmä luonnossa antaa.\n28-70 perässään pieni kamera.\nSanomattakin on selvää, että kolme kertaa runkoa painavampi objektiivi on tavattoman etupainoinen yhdistelmä.\n28-70 suorastaan huutaa 1Dx-sarjan kaltaista järeää runkoa taakseen. Epäilemättä sellainen onkin tulossa.\nLähettänyt Petteri Järvinen klo 16.15 1 kommentti:\nKoneen vaihto on työläs prosessi ja aina tuloksena on jotain ongelmia\nNiin mukavaa kuin koneen vaihto uuteen onkin, se on myös hyvin työlästä. Vaihto kannattaa tehdä ajoissa, sillä jos vanhan koneen levy on jo hajonnut, vaihdosta tulee ainakin kymmenen kertaa hankalampaa. Kun uusi ja vanha toimivat rinnakkain, vieläpä samassa verkossa, tiedostojen siirto ja asetusten selvittäminen on paljon helpompaa.\nPilvipalvelut helpottavat työtä, mutta monet asetukset, sovellukset ja apuohjelmat on kuitenkin siirrettävä itse. Omassa koneessa Lightroomin siirto aiheutti eniten päänvaivaa, mutta onnistui sentään ja lisenssi sallii kaksi yhtäaikaista konetta, joten presettien, vesileimojen ym. kopiointi uuteen koneeseen on ollut helpompaa. Kaikkia vanhoja ei kannata siirtää, vaan valita ainoastaan ne, mitä oikeasti käyttää. Samalla tulee siis tehtyä koneen siivous. Mikäli vanha kone on vielä käytettävissä, tiedostoja voi siirtää vasta silloin, kun niitä tarvitaan.\nTyötiedostot siirtyvät helposti pilvipalvelussa ja arkistot ovat kuitenkin NAS-levyllä tai pilvessä, mutta työtä riittää silti. Itselläni eniten aikaa vei valokuvien siirto. Jpeg-kuvia oli yli 120 000 kappaletta, joten niiden siirto 100 megabitin verkossa olisi kestänyt kuusi tuntia. Kuvien palauttaminen NAS-aseman varmuuskopioista olisi ollut vielä hitaampaa hitaampaa.\nLopulta otin käyttöön usb 3-porttiin kytketyn neljän teratavun apulevyn, jolla siirtonopeus nousi sentään 50 megatavuun sekunnissa ja kopiointiaika lyheni noin tuntiin.\nKopiointi ulkoisen usb-levyn kautta.\nVielä nopeammin kopiointi olisi sujunut irrottamalla uuden koneen levy ja kytkemällä se vanhaan koneeseen, mutta halusin välttää levyjen irrottamista ja kiinnittämistä.\nRaw-kuvia oli alle 50 000 kappaletta, mutta tilaa ne veivät yli teratavun. Kopiointi 100 megabitin verkossa olisi kestänyt puolitoista vuorokautta, usb-levyn kautta noin kuusi tuntia. Kannatti nähdä hetki vaivaa ja asentaa koneiden välille nopeampi gigabitin hubi, jolloin siirtonopeus tuplaantui ja nousi lähelle verkon maksimia.\n833 megabittiä sekunnissa koneelta toiselle.\nOsoittautui, että nopeus vaihteli riippuen siitä, mihin kahdeksasta hubin paikasta Ethernet-kaapelit kytki, joten kannattaa kokeilla eri vaihtoehtoja ennen suureen kopiointiin ryhtymistä.\nGigabitin ethernetin 100 megatavun sekuntivauhdilla 1,1 teran kopiointiin olisi kulunut noin kolme tuntia, mutta vanhan koneen oikutteleva E-asema päätti aina välillä kadota käyttöjärjestelmän näkyvistä, joten kopiointi piti tehdä osissa. Työhön kului koko päivä.\nSivumennen sanoen kahden ssd-levyn välillä kopiointi olisi sujunut noin 12 minuutissa, mutta vanhassa koneessa ei ollut m2-aseman liitintä eikä teratavun kapasiteettikaan olisi riittänyt.\nUuden koneen Windows 10 kirvoitti monta voimasanaa Microsoftin suuntaan. Ensimmäinen niistä pääsi suusta jo konetta valitessani. Etäpöytäyhteyden vuoksi oli ostettava Pro-versio, joka maksoi peräti 259 euroa. Perusversion satanenkin on sekin liikaa, sillä käyttöjärjestelmän merkitys on koko ajan kutistunut, samalla kun sen suhteellinen osuus uuden koneen hinnasta on noussut. Tämä on kohtuutonta. Apple antaa käyttöjärjestelmän ilmaiseksi; tosin se perii hinnan moninkertaisesti takaisin kalliimpien koneiden muodossa.\nWindows 10:n alkukysymykset käyvät joka kerta röyhkeämmiksi. Se pyytää lupaa paikannukseen, mainosten näyttämiseen ja moniin muihin asioihin, joista pitää osata valita tiukasti EI. Samoin se haluaa tyrkyttää Edge-selainta, vaikka käyttäjä asentaisi Chromen. Ja Onedrive haluaa kopioida pilveen työtiedostot aina työpöytää myöten. Oletusarvona sovellukset tallentavat Onedrivelle ja käyttäjän pitää osata itse vaihtaa tallennuspaikaksi Dropboxiin, paikallisen levyn tai mitä sitten haluaakin käyttää.\nIso 4K-näyttö on mukava, mutta siinäkin on ongelmansa. Hiirtä joutuu liikuttamaan aiempaa enemmän ja joissakin ohjelmissa tekstit menevät niin pieniksi, että näyttöä on katsottava todella läheltä. Esimerkiksi Adoben DNG-muuntimessa on kyllä 200 % asetus, mutta sekään ei kasvata tekstejä riittävästi.\nWindows 10:llä on tapana hukata displayport-liitintä käytettäessä avointen ikkunoiden paikat, kun monitori menee sleep-tilaan. Mitä tarkempi näyttö, sitä pahemmin tämä häiritsee. Jokaisen herätyksen jälkeen on suurennettava ikkunat riittävän isoiksi ja raahattava ne takaisin työpöydälle vasemmasta ylänurkasta, johon Windows on ne näytön nukkuessa sijoittanut.\nIlmeisesti Windows hukkaa displayportin näytön sleep-tilan aikana, joten herätessä se ei muista näytön tarkkuutta ja positioi varmuuden vuoksi ikkunat pientä työpöytää varten vasempaan ylänurkkaan. Tähän löytyy netistä jotain apuohjelmia ja rekisterivirityksiä, mutta nekään eivät toimi kaikilla. Kumma kyllä osa Mac-käyttäjistä valittaa samasta ongelmasta.\nLähettänyt Petteri Järvinen klo 19.06 7 kommenttia:\nTunnisteet: pc, Windows 10\nVanha Ivy Bridge, uusi Coffee Lake\nPäivitin yhden pc-koneistani uuteen Coffee Lake -malliin. Sen Edeltäjä oli seitsemän vuotta palvellut Ivy Bridge. Vuosien kuluessa siihen oli asennettu ensin Windows 7, päivitetty Windows 8, edelleen 8.1 ja viimeisenä Windows 10. Vuosien ahkeran käytön jäljiltä levy oli täynnä ajureita, tiedostoja ja ohjelmia, joista ei enää kukaan ottanut tolkkua.\nKone palveli yhä, mutta siinä oli alusta pitäen kummallinen vika. Yksi neljästä levyasema (Seagate ST3000DM Barracuda) näkyi Windowsille SCSI-levynä ja hävisi ajoittain kokonaan, joten kone oli pakko buutata. Sen jälkeen asema palasi näkyviin ja toimi taas ongelmitta. Kyseinen levy oli juuri kaikkein tärkein, joten katoaminen oli varsin kiusallista. Kun syy ei kohtuullisella googlauksella selvinnyt, annoin asian olla.\nSCSI Disk Device?\nPienistä ongelmista huolimatta kone toimi mainiosti vielä seitsemän vuotta myöhemminkin. Yksi syy oli siinä, että koneeseen oli uutena asennettu C-asemaksi ssd-levy, jolta Windows toimi mukavan ripeästi. Toinen syy oli 32 gigatavun keskusmuisti, joka alussa tuntui turhankin suurelta ja tuntuu siltä edelleen. Useimmat sovellukset eivät vieläkään osaa hyödyntää tehokkaasti 32 gigan muistia. Kun useita Chrome-ikkunoita oli auki, Lightroom saattoi kesken käytön valittaa muistin loppumisesta, vaikka siitä ei takuulla ollut kyse. Chromen sulkeminen auttoi jatkamaan.\nVaihdoin vanhaan koneeseen uuden 4K-näytön, joka toimi hyvin ensimmäiset pari päivää. Eräänä aamuna kone oli kuitenkin pimeänä, eikä käynnistynyt lainkaan. Edes näppäimistön valot eivät syttyneet. Lopulta keksin irrottaa displayport-kaapelin ja kokeilla hdmi-kaapelilla. Kone käynnistyi normaalisti, mutta näytön tarkkuus jäi HD-tasolle.\nTyypillinen ongelma, jollaista ei usko todeksi, jos joku sen kertoo -- mutta niin vain kävi. Monen vuoden käytön jälkeen oli vain ajan kysymys, milloin kiintolevyt hajoaisivat ja fakta on, ettei levyjä kannata käyttää loppuun asti. Ne on helpointa vaihtaa silloin, kun vanha kone vielä toimii.\nNiinpä tilasin uuden koneen helsinkiläiseltä Mikromafialta, kuten seitsemän vuotta sitten. Kerroin toiveeni ja annoin heidän ehdottaa sopivaa kokoonpanoa.\nIvy Bridge i7-3770\nVanhan koneen prosessori oli Intel i7-3770, uuteen tuli i7-9700. Vanhassa oli neljä ydintä (jotka hypersäikeillä näkyivät jokainen kahtena), uudessa kahdeksan aitoa ydintä ilman hypersäikeitä. Viivanleveys on kutistunut 22 nanometristä 14 nanometriin, mutta kellotaajuus noussut vain marginaalisesti (3,40 -> 3,60 GHz).\nCoffee Lake i7-9700\nVarmaan jokaista ostamaani pc-konetta on mainostettu hiljaisena, mutta uusi on sitä todella. Noctuan prosessorituuletin on kooltaan massiivinen, mutta kansi avattunakin kuin kuiskaus.\nÄänetöntä tehoa: Noctua prosessorituuletin.\nNopeusvertailu koneiden välillä ei ole helppoa, sillä tekniikan kehittyminen liittyy lähinnä rinnakkaisuuden hyödyntämiseen, eivätkä uudet testimenetelmät anna järkeviä tuloksia vanhoilla koneilla. DOSissa toimiva C-kielellä tehty NxN-laudan kuningatarohjelma (N=15) kesti vanhassa koneessa 64,4 sekuntia, uudessa 49,9 sekuntia. Vertailun vuoksi vanhassa Pentium 200 MHz -koneessa aika oli peräti 2448 sekuntia ja vuoden 2003 kolmen gigahertsin Pentium 4-koneessa 239 sekuntia.\nMinerd-louhintaohjelma antaa uudessa koneessa 118 kilohashia sekunnissa, vanhassa 49,1. Avidemux-testi, joka koodaa gigatavun mpeg-2-tallenteen mp4-muotoon, kesti vanhassa 543 ja uudessa 265 sekuntia. Puolen minuutin kännykällä kuvattu 4K-video muuntui HD-tarkkuudelle pakotetulla uudelleenkoodauksella (force decode, 2 pass) ennen 202 sekunnissa ja nyt 83 sekunnissa.\nUusi kone on siis runsaat tuplasti nopeampi, mutta se johtuu lähinnä ydinten määrän kaksinkertaistumisesta.\nEntä levyasemat ja niiden nopeus?\nYksi uuden koneen levyasemista on neljän teratavun Seagate Ironwolf. Ei mikään huippulevy, mutta riittää datakäyttöön.\nSeagate Ironwolf 4 TB.\nKirjoitan aina levyihin käyttöönottopäiväyksen. Siitä on tulevina vuosina hyötyä, kun on aika miettiä levyn korvaamista uudella.\nVanhassa koneessa ovat alkuperäiset 240 gigan C-asema sekä 3 teran E-asema, jotka laskurin mukaan ovat olleet käytössä 49373 tuntia. Niitä voi pitää täysin palvelleina. Kiinnostavaa kyllä, kiintolevyjen elinikä on pidentynyt samaan aikaan kun kapasiteetti on noussut teraluokkaan. Kymmenen vuotta sitten levyt kestivät juuri takuuajan (3-5 vuotta), mutta hajosivat viimeistään sen umpeuduttua.\nUutena vanhan koneen E-asema antoi Crystalin DiskMarkilla 189 Mt luku- ja 186 Mt kirjoitusnopeuden sekunnissa. Nyt mitattuna ja lähes täynnä E-aseman nopeus oli enää 111/112 megaa sekunnissa. Testiohjelman versio on tosin vaihtunut kolmosesta kuutoseen, joten tulokset eivät välttämättä ole vertailukelpoisia.\nUusi neljän teran levy toimii tyhjänä samaa 188 Mt/s -vauhtia kuin edellinenkin.\nUusi 4 teran levy tyhjänä Crystal DiskMark 6.\nVanhan koneen C-asema (Kingston SSD 240 Gt) oli säilyttänyt nopeutensa paremmin:\nKingston 240 Gt toimii nopeasti vielä 7 vuoden käytön jälkeenkin.\nUuden koneen C-asema on ihan toista maata. Samsung SSD 970 EVO Plus 1 TB on kooltaan pieni, mutta hurjan nopea. Kuvassa vertailun vuoksi kahden gigatavun SD-muistikortti. Aseman kapasiteetti on 500-kertainen korttiin nähden.\nSamsungin omalla nopeustestillä tuloksena on 3515 megatavun luku- ja 3294 megatavun kirjoitusnopeus sekunnissa. Vertailun vuoksi myös Crystal DiskMarkin tulos:\nUusi SSD on jopa 10 kertaa edeltäjäänsä nopeampi.\nNopeudesta innostuneena hankin rinnalle toisen samanlaisen. Asennus emolevylle vaati pientä sorminäppäryyttä, mutta nyt koneessa on yhden teratavun C ja D-asemat, joiden nopeus vetää suun hymyyn.\nSamsung Magician -apuohjelma.\nKäyttöjärjestelmän oma kopiointitoiminto ssd-asemalta toiselle näyttää yli 1,5 gigatavun nopeutta sekunnissa. Eikä kyse ole hetkittäisestä nopeudesta, joka nousee tappiin kopioinnin alkaessa, kun kirjoitus vielä menee puskuriin, vaan tulos on puolivälin jälkeen, jolloin noin 20 gigatavua on jo kirjoitettu.\nKopionti ssd-asemalta toiselle 1,54 gigatavua sekunnissa, vau!\nSelvästi suurin kehitys seitsemän vuoden aikana on siis tapahtunut massamuistien nopeudessa. Luultavasti myös näytönohjaimissa, mutta se jää itseltä kokematta, koska en pelaa.\nNo, toimiiko Windows 10 sitten salamannopeasti uudessa koneessa? Sujuuko Lightroomin käyttö kuin tanssi? Eipä sentään. Windows 10 kyllä käynnistyy nopeasti, mutta sen käytössä on edelleen kummallisia viiveitä.\nLightroomissa osa toiminnoista nopeutui selvästi, osa ei. Yhtenä syynä on vanha 6.14-versio. Uudet kuukausimaksulliset pilviversiot ovat paremmin optimoituja. Näytön päivityksessä on jotain vikaa, säätimillä tehdyt muutokset kuvaan eivät näy ennen kuin hiirellä klikkaa kuva-alueelle. Käytössä on vain prosessorin sisäinen näytönohjain. Lightroomin sovellus ja kuvat on sijoitettu E-levylle, katalogi C-asemalle ja preview-tiedostot D-asemalle. Tiedostojen hajauttamisen eri levyille pitäisi parantaa suorituskykyä.\nVanha kone käytti 1055 raw-kuvan export-toimintoon tasan tunnin, uusi selvisi siitä 27 minuutissa. Exportin aikana kaikki kahdeksan ydintä ovat täystyöllistettyjä. Näky on melkeinpä kaunis:\nLightroom 6.14 export käyttää kaikkia ytimiä.\nEniten nopeutui dng-muunnos ssd-levyltä toiselle. Vanha kone käytti 264 cr2-tiedoston muuntamiseen 72 sekuntia, uusi vain 28 sekuntia. Alkuperäisten tiedostojen koko oli 6,86 gigatavua, dng-versioiden 5,99 gigatavua. Näin suurten tiedostomäärien liikuttelu hyötyi suuresti uusien ssd-asemien nopeudesta.\nKolmen raw-kuvan HDR-merge preview (deghost: low) vei vanhalta koneelta 24 sekuntia, uudelta 18 sekuntia. Seuraava nopeuden tuplaus lienee luvassa vasta sitten, kun markkinoille tulevat järkevästi hinnoitellut 16-ytimiset prosessorit.\nUusi, puhdas kone ja iso 32" näyttö 4K-tarkkuudella antavat kuitenkin hyvät puitteet työntekoon ainakin seuraaviksi viideksi vuodeksi.\nLähettänyt Petteri Järvinen klo 11.23 Ei kommentteja:\nTunnisteet: pc, ssd\nKoneen vaihto on työläs prosessi ja aina tuloksena...


Ilves-Historia • Ilves isännöi Stadin supertähtiä\nIlves isännöi Stadin supertähtiä\n6.10.2011 Mikko RainioEnnakko\nPerjantai-iltana tarjoillaan Hakametsässä kiekkojännäreille herkkua, kun Ilves saa alkukauden odotetuimmassa kotiottelussaan vastaansa hallitsevan Suomen mestarin, Helsingin IFK:n. Tiistainen nousu kahden maalin tappioasemasta voittoon Espoossa on varmasti tuonut lisävirtaa tupsukorvien harjoituksiin, joten tähtiloistoa hehkuvan helsinkiläisjoukkueen kimppuun hyökkää ahnas petolauma.\nMichael Keräsen ja Ville Koistisen näyttävät osumat tiistaisessa voittomaalikilpailussa nostivat Ilveksen yhdeksään sarjapisteeseen. Samalla katkesi viiden ottelun tappioputki, jonka sisään mahtui tosin Raumalta hankittu tasapelipinna. Ilveksen peli oli Espoossa sekaista etenkin toisessa erässä, mutta Koistisen komea ylivoimatykki vapautti joukkueen ilmettä silminnähtävästi. Erityismaininnan ansaitsee huikea taistelu 3-5-alivoimalla varsinaisen peliajan lopussa.\nHIFK on sarjataulukossa pisteen Ilveksen perässä, mutta yhden ottelun vähemmän pelanneena. Hallitsevan mestarin kauden alku on ollut takkuinen; tiistaina Kärpistä otettua rankkarivoittoa edelsi kolmen ottelun pisteetön tappiosuora, jonka aikana punanutut hävisivät KalPalle, JYPille ja Ässille. Ilveksen tapaan myös IFK nousi edellisessä kamppailussaan voittoon kahden maalin takamatkalta, mikä luo mielenkiintoisen asetelman perjantain yhteenottoon.\nPitkän sopimuksen kasvattajaseuransa kanssa keväällä sopinut Ville Koistinen on sivaltanut päätöserässä ylivoimaosuman Ilveksen kahdessa viime ottelussa ja lunastanut hänelle asetettuja odotuksia takalinjojen voimahahmona. Koistisen pakkiparina pelaava Ryan Glenn vastasi petolauman tasoitusmaalista Espoossa ja otti roolia myös fyysisellä osastolla. Maalivahti Miika Wiikman huhki erinomaisen iltapuhteen ja esitti Vesa Toskalalle tiukan haasteen taistelussa Ilveksen ykköstorjujan paikasta.\nHIFK:n tuloksellisesti heikosta alkukaudesta huolimatta sarjan kirkkain supertähti Mikael Granlund johtaa SM-liigan pistepörssiä. Tiistaina Granlund toimi veljensä Markuksen kanssa syöttäjinä punanuttujen molemmissa maaleissa, jotka kummatkin viimeisteli ketjun kolmas lenkki Eero Somervuori. Granlundin viime kautinen tutkapari Ville Peltonen on kerännyt tililleen kymmenen tehopinnaa ja pitää hallussaan pistepörssin kolmatta sijaa.\n”Erittäin kova ja taitava vastustaja luvassa. Yksi kovimmista tässä sarjassa. Onnistuimme viime kaudellakin kaatamaan IFK:n, joten miksi emme myös nyt. Oli mahtavaa palata Ilvekseen. Tunnen porukan hyvin. Omassa pelissäni on ollut vielä pientä hakemista, mutta parempaa on luvassa.”\n– Tommi Välimaa, Ilves\nHallitseva Suomen mestari olisi pelaajamateriaalinsa vahvuuden perusteella ennakkosuosikki lähes kaikissa otteluissaan, mutta IFK:n alkukauden pelilliset vaikeudet kertovat, että joukkue ei ainakaan vielä ole niin vahva kuin miltä se paperilla näyttää. Ilvekselläkin on ollut ongelmia pelinsä kanssa, ja perjantai-iltana onkin mielenkiintoista nähdä, kumpi joukkueista on henkisesti ja fyysisesti terävämmässä iskussa. Varmaa on, että molemmissa leireissä on valmistauduttu otteluun selvästi vapautuneemmissa tunnelmissa kuin pariin edelliseen kamppailuun.\nOletettavasti luvassa on kiihkeätunnelmainen ja välillä kuumaksikin yltyvä vääntö, niin kuin näiden joukkueiden välillä on usein aikaisemminkin ollut. Ilveksen on voittaakseen yllyttävä samanlaiseen rohkeaan ja lennokkaaseen taisteluun kuin viime syksynä vastaavassa kamppailussa, josta muodostui kotijoukkueen komea ilotulitus. IFK on tuoreen valmentajansa, Petri Matikaisen, johdolla astetta suoraviivaisempi ja ehkä myös kurittomampi joukkue kuin viime kaudella. Ilveksen avaimet voittoon saattavatkin piillä kylmäpäisessä juonikkuudessa.


Reissussa taas | Scream Cracker's Parson Russell Terriers\nPerjantaina lähdimme illalla syyslomareissuun kohti Tallinnaa. Aamulla varhain matka jatkui kohti Rakverea, johon Tallinnasta on tunnin ajomatka. Siellä oli kaksipäiväinen kansallinen näyttely, jonne olimme lauantaille ilmoittaneet Yokon tavoitteenamme saada sille Eestin muotovalion arvo ja sen mukana vahvistettua muutkin roikkumassa olevat valionarvot. Ukrainalainen tuomari Zoia Oleinikova pitikin Yokosta kovin ja teki siitä jopa Rotunsa Parhaan. Tällä sertillä siis vahvistuivat myös Yokon Suomen, Ruotsin, Venäjän ja Baltian muotovalion arvot. Ikää neidillä 2 vuotta ja 1kk ja plakkarissa 7 maan muotovalion arvot ja 5 CACIBia odottamassa sitä viimeistä, jonka Yoko saa vastaanottaa vasta joulukuun lopussa. Sanattomaksi vetää.\nTässä kuva Yokosta kehässä ja toinen ruusukkeiden kanssa kauniissa syksyisessä Rakveressa.\nVSP oli Yokon setäkoira Teppo, joka siis myös valioitui Eestin valioksi ja myös Baltian muotovalioksi.\nKehän jälkeen matka jatkui kohti Pärnua, jossa lounastimme fantastisessa Da Vinci-ravintolassa. Kerrassaan vertaansa vailla oleva ravintola, josta tuli meille MUST Viron reissuille.\nIllaksi ajoimme Riikaan tuttuun Autosole-hotelliin ja aamulla jatkoimme taas matkaa kohti Panevezys-nimistä kaunista kaupunkia Liettuassa. Siellä oli myös kaksipäiväinen kansallinen näyttely uudessa Cido Arena-hallissa ja kehässä pyörähti siellä Viivi. Venäläinen Floyra Chaikovskaya piti Viivistä ja antoi tälle Winner-tittelin ja Rotunsa parhaan arvon. Tämä siis tarkoitti Viivin valioitumista Liettuan valioksi ja Baltian muotovalioksi.\nTässä Viivi odottaa kehään pääsyä:\nMolemmat neidit saivat itselleen epävirallisen MultiCH-arvon, joka siis käsittää 7 maan muotovalion arvot. Nyt voidaan hetki hengähtää ennen viimeisten CACIBien metsästystä.\nKotimatkalla pysähdyimme kauniilla Itämeren rannoilla ihailemassa auringonpaistetta ja merta:\nEttä tallainen reissu. One of a kind.\nBy admin|October 25th, 2017|NEWS|0 Comments


Valkoviini tappaa E.coli- Winestealssd.com - Muu\nTärkein Muu Valkoviini tappaa E.colin...\nValkoviini tappaa E.colin...\nAmerikkalaiset tutkijat kehittävät Chardonnay-pohjaista desinfiointiainetta sen jälkeen kun on osoitettu, että viini tappaa E.colin, salmonellan ja stafylokokin.\nMikrobiologit Mark Daeschel ja Jessica Just Oregonin osavaltion yliopistosta havaitsivat, että viini - ja erityisesti valkoviini - inaktivoi virulenttisia vikoja (kutsutaan taudinaiheuttajiksi), kuten E. coli (kuvassa) ja salmonella, stafylokokki ja klebsiella.\nAmerican Society of Microbiology -lehden mukaan pari laittoi bakteerit mahalaukun malliin, joka sisälsi mahamehuja ja elintarvikemateriaaleja, ja lisäsi Chardonnayn tai Pinot Noirin.\n60 minuutin kuluessa E.coli inaktivoitiin. Salmonella tapettiin 10-30 minuutissa, ja muut kokeet osoittivat, että viinit olivat myös tappavia muille taudinaiheuttajille.\nViinissä oleva alkoholi ei tappaa bakteereja, tutkijat löysivät.\nTodettuaan, että käymättömällä rypäleen mehulla ei ollut vaikutusta taudinaiheuttajiin, tutkijat onnistuivat eristämään viinin ominaisuudet, jotka tappoivat vikoja. He havaitsivat, että omenahappo ja viinihappo tappavat bakteerit pikemminkin kuin mikä tahansa alkoholissa.\nKoska valkoviinillä on enemmän happoa kuin punaisella, ne tappavat tehokkaammin bakteereja, Daeschel sanoi.\n'Ihmiset, jotka juovat viiniä aterioiden yhteydessä, voivat suojautua ruokamyrkytyksiltä', ASM-lehdessä sanotaan.\nDaeschel on nyt laatinut viinipohjaisen desinfiointiaineen, joka tappaa bakteerit yhtä tehokkaasti kuin vetyperoksidipohjaiset desinfiointiaineet. Tällä on lisäksi vetovoima olla biohajoava, luonnollinen vaihtoehto kaupallisille puhdistusaineille, ja se voidaan valmistaa jäteviinistä.\nkuva kohteliaisuus Meribiologinen laboratorio\nKirjoittanut Adam Lechmere 22. lokakuuta 2002\nJefford maanantaina: Vinous Eyesin takana...\nUudet Yhdysvaltain ruokavalio-ohjeet voivat vähentää päivittäistä viinirajaa...\nWynns Coonawarra Estate: tuottajaprofiili...\nyöpymispaikkoja napassa budjetilla