⭐Vakavaraisuussäädökset ja pankin luottoriskiteoria ennen ja jälkeen finanssikriisin\nVakavaraisuussäädökset ja pankin luottoriskiteoria ennen ja jälkeen finanssikriisin\nDownload "Vakavaraisuussäädökset ja pankin luottoriskiteoria ennen ja jälkeen finanssikriisin 2007-2009"\n1 TAMPEREEN YLIOPISTO Taloustieteiden laitos Vakavaraisuussäädökset ja pankin luottoriskiteoria ennen ja jälkeen finanssikriisin Tampereen yliopisto Johtamiskorkeakoulu Kansantaloustiede Pro gradu - tutkielma Kevät 2012 Ohjaaja: Jukka Pirttilä2 Tiivistelmä Tampereen yliopisto Johtamiskorkeakoulu MÄNNISTÖ, TUOMAS: Vakavaraisuussäädökset ja pankin luottoriskiteoria ennen ja jälkeen finanssikriisin Pro gradu -tutkielma: 81 sivua, 1 liitesivu Kansantaloustiede Helmikuu 2012 Avainsanat: Vakavaraisuussäädökset, Value at Risk, Luottoriski, Finanssikriisi Tutkielma käsittelee Basel -vakavaraisuussäädöksiä ennen ja jälkeen finanssikriisin Lisäksi tutkielmassa käsitellään pankin luottoriskin hallintaa etenkin Value at Risk -mallin näkökulmasta. Tutkielma perustuu kirjallisuuteen ja siinä pyritään tuomaan esiin vakavaraisuussäädösten ja pankin luottoriskin hallinnan osalta tekijöitä, jotka vaikuttivat finanssikriisin syntyyn vuonna 2007 ja sen jälkeen. Työssä käydään läpi Basel I- ja Basel II- vakavaraisuussäädösten keskeiset tekijät ja esitellään uudistuksia, joita finanssikriisin jälkeen säädettyyn Basel III -vakavaraisuussäädöskokoelmaan on tehty pankkien vakavaraisuuden parantamiseksi. Keskeisenä tekijänä Basel III - säädöskokoelmassa on pankkien pääoman laadun parantaminen ja likviditeetin lisääminen kriisitilanteissa. Basel III:n odotetaan ottavan paremmin huomioon myös finanssikriisin aikana esille nousseen systeemiriskin uhan ja sen hallintaan tarvittavat toimenpiteet. Systeemiriskin hallintaan räätälöity CoVaR -malli esitellään tutkielman loppupuolella. Se on luonnollinen jatkumo työssä kattavammin esitellylle VaR -mallille. VaR -mallia on perinteisesti käytetty etenkin markkinariskin hallinnassa, mutta sen käyttökelpoisuuden vuoksi sitä käytetään laajasti myös luottoriskin hallinnassa tappiopotentiaalia määritettäessä. CoVaR -malli puolestaan ottaa huomioon myös muiden toimijoiden riskipotentiaalin ja auttaa näin hallitsemaan koko systeemiin kohdistuvaa riskiä pankin omassa toiminnassa.3 SISÄLLYSLUETTELO 1 JOHDANTO VAKAVARAISUUSSÄÄDÖKSET Vakavaraisuus Basel I Basel II Pilari Pilari Pilari Valvovat viranomaiset LUOTTORISKITEORIA Luottoriski Luottoriskin mallintaminen Luottoriskin mittaaminen Standardimenetelmä (FIRB) Kehittynyt laskentamenetelmä (AIRB) VaR Value at Risk Value at Risk -arvon laskeminen Luottoluokitukset FINANSSIKRIISI JA VOIMASSA OLEVAT SÄÄDÖKSET Finanssikriisi Pääomarakenteet Luokitusmenetelmät Pääoma-arbitraasi Moraalikato KOHTI UUSIA SÄÄDÖKSIÄ Basel III Vakavaraisuussäädökset Maksuvalmiusvaatimukset Vastasyklinen pääomapuskuri Siirtymäsäännökset Basel III -uudistuksessa Kritiikki Basel III kohtaan Systeemiriski CoVaR SES -malli Uudistusten vaikutukset LOPUKSI LÄHTEET LIITTEET... 824 1 JOHDANTO Vuonna 2007 levisi maailman talouteen globaali finanssikriisi. Kriisi vaikutti kaikkeen talouden toimintaan eikä mikään talouden sektori ollut kriisin ulkopuolella. Erityistä huomiota kriisissä saivat kuitenkin pankit. Rahalaitokset olivat luonnollisesti kriisin keskiössä, osittain omasta syystään osittain ulkopuolisten tekijöiden seurauksena. Lopputulemana usko pankkitoimintaan horjui ja pankkeja joutui yhteiskunnan tukemiksi ympäri maailman. Tässä työssä esitetään pankkien toimintaan vaikuttavien viranomaisnormien merkitys liiketoiminnassa; vakavaraisuussäännösten osalta luvussa kaksi, sekä pankkien luottoriskin teoriaa ja riskin hallintaa etenkin Value at Risk -mallin näkökulmasta esitetään luvussa kolme. Myöhemmin luvussa neljä käsitellään finanssikriisin johtaneita syitä ja käydään läpi kuinka finanssikriisi on vaikuttanut viranomaissäädöksiin. Tutkielma on institutionaalinen kirjallisuuskatsaus ja vastaa kysymykseen finanssikriisin vaikutuksesta pankkiliiketoimintaan luottoriskin hallinnan näkökulmasta, ja viranomaisnormien muutoksesta etenkin vakavaraisuussäädösten osalta. Näistä säädöksistä Basel I ja Basel II ovat Baselin pankkivalvontakomitean asettamia normeja, jotka vielä tällä hetkellä säätelevät pankkien toimintaa. Tutkimus esittää niiden perusperiaatteet ja kuvaa sitä, miksi ne eivät estäneet finanssikriisin syntyä. Lisäksi esitetään muutokset, joiden avulla pyritään saattamaan pankkien vakavaraisuusvalvonta tasolle, joka estäisi tulevaisuudessa vastaavat kriisit. Etenkin tutkimuksessa keskitytään Basel III -säädöksiin, jotka tulevaisuudessa tulevat korvaamaan edeltäjänsä, Basel I:n ja Basel II:n. Value at Risk -mallin avulla tutkielmassa kuvataan pankin luottoriskin hallinnan yhtä työvälinettä, ja sitä kuinka malli toimii vakavaraisuussäädösten rajoissa. Pankkitoiminnan vakavaraisuussäädökset pohjautuvat tarpeeseen yhdenmukaistaa liiketoimintaa pankkitoimialalla. Vuonna 2007 puhjennut asuntokupla Yhdysvaltain asuntomarkkinoilla lähti avaamaan vyyhtiä, jonka seurauksena isojakin pankkeja ajautui toimintakyvyttömäksi, tunnetuimpana esimerkkinä Lehman Brothers, joka joutui yrityssaneeraukseen syksyllä5 Syksy 2008 olikin hetki, jolloin kriisi lopulta eskaloitui ja levisi rahoitusmarkkinoilla. Pankkien toimintaa säätelevät vakavaraisuussäädökset, sekä pankkien oma luottoriskin hallinta olivat uudistuksen tarpeessa. Pankkien vakavaraisuussäädökset pohjautuvat tällä hetkellä vuonna 2004 julkaistuun Basel II -säädöskokoelmaan, jonka avulla pankkien toimintaa oli tarkoitus pystyä säätelemään tehokkaasti ilman pelkoa pankkien kriisiytymisestä varojen riittämättömyyden vuoksi. Vuonna 2007 alkanut finanssikriisi paljasti kuitenkin vakavaraisuussäädösten riittämättömyyden. Sen seurauksena Kansainvälinen järjestelypankki antoi 2010 uuden säädöskokoelman, Basel III:n, jonka tarkoitus on torjua paremmin pankkien varallisuuteen liittyviä uhkatekijöitä. Basel III tulee voimaan asteittain vuoden 2013 alusta, ja sen avulla on määrä vaikuttaa pankkien harjoittamaan liiketoimintaan riskien määrää vähentämällä. Erityisesti Basel III keskittyy pankkien vakavaraisuuden ylläpitämiseen entisiä säädöksiä tehokkaammin. Lisäksi se ottaa huomioon seikkoja, joita aikaisemmat säädökset eivät ole huomioon ottaneet, kuten systeemiriskin vaikutuksen pankkien riskienhallinnassa. Säädöksiin tehdyt muutokset osoittavat toimivuutensa täysin vasta tulevaisuudessa, kun siirtymäaika on ohitettu ja kaikki asetetut säädökset ovat käytössä. Talouden elpyminen antaa mahdollisuuden nähdä uusien säädösten toimivuus kaikissa suhdannekierron vaiheissa. Kuitenkin yleisen ajatusmaailman voidaan jo nähdä muuttuneen. Aikaisemmin pankkitoiminnassa vallinnut henki liian suuri kaatumaan on menneen finanssikriisin ja pankkien ongelmien myötä historiaa, ja vallalla on nöyrempi suhtautuminen markkinoihin. Uudet säädökset ja toimintatavat tulivat ajankohtaisiksi finanssikriisin puhjettua. Tässä työssä tarkasteltavat säädökset ja niissä tapahtuvat muutokset kytkeytyvät tiiviisti finanssikriisiin. Tällä hetkellä etenkin Eurooppaa vavisuttelee uusi taloudellinen uhka, joka pohjautuu joidenkin Euroopan maiden suurelle velkatasolle ja koettelee siten ensisijaisesti julkista taloutta. Kriisin luonteen vuoksi sillä tullee kuitenkin olemaan vaikutuksia myös pankkien toimintaan ja pankkien varainhankintaan, ja sitä kautta niiden liiketoimintaan sekä riskien hallintaan. Tutkielmassa velkakriisiä käsitellään ainoastaan sivumennen, mutta tulevaisuudessa sen vaikutuksia olisi mielenkiintoista tarkastella lähemmin. 56 2 VAKAVARAISUUSSÄÄDÖKSET Pankkien toimintaa säädellään erilaisilla laeilla ja asetuksilla. Keskeisimpiä pankkien toimintaa toimintaa säätelevistä määräyksistä ovat pankkien vakavaraisuuteen liittyvät säädökset. Näillä säännöksillä on tarkoitus ohjata pankkien liiketoimintaa suuntaan, jossa niiden taloudellinen asema on vakaa ja toiminta näin turvattu myös asiakkaiden ja sijoittajien näkökulmasta. Vakavaraisuussäädöksiä on annettu ja otettu käyttöön kansainvälisen järjestelypankin (Bank for International Settlements, BIS) antamien tavoitteiden mukaisesti. Ensimmäinen vakavaraisuussäädös, Basel I, otettiin käyttöön Suomessa 1988, Basel II 2004 ja viimeisin säädöskokoelma Basel III on tarkoitus ottaa käyttöön vuoden 2013 alusta. Tämä luku käsittelee pankkien toimintaympäristöä, jossa ne toimivat vakavaraisuussäädösten osalta Basel II -säädösten alaisina. 2.1 Vakavaraisuus Baselin sopimukset ovat Kansainvälisen järjestelypankin antamia lausuntoja ja määräyksiä, joihin Baselin pankkivalvontakomitean jäsenmaat ovat sitoutuneet. Baselin sopimusten lähtökohta on taloudellisen turvallisuuden ja vakauden lisääminen pankkiliiketoiminnassa. Näiden sopimusten tarkoituksena on yhdessä kansallisen viranomaisvalvonnan kanssa minimoida koko järjestelmää koskettavan systeemikriisin mahdollisuus sekä estää yksittäisten pankkien liiallinen riskinotto. (Wood 2005, 4 6.) BIS:n asettaman sääntelyn valvonnasta vastaavat paikalliset viranomaiset. Sääntelyn perustana olevat BIS:n sopimukset ovat siis kehyksiä, joiden perusteella säädellään markkinoille pääsyä ja toimintaa markkinoilla (Wood 2005, 6). Valvonta puolestaan on kunkin jäsenmaan paikallisten 67 viranomaisten suorittamaa toimintaa, jossa tarkastellaan yksittäisten pankkien tekemisiä. Suomessa tätä valvontaa suorittaa Finanssivalvonta (Finanssivalvonta, 2011a) Valvonnan tavoitteet on tiivistetty Finanssivalvonnan osalta seuraavalla tavalla: Sääntelyn tavoitteena on kannustaa valvottavia kehittämään ja parantamaan riskienhallintajärjestelmiään, liiketoimintamallejaan ja pääomastrategioitaan sekä turvata pääomien riittävyys. Lähtökohtana on, että valvottavan omien varojen täytyy kattaa kaikki toimintaan liittyvät olennaiset riskit --. Valvottavan täytyy itse arvioida omat riskinsä sekä niiden kattamiseksi tarvittavien omien varojen määrä. Valvojan täytyy puolestaan varmistua, että valvottava arvioi riskinsä ja niiden kattamiseen tarvittavan pääoman riittävyyden luotettavasti. Tässä arvioinnissa valvojan arviomme on tärkeä. (Finanssivalvonta, 2011a.) 2.2 Basel I Basel I -sopimus astui voimaan vuonna Se oli jatkumo BIS:n rahapoliittiseen historiaan, joka oli alkanut 1930-luvulta, mistä lähtien se keskittyi kehittämään ja puolustamaan Bretton Woods -järjestelmää aina 1970-luvulle saakka. Myöhemmin huomion kansainvälisillä finanssimarkkinoilla sai osakseen öljykriisi ja seuraavalla vuosikymmenellä kansainvälinen velkakriisi. Näiden kriisien seurauksena heräsi ajatus kansainvälisesti aktiivisten pankkien sääntelystä ja valvonnasta, minkä seurauksena Basel I -sopimus solmittiin. (BIS.) Basel I -sopimuksen keskeinen tavoite oli taloudellisen vakauden lisääminen pankkitoiminnassa. Lisäksi haluttiin kaventaa kansainvälisesti pankkien väliseen kilpailuun liittynyttä eriarvoisuutta, joka eri maiden kansallisista määräyksistä oli syntynyt. Tavoite oli siis saada pankkitoimiala vakaammalle pohjalle, jotta kansainvälisiltä talouskriiseiltä vältyttäisiin. Näihin tavoitteisiin pyrittiin ensisijaisesti lisäämällä määräyksiä pankkien omien pääomien riittävyydestä. Komitea oli erityisen huolissaan pankkien rakenteellisista muutoksista monialaisiksi finanssitavarataloiksi, 78 jossa monimuotoiset omistajarakenteet mahdollisesti vaarantaisivat pääoman asemaa pankissa tai muualla konsernin sisällä. (Wood 2005, ) Vuonna 1988 solmitussa sopimuksessa on kolme pääkohtaa, joilla pääoman riittävyys halutaan turvata. Pyritään määrittelemään paitsi pääoman minimimäärä, myös tietyntyyppisten saamisten määrä ja niiden riski, mitä vastaan pääomaa on asetettava, ja aikataulu toimenpiteiden toteuttamiseksi. Seuraavassa luettelossa (Basel Committee on Banking Supervision 1988) esitellään nämä tekijät: 1) pääoman osatekijät kuinka pääoma määritellään 2) riskipainot kuinka pankin omaisuus määritellään 3) tavoitteellinen pääomasuhde kuinka paljon pankin pääomareservin tulee olla Basel I -sopimuksen suurin painopiste oli siis luottoriskin hallinnasta tehty sopimus. Se pohjautuu Cooken suhdelukuun, jonka avulla pyritään havainnollistamaan pääoman tavoitetasoa. Cooken suhdeluku määrää, että pankin tulee pitää hallussaan vähintään 8 prosenttia riskipainotetuista saamisistaan. Riskin painotus vaihtelee prosentin välillä siten, että riskisimmät sijoituskohteet tulevat mukaan koko painollaan. Näin esimerkiksi yrityslainojen ja yksityisen sektorin luottojen riskipainotus 100 prosenttia. (Bessis 2010, 11.) Painotus on kuvattu taulukossa 1. 89 Taulukko 1 Riskilajien riskipainot Basel I:ssä (Wood 2005, 82.) Riskipaino Riskilaji 0 % - valtiolainat - lainat OECD -maiden hallituksille ja keskuspankeille - OECD -maiden takaamat lainat 0, 10, 20 tai 50 % - lainat kotimaiselle julkiselle sektorille, pois lukien valtionlainat - julkisen sektorin takaamat lainat 20 % - monenkeskeisten kehityspankkien (EIB, IADB AFDB, IBRD) lainat ja niiden takaamat lainat - lainat OECD -maissa rekisteröidyille pankeille, ja niiden takaamat lainat - lainat ei-kotimaisille julkisen sektorin toimijoille, jotka kuitenkin OECD -maissa 50 % - asuntolainat, jotka ovat täysin kiinnitetty asuinkiinteistöön, joka lainanottajan hallinnassa 100 % - lainat yksityiselle sektorille - lainat OECD -maiden ulkopuolelle ja joiden jäljellä oleva juoksuaika yli vuoden - lainat muille kuin OECD -maiden hallituksille - lainat julkisen sektorin omistamille kaupallisille yrityksille - pääomainstrumentit, jotka muiden pankkien tarjoamia - kaikki muut lainat Painotettu riski vakavaraisuutta määritettäessä ja pääoman riittävyyttä arvioitaessa perustuu ajatukseen, että se tarjoaa kansainvälisesti tasapuolisen asetelman eri pankkeja arviointiin ja niiden 910 toiminnan määrittämiseen. Lisäksi riskipainojen etuna nähtiin sen taseen ulkopuolista riskiä mittaavat ominaisuudet ja se, että säädös ei kuitenkaan estä pankkeja pitämästä taseessaan likvidejä, vähäriskisiä omaisuuseriä. (Basel Committee on Banking Supervision 1988, 8.) 2.3 Basel II Ensimmäinen askel kohti uutta vakavaraisuuskehikkoa otettiin vuonna 1996, jolloin BIS teki päätöksen, jonka mukaan pankit voisivat soveltaa markkinariskin pääomavaatimuksen laskentaan omia mallejaan. Näin rakennettiin pohjaa vuonna 2004 tapahtuneelle suurelle muutokselle, Basel II -vakavaraisuuskehikolle, jonka pääasiallinen tavoite oli pankkien luottoriskillisten saatavien riskipainollisessa uudistamisessa. Filosofisesti muutos oli suuri, koska aikaisemmin vakavaraisuusmallien käyttö ja laskenta oli ollut tarkkaan säädeltyä. Nyt pankeille annettiin lupa omien todennäköisyysmallien käyttöön tappiotodennäköisyyksien laskennassa. Tätä pidettiinkin ensimmäisenä askeleena kohti Basel II -järjestelmää. (Jokiluoma & Vauhkonen 2010, 9.) Virallisesti BIS kirjasi Basel II:n tavoitteeksi halun hyödyntää järkevää pääoman sääntelyä, valvontaa ja markkinakuria, ja lujittaa riskienhallinta ja rahoitusjärjestelmän vakautta. Tämän tavoitteen käytännön valvominen tapahtuu kunkin jäsenmaan oman säätelyviranomaisen toimesta, Suomessa tämä viranomainen on Finanssivalvonta. Viranomaisen tehtävänä oli myös huolehtia ohjelman täytäntöönpanosta aikataulun mukaisesti. Suomessa Basel II -järjestelmää on sovellettu pankkien toimintaan vuodesta 2007 alkaen. Valvovalla viranomaisella on oikeus vaatia pankkia kasvattamaan vakavaraisuuttaan, mikäli pankin omat varat eivät kata riskejä. Pankkien omien varojen riittävyyden selvittämiseen voidaan käyttää esimerkiksi stressitestejä, joissa pankkien toimintakyky mitataan olosuhteissa, joissa riskit realisoituvat. (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 1.) Basel II -vakavaraisuuskehikkoon kuuluu kolme pilaria, jotka muodostavat kehikon ytimen. 1011 Ensimmäinen pilari kuvaa vähimmäispääomavaatimuksia, toinen tarjoaa valvovalle viranomaiselle kehikon pankin vakavaraisuuden ja pääomasuunnittelun kokonaisarviointiprosessia varten. Kolmannen pilarin tavoitteena on edistää ja vahvistaa markkinakuria lisäämällä raportointivaatimuksia. (Basel Committee on Banking Supervision, 2004.) Pankkitoiminnan kokonaisvakavaraisuus Pääoman vähimmäisvaatimus 8 % Valvontaprosessi Raportointivaatimukset viranomaisille/ markkinakuri Pilari 1 Pilari 3 Pilari 2 Kuvio 1 Basel II vakavaraisuuskehikko (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 6.) Pilari 1 Pilarin 1 ympärille muodostuva vakavaraisuusvaatimus on koko Basel II -säädöksen ydin. Pilari määrää, että vakavaraisuusaste pankkitoimintaa harjoittavalla yrityksellä ei missään olosuhteissa saa olla vähemmän kuin 8 prosenttia riskipainotetuista saamisista. Laskennassa Basel II huomioi sekä markkinariskin, luottoriskin että operatiivisen riskin. Pankki voi säädöksen mukaan laskea pääomavaatimuksen mukaista oman pääoman määrää kahdella tavalla: standardimenetelmällä, joka tukeutuu ulkopuolisten luottolaitosten antamaan arvioon riskipainosta kussakin 1112 sijoituskohteessa, tai vaihtoehtoisesti sisäiseen laskentaan (Internal Rating Based Approach, IRBA) perustuvalla menetelmällä. (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 12.) Yleisesti ottaen sisäisen laskennan menetelmää käytetään isoissa finanssitaloissa, joiden taloudelliset rakenteet ovat monimutkaiset. Tällöin menetelmä voidaan jakaa vielä perinteiseen menetelmään (Foundation Internal Rating Based, FIRB) tai kehittyneeseen menetelmään (Advanced Internal Rating Based, AIRB). Lähtökohtaisesti siirtyminen standardimenetelmistä kehittyneempiin menetelmiin parantaa riskin ja pääomavaatimusten vastaavuutta. Kuviossa 2 on hahmotettu laskennan menetelmien jakautumista. (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 13.) Vakavaraisuuslaskenta Sisäisen laskennan menetelmä Standardimenetelmä (ulkoinen luottoluokitus) Perusmenetelmä, FIRB Kehittynyt menetelmä, AIRB Kuvio 2 Vakavaraisuuslaskennan menetelmät (Basel Committee on Banking Supervision 2004.) Standardimenetelmää käyttävät pankit käyttävät laskennassaan luottoluokittajien antamia arvioita 1213 sijoituskohteidensa maksukyvykkyydestä. Tällöin riskipainot sijoituskohteissa määräytyvät kuten Basel I:ssä, standardoidun taulukon mukaisesti. (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 15). Menetelmä on yksinkertainen ja siksi sovellettavissa pienemmillä resursseilla toimiville instituutioille. Kehittyneessä laskentamenetelmässä pankit käyttävät omia laskentamallejaan arvioidessaan sijoituskohteen maksukykyä. Menetelmän käyttö edellyttää valvovan viranomaisen lupaa, ja menetelmää sovellettaessa vaatimukset toimijaa kohtaan ovat huomattavasti suuremmat. Pankin tulee julkistaa omien laskentamenetelmiensä tulokset, millä pyritään avoimuuteen ja markkinakurin edistämiseen. (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 48.) Mikäli luottolaitos käyttää kehittynyttä menetelmää, tulee laskennassa huomioida erityisesti riskiherkkien sijoitusten yhteydessä niiden mahdollinen myötäsyklisyys. Tällöin suhdanteiden heikentyessä asiakkaiden luottokelpoisuus ja luokitukset heikkenevät riskin mukaisesti. Luottolaitosten tulisikin varautua tähän suuremmilla pääomilla suhteessa luottosalkun vastuisiin ja huomata näin vakavaraisuusvaatimusten kasvaminen. (Finanssivalvonta 2005, 24.) Omaa pääomaa riskien kattamiseen on oltava vähintään 8 prosenttia riskipainotetuista varoista. Pilarin 1 vaatimusten laskenta perustuu ajatukseen, jossa riski on määritetty keskimääräiseksi riskiksi suurelle kansainväliselle toimijalle, ja toisaalta, laskentamenetelmiin sisältyy ajatus hajautetusta luotonannosta (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 2.) Pääoma Riskipainotetut varat > 8 % (2.1) Tavoitteena Basel II:lla on lisätä pankkien kykyä ottaa huomioon kaikki sen toimintaan liittyvät riskit. Pilari 1 tavoittelee pankeille myös kehittyneempiä riskin mittausmenetelmiä pankkien oman 1314 toiminnan kautta. Pankkien oman riskien hallinnan on määrä kehittää niiden pääoman hallintaa siten, että 8:n prosentin minimivaatimus täyttyy kaikissa olosuhteissa. Verrattaessa Basel I:een suurimpana uudistuksena Basel II:ssa on sen yksittäisen toimijan entistä vapaampi rooli ja suurempi vastuu omasta toiminnasta. (Finanssivalvonta, 2011b.) Pilari 2 Internal Capital Adequacy Assesment Process eli ICAAP on pilarin 2 määrittämä valvottavan vakavaraisuuden hallinnan työkalu, joka Suomessa on Finanssivalvonnan vastuulla. Sen tavoitteena on tarkastella vakavaraisuutta ja sen hallintaa suhteessa kaikkiin liiketoiminnasta ja sen ulkoisen toimintaympäristön muutoksista aiheutuviin olennaisiin riskeihin. Näin vakavaraisuutta pyritään hallitsemaan laajemmin kuin pelkästään pilarin 1 säätämien vähimmäisvakavaraisuusvaatimusten täyttämisenä luotto-, markkina- ja operatiivisille riskeille. Finanssivalvonta pyrkii standardinsa 4.2 mukaan keskittymään siihen, että valvottavilla, eli luottolaitoksilla, olisi hyvä riskinkantokyky ja luotettava hallinto. Riskinkantokyvyssä se pyrkii huomioimaan pääomien määrän, laadun, kohdentumisen ja saatavuuden sekä liiketoiminnan kannattavuuden yhteisvaikutukseen. Finanssivalvonta korostaa myös laadullisia tekijöitä kuten luotettavaa hallintoa, sisäistä valvontaa sekä riskienhallintaa varmistamaan häiriötöntä liiketoimintaa. Finanssivalvonnan standardi pohjautuu EU -komission antamiin direktiiveihin sekä Baselin pankkivaliokunnan julkaisuun International Convergence of Capital Measurement and Standards, jossa on kuvattu pilarin 2 sisältö sellaisena kuin BIS sen on julkaissut. (Finanssivalvonta 2005, 10.) Sääntelyssä otetaan valvojan toimesta huomioon erityisesti yllättävät tilanteet, joissa on olemassa riski, että toimintaympäristön äkillinen muuttuminen aiheuttaa pilarissa 1 säädetyn vähimmäispääomavaatimuksen alittumisen ja toiminta joutuisi uhatuksi. Riskiherkkien 1415 pääomavaatimusten myötäsyklisyys ja vaihtelualttius ovat huomattavia riskejä valvovan viranomaisen näkökulmasta katsottuna. Näkyvimpänä menetelmänä näiden tekijöiden tarkkailemiseen ja pääomien riittävyyteen käytetään stressitestejä, joissa mitataan pankkien toimintavalmiutta yllättävissä tilanteissa. (Finanssivalvonta 2005, 21.) Pilarissa 2 kiinnitetään huomiota myös pilarin 1 ulkopuolella oleviin riskitekijöihin. Tällaisia ovat rahoitustaseen korkoriski, keskittymäriski, likviditeettiriski sekä rakenteellinen rahoitusriski. Nämä riskit ovat varsinaisen luottoriskin ulkopuolella, mutta voivat aiheuttaa realisoituessaan pääoman tarvetta, joka puolestaan heijastuu vähimmäispääomavaatimukseen. Näin ollen pilarissa 2 korostetaan kokonaisvaltaista riskienhallintaosaamista, jossa varsinkin toimivalla johdolla on merkittävä rooli. (Finanssivalvonta 2005, 27.) Valvontaprosessiin kuluu olennaisesti myös pankkien oma toiminta. Baselin pankkivaliokunnan raportissa (2004), joka esittelee Basel II säädökset, korostetaan pankkien oman vastuun merkitystä etenkin riskiprofiilien tunnistamisessa ja operatiivisen kokemuksen hyödyntämisessä. Se kannustaa myös pankkien johtoa ja valvovia viranomaisia avoimeen kanssakäymiseen, jotta riskienhallinasta tulisi avoimempi prosessi mahdollisia puutteita tunnistettaessa Pilari 3 Finanssivalvonnan julkaisemassa standardissa 4.2 avataan sanallisesti pilarin 3 sisältö. Sen mukaan Valvottavan on julkistettava vähintään ne tiedot, joita vakavaraisuustietojen julkistaminen markkinoille (pilari 3) edellyttää. Julkistettaviin tietoihin on sisällytettävä muun muassa riskienhallinnassa sovellettavat strategiat ja prosessit sekä yhteenveto vakavaraisuuden riittävyyden arvioinnista nykyisen liiketoiminnan ja liiketoimintasuunnitelmien pohjalta. (Finanssivalvonta 2005, 41.) 1516 Standardissa (Finanssivalvonta 2005) suositellaan myös, että vakavaraisuuden hallintaprosessin tulokset valvottavien osalta julkaistaan siten, että niistä ilmenee valvottavan riskiprofiilin edellyttämä pääoman tarve ja vakavaraisuustaso, valvottavan omat määrittelyt riskinkantokykyyn sisällytettävistä omien varojen eristä sekä vakavaraisuuden hallintaprosessissa vakavaraisuudelle asetetut määrälliset ja laadulliset tavoitteet. Pilari 3 sisältää neljä avainkohtaa, jotka Basel II säädöksessä on asetettu (Basel Committee on Banking Supervision 2004): - Pankeilla tulee olla riittävät prosessit pääoman yleisen riittävyyden arviointiin. - Valvovan viranomaisen tulee tarkastella ja arvioida pankkien vakavaraisuuden arviointia ja strategian noudattamista, sekä ryhtyä tarvittaessa vaadittuihin toimenpiteisiin. - Valvovan viranomaisen tulee valvoa, että pankit noudattavat säädettyjä vakavaraisuustasoja. - Valvovan viranomaisen tulee tarvittaessa estää pääomien putoaminen alle säädetyn tason ja ryhtyä pankin vakavaraisuutta lisääviin toimiin tarvittaessa. Kokonaisvaltaisesti ajatellen pilarin 3 tärkein tehtävä on varmistaa, että pankit noudattavat säädettyjä ohjeita sekä kannustaa pankkeja kehittämään entisestään riskienhallintamenetelmiään. Valvovan viranomaisen odotetaan puuttuvan mahdollisiin epäkohtiin jo hyvissä ajoin ennen kuin pankin pääomat valahtavat alle säädetyn tason. Lisäksi viranomaisten odotetaan olevan aktiivisesti mukana pankkien päivittäisen toiminnan seuraamisessa siten, että ne pystyvät tarvittaessa määräämään toimijoita, jotka eivät täytä vaatimuksia, parantamaan toiminnan tasoa. (Basel Committee on Banking Supervision 2004, 162.) Julkaistavien tietojen laadusta on viimeaikaisen finanssikriisin seurauksena käyty keskusteluja 1617 myös julkisuudessa. Aikaisemmin pilari 3 on saanut vakavaraisuusvalvonnan osalta muita pilareja vähemmän huomiota akateemisissa tutkimuksissa. Kuitenkin sen osuus yhdessä pilarin 1 vaatimusten kanssa on merkittävä osa Basel II -säädöskokoelman antia. Tiedonantovaatimukset voivat selvästi tehostaa vähimmäispääoman tunnuslukuja ja siten lisätä pankin kannustimia parantaa riskin mittaamista ja hallintajärjestelmiä. Pilarin 3 tarkoitus on siis pohjimmiltaan puuttua pankin liiketoiminnassa esiintyvään päämies-agentti ongelmaan, joka voi aiheuttaa eturistiriitoja ja näin vaarantaa pankin vakavaraisuuden. (Vauhkonen 2010, 22.) 2.4 Valvovat viranomaiset Rahoitusmarkkinoilla toimivan yrityksen, tässä tapauksessa pankin, toimintaan kuuluu riskin sietäminen. Jotta markkinoiden vakaus pysyy turvattuna, tulee toiminnan valvonta olla ohjattuna tietylle taholle. Suomessa tätä valvontatehtävää suorittaa Finanssivalvonta, joka soveltaa toiminnassaan Basel II vakavaraisuuskehikkoa. Valvontaa ohjaava toiminta kiteytyy Finanssivalvonnan osalta lain määräämään vakavaraisuusvelvoitteeseen, joka rajoittaa pankkien riskinottoa. Sen mukaan valvottavat eivät saa ottaa toiminnassaan riskiä, joka vaarantaa niiden vakavaraisuuden. Riskien toteutuminen vaikuttaa tulokseen ja sitä kautta pankkien vakavaraisuuteen. Finanssivalvonta seuraa systemaattisesti keskeisten valvottaviensa riskinottoa ja riskinkantokykyä tekemänsä valvojan arvion perusteella. Toiminnan tavoitteena on valvoa, että vakavaraisuus säilyy lain määräämällä tasolla. (Finanssivalvonta, 2011a.) Vakavaraisuusvalvonnassa keskeinen rooli on valvojan hallinnoima kokonaisprosessi. Prosessi muodostuu valvottavan vakavaraisuuden hallintaprosessista sekä valvojan suorittamasta arviointiprosessista. Kyseisessä prosessissa sekä valvottava että valvoja tarkastelevat vakavaraisuutta ja sen hallintaa suhteessa kaikkeen liiketoimintaan ja ulkoisessa toimintaympäristössä tapahtuviin muutoksiin. Mikäli prosessissa havaitaan seikkoja, jotka viittaavat valvottavan vakavaraisuusaseman heikentymiseen, on valvojalla velvollisuus ruveta 1718 toimiin, joilla asemaa pystytään parantamaan. Prosessin seurauksena valvottavalta voidaan myös evätä lupa toimia alalla. (Finanssivalvonta, 2011b.) Eräs vakavaraisuusvalvonnassa näkyvimmin käytetyistä keinoista ovat stressitestit. Stressitestien tavoitteena on selvittää, kuinka pankit selviävät tulevaisuudessa velvoitteistaan, mikäli talouskehitys on merkittävästi todennäköiseltä vaikuttavaa kehityskaarta huonompi. Finanssivalvonta teettää siis valvottavillaan testejä, joiden perusteella voidaan selvittää niiden toimintakyky huomattavasti ennakoitua heikommassa taloudellisessa ympäristössä. Testit ovat osa kansainvälisen järjestelypankin vakavaraisuutta valvovaa toimintaa. Kansainvälinen järjestelypankki kuvaa stressitestejä keinoksi havaita yksittäisten pankkien toiminnassa viitteitä, jotka heikentävät niiden vakavaraisuusasemaa uskottavissa ennusteissa tulevaan talouskehitykseen. Stressitestein pyritään havaitsemaan riskejä, jotka eivät välttämättä näy käytettäessä pankkien tavallisia riskienhallintamenetelmiä, kuten Value at Risk -mallia. Sinänsä stressitesteistä onkin tullut kiinteä osa pankkien riskienhallintaa, eikä sitä voida täysin eriyttää pelkästään valvovan viranomaisen tehtäväksi. (BIS, 2001.) Viimeisin Suomessa, ja koko Euroopassa, toteutettu stressitesti tehtiin keväällä Testin koordinoi Euroopan pankkiviranomainen (European Banking Authority, EBA) Euroopan keskuspankin kanssa. Suomessa testi tehtiin OP-Pohjola -ryhmälle, ja sen toteutti Finanssivalvonta (Finanssivalvonta, 2011c). Yleisesti stressitestissä oletetaan heikentyvä suhdannekehitys ja rahoitusmarkkinoiden sokkeja, jotka vaikuttavat taloudelliseen toimintaympäristöön. Vuonna 2011 tehdyssä testissä stressiskenaario perustui kolmeen keskeiseen kokonaisuuteen: - joukko EU-alueelle kohdistuvia sokkeja, jotka liittyvät meneillään olevaan valtioiden velkakriisiin - Yhdysvalloista lähtöisin oleva globaali kysyntäsokki 1819 - Yhdysvaltain dollarin heikentyminen muita valuuttoja vastaan Skenaariossa oletettiin talouskasvun kääntyvän euroalueella negatiiviseksi vuosina ja rahamarkkinoiden kehittyvän epäedullisesti, millä tarkoitetaan osakekurssien putoamista ja korkotason nousua sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä. Myös asuntomarkkinoiden oletettiin kääntyvän laskuun. (Finanssivalvonta, 2011c.) Testissä arvioitiin osakemarkkinoiden putoavan 15 prosenttia, korkotason nousevan noin 2 prosenttiyksikköä ja asuntojen hintojen laskevan vuoden 2012 loppuun mennessä 16 prosenttia. Tuloksia verrattiin viiteskenaarioon, jossa talouden oletettiin kehittyvän suotuisammin. (Finanssivalvonta 2011c, 2.) Keskeistä testissä on arvioida pankkien taseisiin sisältyviä luotto- ja markkinariskejä. Uusimmassa testissä pankkitoiminnan rahoitustaseessa olevien saamisten ja sijoitusten arvonalenemisten kehitystä pyrittiin arvioimaan mahdollisimman tarkasti. Testissä arvioitiin myös pankkien valtionsaamisista aiheutuvia riskejä, jotka velkakriisin myötä ovat nousseet keskeiseen asemaan pankkien vakavaraisuudesta puhuttaessa. Testissä oletettiin valtioiden velkakirjojen markkinaarvon laskevan korkotason nousun myötä ja siten niiden tulosvaikutteiset arvostustappiot pyrittiin arvioimaan. Myös pankkien varainhankinnan oletettiin kallistuvan ja korkokatteen kehittyvän negatiivisesti. Testissä pyrittiin arvioimaan arvonalentumisten ja tuloskehityksen vaikutus pankkien rajoituksettomien omien varojen määrään nähden. Tavoitetasoa vakavaraisuutta kuvaavalle Core Tier 1 -suhteelle pidettiin 5:nä prosenttina. (Finanssivalvonta 2011c, 3.) Basel II -vakavaraisuussäädöksiä kohtaan esitettyä kritiikkiä esitellään työssä tarkemmin luvussa 4, ja luvussa 5 käsitellään tarkemmin Basel III -säädösten vaikutuksia pankkien vakavaraisuuteen. 1920 3 LUOTTORISKITEORIA Tässä luvussa käsitellään pankin näkökulmasta luottoriskin mittaamiseen liittyviä tekijöitä. Painopiste on Value at Risk -mallin laskennassa ja mallin käytössä luottoriskin hallinnassa. Value at Risk -mallia on totuttu käyttämään markkinariskin hallintaan, mutta luottoriskin hallinnassa sen käyttö on varsin uusi ilmiö. Luvussa käsitellään myös pankkien keinot mitata luottoriskin suuruutta niin standardimenetelmää (Foundation Internal Rating Based, FIRB) kuin kehittynyttä menetelmää (Advanced Internal Rating Based, AIRB) käyttäen. Luvussa käsitellään myös luottoluokitusten merkitystä luottoriskin hallinnassa ja luottoluokitusten määrittämiseen vaikuttavia tekijöitä. Luottoluokitusta käsitellään sekä pankin sisäisten menetelmien kannalta, että ulkopuolisten antamien luokitusten kautta. 3.1 Luottoriski Luottoriski syntyy siitä, että vastapuoli ei halua tai pysty täyttämään sopimusvelvoitteitaan. Sen vaikutus voidaan mitata korvaamiskustannuksina kassavirroista, jotka toinen osapuoli laiminlyö jättäessään maksamatta velvoitteensa. Tappiot, jotka luottoriskin realisoituminen aiheuttaa voivat aiheutua jo ennen todellisia maksuvaikeuksia. Yleisemmin ottaen luottoriski tulisi määritellä mahdollisina menetyksinä, jotka voivat syntyä vastapuolen joutuessa maksuvaikeuksiin tai jos markkinoilla tapahtuu muutoksia, jotka vaikuttavat saamisiin ja niiden mahdollisiin takaisinsaantiongelmiin. Markkinahintojen muutokset sekä muut luonnolliset markkinatapahtumat aiheuttavat muutoksia, jotka vaikuttavat luottoriskin alaisiin instrumentteihin kuten velkoihin, joukkovelkakirjoihin sekä johdannaisiin. Siksi luottoriski kattaa myös toimia, jotka voitaisiin lukea myös markkinariskin alle. (Jorion 2002, 17.) Perinteisesti luottoriski on mitattu velan nimellisarvona. Johdannaisten kuten erilaisten 2021 vaihtosopimusten (SWAP) myötä luottoriski on kuitenkin usein merkittävästi pienempi, koska vaihtosopimusten alkuperäinen arvo on usein nolla. Sen sijaan riski määräytyy vaihtosopimuksen sen hetkisen arvon mukaisesti ja näin ollen luotto- ja markkinariskin välille syntyy kiinteä suhde. (Jorion 2002, 17.) Luottoriski sisältää myös maariskin sekä siihen rinnastettavan selvitysriskin. Selvitysriski toteutuu kun pankki antaessaan määräyksen omalle katepankilleen valuuttakauppaan kuuluvan maksun tekemisestä eikä pankki voi olla varma siitä, että valuuttakaupan vastapuoli tulee toteuttamaan oman osansa valuuttakaupasta sopimuksen mukaan. Vaarana on, että oma suoritus menee vastapuolelle, mutta ostettu valuutta jääkin vastapuolena olevan pankin maksukyvyttömyyden takia saapumatta. (Herrala, Nieminen 1999, 16) Luottoriskiä kontrolloidaan käsitteellisillä luottolimiiteillä, nykyisillä ja potentiaalisilla vastuilla, sekä yhä useammin luottovakuutuksilla. (Jorion 2002, 17.) Luottoriski on riski, joka aiheutuu asiakkaan maksukyvyttömyydestä tämän ollessa kykenemätön huolehtimaan velkakirjan mukaista velkaansa. Näin ollen maksukyvyttömyys aiheuttaa sopijaosapuolelle joko osittaisen tai kokonaisen menetyksen saatavan suhteen (Bessis 1998, 5 6). Luottoriski käsittää myös sopijaosapuolen alentuneen luottoluokituksen. Tällainen tilanne ei vielä tarkoita maksukyvyttömyyttä, mutta kasvattaa maksukyvyttömyyden todennäköisyyttä. Bessis (1998) painottaa, että luottoriski on sikäli kriittinen, että muutamien tärkeiden asiakkaiden maksuvaikeudet voivat generoida isoja tappioita, jotka voivat johtaa vakavaraisuusongelmiin. Luottohakemukset kulkevatkin pankissa erillisten toimihenkilöiden tai luottokomiteoiden läpi ennen riskipäätösten tekemistä ja lainanmyöntäminen edellyttää raportointia siitä velvoitetulle. Luottopäätösten tulee pysyä myös globaalien luotonmyöntörajojen puitteissa, erityisesti jos asiakkaalle myönnetään rahoitusta useammasta talousyksiköstä. Velvoitteen suuruutta ei Bessis (1998) mukaan voida pitää riskin mittarina. Sen sijaan riskillä on kaksi ulottuvuutta: riskin rahallinen arvo, joka voidaan mitata mahdollisen menetyksen summana, 2122 sekä riskin laatu, joka määritelmänä on samankaltainen kuin maksukyvyttömyys. Riskin laatua arvioidaan usein luokitusten mukaan, jotka voivat olla joko ulkopuolisen agentin laatimia tai pankin sisäisiä. Maksukyvyttömyyden todennäköisyys ei kuitenkaan ole helppo määrittää, koska huolimatta historiallisesta datasta toimialoittain, data on vaikeaa kohdistaa tietylle asiakkaalle sekä takaisinsaatavien summa on tuntematon. Toisaalta, myös mahdollisten kolmansien osapuolten takaukset sekä vararikkojen jälkeiset takaisinmaksut ja varojen likviditeetti vaikuttavat mahdolliseen pankin tappioon. Nämä seikat tekevät luottoriskistä erittäin moniulotteisen riskin. Bessis kuvaakin luottoriskiä paradoksiksi; tunnetuin riski pankkitoiminnassa kun on erittäin vaikea määrittää. (Bessis 1998, 5-6.) Luottoriski generoituu myös markkinoiden liiketoimien mukaan. Tappio maksukyvyttömyys tilanteessa riippuu instrumenttien markkina-arvosta sekä niiden likviditeetistä. Tappion ollessa täysin odottamaton, tappion suuruus on riippuvainen instrumentin markkinahinnasta. Standardoimattomien instrumenttien, (over-the-counter, OTC) kuten johdannaisten tapauksessa luottoriskin suuruus riippuu markkinoiden liikkeistä sekä instrumentin jäännösajasta. Näin ollen liiketoimiin sisältyy aina myös markkinariski ja sen yhteys luottoriskiin on huomioitava. (Bessis 1998, 6.) Luottoriski kumuloituu myös koko liiketoimintaa kattavaan toimialaan. Mikäli on oletettavissa, että kaikki saman toimialan yritykset ajautuvat maksuvaikeuksiin samaan aikaan, on riski huomattavasti suurempi kuin yksittäisen yrityksen kohtaama. Kaikki pankit suojautuvat toimialakohtaista riskiä kohtaan hajauttamisella, joka tekee simultaanisuudesta epätodennäköistä. Toisaalta hajauttamisen vaikutusten mittaaminen on osoittautunut myös haastavaksi. (Bessis 1998, 7.) Philippe Jorionin (2002) mukaan pankkisektori onkin ruvennut ymmärtämään luottoriskin mittaamisen vasta viime vuosikymmeninä osana sijoitusportfoliota. Malleja on kehitetty vuosien saatossa, mutta parhaiten koko instituution tasolla riskejä mittaa Value at Risk - malli (VaR). VaR - mallin avulla pystytään mittaamaan ja hallitsemaan teoriatasolla monipuolisesti luottoriskiä. Tosin 2223 luottoriskin tarkka mittaaminen on erittäin haasteellista, koska sen mallintamisessa huomioon otettavia tekijöitä on useita, eikä niiden numeerinen mittaaminen ole kovin yksinkertaista. 3.2 Luottoriskin mallintaminen Luottoriski voidaan Bessis:n (2002) mukaan jakaa tyypiltään karkeasti kahteen osaan, yksittäisiin riskeihin (standalone risk) ja portfolioriskeihin. Yksittäiset riskityypit kostuvat vastuista (exposure risk), takaisinsaantiongelmista (recovery risk) ja maksuvalmiusongelmista (default risk). Portfolioriski liittyy luonnollisesti sijoitus- tai lainaportfolion luottoriskiin. Alla oleva kuvio mallintaa Bessis:n ajatusta luottoriskin rakentumisesta ja sen hallitsemisesta. Riskiajurit (risk drivers), vastuut (risk exposures) ja yksittäiset kohderiskit (standalone risks) muodostavat ensimmäisen pilarin, joka kuvaa yksittäisiä riskejä sekä niiden mallintamista. Riskiajureiden seurauksena mallinnetut maksuvalmius ja rating taulukot ovat kaupallisten toimijoiden tuotteita, joista kuvioon 3 tuotu joitakin esimerkkejä. Toiseen pilariin on mallinnettu portfolioriskin osatekijöitä. (Bessis 2002, 421.) 2324 Kuvio 3 Luottoriskin mallintaminen (Bessis 2002, 421.) Oleellisia tekijöitä finanssilaitosten riskiä määritettäessä ovat maksukyvyttömyysriskin ja luottoluokan siirtymäriskin esiintymisen todennäköisyys. Maksukyvyttömyyden ja luottoluokan siirtymän riskin määrittämiseksi on nostettu keinoja esille myös Basel II -säädöskokoelmassa. Ne kehottavat pankkeja käyttämään lainaajan maksukyvyttömyystodennäköisyyden selvittämiseksi kehittyneitä ja perustavaa laatua olevia menetelmiä. Aikaisemmin vallalla ollut keino näiden määrittämiseksi oli ulkopuolisten agenttien tarjoamat pisteytys- ja luokitusmenetelmät, mutta nyt rinnalle on noussut myös muita tapoja. (Bessis 2002, ) Keskeisintä on kuitenkin ensin määrittää mistä maksukyvyttömyyden ja luottoluokansiirtymän riski syntyvät. Tärkeä tekijä on lainaajan riski, joka syntyy lainanottajan mahdollisesta kyvyttömyydestä hoitaa velvoitteensa. Tämän riskin määrittämiseen perustuvat myös luottoluokitusten tekeminen, jolloin annettu luokitus kertoo todennäköisyyden maksukyvyttömyyteen. Lainaajan riskiin on ennen kaikkea lainanottajaan kohdistuva riski. Sitä voidaan pienentää muun muassa erilaisin takauksin tai lainaehdoin, jotka pienentävät lainanantajan 2425 riskiä saatavan takaisinsaamista koskien. (Bessis 2002, ) Maksukyvyttömyyden määrittämisessä yleisin tapa on pankkien sisäisten luokitusten malli, joka perustuu Basel II -säädöskokoelman antamaan IRBA -malliin. Toisaalta, mallia tukee edelleen myös ulkoisten luottolaitosten antamat luokitukset sekä historiallinen data. Tällä yhdistelmällä pyritään määrittämään mahdollisimman tarkasti maksukyvyttömyyden todennäköisyys jokaisen asiakkaan kohdalla. Kuitenkin sisäisen luokitusten mallin (IRBA) käyttö vaatii valvovan viranomaisen, Suomessa Finanssivalvonnan, hyväksynnän. Maksukyvyttömyyden todennäköisyyteen vaikuttavia tekijöitä pyritään mallintamaan erilaisin luottomallein ja niihin vaikuttavat lainaajan riskin lisäksi muun muassa maa- ja toimialakohtaiset riskitekijät. (Bessis 2002, 423.) Oma lukunsa maksukyvyttömyyden mallintamisessa ovat portfoliot, joiden luottoriskin voidaan havaita aggregoituvan yksilöllisistä riskeistä. Portfolioriskiä voidaan mallintaa todennäköisyysjakaumien avulla. Samat mallit ovat osittain käytössä myös markkinaportfolioriskiä määritettäessä, mutta luottoriskin osalta mittaaminen on vaikeampaa. Mittaamisen ongelmiin paneudutaan myöhemmin Value at Risk -mallia esitettäessä. 3.3 Luottoriskin mittaaminen Luottoriskin mittaamisessa pyritään vastaamaan kysymykseen: Mitkä ovat vastuut riskin toteutuessa?. Toisin sanoen, pyritään määrittämään rahallinen summa, jonka pankki menettää tilanteessa, jossa luottoriski toteutuu. Absoluuttista totuutta ei pystytä määrittämään, mutta arvioita, jotka perustuvat todennäköisyyksiin ja historialliseen dataan pystytään esittämään, ja se on myös mittaamisen perimmäinen tarkoitus. Keskeisiä termejä ja arvon mittoja ovat vastuu maksukyvyttömyyshetkellä (Exposure at Default, EAD), maksukyvyttömyyden todennäköisyys (Probabilitu of Default, PD) ja tappio-osuus (Loss Given Default, LGD). (Bessis 2002, 435.) 2526 3.3.1 Standardimenetelmä (FIRB) Mikäli rahoituslaitos käyttää standardimenetelmää (FIRB) vakavaraisuuslaskennassa, riittää sille maksukyvyttömyyden todennäköisyyden (PD) estimointi. Muissa riskiparametreissa sen on käytettävä valvovan viranomaisen määräämiä standardiestimaatteja. Tämä menetelmä luonnollisesti vähentää rahoituslaitoksen itsehallintaa ja mahdollistaa viranomaisille paremmat edellytykset valvontaan. Vakavaraisuuslaskenta sisältää kaksi vaihetta, ensimmäisessä vaiheessa vastuuerille määritetään vastuuarvot, jotka toisessa vaiheessa kerrotaan riskipainoilla. Lopputuloksena saadaan riskipainotettujen erien yhteismäärä, joka suhteutetaan omiin varoihin. Vastuuarvolla tarkoitetaan saamisista, sijoituksista, taseen ulkopuolisista eristä ja muista vastapuoliriskiä sisältävistä sopimuksista vakavaraisuuslaskennassa huomioitavaa määrää ennen vastapuoleen, vakuuteen, omaisuuserään tai muuhun perustuvan riskipainon huomioimista. Taseen ulkopuolisten sitoumusten yhteydessä - - vastuuarvosta käytetään nimitystä luottovasta -arvo. (Fiva 2010c, 16.) Taseen ulkopuoliset erät otetaan huomioon nimellisarvonsa mukaisesti siten, että niiden paino vastuuarvoksi muutettaessa on standardin mukainen. Laskennassa käytettävät riskipainot määräytyvät ulkopuolisten luottoluokitusten mukaisesti. Riskipainotukset on esitetty aikaisemmin kappaleessa Kehittynyt laskentamenetelmä (AIRB) Kehittynyt menetelmä (AIRB) sen sijaan antaa rahoituslaitokselle valtuuden estimoida kaikki riskiparametrit: maksukyvyttömyyden todennäköisyys (PD), tappio-osuus (LGD) ja luottovasta - arvokerroin (CF), jonka arvoa käytetään laskettaessa vastuu maksukyvyttömyyshetkellä parametria (EAD), eli vastuuta maksukyvyttömyyshetkellä. (Finanssivalvonta 2010d, 17.) 2627 Termit määritellään Finanssivalvonnan antamassa standardissa seuraavasti: Taseen erien vastuu maksukyvyttömyyshetkellä (EAD) on yhtä kuin sopimuksen mukainen bruttovastuu, ellei myöhemmin tässä luvussa toisin mainita. EAD:n laskennassa ei siten vähennetä tehtyjä arvonalennustappioita. Tämä pätee myös ostetuille saamisille, joista on ostohetkellä maksettu korkeampi/ alhaisempi hinta kuin saamisten sopimuksen mukainen arvo (Finanssivalvonta 2010d, 31.) Määritelmässä todetut, mahdolliset poikkeukset vastuun määrästä rakentuvat yleisesti erillisistä sopimuksista tai muista lainsäädännöllisistä ehdoista, jotka pienentävät tai suurentavat vastuun määrää. Tällaisia sopimuksia voivat olla esimerkiksi limiitilliset luottosopimukset. Lainsäädännöllisiä vaikutuksia syntyy esimerkiksi kirjanpitolainsäädännöstä, joka vaikuttaa muun muassa johdannaissopimusten arvonmäärityksen perusteisiin tappiohetkellä. Korjauksia tasearvoiseen EAD -arvoon aiheuttavat myös CF -estimaatit, joiden tarkoitus on korjata saatua arvoa todenmukaisempaan suuntaan standardoidulla CF -painotuksella. (Finanssivalvonta 2010d, 35.) Maksukyvyttömyyden todennäköisyys (PD) tarkoittaa todennäköisyyttä, että vastapuolesta vuoden kuluessa tulee maksukyvytön. Maksukyvyttömän vastapuolen PD -arvo on 100 %. Yritysluottolaitos- ja vähittäisvastapuolen PD:n on säädöksen mukaan oltava myös vähintään 0,03 %. (Finanssivalvonta 2010d, 28.) Tappio-osuus (LGD) on vastapuolen maksukyvyttömyydestä johtuvan vastuusta seuraavan taloudellisen tappion suhde vastuun määrään maksukyvyttömyyshetkellä. (Finanssivalvonta 2010d, 36) LGD = Taloudellinen tappio EAD (3.1) 2728 Standardoidussa menetelmässä LGD -estimaatiksi on määritetty 45 %. Edellä esitettyjen riskiparametrien avulla saadaan laskettua odotetun tappion (Expected Loss, EL) määrä. EL = PD x LGD (3.2) Odotetun tappion riskipainotetut määrät saadaan edelleen laskettua Odotetun tappion määrä = EL x EAD (3.3) Nyt vastauksena saatu odotetun tappion määrä kuvaa summaa, joka odotetaan menetettäväksi tilanteessa, jossa vastapuoli todetaan maksukyvyttömäksi. (Finanssivalvonta 4.3d 2010, 56.) VaR Value at Risk Value at Risk menetelmä (VaR) on noussut riskin mittaamismenetelmissä suurten finanssilaitosten suosioon viime vuosikymmenten aikoina. Sen suosio perustuu siihen, että VaR -menetelmän avulla on helppo määrittää helposti ymmärrettävä numeerinen arvo riskille. Yksinkertaistetusti voidaan sanoa, että Value at Risk -menetelmän tarkoitus on selvittää tietyllä aikavälillä odotetun tappion suuruus suurimmillaan valitulla luottamusvälillä. Tämän kappale kuvaa VaR -mallin perusperiaatteita yleisellä tasolla ja antaa kuvan siitä, kuinka malli rakentuu sekä miten se voidaan laskea. Lisäksi käsitellään miten sitä voidaan käyttää riskin mittaamiseen ja tappiopotentiaalin määrittämiseen. VaR määritettäessä oletetaan, että salkku on jäädytetty yli horisontin, toisin sanoen riskiprofiilin 2829 oletetaan pysyvän samana sekä sijoitusportfolion olevan markkinoilta markkinoille (marked-tomarket) tyyppinen. VaR -arvot voidaan määrittää kahdella eri tavalla; joko hyväksi käyttämällä empiiristä historiallista dataa tai approksimoimalla otannan normaalijakauma, jolloin VaR arvoksi saadaan keskihajonta. Huomioon otettavia tekijöitä VaR -arvoa laskettaessa ovat kvantitatiiviset osatekijät, luottamusväli ja aikahorisontti. (Jorion 2002, 107.) VaR voidaan kuvata seuraavan esimerkin avulla. Oletetaan 100 miljoonan euron sijoitusportfolio. Lasketaan VaR sille 99 %:n luottamusvälillä varianssin ollessa 15 % ja aikahorisontin 10 päivää, jolloin VaR arvoksi saadaan 7 miljoonaa euroa. Luku kuvaa sitä, että on vain yhden prosentin todennäköisyys menettää 7 miljoonaa euroa 10 päivän aikana markkinaolosuhteiden ollessa normaalit. Grafiikasta voidaan tulkita sijoitusportfolion koko, riskitekijöiden volatiliteetti, aikahorisontti, luottamusväli ja potentiaalisen tappion suuruus. Tämä mallinnettu kuviossa 4. (Jorion 2002, 108.) Kuvio 4 Value at Risk menetelmän vaiheet (Jorion 2002, 109.) 2930 3.3.4 Value at Risk -arvon laskeminen Portfolion arvo tavoiteajan päättyessä voidaan määritellä Jorionin mukaan (2002, 110) seuraavalla tavalla, W = W 0 (1+R), jossa W 0 on portfolion arvo sijoitusperiodin alussa ja R portfolion tuottoaste. Odotettu tuotto parametrille R on µ ja volatiliteetti σ. Portfoliolle alin mahdollinen arvo aikahorisontin jälkeen luottamustasolla c on W* = W 0 (1 + R*). Nyt voidaan määritellä suhteellinen Value at Risk -arvo tappiona euromääräisesti seuraavalla tavalla: VaR (keskiarvo) = E(W) W = W 0 (R µ) (3.4), jossa E(W) kuvaa odotettua tuottoa portfoliolle. VaR -arvo voidaan määritellä myös absoluuttisena arvona, jolloin saadaan euromääräinen tappio ilman suhteellisia arvoja. Tällöin odotetun tuoton käsite jätetään kaavasta pois, jolloin sitä kutsutaan nolla -arvoksi ja se voidaan esittää seuraavalla tavalla VaR (nolla) = W 0 W = W 0 R (3.5) Lyhyellä aikahorisontilla molemmat mallit antavat samansuuntaisia tuloksia. Muuten suhteellinen VaR on käsitteenä kattavampi, koska se ottaa huomioon myös poikkeamat keskiarvosta. Toisaalta, sen haittapuolena on se, että keskimääräinen tuotto saattaa olla hankala arvioida. (Jorion 2002, 109.) Laskettaessa VaR:n yleisintä muotoa, pyritään määrittämään tulevan salkun arvo f(w) todennäköisyysjakaumalta luottamustasolla c, siten, että toteuma W* on huonoin mahdollinen ja todennäköisyys ylittää arvon c: c = W f(w)dw (3.6) 3031 tai siten, että todennäköisyys on pienempi kuin arvo W*, p = P(w W*), on 1 - c: W* 1-c = f ( w) dw P( w W*) p (3.7) Nyt siis alue välillä - ja W* on summa p = 1 c, esimerkiksi 5 prosenttia. W* kutsutaan tässä jakauman kvantiiliksi, joka on raja-arvo kiinteällä todennäköisyydellä. Keskihajontaa ei tässä ole käytetty VaR -arvon löytämiseen. VaR -arvo voidaan laskea kun oletetaan, että päivän tulot ovat identtisesti ja riippumattomasti jakautuneet. Tällä tavoin voidaan päätellä VaR 95 % - luottamustasolla. (Jorion 2002, 110.) Esimerkkiaineistona olevasta kuviosta 5 nähdään JP Morganin päivittäisten tuottojen jakauma vuodelta % -luottamustaso rajaa pois tulokset hännän vasemmasta reunasta. Kaavion keskimääräinen tulotaso on 5,1 miljoonaa dollaria ja havaintoja on yhteensä 254. Arvon W* löytämiseksi tulee määrittää raja-arvo, jonka vasemmalla puolella on 5 % havainnoista, joka on 5 x 254 = 12,7. 11 havaintoa on tasolla 10 miljoonaa dollaria tai vähemmän ja 15 arvoa tasolla 9 miljoona dollaria tai vähemmän. Interpoloimalla löytyy arvo W* = -9,6$. Suhteellinen VaR -arvo saadaan siis kaavasta VaR (keskiarvo) = E(W) W* = $5,1 miljoonaa ( $9,6 miljoonaa) = $14,7 miljoonaa. Absoluuttinen VaR -arvo on siis mainittu $9,6 miljoonaa. (Jorion 2002, ) 3132 Kuvio 5 Tuottojen jakauma esimerkkiaineistossa (Jorion 2002, 111.) Malli muuttuu realistisemmaksi riskin mittaamisen kannalta kun VaR:n laskeminen suoritetaan paranmetristen jakaumien, kuten normaalijakauman, avulla. Tällä tavoin VaR voidaan johtaa tietyllä luottamustasolla suoraan keskihajontaa hyväksikäyttäen. Metodi on yksinkertainen ja tuottaa realistisia arvoja. Jorionin mukaan siirrytään siis yleisen jakauman f(w) käytöstä standardoidun normaalijakauman 1 ɸ(x) käyttöön, jossa x:n merkitys on nollakohta ja yksikön keskihajonta. Yhdistämällä W* ja rajatuotto R* saadaan W* = W 0 (1 + R*). Yleisesti R* on negatiivinen ja voidaan esittää muodossa - R*. R* voidaan kiinnittää normaaliin poikkeamaan α > 0 siten, että on voimassa (Jorion 2002, ) = R µ σ (3.8) Kun määritetään, että käytössä on normitettu normaalijakauma ɸ(x), jolloin keskiarvo on 0 ja 1 Normaalijakauman funktio voidaan määrittää yleisesti siten, että tietyn jakauman kvantiilien arvot q sijoittuvat + jakaumassa siten, että ne toteuttavat todennäköisyyden c = prob(x q) = f(x)dx = 1 F(q). Tällöin normaalijakautunut funktio voidaan kirjoittaa c = prob(x ) = 32 + q ᶲ(x)dx. ( Jorion 2002, )33 keskihajonta 1, voidaan yleinen jakauma ja normaalijakauma kirjoittaa yhtä suuriksi seuraavalla tavalla: W R 1 c = f(w)dw = f(r)dr = ɸ(x)dx (3.9) Tällä tavoin saadaan määritettyä, että VaR on yhtä suuri kuin poikkeama α, siten että sen vasemmalle puolelle jäävä alue on puolestaan yhtä suuri kuin alue 1 c. Tämä on mahdollista vaihtamalla taulukot kumulatiivisen standardoidun normaalijakauman funktioon (cumulative standard normal distribution function), jolloin standardoidun normaalimuuttujan d muodostama alue on (Jorion 2002, 112.) N(d) = d ɸ(x)dx (3.10) Tämä funktio on Black-Scholes hinnoittelumallin perusta. Kuvio 6 havainnollistaa kumulatiivista tiheysfunktiota, joka kasvaa monotonisesti arvosta 0 (d =- ) arvoon 1(d = ). Kuvio 6 Kumulatiivinen tiheysfunktio esimerkkiaineistolle (Jorion 2002, 113.) Standardoidun normaalimuuttujan VaR arvon löytämiseksi valitaan haluttu luottamustaso 3334 vasemmalta pystyakselilta, tässä 5%, ja etsitään arvo d, tässä d = 1,65. Käyttämällä hyväksi kaavaa 3.8, saadaan määritettyä rajatuotto ja VaR. (Jorion 2002, 112.) R = σ + µ (3.11) Parametrit σ ja μ voidaan yleistää vuositasolle VaR arvoa määritettäessä ja aikajaksoksi asetetaan t. Käyttämällä kaavaa 3.4 saadaan määritettyä VaR (keskiarvo) = W 0 (R µ) = W 0 µσ t (3.12) Yksinkertaistaen voidaan siis sanoa, että VaR on jakaumista saatujen keskihajontojen tulo, jolla on kiinteä yhteys aikahorisonttiin ja luottamustasoon. Kun VaR määritellään absoluuttisena rahamääräisenä tappiona, saadaan: VaR (nolla) = W 0 R = W 0 ( σ t µ t) (3.13) Normaalijakauma soveltuu VaR -malliin erityisen hyvin siitä syystä, että se on helppo käsitellä, koska se edustaa monia empiirisiä jakaumia. Erityisesti suuret hyvin hajautetut salkut soveltuvat mainiosti VaR -mallilla mitattaviksi. Toisaalta taas salkut, joissa on suuria määriä erilaisia optioita ovat vaikeammin mitattavissa. (Jorion 2002, 113.) Verrattaessa kuinka hyvin approksimaatio toimii suhteessa havaittuun, voidaan hyväksi käyttää kuviota 7. Kuviossa katkoviivalla on esitetty approksoitu, normaalijakaumaan perustuva muoto, josta voidaan havaita selvä johdonmukaisuus. 3435 Kuvio 7 Jakaumien vertailu esimerkkiaineostossa (Jorion 2002, 114.) 3.4 Luottoluokitukset Luottoluokitusjärjestelmän tehtävä on kuvata velan ottajan suhteellista maksukykyä. Luokitusjärjestelmä on kirjainyhdistelmin muodostettu taulukko, jossa tietty kirjainyhdistelmä kuvaa maksukyvyttömyyden todennäköisyyttä. Luokitusta laadittaessa huomioidaan useita indikaattoreita, jotka kuvaavat lainananottajan taloudellista asemaa sekä tulevaisuuden mahdollisuuksia ja uhkia. Luokituksia laativat sekä ulkopuoliset agenttitoimistot että pankit itse. (Bessis 2002, 444.) Ulkopuolisten luokituslaitosten tekemät listaukset tarjoavat velallisista kolmannen osapuolen näkökulman, mikä helpottaa etenkin sijoittajien tarpeita. Sinällään laitosten tekemät luokitukset eivät mittaa riskiä vaan luokittelevat sitä. Erityisen käytettyjä luokitukset ovat esimerkiksi julkisten laitosten liikkeelle laskemien joukkovelkakirjojen kohdalla. Arviot perustuvat pitkäaikeiseen analyysiin eivätkä ne yleensä muutu normaaliolosuhteissa pienistä markkinaheilahteluista. Luokitteluihin luonnollisia yksittäisiä tarkistuksia aiheuttavia tekijöitä ovat 3536 fuusiot tai hankinnat, jotka selkeästi vaikuttavat luokituksen alaisen toimijan taloudelliseen tilanteeseen tai maksukykyyn. (Bessis 2002, 445.) Pankkien sisäiset luokitusjärjestelmät on räätälöity pankin sisäisiin tarkoituksiin ja niiden tehtävä on ensisijaisesti tukea pankin vakavaraisuuslaskelmia sellaistenkin taloudellisten toimijoiden osalta, johon ulkoiset luokitukset eivät ylety. Sisäiset luokitukset ovat pankkikohtaisia ja tyypillisesti ne pitävät sisällään ainakin seuraavanlaisia elementtejä: - lainaajan riski - yritysten sitoumukset, esimerkiksi holding-yhtiö-suhteet - sopimusriski Lainaajan riski pitää sisällään yksittäiset riskit, joita esimerkiksi liiketoimintaa harjoittava yritys voi kohdata ja joutua siten maksuvaikeusasemaan. Sen sijaan erilaiset sitoumukset kuten tytäryhtiösuhteet voivat aiheuttaa maksuvaikeusaseman luokitellun toimijan muuten vahvasta taloudellisesta asemasta huolimatta. Onhan todennäköistä, että emoyhtiö ei anna tytäryhtiön ajautua konkurssiin, koska taloudelliset vaikeudet saattavat seurata tällöin moninkertaisina. Näin ollen esimerkiksi tytäryhtiön taloudellinen tukeminen saattaa aiheuttaa maksuvaikeuksia pankin asiakkaalle ja vaikuttaa näin vakavaraisuusasemaan. Sopimusriskiä puolestaan pyritään lieventämään erilaisilla takuilla ja vakuuksilla, jotka usein asettavat vastapuolelle erilaisia rajoitteita toimintaan. Erilaisilla sopimuksilla voidaankin vaikuttaa merkittävästi sopimusosapuolen luokitusasteeseen. (Bessis 2002, 446.) 3637 Heikkoudet ja vahvuudet Kilpailulliset edut Taloudellinen asema Luontainen luottoluokitus Kolmansien osapuolien asema Maariski Säädökset Sisäinen luokitus lainanottajalle Kolmansien osapuolien antamat vakuudet ja takuut Instituution lopullinen luokitus Kuvio 8 Luottoluokituksen määräminen (Bessis 2002, 447.) Kuviossa 8 on kuvattu mahdollinen prosessi pankin sisällä, jossa lainaajalle luodaan hänen tappiotodennäköisyyttään kuvaava luokitus. Ensimmäisenä analysoidaan luotonottajan taloudellinen tilanne ja asema omalla toimialalla vertailemalla tämän taloudellisia heikkouksia ja vahvuuksia. Ensimmäisen vaiheen tuloksena syntyy luontainen luottolukitus. Täydentämällä arviota toimintaympäristön tekijöistä, jotka vaikuttavat arvioitavan lainanottajan taloudelliseen asemaan, sekä ottamalla huomioon mahdolliset vakuudet ja takuut saadaan laskettua pankin näkökulmasta lopullinen luottoluokitus. 3738 Luottoluokituksista tunnetuimpia ovat kuitenkin ulkopuoliset luottoluokittajat. Ulkopuoliset luottoluokittajat tekevät työtä, jota markkinat hyödyntävät. Niiden asema on myös sangen merkittävä, sillä esimerkiksi valtioiden korkotasot velkakirjoille määräytyvät välillisesti luottoluokittajien arvioiden perusteella. Kuvio 9 esittää luottoluokituksia tekevän Moodys n historiallista dataa maksukyvttömyystodennäköisyyksistä eri luottoluokkien välillä. Niin sanottuun investment grade -luokkaan eli neljään korkeimpaan luokkaan taulukossa kuuluvien lainojen maksukyvyttömyystason voidaan havaita olleen sangen pieni. Tappiotodennäköisyydet, joita luottoluokittajat laskevat kuvaavat samassa taloudellisessa asemassa olevien instituutioiden tappiotodennäköisyyttä siten, että sijoittajat pystyvät hyödyntämään informaatiota instituution sijainnista riippumatta. (Ascraft & Schuermann 2009, 37.) Kuvio 9 Maksukyvyttömyystapaukset luottoluokittain (Bessis 2002, 453.) Kappaleessa kuvattu odotetun tappion (EL) määritelmä on tässä oiva apuväline havainnollistamaan maksukyvyttömyyden todennäköisyyden (PD) ja tappio-osuuden (LGD) yhteisvaikutusta. Oletetaan, että joukkovelkakirjalle PD on 0,2 % ja LGD 100 % tai 20 %. Odotettu tappio vaihtelee tällöin arvojen 0,2 % x 100 % = 0,2 % ja 0,2 % x 20 % = 0,04 % välillä. 3839 Yksinkertaisen EL -kaavan vahvuus tulee siis esiin kun estimoidaan tietylle PD -asteelle odotettua tappio -arvoa. Sama maksukyvyttömyys todennäköisyys johtaa useisiin EL -arvoihin riippuen LGD -estimaatista. (Bessis 2002, ) Kuvio 10 Luottoluokituksen määräytyminen tappiotodennäköisyyden kautta (Ascraft, Schuermann 2008, 41.) Yllä olevassa kuviossa on sama asia havainnollistettu graafisesti. Tappiotodennäköisyyden lähestyessä 1, heikkenee myös luottoluokitus voimakkaasti. Tämän seurauksena myös pankin asettama hinta lainalle kasvaa luonnollisesti samassa suhteessa. 3940 4 FINANSSIKRIISI JA VOIMASSA OLEVAT SÄÄDÖKSET Gloobaalin talouskriisin seurauksena pankkitoimialaa koskevat vakavaraisuussäädökset ovat joutuneet kritiikin kohteeksi. Kriisin aiheuttajaksi on esitetty toisaalta perustellusti, toisaalta perusteetta, Basel II -säädösten myötävaikutusta. Kriisin taustaksi Basel II sinällään on Jokivuollen ja Vauhkosen (2010) mielestä heikko peruste, koska säädös astui voimaan Euroopassa vasta vuonna 2007 ja Yhdysvalloissa se ei ole edelleenkään käytössä. Toisaalta, he esittävät artikkelissaan Cannatan ja Quagliariellon (2009) näkemykset siitä, että Basel II saattoi myötävaikuttaa kriisin syntymiseen. Cannata ja Quagliariellon mukaan tällaisia syitä on kolme - Pääomavaatimusten suhdannevaihteluja vahvistava vaikutus. - Luokitusmenetelmät ja luokituksiin liittyvät eturistiriidat pääomavaatimuksia määritettäessä. - Pääoma arbitraasi, jossa hyödynnetään sääntelyjärjestelmän vajavuuksia omien pääomavaatimusten minimoimiseksi. Näiden väitteiden nojalla Cannata ja Quagliariello tulevat johtopäätökseen, että Basel II - säännösten vaikutus kriisiin on ollut voimakas. 4.1 Finanssikriisi Jukka Pekkarinen kirjoittaa artikkelissaan (2008), että talouskriisin ennusmerkit olivat havaittavissa jo pidemmän aikaa ennen kriisin eskaloitumista. Hän perustelee mielipiteensä pitkään jatkuneen talouskasvun kestämättömällä pohjalla, jonka alkulähde oli Yhdysvaltain taloudessa. Yhdysvalloista alkoi vallitsevan mielipiteen mukaan myös globaali finanssikriisi syksyllä Ensimmäisiä merkkejä oli ylikuumentuneiden asuntomarkkinoiden kuplan puhkeaminen ja sen seurauksena rahoitusmarkkinoita sotkenut subprime -luottojen riskien 4041 realisoituminen. Pekkarinen näkee kriisin taustalla ylivelkaantumisen sekä yksityisellä tasolla että julkisesti. Olihan Yhdysvallat kasvattanut kulutustaan pitkälti velkaantumalla. Velkaantuminen kasvoi yli äyräiden, mikä nosti asuntojen hintoja ja sitä kautta kasvatti asuntoluottojen kokoa, ja samalla pankkien riskiä. Kun kupla ei enää kyennyt kasvamaan paljastui totuus. Asuntomarkkinat hiljentyivät ja asuntojen hinnat laskivat. Pankkien ja muiden rahoitusmarkkinoiden toimijoiden välille syntyi epäluottamus siitä, keiden vastuulla asuntomarkkinoiden hintojen jyrkän laskun takia maksukyvyttömiksi joutuneiden asiakkaiden luotot viime kädessä olivat. Maksuvalmiutta tasoittavat, normaalioloissa joustavasti toimivat pankkien väliset lyhyen rahan markkinat kuivuivat. (Pekkarinen 2008.) Bessis (2010) on ottanut omassa teoksessaan kantaa siihen, miksi kriisi kasvoi koko systeemin kattavaksi. Hänen mukaansa finanssikriisissä toteutui klassinen dominoefekti, joka lähti liikkeelle jo mainituilta asuntomarkkinoilta. Subprime -luottojen osuus kaikista asuntoluotoista Yhdysvaltain asuntomarkkinoilla oli vuonna 2007 noin viidesosa. Tilannetta pahensi se, että suurella osalla lainoista lyhennysvapaa alkuaika (grace period) umpeutui kyseisenä vuonna. Keskuspankin toimesta alhaalla pidetty korkotaso alkoi myös nousta, mikä puolestaan laski asuntojen hintoja. Pankkien myöntämien lainojen tappiotodennäköisyys alkoi kasvaa ja yksittäisissä pankeissa se huomattiin maksukyvyttömyyden todennäköisyyden kasvuna. Lopulta luottoriskit realisoituivat aiheuttaen tappioita paitsi yksittäisten luottojen osalta luotonmyöntäjä organisaatiossa, myös luottojohdannaisten kautta muissa lainan rahoittajaorganisaatioissa. (Bessis 2010, 7 9.) Ylivelkaantumista kriisin lähteenä käsittelevät myös Ahokas ja Kannas (2009), jotka toteavat omassa artikkelissaan, että kriisissä on nähtävissä se kuinka tehokkaiden markkinoiden hypoteesi ei välttämättä toimi reaalimaailmassa. Heidän mukaansa syntynyt rahoituskriisi on hyvä esimerkki hypoteesin ongelmallisuudesta. Näin siksi, että teoriassa tapahtuvat riskilaskelmat pohjautuvat täydelliseen informaatioon ja epävarmuuden puuttumiseen, jolloin syntyneitä ongelmia ei yksinkertaisesti ole pystytty havaitsemaan. (Ahokas & Kannas 2009, 187.) 4142 Pekkarinen kirjoittaa, että taloudellisen toiminnan kannalta välttämätön maksujärjestelmä saattoi ylipäänsä toimia vain koska keskuspankit siirsivät markkinoille valtavia määriä omia, likvidejä sitoumuksiaan. Likviditeettikadon taustalla oleva epäily rahoituslaitosten vakavaraisuutta kohtaan ei silti hellittänyt. Yhdysvalloissa raha- ja finanssipolitiikka pidettiin kevyenä, jotta taloudellinen kasvu jatkuisi huolimatta ongelmista. Euroopassa ei puolestaan tässä vaiheessa ylipäätään Pekkarisen mukaan uskottu, että kriisin vaikutukset ylettyisivät valtameren tälle puolen. Kuitenkin syyskuussa 2008 finanssikriisi kärjistyi nopeasti. Saatavien epävarmuus ja omien varojen riittämättömyys ajoivat monet länsimaailman finanssilaitoksista ongelmiin. (Pekkarinen 2008.) Kriisin puhkeaminen voitiin ennustaa todennäköiseksi Pekkarisen (2008) mukaan jollakin aikavälillä. Voidaankin kysyä, että miksi tulevaan kriisiin ei varauduttu. Vastaus on kuitenkin, että kriisiin kyllä varauduttiin, mutta kukaan ei osannut ennakoida sen laajuutta tai täydellistä rakennetta. Basel II -vakavaraisuuskehikko oli rakennettu Jokivuollen ja Vauhkosen (2010) mukaan kyllä estämään globaaleja pankkikriisejä, mutta sen rakentamisessa ei oltu osattu varautua oikeanlaisin rakentein tai rakenteet olivat virheelliset. Pankkien vakavaraisuusrakenteet olivat ensinnäkin heidän mielestään liian vaatimattomat. Pääomapuskureita oli tietyin toimenpitein mahdollista keventää ja kasvattaa näin riskiä ilman, että säädökset olisivat laittaneet valvovan viranomaisen siihen puuttumaan. Toisaalta, myöskään suuriin riskeihin ei osattu varautua oikein. Tietyntyyppisten saamisten hallussapidon ja tiettyjen sitoumusten tarjoamisen edellyttämät omat varat eivät vastanneet täysimääräisesti niiden riskiä. Näin ollen pankeilta vaaditut omat varat eivät vastanneet todellisten riskien kasvua. ( Jokivuolle & Vauhkonen 2010, ) Kolmantena kriisiin johtaneena seikkana esitetään pääomavaatimusten suhdannevaihteluja voimistava vaikutus. Tästä seikasta oltiin Jokivuollen ja Vauhkosen mukaan asiantuntijapiireissä huolissaan jo ennen kriisin puhkeamista. Myötäsyklisyyden nähtiin vaikuttavan pankkisektoriin jo paljon ennen kriittisiä aikoja. (Jokivuolle & Vauhkonen ) Edelleen voidaan esittää, että järjestelmäriskiin kiinnitettiin liian vähän huomiota. Painopiste säädöksissä oli yksittäisten 4243 instituutioiden huomioimisessa, ei niinkään koko rahoitusjärjestelmien tai talouden tilaa koskevien uhkien tulkitsemisessa. Kritiikkiä on esitetty myös koko Basel II -järjestelmää kohtaan. CEPS (Centre of European Policy Studies) järjestön toimitusjohtaja Karel Lannoo sanoi vuoden 2010 maaliskuussa Taloussanomien artikkelissa koko Basel II -ärjestelmän olleen suuri virhe. Hänen mielestään järjestelmä, jossa pankkien maksukykyä säädellään riskipainotettujen vakavaraisuussäädösten perusteella, olisi pitänyt purkaa jo ennen kriisien syntymistä. Basel II johti käytännössä siihen, että pankkien ottamat riskit kasvoivat samaan aikaan, kun niiden riskien kantamiseen varaaman pääoman määrä supistui. Yksittäisten pankkien ja samalla koko pankkijärjestelmän vakavaraisuus heikkeni olennaisesti Basel II:n uudistusten takia, vaikka vuosia jatkunut koko talouden velkaantuminen ja yleiseen velkaantumiseen liittyvät riskit olisivat ennemmin edellyttäneet vakavaraisuuden vahvistamista. Lannoon mielestä suurimpia riskejä ottivat nimenomaan pankit, joiden piti omilla riskienhallintamalleillaan pystyä parhaiten säätelemään omaa riskinottoaan ja maksukykyään. Esimerkkinä hän mainitsee oman maansa Belgian kriisipankin Dexian, jonka vakavaraisuus Basel II -riskipainotuksin laskettuna oli 11 prosenttia vain hetki ennen kuin se otettiin valtion haltuun. Lannoon mukaan todellisuudessa pankin vakavaraisuuspääoma oli vain noin kaksi prosenttia kaikista riskipainotetuista saamisista ja sijoituksista. (Taloussanomat 2010) Lannoo (Taloussanomat 2010) kritisoi myös asuntomarkkinoiden kevennettyä riskiluokitusta ja pitää monien muiden asiantuntijoiden mukaan sitä syynä asuntokuplien syntymiseen ja sitä kautta kriisien kasvamiseen. Hän sanoo artikkelissa olevansa huolissaan myös valtioiden velkakirjojen riskiluokituksista, joissa muun muassa Kreikka oli vielä vuoden 2010 maaliskuussa parhaassa luokassa, joka takasi sen, että pankit pystyivät laskemaan riskipainoksi nolla Kreikan sijoituksilleen. Kriisin seurauksena onkin jouduttu tukemaan niin yksittäisiä pankkeja kuin myös kokonaisia valtioita. Tämä on pakottanut muutoksiin pankkitoimialalla ja kriisin tarkempia toimialakohtaisia syitä on puitu tarkasti. Seuraavissa kappaleissa esitellään syitä pankkien vakavaraisuustasojen 4344 pettämiseen ja sen seurauksina tehtyjä korjaustoimenpiteitä Pääomarakenteet Jokivuollen ja Vauhkosen (2010) mukaan pääomarakenteiden petollisuus syntyneessä pankkikriisissä liittyy ennen kaikkea pankkien matalaan oman pääoman tasoon suhteessa riskeihin. Pankin pääoman tehtävä on ennen kaikkea suojata velkojien, tallettajien ja veronmaksajien saamisia (gone concern -näkemys). Lisäksi pankkien pääomarakenne ja vakavaraisuus vaikuttavat merkittävästi pankkien käyttäytymisen ja sitä kautta koko kansantalouteen (going concern - näkemys). Tällöin ongelmia voi syntyä mikäli pääomarakenteeltaan heikot ja rajusti velkaantuneet pankit ottavat suuria rahoitusriskejä noususuhdanteisessa taloudessa tarjotakseen osakkeenomistajille hyötyä. Äkilliset ja suuret sekä odottamattomat luotto- ja arvostustappiot voivat ajaa pankit tilanteeseen, jossa ne joutuvat rajoittamaan luotonantoaan kotitalouksille ja yrityksille. Jokivuollen ja Vauhkosen mukaan (2010) etenkin going concern näkökulmasta katsoen nykyisen kriisin puhjetessa pankkien pääomataso oli liian alhainen. Pankit olivat lisänneet velkavipua ja riskinottoa sekä keventäneet pääomarakenteitaan. Kriisin puhjetessa joutuivat keskuspankit ja maiden valtiovarainministeriöt tarjoamaan suuria tukipaketteja pankeille ylläpitääkseen rahoitusjärjestelmää ja estääkseen totaalisen romahduksen. Jokivuolle ja Vauhkonen kirjoittavat pankkien saaneen uutta pääomaa pelkästään Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa, Sveitsissä ja Pohjoismaissa noin 1000 miljardia dollaria. Kuitenkaan pelkkä pääoman määrä ei ole ainoa tekijä, myös sen laadulla on merkitystä. Kriisiä edeltäneinä vuosina sijoittavat vaativat arvopaperiltaan suurta tuottoa, jolloin pankit vastasivat tähän kysyntään lisäämällä sekä velan että pääoman ominaisuuksia sisältäneitä hybridipääomainstrumentteja markkinoilla. Pankit pystyivät siirtämään nämä instrumentit osittain 4445 pääoma reservin ensisijaisiin omiin varoihin, jotka lähtökohtaisesti ovat laadukkainta omaa pääomaa. Myös hybridi -instrumentteihin ja sekä omista varoista vaadittuihin vähennyksiin ja rajoituksiin sovellettiin osittain erilaisia ehtoja eri maissa. Sijoittavat alkoivat tämän myötä käyttää suppeampia omien varojen määritelmiä, koska he kyseenalaistivat pankkien raportoimien varojen laadun, johdonmukaisuuden ja avoimuuden. Syntyi tilanne, jossa pankkien pääomavaatimukset antoivat vääriä kannustimia ja tiettyjen sitoumusten tarjoamisesta edellytetyt omat varat eivät vastanneet niiden riskiä. Näin ollen säädökset edellyttivät pankeilta vain hyvin pieniä pääomia suhteessa niiden kaupankäyntivarastossa olleisiin varoihin. Kevyet säädökset olivat seurausta oletuksesta, että kaupankäyntivarastot koostuisivat pääasiassa likvideistä varoista, jotka olisivat tarvittaessa nopeasti myytävissä. Kuitenkin ajan myötä pankit alkoivat pitää hallussaan vähemmän likvidejä ja suuririskisimpiä varoja. (Jokivuolle & Vauhkonen 2010, ) Alla olevasta kansainvälisen valuuttarahaston tuottamasta analyysistä voidaan havaita kuinka pankkien kokonaisvarat kasvoivat vuosien 2002 ja 2007 välisenä aikana. Lähes tuplaantuneet kokonaisvarat eivät kuitenkaan kasvattaneet riskipainotettujen saamisten tasoa likimainkaan samalla tavalla, vaan ne kasvoivat vuodesta 2004 vuoteen 2007 vain kohtalaisesti. Kuvion 11 perusteella voitaisiin siis kuvitella, että pankkien varat olisivat kehittyneet turvalliseen suuntaan kuvion osoittamana aikana, mutta näin ei todellisuudessa käynyt. (Jokivuolle & Vauhkonen 2010, ) 4546 Kuvio 11 Riskipainotettujen varojen ja kokonaisvarallisuuden suhteen kehitys. (IMF 2008, 31.) Pankkien riski kasvoi kyseisenä aikana, koska todellisuudessa pankit arvopaperistivat riskejä, jotka myytiin edelleen ulkopuolisille sijoittajille. Teoriassa tämä pienentää pankin kokemaa riskiä, mutta tässä tapauksessa riskit säilyivät edelleen pankkien taseissa. (Jokivuolle & Vauhkonen 2010, 15.) Pankkien siirtäessä arvopaperistettuja instrumentteja taseen ulkopuolelle erillisille yhtiöille, nämä puolestaan rahoittivat oman toimintansa käyttäen lyhytaikaisia omaisuusvakuudellisia yritystodistuksia, joiden tueksi pankit myönsivät luottojärjestelyjä. Pääomavaatimus tällaiselle likviditeettiä parantavalle toiminnalle oli erittäin pieni, jolloin pankit saivat edelleen lisaa pääomia toimintansa rahoittamiseen. (Jokivuolle & Vauhkonen 2010, 13.) Tausta-ajatuksena pankkien toiminnassa arvopaperistamisen osalta on todettu hyvin pitkälti olleen kiertää pääomavaatimuksia. (Acharya & Schnabl 2009.) Luokitusmenetelmät Luottoluokituslaitoksia on tällä hetkellä määräävässä asemassa kolme, Standard&Poor s, Moody s ja Fitch. Finanssikriisin seurauksena näiden kolmen asemaa halutaan heikentää ja alalle halutaan 4647 lisää toimijoita. EU:n sisämarkkinakomissaari Michel Barnier on sitä mieltä, että alan kilpailu on ehdotonta, koska luottoluokituslaitosten asema on niin merkittävä koko talouden kannalta. Hänen mielestään nykyiset toimijat myös lisäävät markkinoiden epävakautta. Barnier haluaa, että velkakirjoja liikkeelle laskevien yritysten ja valtioiden olisi vaihdettava luottoluokittaja säännöllisin väliajoin, jotta niiden puolueettomuus turvattaisiin. (Suomen kuvalehti 2011.) Finanssikriisin synnyn kannalta luottoluokitusyhtiöt olivat keskiössä paketoitujen asuntoluottojen takia. Rahoitusinstrumentteja luotiin pankeissa paketoimalla samaan johdannaispakettiin sekä AAA -luokan lainoja sekä roskalainoja luottoriskin pienentämiseksi. Kun näin luodut johdannaiset pilkottiin pienemmiksi osiksi ja myytiin edelleen eteenpäin, kasvoi pankkien riskipainotettujen saamisten osuus suhteessa taseeseen, ja pankin vakavaraisuusasema parani merkittävästi. (Ahraya & Shnabel 2009, ) Luottoluokitukset sinällään eivät aiheuttaneet ongelmia, jotka kriisiin johtivat, mutta niitä käytettiin hyväksi johdannaisia luodessa. Erityisesti USA:n asuntomarkkinoilla luottoluokitusten on jälkikäteen katsottu olleen virheellisiä myös virheellisten laskutapojen seurauksena. Luottoluokitukset perustuivat matemaattisiin riskimalleihin ja oletuksiin, jotka eivät vastanneet todellisuutta. (Fein 2009, 12 13). Luottolaitokset eivät Fein mukaan kiinnittäneet tarpeeksi huomiota subprime -velallisten yleisesti alentuneeseen velanhoitokykyyn, joka sai liikkeelle lumipalloefektin paketoitujen luottojen myötä. Fein kritisoi etenkin sitä, että luottoluokittajat saivat ainutlaatuisen aseman rahoitusmarkkinoilla vuonna 1975 kun niiden asema vahvistettiin. Kuitenkin vasta vuonna 2006 niiden toimintaa ohjaavat normit yhtenäistettiin yhden lain alle. Tämä asetelma johti Fein mukaan siihen, että luottoluokituslaitosten valvonnassa oli puutteita, jotka mahdollisesti johtivat virheisiin niiden toiminnassa ennen finanssikriisin syntyä. (Fein 2009, ) Fein toteaa artikkelissaan pankkivalvontaviranomaisten tunnustaneen, että puutteita valvonnassa tiettyjen laitosten osalta ilmeni ja, että viranomaisilla oli liikaa toleranssia suurimpien pankkien riskienhallinnan arvioimisessa. Lisäksi pääomavaatimuksia arvioitaessa luotettiin liikaa 4748 luottoluokituslaitosten omiin riskimalleihin, joita ei ollut riittävästi tutkittu. Hänen mukaansa kattava systeeminen valvonta, tiukemmat luotonmyöntämisstandardit ja muut sääntelyn parannukset auttaisivat lieventämään tulevia kriisejä Pääoma-arbitraasi Kriisiin johtaneet tekijät on nidottu yhteen Esa Jokivuollen (2010) kirjoittamassa artikkelissa. Jokivuollen artikkeli kriisin seurauksista noudattelee johtavan pankkiteorian tutkijan Xavier Hreixasin ajatuksia. Ensimmäiset tekijät syntyneen kriisiin taustalla juontavat juurensa luvulle, jolloin alkoi niin kutsutun suuren moderaation aikakausi (Great Moderation). Tällöin inflaatio vakiintui alhaiselle tasolle ja suhdannevaihtelut vaimentuivat samaan aikaan kun talous kasvoi voimakkaasti. Tämä johti päätelmiin, että rahapolitiikalla todella voidaan tasata talouden kehitystä, minkä seurauksena makrotaloudellisten riskien koettiin pienentyneen. Tämä johti pitkien korkojen laskuun. Koska korkotaso putosi, alkoivat sijoittajat hakea enemmän tuottoa sijoituksilleen myös velkavipua hyväksikäyttäen. Syntynyt trendi sai sijoitusmarkkinoille syntymään uusia tuotteita kuten arvopaperistettuja luottosalkkuja, jotka olivat vaikeaselkoisia ja niihin sisältyi myös arvioitua suurempia riskejä. Erilaisten arvopaperisten luottosalkkujen ja luottojohdannaisten syntymisen ja käytön perusteena kerrottiin niiden tehostavan riskienhajautusta. (Jokivuolle 2010, 16.) Syntynyttä kehityssuuntaa Jokivuollen (2010) mukaan myös kritisoitiin. Vuonna 2005 IMF:n silloinen pääekonomisti Raghuram Rajan kyseenalaisti markkinoiden riskienhajautuksen toimivuuden. Hänen mielestään rahoituslaitosten palkitsemisjärjestelmät, joiden painopiste oli lyhyen tähtäimen tuotoista palkitseminen, eivät ottaneet huomioon tehtyjen transaktioiden pidemmän aikavälin riskejä. Rajanin (2005) mukaan moni sijoitusstrategia tuotti tuottoa vain, koska tuoton riskikorjaus oli tehty virheellisesti. 4849 Jokivuolle (2010) esittää, että valvonnassa ja sääntelyssä on ollut korjaamisen varaa. Pankit ovat pystyneet siirtämään osan riskeistään taseen ulkopuolelle lieventäneet näin vakavaraisuusvaatimuksiaan. Saman tuloksen ovat saaneet myös New Yorkin yliopiston tutkijat Viral V. Acharya ja Phillip Schnabel, joiden ajatuksia Jokivuolle artikkelissaan lainaa. Acharya ja Schnabel (2009) esittävät teoksessaan, että pääoma-arbitraasi, jonka avulla pankit onnistuivat vähentämään pääomavaatimuksiaan, oli arvopaperistamisen keskeinen motivaatio, ei riskien hajautus. Tämän seurauksena sijoituksissa käytettiin suurempaa velkavipua ja riskien hinnoittelu tai pääomitus oli tehty virheellisesti. Kriisin tunnetuin yksittäinen tapahtuma, Lehman Brothersin kaatuminen aiheutti valtavat seuraukset sekä rahoitusjärjestelmille, että reaalitaloudelle. Pankit ovat Jokivuollen (2010) mukaan normaalisti tietoisia vastapuoliriskeistään, mutta mikäli vastapuoliriskiä esiintyy jossakin muualla rahoitusverkostossa, ei riitä, että pankki tuntee oman vastapuoliriskinsä. Sen tulee tietää myös vastapuoliensa vastapuoliriskit ja niin edelleen. Tämä johtaa epävarmuuden lisääntymiseen, koska vastapuoli-informaation keräämiskustannuskustannukset kasvavat niin suuriksi, että pankkien on vetäydyttävä vastapuolisuhteistaan ja epälikvideistä positioistaan. Käytännössä Lehman Brothersin tapauksessa usko vastapuoliin alkoi horjua kun sijoittajien usko vastapuolien vakuutena olleisiin arvopaperi-instrumentteihin kasvoi riittävän suureksi. Näin rahoituskriisi pääsi leviämään myös globaalin järjestelmän mukana maailmanlaajuiseksi. Jokivuolle (2010) esittää yhdeksi johtopäätökseksi kriisin syistä sen, että monimutkainen ja globaali järjestelmä ei tarjonnut riskien hajautusta ja joustavuutta, johon uskottiin. Päinvastoin, laaja ja läpinäkymätön rahoitusjärjestelmä voimisti kriisiä ja tartutti sen maailmanlaajuiseksi Moraalikato Pankkikriisiin johtaneista mikrotaloudellisista tekijöistä voidaan eritellä vielä moraalikadon 4950 ongelma. Colender ym. (2009) ottavat kantaa tutkimuksessaan finanssikriisin syntyyn ja toteavat kriisin olleen osittain eräänlaisen akateemisen moraalikadon seurausta. He perustavat väittämäänsä siihen, että strukturoitujen tuotteiden, kuten paketoitujen asuntoluottojen, arveltiin aiheuttavan systeemiriskiä, joka realisoituessaan olisi haitallinen koko pankkijärjestelmälle. Kuitenkaan historiallista dataa ei tuotteiden uuden muodon johdosta ollut saatavilla ja akateemisesti riskin osoittaminen ei näin onnistunut tarpeeksi laajassa mittakaavassa. (Colender ym. 2009, 4 5.) Colenderin ym. (2009) mukaan pankit tiesivät luonnollisesti oman toimintansa mahdollisesti aiheuttamat seuraukset, mutta jättivät sen huomiotta. Erityisesti he kirjoittavat tämän koskeneen järjestelmäriskin vaikutusta pankkien omiin varallisuustasoihin. Alan standardien pohjalta oli kuitenkin mahdollista luoda työkaluja, jotka saivat riskitasot näyttämään säädösten mukaiselta. Moraalikato tuli esiin tavalla, jossa pankit kokivat systeemiriskin olevan ulkopuolisen järjestelmän valvojan ongelma, ei pankkien toimintaan vaikuttava tekijä. Systeemin laiminlyönnistä tuli pankkialan tapa toimia. (Colender ym. 2009, 5 6.) Moraalikato konkretisoitui Yhdysvaltain asuntomarkkinoilla asuntolainojen myötä. Achraya ja Shnabel (2009) kirjoittavat, että arvopaperistamisen seurauksena kriisi laajeni huomattavasti. Syy ei sinällään ollut lainojen arvopaperistamisessa, joka oikein käytettynä liiketoimintamallina jakaa ja vähentää yhden toimijan kokemaan riskiä. Sen sijaan kriisi laajeni arvopaperistamisen seurauksena, koska pankit eivät toimineet enää välittäjinä jakaen riskiä näin laajemmalle vaan päätyivät sijoittajiksi itse kantaen riskiä, joka ei heidän taseissaan näkynyt. (Achraya & Shnabel 2009, 81.) 5051 5 KOHTI UUSIA SÄÄDÖKSIÄ 5.1 Basel III Kriisin puhjettua todettiin, että pankit ovat pahimmillaan olleet tilanteessa, jossa niiden laadukas oma pääoma oli vain 2 % suhteessa riskipainotettuihin saamisiin. Tämä johtui siitä, että hyväksymiskriteerejä omien pääomien osalta oli lievennetty kriisivuosia edeltäneinä vuosina ja suurin osa pankkien varoista ei tosiasiallisesti ollut käytettävissä tappioiden kattamiseen. Myös pääomien laadussa oli merkittäviä puutteita säädöksissä olleiden aukkojen takia. Tämän johdosta useita riskilajeja kohtaan vaadittiin vain vähän tai ei lainkaan omia pääomia, minkä seurauksena pankit tekivät haitallisia pääomajärjestelyjä. Pankit siirsivät luottosalkuistaan monimutkaisia ja vaikeasti rahaksi muutettavia rahoitusinstrumentteja kaupintasalkkuihinsa, koska kaupintasalkkujen pääomavaatimus instrumentteja vastaan oli huomattavasti pienempi kuin vastaava pääomavaatimus luottosalkulle. Erityisesti siirrettiin strukturoituja arvopaperistettuja rahoitusinstrumentteja, joiden luotto- ja likviditeettiriskit arvioitiin alakanttiin. (Vauhkonen 2010, 21.) Riskejä siirrettiin näennäisesti myös taseen ulkopuolelle erillisiin yhtiöihin, mikä kevensi näin pankkien vakavaraisuusvaatimuksia edelleen. Pankit lisäsivät myös lyhytaikaista rahoitustaan huomattavasti, mikä puolestaan kasvatti pankkien maksuvalmiusriskiä, koska vielä tuolloin maksuvalmiussääntelyä ei ollut edes olemassa. (Vauhkonen 2010, 21.) Kriisin puhjettua syksyllä 2008, paljastui pankkien heikko kyky kattaa omia tappioitaan. Pahimmillaan koko pankkijärjestelmä oli vaarassa romahtaa ja useissa maissa on jouduttu pääomittamaan pankkeja julkisella tuella. Tämänkaltaisten kriisien välttämiseksi Baselin pankkivalvontakomitea valtuutettiin G-20 maiden toimesta uudistamaan pankkien nykyisiä vakavaraisuussäädöksiä ja laatimaan uutta vakavaraisuuskehikkoa, Basel III:a. (Vauhkonen 2010, ) 5152 Baselin pankkivaliokunta antoi vastauksensa G-20 maille lokakuussa Vastauksessaan pankkivaliokunta oli eritellyt toimet, joilla vakavaraisuutta pyritään kasvattamaan, ja joiden varaan Basel III rakennetaan. (Basel Committee on Banking Supervision 2010c, 1 2.) - Omien pääomien laatua kasvatetaan sekä kehitetään tappionkattamiskykyä. - Kasvatetaan pääomakehikon riskin kattavuutta, erityisesti kaupankäynnin, arvopaperistamisen, taseen ulkopuolisten varojen sekä johdannaisista aiheutuvan luottoriskin osalta. - Oman pääoman minimivaatimusten nostaminen siten, että rajoituksettomat ensisijaiset varat ovat vähintään 4,5 prosenttia kaikista varoista entisen 2,5 prosentin sijaan. - Kehitetään kansainvälisesti yhtenäinen vähimmäisomavaraisuusaste, joka toimii pysäyttimenä liiallisen riskipääoman mittaamiseen. - Nostetaan vaatimuksia liittyen valvovien viranomaisten tarkastusprosessiin (Pilari 2) sekä julkisesti esitettäviin tietoihin (Pilari 3). - Kehitetään likviditeettisäädöksiin liittyviä säännöksiä sekä lyhyen aikajänteen sijoituksissa että pidemmän aikavälin strukturoiduissa rahoitusrakenteissa. - Kiinnitetään huomiota syklisiin vaihteluihin Vakavaraisuussäädökset Basel III:ssa pankkien omat varat jaetaan kolmeen ryhmään: - rajoituksettomiin ensisijaisiin omiin pääomiin (common equity) - rajoituksenalaisiin omiin varoihin (additional going concern capital) - toissijaisiin omiin varoihin (Tier 2 capital) 5253 Pääoman jakomalli tässä esityksessä pohjautuu Baselin pankkivaliokunnan joulukuussa 2010 antamaan esitykseen pääomien laadusta ja jaottelusta. Malli on pohjana Basel III -uudistukselle. (Basel Committee on Banking Supervision 2010a, 12.) Ensisijaiset rajoitukselliset pääomat ovat varoja, joiden tulee olla vapaasti ja välittömästi käytettävissä tappioiden kattamiseen. Ne ovat siis arvoasteikossa tärkeimpiä pääomia ja niiden käyttöä kontrolloidaan vahvimmin. Rajoituksenalaiset omat varat ovat luonteeltaan vähemmän pysyviä kuin rajoituksettomat omat varat. Näin ollen instrumenttien pääoma voidaan maksaa takaisin sijoittajalle pankkivalvojan luvalla tiettyjen ehtojen täyttyessä. Toisin kuin ennen finanssikriisiä, myös näiden oman pääoman erien tulee olla käytettävissä tappioiden kattamiseen. Näiden erien hyväksymiskriteereitä muutettiin, koska ennen finanssikriisiä markkinoilla oli liikkeellä erilaisia hybridi -instrumentteja kuten pääomalainoja, joiden tappionkattamiskyky romahti kriisin puhjettua markkinoiden luottamuksen loputtua kyseisiä eriä kohtaan. (Vauhkonen 2010, ) Sen sijaan rajoituksettomien omien pääomien käytössä pankilla on täysi valta päättää niiden käytöstä. Näitä varoja, jotka sisältyvät rajoituksettomiin ensisijaisiin omiin pääomiin, ei makseta takaisin kuin pankin konkurssitapauksissa. (Vauhkonen 2010, 24) Fivan ohjeistuksessa on annettu seuraavanlainen esimerkki näistä eristä ja niiden sisällöstä: Esimerkiksi osakeyhtiömuotoisen valvottavan tapauksessa osakkeenomistajien sijoittamat varat eli osakepääoma sekä toisaalta kertyneet rahastot, muut oman pääoman erät ja voittovarat ovat sellaisia ensisijaisten omien varojen eriä, joiden määrälle ei ole rajoituksia. Osakepääomalla valvottava voi jatkuvasti kattaa tappioita toimintaa keskeyttämättä. Valvottavan ollessa taloudellisissa vaikeuksissa tämän pääoman laji antaa valvottavalle täyden päätäntävallan sen suhteen, missä määrin ja missä ajassa osakepääomalle jaetaan voittoa osinkoina. Markkinoiden arvioidessa omien varojen riittävyyttä arvio tehdään useimmiten oman pääoman määrän perusteella. Osakepääomaan liittyvä omistajan äänioikeus on puolestaan tärkeä markkinakuria luova vastapaino valvottavan johdolle. Siksi valtaosan ensisijaisista omista varoista tulisi olla äänioikeudellista osakepääomaa, rahastoja ja 5354 edellisiltä tilikausilta kertyneitä voittovaroja. (Finanssivalvonta 2010a, ) Toissijaiset omat varat ovat luonteeltaan vähemmän pysyviä ja niiden tappionkattamiskyky on laadultaan heikompi kuin ensisijaisten omien varojen. Tällaisia eriä ovat muun muassa myytävissä olevien oman pääoman ehtoisten rahoitusvarojen käyvän arvon muutokset sekä debentuurilainat Vastasyklinen pääomapuskuri Yleinen pääomapuskuri Omien varojen vähimmäismäärä Ensisijaiset omat varat Rajoituksettomat ensisijaiset omat varat 0 Basel 2 Basel 3 Kuvio 12 Vaadittu vakavaraisuustaso Basel II:ssa ja Basel III:ssa. (BIS, 2010.) Kuviosta 12 on tulkittavissa pääomien erien suhteellisten määrien muutokset Basel II:ssa ja Basel III:ssa. Selvästi on havaittavissa kuinka rajoituksettomat ensisijaiset omat varat ovat suhteellisesti vahvemmassa asemassa kuin ennen uudistusta. Sinällään omien pääomien määrä suhteessa pankin riskipainotettuihin saataviin pysyy ennallaan 8 prosentissa, mutta niiden painopiste muuttuu. Lisäksi uudistus tuo mukanaan pääomapuskurit, joilla pyritään tasaamaan suhdanteiden vaikutusta pääoman riittävyyteen. 5455 Yleinen pääomapuskuri ei ole osa ehdotonta omien varojen vähimmäismäärää vaan sen tarkoitus on antaa pankeille mahdollisuus kattaa tappioitaan siihen sisältyvin varoin. Vaatimustaso puskurille on 2,5 prosenttia omista varoista, jota kontrolloidaan siten, että sen alittuessa pankkien voitonjakoa ja palkitsemista rajoitetaan kunnes pankki jälleen tuon vaatimustason täyttää. Puskurivaatimuksella pyritään siis vähentämään pankkien maksamia ylisuuria palkkioita ja bonuksia tilanteissa, joissa pankkien vakavaraisuus on muutenkin heikko. (Vauhkonen 2010, 25.) Pankkien omien varojen hyväksymiskriteereitä tulkitaan jatkossa tarkemmin kuin aikaisemmin sekä omista varoista vaadittujen vähennysten kirjaamista seurataan tarkemmin. Vähennykset tulee kirjata jatkossa lähes kokonaan rajoituksettomista ensisijaisista omista varoista kun aikaisemmin vähennykset kirjattiin lähes tasan ensisijaisten ja toissijaisten omien varojen kesken. Lisäksi monet tähän asti omiin varoihin kirjatut erät eivät uudistetussa vakavaraisuuslaskennassa sinne kelpaa. (Vauhkonen 2010, 25.) Pankkien pääomapuskureiden todettiin olleen kriisiä edeltäneinä vuosina liian ohuet suhteessa taseiden kokoon. Pankeilla siis näytti olleen omia varoja riittävästi suhteessa riskipainotettuihin saamisiin, mutta tosiasiassa tilanne näytti valoisammalta mitä se oli. Tämän vuoksi pankeille asetetaan toimintaa säätelemään bruttoperusteinen vähimmäisomavaraisuusaste (leverage ratio), joka määrittää pankin omien varojen ja riskipainottamattomien saamisten suhteen siten, että riskipainotettuihin saamisiin luetaan myös taseen ulkopuolisia eriä. Näin pankkien vakavaraisuutta tehostetaan siten, että pankeilla tulee olla riittävästi omia varoja sekä riskiperusteisen vakavaraisuusasteen, että vähimmäisomavaraisuusasteen täyttämiseen. (Vauhkonen 2010, ) Pankin omat varat max(riskiperusteinen vakavaraisuusvaatimus) (5.1) Riskiperusteinen vakavaraisuusvaatimus on suunnitelmien mukaan tarkoitus asettaa kaavan kahdesta vaatimuksesta korkeammaksi ja pankkeja sitovammaksi. Vähimmäisomavaraisuusasteen tarkoitus on toimia viimeisenä pysäyttimenä, joka toimii silloin kun riskiperusteinen vakavaraisuusvaatimus jää tasoltaan liian matalaksi. Näin pyritään torjumaan finanssikriisin 5556 aikainen tilanne, jossa riskipainotetut vakavaraisuusvaatimukset antoivat liian suotuisan kuvan pankkien riskeistä. Vähimmäisomavaraisuusasteen toivotaan siis toimivan ylikuumenemista lietsovana tekijänä etenkin noususuhdanteiden aikana. (Vauhkonen 2010, ) Maksuvalmiusvaatimukset Basel III:n yksi keskeinen muutos pankkien toimintaan on uuden maksuvalmiusvaatimuksen mukaantulo. Uusi vaatimus tarkoittaa, että pankeilla tulee olla korkealuokkaisia likvidejä varoja kattaa 30 päivän raju likviditeettihäiriö. (Basel Committee on Banking Supervision 2010c, 3.) Maksuvalmiusvaatimuksia on kuvattu liitteessä 1, jossa esitellään Basel III -siirtymävaiheen taloudellisia vaatimuksia. Basel III edellyttää, että pankkien likvidit varat ovat siirtymävaiheen aikana ja sen jälkeen nykyistä korkeammalla tasolla. Likvideiksi varoiksi hyväksytään käteinen, keskuspankkireservit, valtion tai muun julkisyhteisön liikkeelle laskema tai takaama korkealaatuinen arvopaperi ja luokituksiltaan vähintään AA -tasoa oleva katettu joukkolaina sekä ei-rahoitusyrityksen liikkeelle laskemat joukkovelkakirjat. Lisäksi rajoituksia aiheuttavat velkaerien pituudet. Mitä enemmän pankilla on lyhyitä velkaeriä, sitä enemmän siltä odotetaan myös likvidejä pääomia kattamaan eristä aiheutuva riski. (Vauhkonen 2010, 27.) Lisäksi pankeille asetetaan pysyvän varainhankinnan vaatimus (Net Stable Funding Ratio, NSFR). Sen tarkoitus on saada pankit rahoittamaan pitkän aikavälin luotonantonsa riittävän pitkäaikaisella rahoituksella (Basel Committee on Banking Supervision 2010b, 24). Pysyvä varainhankinnan vaatimus johtuu halusta estää liiallisen nopea maturiteettitransformaatio, jossa lyhytaikaisten talletusten ja lyhytaikaisen velkarahoituksen muuntaminen pitkäaikaisiksi lainoiksi aiheuttaa tilanteen, missä luotonannosta tulee pankin tilanteeseen nähden liiallista sekä varallisuushinnoista nopeasti kasvavia. Näin saavutetaan tilanne, jossa pankkien varat ovat kriisitilanteissa riittävät kattamaan pankin lyhytaikaisten velkaerien voimakas ulosvirtaus. (Vauhkonen 2010, 27.) 5657 5.1.3 Vastasyklinen pääomapuskuri Baselin pankkivalvontakomitean mukaan vastasyklisen pääomapuskurin ensisijaisena tavoitteena on kannustaa pankkeja rakentamaan puskurit, jotka lisäävät niiden pelivaraa pääoman suhteen huonoina aikoina. Puskurit rajoittavat koko pankkisektoriin skaalautuvaa riskiä, joka aiheutuu suhdannevaihtelusta, sekä vähentävät pankkisektorin itse aiheuttamaa suhdanteiden voimistumista. Tehokkaasti toimivalla järjestelmällä on useita ominaisuuksia, jotka toimivat tehokkaasti vastasyklisyyttä vastaan. Se ensinnäkin tunnistaa oikean ajoituksen pääomien kertymisessä ja vapauttaa pääomapuskuria, jolloin se toimisi tehokkaasti. Toiseksi, puskuri rakentuisi hyvinä aikoina riittävän laajaksi kattaakseen mahdolliset tappiot huonoina aikoina. Puskuri myös tukisi arbitraasien sääntelyä ja vähentäisi manipulaation mahdollisuutta. (Basel Committee on Banking Supervision 2010b, 5). Käytännössä siis puskurit suojaisivat kansallisia pankkijärjestelmiä liialliselta kokonaisluotonannolta ja torjuisi näin järjestelmäriskiä. Näin pankkisektorilla olisi riittävästi pääomia ylläpitää luotonantoa yksityiselle sektorille mahdollisen luottokuplan jälkeen. (Vauhkonen 2010, 28.) Kaavassa 5.2 näkyvä vastasyklinen pääomapuskuri on suuruudeltaan korkeintaan 2,5%. Tätä korkeampi tai matalampi puskuriarvo on kunkin maan viranomaisten toimesta mahdollista asettaa, mikäli on syytä uskoa kotimaisen luotonannon olevan liiallista. Puskurivaatimuksen aikajänne on 12 kuukautta, jotta pankeilla olisi aikaa reagoida siihen ja kasvattaa näin omia pääomiaan. Mikäli puskurivaatimukseen ei päästä, on valvovalla viranomaisella oikeus rajoittaa sen voitonjakoa ja palkitsemista. Liiallista luotonantoa on tarkoitus rajoittaa seuraavalla Baselin komitean kehittämällä kvantitatiivisella mittarilla. (Vauhkonen 2010, 28.) GAP t = Yksityisen sektorin luottokanta Nimellinen BKT t Trendi (5.2) 5758 Liiallista luotonantoa kuvaa liian suuri tunnusluku, jolloin pankeille asetetaan suurempi puskurivaatimus. Kaava tosin on vain komitean suositus ja kansallisilla viranomaisilla on oikeus käyttää puskureiden asettamiseen muitakin tietoja markkinoiden tilanteesta tai makrotaloudellisista tunnusluvuista. Puskurivaatimus kohdistuu yhtenäisesti kaikkiin toimiviin pankkeihin huolimatta niiden aikaisemmasta luottohistoriasta tai siitä, onko yksittäinen pankki syyllistynyt liialliseen luotonantoon. Tavoitteena on hillitä liiallista kokonaisluotonantoa ja siitä aiheutuvia riskejä. (Vauhkonen 2010, ) Siirtymäsäännökset Basel III -uudistuksessa Basel III:n käyttöönotto kokonaisuudessaan tapahtuu suunnitelmien mukaan vuonna Sitä ennen sovelletaan siirtymäsäännöksiä, jotka tulevat tämän hetkisen tiedon mukaan voimaan vuoden 2013 alusta. Näissä säädöksissä käytetään hyväksi Basel III -vakavaraisuuskehikkoa siten, että osa Basel III:n uudistuksista otetaan käyttöön vuoden 2013 alusta. Siirtymäaikaa käytetään hyväksi arvioidessa sitä, ovatko siirtymäsäännökset ja aikataulut toteutettavissa. (BIS, 2010.) Uudistuksen rinnalla valmistellaan myös Euroopan Unionin vakavaraisuusdirektiiviä, jonka on määrä olla yhdenmukainen Basel III -uudistuksen kanssa. Liitteestä 1 voidaan tulkita aikataulua yksityiskohtaisemmin. Siirtyminen pilariin 1 on tarkoitus tapahtua vuoden 2018 aikana siten, että vuonna 2017 tarkastellaan vertailujakson kokemuksia ja säädöksiin tehdään tarvittaessa muutoksia. Ensimmäisenä voimaan saatetaan omien varojen määrää ja laatua kasvattavat säädökset sekä vähennysten harmonisointia edistävät muutokset. Samalla myös vastapuoli- ja likviditeettiriskiin liittyviä asetuksia astuu voimaan. Asteittaisessa siirtymässä pankeille annetaan valmiudet muutosten toteuttamiseen ja toisaalta myös asetusten toimivuutta päästään seuraamaan käytännössä. 5859 Euroopan Unioni antoi heinäkuussa 2011 oman CRD IV (Capital Requirements Directive) päätöksen, jonka mukaan EU alueella saatetaan Basel III -uudistus voimaan Baselin komitean ehdotuksen mukaisesti 2013 alkaen. Päätös edellyttää pankeilta oman valvojan hyväksymää pääomitussuunnitelmaa joulukuussa 2011 ja vakavaraisuustavoitteiden saavuttamista kesäkuuhun 2012 mennessä. Yksityiskohtainen aikataulu EU alueella käyttöönottoon on Baselin pankkivalvontakomitean ehdotusta noudatteleva, joskin EU alueella on annettu pankeille lisä määräyksiä ja täsmennyksiä käyttöönoton aikataulusta. European Banking Authority, EBA edellyttää esimerkiksi pankeilta 9 prosentin ydinpääoman määrää kaikkien EU maiden valtion lainojen arvotustappioiden jälkeen. Tähän tulisi päästä pääsääntöisesti omaa pääomaa lisäämällä, kerryttämällä voittovaroja, keräämällä sijoittajilta lisää omaa pääomaa, pienentämällä riskipainotettuja saamisiaan tai turvautumalla valtiontukeen. Päätös sinällään on luonteva Euroopassa edelleen vellovan epävarman taloustilanteen vakauttamiseksi. (Finanssivalvonta 2011d.) 5.2 Kritiikki Basel III kohtaan Uutta vakavaraisuusvaatimusta ei kuitenkaan ole otettu vastaan täysin kritiikittä. Ilkka Kiema ja Esa Jokivuolle (2010) esittävät keskustelualoitteessaan vähimmäisomavaraisuusasteesta aiheutuvia mahdollisia ongelmia. Heidän mukaansa finanssikriisin aikana havaittu ongelma, jossa pankkien kaupittelusalkuissa ja taseissa olleet riskit olivat Basel II -säädösten mukaan täysin hallittavissa, mutta kääntyivät kuitenkin merkittäviksi kriisin eskaloituessa. Lopputulos saattoi olla heidän mielestään seurausta sekä pankkien pelaamisesta, mutta toisaalta Basel II -säädösten teoriaperusteisesta riskilaskennasta. Kieman ja Jokivuollen mukaan vähimmäisomavaraisuusvaatimus onkin kaikenkattava lattiataso oman pääoman vähimmäismäärälle, mikä voi aiheuttaa ongelmia. Toisaalta sen oletetaan vähentävän pelaamista riskisillä sijoituksilla, toisaalta se voi olla edelleen liian teoreettinen malli käytäntöön sovellettaessa. (Kiema, Jokivuolle 2010, 2.) 5960 Vähimmäisomavaraisuusasteen osalta Kieman ja Jokivuolteen (2010) artikkelissa kritisoidaan sen sekoittavan perusideaa riskiherkistä pääomavaatimuksista. Tämä argumentin mukaan lisääntyvä vähimmäisomavaraisuusaste saattaisi nostaa pääomavaatimuksen matalariskisissä varoissa liian korkeaksi. Tämä taas johtaisi siihen, että pankit siirtyisivät korkeariskisempien varojen hallussapitoon, mikä puolestaan sotisi koko uusitun vakavaraisuussäädöksen perusideaa vastaan. (Kiema & Jokivuolle 2010, 3.) Saman suuntaista kritiikkiä Basel III -säädöksistä antavat myös Allen, Chan, Milne & Thomas tutkimuksessaan (2010). Heidän mukaansa koko pankkitoiminnan rakenne tulee muuttumaan ja he kuvaavat kuinka pankkien taseet eivät enää kerro niiden kyvystä hoitaa varallisuuttaan vaan kyvystä hankkia rahoitusta. Heidän mukaansa pelkästään säännökset, jotka ulottuvat pankkisektorille eivät ole riittäviä, vaan uudistusta tarvitaan pankkisektorin ohella myös poliittiseen päätöksen tekoon. Heidän artikkelissaan on eritelty teemoja, jotka Basel III - vakavaraisuuskehikko tuo tullessaan pankkisektorille. (Allen ym. 2010, 3 4.) Pankkien tulee ottaa huomioon toimintaympäristössä tapahtuvia muutoksia, mikä aiheuttaa myös niiden toimintamalleihin muutoksia, jotka eivät välttämättä suoraan vaikuta siihen suuntaa, johon Basel III:a laadittaessa on pyritty. Velkojen hallinta pankkien toiminnan ytimenä saattaa Allenin ym. (2010) mukaan muuttua varallisuuden hallinnaksi ja rahoituksen hankkiminen etenkin riskisten sijoitusten rahoittamiseksi tulee olemaan haasteellista, koska luottosopimusten korkeat hinnat aiheuttavat saatavuuden vähentymistä. (Allen ym. 2010, 4.) Likviditeettisäännökset voivat Allenin mukaan aiheuttaa uuden systeemiriskin uhan. Erityisesti he toivovat tarkempaa määrittelyä sille, minkälaisia arvopapereita voidaan hyväksyä likvideiksi varoiksi, Basel III ottaa heidän mielestään liikaa kantaa valtioiden joukkovelkakirjoihin. Lisäksi heidän mielestään tulisi varmistua siitä, että pankeilla on mahdollisuus toimia myös kriisiaikoina, jolloin rahoituksen saaminen on hankalaa. Tätä tulisi miettiä siten, että hyväksytyille likvideille varoille olisi olemassa selkeät määritelmät sekä niin, että valtioiden hätärahoituksen aloittamiselle 6061 olisi olemassa selkeät pelisäännöt. (Allen ym. 2010, 5.) Siirtymäaikataulu Basel III -aikaan tulisi huomioida heidän mielestään myös paremmin. Uudistuksen aiheuttamat makrotaloudelliset vaikutukset etenkin lyhyellä aikavälillä ovat erittäin epäselvät. Siksi muutos tulisi tehdä joustavasti myös rahapoliittisten toimien vaikutukset huomioiden. Allen ym. luokittelevat kolme eri tekijää, jotka vaikuttavat siirtymäaikana pankkitoimintaan. Ensimmäisenä he mainitsevat taseen oikaisusta aiheutuvat mahdolliset muutokset pankkien luotonannossa, jotka vaativat sopeutustoimia. Toiseksi, muutokset tapahtuvat taloudellisesti epävakaana aikana, joka aiheuttaa omat haasteensa pankkien toiminnalle. Yksityinen sektori on rajusti velkaantunut ja julkisen sektorin alijäämäinen talous ei mahdollista sopeutustoimia, jotka tukisivat talouden kasvua. Kolmanneksi taloudellisesti vaikea tilanne aiheuttaa sen, että tuotannon kasvu on vähäistä ja riskirahoituksen kysyntä pientä. Näin ollen pankkirahoitusta kysytään entistä enemmän kohteisiin, jotka eivät ole pankkien kannalta optimaalisia. (Allen ym. 2010, ) Sinällään, Allen ym. toteavat tutkimuksessaan (2010), että pankkien taseiden rajoitukset, joita Basel III tuo tullessaan, tulevat toimimaan jonkin aikaa kuten on suunniteltu. Kuitenkin ongelmana nähdään siirtymäaika, jolloin pankkien taseiden tulisi tosiasiassa pienentyä huomattavasti, jotta vaadittaviin tunnuslukuihin vakavaraisuusvaatimusten osalta päästäisiin. Pankeille siirtymävaiheesta tulee todennäköisesti kallis, mutta sopeutuminen kuitenkin tapahtuu pidemmällä aikavälillä. Kokonaisuudessaan Allen ym. (2010) näkevät, että Basel III tulee aiheuttamaan tuntuvia muutoksia pankkisektorille tulevaisuudessa, ja että vaikutukset ulottuvat myös makrotaloudelliselle tasolle. Etenkin luotonannon kokonaiskustannusten nousu uusien säädösten vaikutuksesta tulee tutkimuksen mukaan vaikuttamaan erityisesti pienyritysten rahoitukseen ja sitä kautta koko talouteen. Tutkimuksen mukaan suurin uhkakuva, jonka Basel III aiheuttaa, on investointien väheneminen ja sitä kautta kasvun hiipuminen. 6162 Basel III -uudistuksen nähdään vaikuttavan selkeästi myös systeemiriskin ja maailmanlaajuisten riskiaaltojen torjumiseen. Peter Went (2010) näkee Basel III -vakavaraisuussäädösten eroavan edeltäjistään etenkin siinä, että Basel III keskittyy selkeästi makrotaloudellisiin vaikutuksiin Basel I:n ja Basel II:n oltua painotuksiltaan mikrotaloudellisia. Hän katsoo tutkimuksessaan (2010) nimenomaan systeemiriskin torjumisen olevan yksi Basel III -uudistuksen päätähtäimistä. Toisaalta, Basel III -uudistuksen käyttöönottoon liittyy tekijöitä, jotka vähentävät sen vaikutusvaltaa. Varjopankkitoiminnan säätelyyn Basel III ei Wentin (2010) mukaan täysin ylety, ja Basel II:n toteutus on yhä käynnissä useissa maissa. Lisäksi Basel III ei hänen mukaansa sido kansallisia viranomaisia ellei riittävää poliittista tahtoa löydy uudistusten läpiviemiseen. Nämä seikat saattavat vähentää Basel III:n vaikutusvaltaa ja jättää uudistuksen osin hampaattomaksi. Esa Jokivuolle (2010) kommentoi uudistuksessa olevan enemmän positiivista kuin negatiivista ja hän näkee uudistusten olevan askel oikeaan suuntaan. Hän pitää liioiteltuina arvioita, joiden mukaan pankkien kannattavuus olisi uhattuna tai niiden luotonantokyky heikkenisi. Hänen mukaansa myöskään pankeille asetettava vaatimus korkeammasta omavaraisuusasteesta ei aiheuta toimintaan suuria ongelmia. Uhkana hän näkee kuitenkin varjopankkitoiminnan mahdollisen kasvamisen uudistusten läpiviennin seurauksena. Tämä toteutuisi siis pankkien taseiden ulkopuolisena rahoituskuviona, jossa muun muassa asuntoluottoja arvopaperistamalla voitaisiin siirtää erillisyhtiöihin varoja, jotka muutoin näkyisivät pankkien taseissa. Eräänä mahdollisena uhkana hän näkee pankkien toiminnan siirtymistä maihin, joihin Baselin vakavaraisuuskehikon säädökset eivät yllä, kuten veroparatiiseina tunnettuihin Caymansaarille tai Bahamalle. (Tapiola, 2011.) 5.3 Systeemiriski VaR -mallia käytetään yleisimmin mittaamiseen pankin eri riskityypeille. VaR -mallin heikkous on 6263 kuitenkin siinä, että se ottaa huomioon ainoastaan yksittäisen pankin riskit. Finanssikriisin aikana kuitenkin nousi laajasti esiin käsite systeemiriskistä, joka käsittää koko pankkisektorin. Systeemiriski voi aiheutua yli yksittäisten pankkien niiden vastapuoliriskin toteutuessa ja luottoriskien realisoituessa muissa alan toimijoissa. Finanssikriisin aikana nousi esiin ilmiö, jossa pankkisektorin velat ja varat muuttuivat systemaattisesti instituutioista riippumatta. (Adrian 2011, 1.) Euroopan Unioni on luonut oman komitean järjestelmäriskin valvontaan. Euroopan järjestelmäriskikomitea (European Systemic Risk Board, ESRB) aloitti toimintansa vuoden 2011 aikana. Sen tehtävänä on pyrkiä ennakoimaan järjestelmää uhkaavat riskit ja varoittaa sekä antaa toimenpidesuosituksia Euroopan Unionille, yksittäisille jäsenvaltioille, jäsenvaltioiden ryhmille tai kansallisille rahoitusvalvontaviranomaisille. Komitean puheenjohtajana toimii Euroopan keskuspankin puheenjohtaja ja lisäksi äänivaltaisia jäseniä ovat EKP:n varapuheenjohtaja sekä kansallisten keskuspankkien pääjohtajat. Komitea ei kuitenkaan itsenäisesti toteuta makrovakauspolitiikkaa vaan toteutusvastuu jää kansallisille viranomaisille. (Melaluoma & Vauhkonen 2011, ) Systeemiriski kehittyi hitaasti ennen finanssikriisiä, eikä siihen tarpeeksi kiinnitetty huomiota, ainakin jos tarkastellaan kriisin tuloksia. Systeemikriisi pääsi kehittymään Jokivuollen ja Vauhkosen mukaan osin salakavalasti siksi, että Basel II -säädöksiin uskottiin riskiä ehkäisevässä valossa, eikä pystytty ymmärtämään tarpeeksi hyvin järjestelmäriskin luonnetta. Basel II määrittää pääomavaatimukset pankkikohtaisella tasolla ja hyödyntää riskimittaustekniikkana samanlaisia malleja kuin johtavat pankit. Johtava ajatus pankkikohtaisessa riskinmittaamisessa ja yksittäisiä pankkeja määräävissä pääomavaatimuksissa on se, että se samalla torjuu parhaiten myös systeemiriskiä. Säädökset, jotka koskevat pankkien vakavaraisuutta ja riskien mittaamista ovat ottaneet huomioon yksittäiset pankin toimintaan liittyvät riskitekijät, mutta kerrannaisvaikutukset, jotka toteutuessaan aiheuttavat yksittäisen pankin luottoriskin, tai jonkun muun riskin, realisoitumisen, ovat jääneet vähemmälle huomiolle. (Jokivuolle & Vauhkonen 2010, 9 10.) 6364 Systeemiriskin mittaamiseen on kehitetty malleja, joiden avulla pyritään tunnistamaan koko järjestelmää koskevat uhkatekijät. Tässä kappaleessa esitellään malleista CoVaR -malli sekä SES - malli. CoVaR -malli on johdettu yksittäisen instituution riskiä mittaavasta VaR -mallista, jonka käyttämistä luottoriskin hallinnassa on käsitelty luvussa CoVaR Adrian ja Brunnermeir ovat kehittäneet CoVaR -mallin, jolla pystytään mittaamaan systeemiriskiä. Mallin etuliite viittaa sanaan comovement ja malli on laajennettu versio perinteisestä VaR - mallista. Systeemiriskin mittaamisen pitäisi Brunnermeier, Crocket, Goodhart, Perssaud & Shin tutkimuksen (2009) mukaan tunnistaa järjestelmästä sellaiset yksittäiset instituutiot, jotka voivat aiheuttaa negatiivisia heijastinvaikutuksia muihin järjestelmän yksittäisiin toimijoihin. Toiseksi, riskimittareiden tulisi tunnistaa, että systeemiriski rakentuu usein taustalla ja puhkeaa vain kriisin yhteydessä. CoVaR -riskin mittaamistekniikka perustuu oman instituution VaR -arvon laskemiseen olettaen, että muut instituutiot ovat rahoitusvaikeuksissa (Jokivuolle 2010, 21.) Kuvio 13 Yhdysvaltain suurten pankkien 2 toisilleen aiheuttama systeemiriski 2007 (Adrian & Brunnermeir 2008, 4.) 2 Pankkien lyhenteet seuraavat: LEH = Lehman Brothers, BAC = Bank of America, C = Citigroup, JPM = J.P. Morgan, GS = Goldman Sachs. 64 Näytä lisää\n23.7.2010 OP-Pohjola-ryhmän vakavaraisuus kestää eurooppalaisen stressitestin Euroopan pankkivalvojien komitea (CEBS) koordinoi kesä heinäkuussa yhteistyössä Euroopan keskuspankin, Euroopan komission ja Lisätiedot SOVELLETTAVAT RISKIKERTOIMET\nN:o 1373 4573 Liite SOVELLETTAVAT RISKIKERTOIMET I Sovellettaessa lain 58 :ssä tarkoitettua vakiomenetelmää varat ja taseen ulkopuoliset sitoumukset painotetaan seuraavasti: Saamiset valtioilta ja keskuspankeilta Lisätiedot Rahoitusmarkkinat; markkinoiden ja sääntelyn tasapainosta Pääjohtaja Erkki Liikanen Helsingin yliopisto: Studia Collegialia. 27.2.\nRahoitusmarkkinat; markkinoiden ja sääntelyn tasapainosta Pääjohtaja Erkki Liikanen Helsingin yliopisto: Studia Collegialia 27.2.2014 1 Johdanto Kriisin mahdollisuuteen kansainvälisen rahoitusjärjestelmän Lisätiedot Paikallispankkien vakavaraisuuden hallinnan arviointikehikko\nLIITE 2 1 (9) Paikallispankkien arviointikehikko 1 Johdanto Pankin riskien ja hallinnon jäljempänä mainituista kokonaisuuksista on tehtävä riippumattomat arviot. Kunkin kokonaisuuden numeerinen arvio sekä Lisätiedot Luotto- ja vastapuoliriski Basel 2 ja Solvenssi 2 kehikoissa\nLuotto- ja vastapuoliriski Basel 2 ja Solvenssi 2 kehikoissa Aktuaariyhdistyksen kokous 13.12.2011 KEVA Pasi Laaksonen / Matti Tienari Vakuutusyhtiö vs. Pankki Vakuutusyhtiö Pankki Kiinteistöt Osakkeet Lisätiedot FI LIITE XIII MAKSUVALMIUTTA KOSKEVA RAPORTOINTI (OSA 1(5): LIKVIDIT VARAT)\n1. Likvidit varat 1.1. Yleiset huomautukset FI LIITE XIII MAKSUVALMIUTTA KOSKEVA RAPORTOINTI (OSA 1(5): LIKVIDIT VARAT) 1. Tämä on yhteenvetotaulukko, johon kootaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 412 artiklan Lisätiedot EBA:n vuoden 2011 EU:n laajuisen stressitestin tulokset: tiivistelmä (1-3)\nEBA:n vuoden 2011 EU:n laajuisen stressitestin tulokset: tiivistelmä (1-3) Toteutunut kehitys vuonna 2010 milj. euroa, % Tulos ennen arvonalentumistappioita 735 Arvonalentumiset pankkitoiminnan rahoitustaseesta Lisätiedot Standardi RA4.11 1(5) 18.12.2008 Liite 2\nStandardi RA4.11 1(5) Paikallispankkien vakavaraisuuden hallinnan arviointikehikko 1 Johdanto Pankin riskien hallinnan ja hallinnon jäljempänä mainituista kokonaisuuksista on tehtävä riippumattomat arviot. Lisätiedot Makrovakaus mitä ovat makrovakausvälineet ja miten ne vaikuttavat tavallisen kansalaiseen?\nMakrovakaus mitä ovat makrovakausvälineet ja miten ne vaikuttavat tavallisen kansalaiseen? Katja Taipalus Suomen Pankki - Vakausanalyysitoimisto 24.3.2015 1 Sisältö 1. Kansainvälinen tausta: mitä on makrovakaus Lisätiedot Pankkikriisit ja niiden ehkäiseminen\nPankkikriisit ja niiden ehkäiseminen Matti Estola Itä-Suomen yliopisto, Joensuun kampus Luento 8: Pankkikriisien ja -konkurssien torjuntakeinot Pankkikriisien ja konkurssien syyt 1) Luototetaan asiakkaita, Lisätiedot Riskien hallinnan kehityskohteita finanssikriisin valossa\nKommenttipuheenvuoro: Riskien hallinnan kehityskohteita finanssikriisin valossa Aktuaaritoiminnan kehittämissäätiön syysseminaari 18.11.2009 Apulaisjohtaja Jukka Vesala Finanssivalvonta Finansinspektionen Lisätiedot Ohjeet. jotka koskevat elvytyssuunnitelmiin sisällytettäviä eri skenaarioita EBA/GL/2014/06. 18. heinäkuuta 2014\nEBA/GL/2014/06 18. heinäkuuta 2014 Ohjeet jotka koskevat elvytyssuunnitelmiin sisällytettäviä eri skenaarioita 1 EPV:n ohjeet elvytyssuunnitelmiin sisällytettävistä eri skenaarioista Ohjeiden soveltaminen Lisätiedot Valvottavien taloudellinen tila ja riskit\nValvottavien taloudellinen tila ja riskit Lehdistötilaisuus 14.4.2011 14.4.2011 Aiheet Valvottavien taloudellinen tila ja riskit 1/2011 Solvenssi II:n vaikuttavuustutkimuksen tulokset suomalaisille vakuutusyhtiöille Lisätiedot Julkaistu Helsingissä 30 päivänä kesäkuuta 2015. 812/2015 Laki. rahoitusvakausviranomaisesta annetun lain 5 luvun muuttamisesta.\nSUOMEN SÄÄDÖSKOKOELMA Julkaistu Helsingissä 30 päivänä kesäkuuta 2015 812/2015 Laki rahoitusvakausviranomaisesta annetun lain 5 luvun muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan rahoitusvakausviranomaisesta Lisätiedot Onko finanssikriisistä opittu? Riittävätkö reformit? Pääjohtaja Erkki Liikanen Suomen sosiaalifoorumi Helsinki 26.4.2014. Julkinen\nOnko finanssikriisistä opittu? Riittävätkö reformit? Pääjohtaja Erkki Liikanen Suomen sosiaalifoorumi Helsinki 26.4.2014 1 Johdanto Kriisin mahdollisuuteen kansainvälisen rahoitusjärjestelmän ytimessä Lisätiedot Vahinkovakuutuksen vakavaraisuusvalvonnan kehittämishaasteet : tasoitusvastuu\n1 Vahinkovakuutuksen vakavaraisuusvalvonnan kehittämishaasteet : tasoitusvastuu Aktuaariyhdistyksen kuukausikokous 26.4.2007 Markku Miettinen 2 Esityksen sisältö Taustaa tasoitusvastuujärjestelmästä ja Lisätiedot Rahoitusriskit teoriassa - käytännön esimerkkejä. 8.5.2013 / Jarno Kosonen, osastonjohtaja, Kuntarahoitus Oyj\nRahoitusriskit teoriassa - käytännön esimerkkejä 8.5.2013 / Jarno Kosonen, osastonjohtaja, Kuntarahoitus Oyj Johdanto Mitä rahoitusriskit ovat? Miten Euroopan velkakriisi vaikuttaa meidän kuntamme toimintaan? Lisätiedot TAULUKOIDEN TÄYTTÖOHJEET\nTAULUKOIDEN TÄYTTÖOHJEET Yleistä 1 (7) Maariskitiedonkeruussa (N-taulukot) analysoidaan raportoivan luottolaitoksen ilman ulkomaisia sivukonttoreita, luottolaitoksen ulkomaisten sivukonttoreiden, luottolaitoksen Lisätiedot Distance to Default. Agenda. listaamattomien yritysten analysoinnissa 5.5.2009. Riku Nevalainen HSE 8.5.2009\nDistance to Default Riku Nevalainen HSE 8.5.2009 Agenda 1. Distance to default malli osakemarkkinoilla 2. Osakemarkkinoiden informaation hyödyntäminen listaamattomien yritysten analysoinnissa 3. Moody Lisätiedot SAMPO PANKKI KORKO-OBLIGAATIO 1609: KORKOKAULURI XV\nDanske Bank Oyj, www.danskebank.ﬁ SAMPO PANKKI KORKO-OBLIGAATIO 1609: KORKOKAULURI XV Tietoa lainasta: Lainan liikkeeseenlaskija: Danske Bank Oyj Lainan ISIN-koodi: FI4000050000 KORKOKAULURI XV Viiden Lisätiedot Standardi 4.3c. Luottoriskin vakavaraisuusvaatimus standardimenetelmää käytettäessä. Määräykset ja ohjeet\nStandardi 4.3c Luottoriskin vakavaraisuusvaatimus stan Määräykset ja ohjeet Miten luet standardia Standardi on aihealueittainen määräysten ja ohjeiden kokonaisuus, joka velvoittaa tai ohjaa valvottavia Lisätiedot TAULUKOIDEN TÄYTTÖOHJEET\n1 (5) TAULUKOIDEN TÄYTTÖOHJEET Lomakkeet täytetään tässä ohjeessa käytettyjen määritysten Erät on määritelty viranomaistiedonkeruun (VIRATI) Luokitusmuistion (18.10.2004) mukaisesti soveltuvin osin ja Lisätiedot YLEISOHJE KONSOLIDOIDUSTA VALVONNASTA\nlukien toistaiseksi 1 (9) Luottolaitoksille Omistusyhteisöille YLEISOHJE KONSOLIDOIDUSTA VALVONNASTA Rahoitustarkastus antaa rahoitustarkastuslain 4 :n 2 kohdan nojalla tämän luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten Lisätiedot Makrovakausvalvonta - mitä ovat makrovakausvälineet ja miten ne vaikuttavat tavalliseen kansalaiseen?\nMakrovakausvalvonta - mitä ovat makrovakausvälineet ja miten ne vaikuttavat tavalliseen kansalaiseen? Sampo Alhonsuo Finanssivalvonta 24.3.2015 Suomen Pankin Rahamuseo Sisältö 3. Makrovakausvälineet: mitä Lisätiedot Rahoituksen hinnan määräytyminen yritysrahoituksessa\nRahoituksen hinnan määräytyminen yritysrahoituksessa Tommi Mattila Konttorinjohtaja, Hämeenlinnan yrityskonttori 23/10/2014 Talouden kehitys ja muutokset finanssimarkkinoilla nostavat pankkien kustannuksia Lisätiedot Finanssivalvonnan ajankohtaiskatsaus. Eduskunnan talousvaliokunta 13.10.2015 Johtaja Anneli Tuominen\nFinanssivalvonnan ajankohtaiskatsaus Eduskunnan talousvaliokunta 13.10.2015 Johtaja Anneli Tuominen Finanssivalvonta Finansinspektionen Financial Supervisory Authority 13.10.2015 Anneli Tuominen Esityksen Lisätiedot Kriisin uhkien vähentäminen rahoitusmarkkinasäätelyn avulla\nKriisin uhkien vähentäminen rahoitusmarkkinasäätelyn avulla Tieteiden yö Rahamuseo 10.1.2013 Esa Jokivuolle Suomen Pankki Sisältö Rahoituskriisit - uhka vai mahdollisuus? Miksi rahoitusjärjestelmä joutuu Lisätiedot Kattavan arvion tulokset\nKattavan arvion tulokset 26.10.2014 Kattavan arvion tulokset Pääomavajeita havaittiin 25 pankissa, yhteensä 25 miljardia euroa Tasearvion tuloksena 48 miljardin euron heikennys tase-erien arvoihin Tasearvion Lisätiedot 2. tarkastaja: Tutkijaopettaja Helena Sjögrén\nLAPPEENRANNAN TEKNILLINEN YLIOPISTO Kauppakorkeakoulu Laskentatoimi Antti Soikkeli Finanssikriisi ja sen vaikutukset pankkien vakavaraisuuteen ja sen sääntelyyn Työn ohjaaja/tarkastaja: Professori Ari Lisätiedot Pankkikriisit ja niiden ehkäiseminen\nPankkikriisit ja niiden ehkäiseminen Matti Estola Itä-Suomen yliopisto, Joensuun kampus Luento 8: Eurojärjestelmän perusteista ja euron kriisistä 1 1 Tämän luennon tekstit on poimittu lähteistä: http://www.ecb.int/home/html/index.en.html Lisätiedot ILMARINEN TAMMI-KESÄKUU 2014. Lehdistötilaisuus 12.8.2014 / Toimitusjohtaja Harri Sailas\nILMARINEN TAMMI-KESÄKUU 2014 Lehdistötilaisuus 12.8.2014 / Toimitusjohtaja Harri Sailas 1 1. VUOSIPUOLISKO VASTASI ODOTUKSIA Tammi kesäkuu 2014 Sijoitustuotto 3,4 % Osakesijoitusten tuotto 5,5 % Korkosijoitusten Lisätiedot Vahinkovakuutuksen vakavaraisuusvalvonnan kehittämishaasteet: Vastuuvelan Best Estimaten laskeminen. Aktuaariyhdistyksen kuukausikokous 26.4.\nVahinkovakuutuksen vakavaraisuusvalvonnan kehittämishaasteet: Vastuuvelan Best Estimaten laskeminen Aktuaariyhdistyksen kuukausikokous 26.4.2007 Pasi Laaksonen Vastuuvelka Solvenssi II: kehikossa Vastuuvelka Lisätiedot Korkosalkun rakentaminen matalan koron aikaan. lokakuu 2012\nKorkosalkun rakentaminen matalan koron aikaan lokakuu 2012 Miltä maailma näyttää 12 kk:n horisontilla? Globaali kasvu jatkuu ja elpyy 2013 Kiina ja Yhdysvallat elvyttävät Euroopan velkakriisi laimenee Lisätiedot Valtion velanhallinnasta\nValtiokonttori 1 (6) Valtion velanhallinnasta Aika klo 10.00 Paikka Eduskunta, Verojaosto 1 Yleistä Valtiokonttori vastaa valtion velanhallintaan liittyvistä käytännön toimista. Valtiovarainministeriö Lisätiedot Pankit ja rahoitusmarkkinoiden sääntely. Luentosarja Taloudelliset termit tutuiksi 30.1.2014 Esa Jokivuolle Suomen Pankki\nPankit ja rahoitusmarkkinoiden sääntely Luentosarja Taloudelliset termit tutuiksi 30.1.2014 Esa Jokivuolle Suomen Pankki Sisältö Miksi pankkeja säännellään? Miten pankkeja säännellään? Mistä nykyisissä Lisätiedot Ohjeita omaan lisävarallisuuteen liittyen\nEIOPABoS14/167 FI Ohjeita omaan lisävarallisuuteen liittyen EIOPA Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 60327 Frankfurt Germany Tel. + 49 6995111920; Fax. + 49 6995111919; email: info@eiopa.europa.eu site: Lisätiedot Yrittäjän oppikoulu. Johdatusta yrityksen taloudellisen tilan ymmärtämiseen (osa 2) 23.10.2015. Niilo Rantala, Yläneen Tilikeskus Oy\nYrittäjän oppikoulu Johdatusta yrityksen taloudellisen tilan ymmärtämiseen (osa 2) 23.10.2015 Niilo Rantala, Yläneen Tilikeskus Oy Sisältö Mitä on yrityksen taloudellinen tila? Tunnuslukujen perusteet Lisätiedot 1. Tiivistelmän kohdassa B.12 (Taloudelliset tiedot) lisätään uutta tietoa seuraavasti:\nTÄYDENNYS 1/12.5.2016 AKTIA PANKKI OYJ:N OHJELMAESITTEEN/LISTALLEOTTOESITTEEN 25.4.2016 JOUKKOVELKAKIRJALAINOJEN LIIKKEESEENLASKUOHJELMAAN (500.000.000 EUROA) SEKÄ AKTIA DEBENTUURILAINA 3/2016, 2,00% 20.8.2021 Lisätiedot Kansainvälinen rahatalous Matti Estola. Termiinikurssit ja swapit valuuttariskien hallinnassa\nKansainvälinen rahatalous Matti Estola ermiinikurssit ja swapit valuuttariskien hallinnassa 1. Valuuttariskien suojauskeinot Rahoitusalan yritykset tekevät asiakkailleen valuuttojen välisiä termiinisopimuksia Lisätiedot Pankki- ja vakuutussektorien vakavaraisuus\nSuomen pankkisektori on vakavarainen 1 (7) Pankkisektorin vakavaraisuus parantunut Pankkisektorin 1 vakavaraisuussuhde parani edelleen kolmannella vuosineljänneksellä. Syyskuun lopussa pankkisektorin vakavaraisuussuhdeluku Lisätiedot Standardi 4.3c. Luottoriskin vakavaraisuusvaatimus standardimenetelmää käytettäessä. Määräykset ja ohjeet\nStandardi 4.3c Luottoriskin vakavaraisuusvaatimus standardimenetelmää käytettäessä Määräykset ja ohjeet käytettäessä 4.3c dnro 12/120/2006 2 (103) SISÄLLYSLUETTELO 1 Soveltaminen 6 2 Tavoitteet ja rakenne Lisätiedot Kansallisen rahoitusjärjestelmän kannalta merkittävien luottolaitosten määrittämisperiaatteet ja O-SII-pisteet ajankohdasta 31.12.\nMuistio 1 (6) Kansallisen rahoitusjärjestelmän kannalta merkittävien luottolaitosten määrittämisperiaatteet ja O-SII-pisteet ajankohdasta 31.12.2014 1 Tausta Rahoitusjärjestelmän kannalta merkittäviä ovat Lisätiedot Määräys osuuspankkien yhteenliittymän luottoriskin kattamiseksi vaadittavien omien varojen ilmoittamisesta\n1 (11) Osuuspankkilain mukaiselle keskusyhteisölle Määräys osuuspankkien yhteenliittymän luottoriskin kattamiseksi vaadittavien omien varojen ilmoittamisesta Rahoitustarkastus antaa osuuspankeista ja muista Lisätiedot OP-Asuntoluottopankki Oyj LAUSUNTO 1 (7)\nOP-Asuntoluottopankki Oyj LAUSUNTO 1 (7) 20.1.2012 Finanssivalvonnalle KIINNITYSLUOTTOPANKKITOIMINTAA KOSKEVA LUPAMENETTELY JA RISKIENHALLINTA SEKÄ RAPORTOINTI Finanssivalvonta on 18.11.2011 pyytänyt lausuntoamme Lisätiedot Vakavaraisuuden hallinnan järjestäminen\nTällä värillä merkityt kysymykset ovat vapaaehtoisia. Vakavaraisuuden hallinnan järjestäminen Yleistä Organisaatiorakenne 1. Yhtiön juridinen ja toiminnallinen rakenne ja johtamisjärjestelmä ml. mahdolliset Lisätiedot Finanssiala uuteen sääntely-ympäristöön\nFinanssiala uuteen sääntely-ympäristöön Osuuspankkien ylimmän johdon strategiapäivät 30.9.2010 Pentti Hakkarainen VALVONTA FINANSSIKRIISI MAKSUT (vakausmaksu, pankkivero) SÄÄNTELY 2 Valvonta EU-taso EJRN Lisätiedot Matalan korkotason vaikutus vakuutustoimintaan yhtiön näkökulma\nMatalan korkotason vaikutus vakuutustoimintaan yhtiön näkökulma Markkinoista 20.3.2014 2 Eonia 20.3.2014 3 Regulaatio muokkaa markkinoita 20.3.2014 4 Tehokkaat markkinat fantasiaa? Täydellisen tehokkaita Lisätiedot Rahoitusmarkkinoiden tila ja yritysrahoituksen näkymät\nRahoitusmarkkinoiden tila ja yritysrahoituksen näkymät EK:n Yrittäjävaltuuskunnan kokous 9.5.212 Pentti Hakkarainen johtokunnan varapuheenjohtaja Suomen Pankki 1 Rahoitusmarkkinoiden tila 2 Euroopan valtioiden Lisätiedot Korkomarkkinoiden erityispiirteet\nKorkomarkkinoiden erityispiirteet - markkinoiden hinnoittelema talouskehitys / trading korkomarkkinoilla www.operandi.fi Rahoitusriskien hallinnan asiantuntijayritys esityksen rakenne I. peruskäsitteitä Lisätiedot Sisäisen valvonnan ja riskienhallinnan perusteet Hyväksytty: kaupunginvaltuusto xx.xx.2014 xx\nSisäisen valvonnan ja riskienhallinnan perusteet Hyväksytty: kaupunginvaltuusto xx.xx.2014 xx 2 1. Lainsäädäntöperusta ja soveltamisala Kuntalain 13 :n mukaan valtuuston tulee päättää kunnan ja kuntakonsernin Lisätiedot Ehdotus NEUVOSTON LAUSUNTO. SLOVENIAn talouskumppanuusohjelmasta\nEUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.11.2013 COM(2013) 911 final 2013/0396 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON LAUSUNTO SLOVENIAn talouskumppanuusohjelmasta FI FI 2013/0396 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON LAUSUNTO SLOVENIAn talouskumppanuusohjelmasta Lisätiedot PÄÄTÖKSET. ottaa huomioon Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön ja erityisesti sen 5 artiklan ja 46.\n1.6.2016 FI L 144/99 PÄÄTÖKSET EUROOPAN KESKUSPANKIN PÄÄTÖS (EU) 2016/868, annettu 18 päivänä toukokuuta 2016, valmistelevien toimien järjestämisestä yksityiskohtaisten luottotietojen keräämiseksi Euroopan Lisätiedot EUROOPAN KESKUSPANKIN LAUSUNTO, annettu 3 päivänä lokakuuta 2001\nFI EUROOPAN KESKUSPANKIN LAUSUNTO, annettu 3 päivänä lokakuuta 2001 Suomen valtiovarainministeriön pyynnöstä, joka koskee ehdotusta hallituksen esitykseksi rahoitus- ja vakuutusryhmittymien valvonnasta Lisätiedot KAUPANKÄYNTIVARASTON POSITIORISKIN LASKEMINEN\n00 N:o 22 LIITE KAUPANKÄYNTIVARASTON POSITIORISKIN LASKEMINEN. Positioriskin laskemisessa käytettävät määritelmät Tässä liitteessä tarkoitetaan: arvopaperin nettopositiolla samanlajisen arvopaperin pitkien Lisätiedot Rahoitusriskit ja johdannaiset Matti Estola. luento 7 Swap sopimuksista lisää\nRahoitusriskit ja johdannaiset Matti Estola luento 7 Swap sopimuksista lisää 1. Pankki swapin välittäjänä Yleensä 2 eri-rahoitusalan yritystä eivät tee swap sopimusta keskenään vaan pankin tai yleensäkin Lisätiedot Basel III. Vaikutukset talouteen ja pankkeihin. 11.4.2011 Esa Jokivuolle Aalto yliopisto/rahoitus\nBasel III Vaikutukset talouteen ja pankkeihin 11.4.2011 Esa Jokivuolle Aalto yliopisto/rahoitus Sisältö Mistä Basel III -uudistuksessa on kyse? Vaikutukset luotonantoon ja reaalitalouteen Vaikutukset pankkien Lisätiedot Sijoitustoiminta ja riskienhallinta työeläkelaitoksissa kehitystarpeet\nSijoitustoiminta ja riskienhallinta työeläkelaitoksissa kehitystarpeet Keskustelutilaisuus työeläkelaitosten sijoitustoiminnasta Varmassa 22.8.2012 Jukka Vesala Finanssivalvonta Finansinspektionen Financial Lisätiedot Pankkiunionin pilarit ja julkisen talouden sekä finanssisektorin vakaus katsaus lainsäädäntöön\nPankkiunionin pilarit ja julkisen talouden sekä finanssisektorin vakaus katsaus lainsäädäntöön S I R P A P I E T I K Ä I N E N E U R O P A R L A M E N T A A R I K K O 2 0 1 4 Single rule book Pankkiunioni Lisätiedot Luottoriskin kattamiseksi vaadittavat omat varat\nLuottoriskin kattamiseksi vaadittavat omat varat Y01 Raportoitava ajankohta / Tasearvo/ Luottovasta- Riskipaino Riskipainotettu Vakavaraisuussuhdetta koskeva laskelma Nimellisarvo arvokerroin, % % arvo Lisätiedot Mitä markkinadataa Finanssivalvonta seuraa? Sijoitus-Invest 2014, Wanha Satama\nMitä markkinadataa Finanssivalvonta seuraa? Sijoitus-Invest 2014, Wanha Satama Sisältö Taustaa Finanssivalvonnan markkinaseurannalle Korkokehitys Osakkeiden arvostustaso, kurssikehitys ja korrelaatiot Lisätiedot LIITE 3. Menetelmä tai menetelmät, joita käytetään osakesijoituksiin. Mikäli käytetty eri menetelmiä eri osakesalkkuihin, niin perustelut syistä.\nII PERUSTIEDOT HAKEMUS Tämä ohjeistus koskee hakemuksen liitteen 1 (sisällysluettelo) kohtaa II Taulukon kaksi ensimmäistä saraketta viittaavat sisällysluettelon numerointiin Kolmas sarake ilmoittaa, jos Lisätiedot Sisäisen riskiluokituksen hyödyntäminen maksukyvyttömyyden arvioinnissa. Ilpo Jokinen 30.1.2009\nSisäisen riskiluokituksen hyödyntäminen maksukyvyttömyyden arvioinnissa Ilpo Jokinen 30.1.2009 Luottoriskien hallinnan elementit Riskinotto Riskipolitiikka - riskinottotaso - ro:n kohdistaminen Riskien Lisätiedot Määräykset ja ohjeet 4/2011\nMääräykset ja ohjeet 4/2011 Asuntoluoton ennenaikaisesta takaisinmaksusta perittävän enimmäiskorvauksen laskentaan käytettävät Dnro FIVA 9/01.00/2011 Antopäivä 15.12.2011 Voimaantulopäivä 31.3.2012 FIASSIVALVOTA Lisätiedot Finanssivalvonnan johtokunnan päätös makrovakausvälineistä\nFinanssivalvonnan johtokunnan päätös makrovakausvälineistä Finanssivalvonnan johtokunnan puheenjohtaja Pentti Hakkarainen 16.3.2015 Taustaa makrovakausvälineiden käytölle Finanssikriisin opetus: pelkkä Lisätiedot Pankit ja rahoitusmarkkinoiden sääntely. Luentosarja Taloudelliset termit tutuiksi 11.2.2015 Esa Jokivuolle Suomen Pankki\nPankit ja rahoitusmarkkinoiden sääntely Luentosarja Taloudelliset termit tutuiksi 11.2.2015 Esa Jokivuolle Suomen Pankki Sisältö Miksi pankkeja säännellään? Miten pankkeja säännellään? Mistä nykyisissä Lisätiedot OP-Säästö tulevaisuuteen -sijoituskori Myyntiesite/säännöt\nOP-Säästö tulevaisuuteen -sijoituskori Myyntiesite/säännöt Voimassa 24.9.2014 alkaen. OP-Säästö tulevaisuuteen -sijoituskori OP-Säästö tulevaisuuteen -sijoituskori (jäljempänä sijoituskori) tarjoaa valmiin, Lisätiedot Palautelomake 1 (6) 22.5.2012. Julkinen\nPalautelomake 1 (6) Määräys ja ohje kiinnitysluottopankkitoimintaa koskevasta lupamenettelystä ja riskienhallinnasta sekä Määräys ja ohje kiinnitysluottopankkitoimintaa koskevasta raportoinnista Kooste Lisätiedot 25.9.2008 klo 9-15. 1. Selvitä vakuutustekniseen vastuuvelkaan liittyvät riskit ja niiltä suojautuminen.\nSHV-tutkinto Vakavaraisuus 25.9.28 klo 9-15 1(5) 1. Selvitä vakuutustekniseen vastuuvelkaan liittyvät riskit ja niiltä suojautuminen. (1p) 2. Henkivakuutusyhtiö Huolekas harjoittaa vapaaehtoista henkivakuutustoimintaa Lisätiedot Tilastollisen analyysin perusteet Luento 1: Lokaatio ja hajonta\nTilastollisen analyysin perusteet Luento 1: ja hajonta Sisältö Havaittujen arvojen jakauma Havaittujen arvojen jakaumaa voidaan kuvailla ja esitellä tiivistämällä havaintoarvot sopivaan muotoon. Jakauman Lisätiedot Pankkikriisit ja niiden ehkäiseminen\nPankkikriisit ja niiden ehkäiseminen Matti Estola Itä-Suomen yliopisto, oensuun kampus uento 1 Kirjallisuus Mishkin, The Economics of Money, Banking, and Financial Markets Ruuskanen, Osmo: Pankkikriisi Lisätiedot Miksi ja miten valtio ottaa velkaa? Valtion menojen rahoitus. Studia Monetaria 15.2.2011. Mika Arola Valtiokonttori Rahoitus\nMiksi ja miten valtio ottaa velkaa? Valtion menojen rahoitus Studia Monetaria 15.2.2011 Mika Arola Valtiokonttori Rahoitus Suomen valtionvelka Tilaisuus, Esittäjä 2 0,0 10,0 20,0 30,0 40,0 50,0 60,0 70,0 Lisätiedot Solvenssi II:n markkinaehtoinen vastuuvelka\nSolvenssi II:n markkinaehtoinen vastuuvelka Mikä on riskitön korko ja pääoman tuottovaatimus Suomen Aktuaariyhdistys 13.10.2008 Pasi Laaksonen Yleistä Mikäli vastuuvelka on ei-suojattavissa (non-hedgeable) Lisätiedot Yritys 1 Oy FI00000001 2013-08-19\nYritys 1 Oy FI1 213-8-19 Sisällysluettelo Sisällysluettelo Johdanto...4 Yritysvertailun yhteenveto... 5 Toiminnan laajuus...6 Markkinaosuus...7 Liikevaihto... 8 Jalostusarvo... 9 Liikevoitto... 1 Oma Lisätiedot Komission ilmoitus. annettu 16.12.2014, Komission ohjeet asetuksen (EU) N:o 833/2014 tiettyjen säännösten soveltamisesta\nEUROOPAN KOMISSIO Strasbourg 16.12.2014 C(2014) 9950 final Komission ilmoitus annettu 16.12.2014, Komission ohjeet asetuksen (EU) N:o 833/2014 tiettyjen säännösten soveltamisesta FI FI Komission ohjeet Lisätiedot Standardi 4.3k. Vastapuoliriskin vakavaraisuusvaatimus. Määräykset ja ohjeet\nStandardi 4.3k Vastapuoliriskin vakavaraisuusvaatimus Määräykset ja ohjeet Miten luet standardia Standardi on aihealueittainen määräysten ja ohjeiden kokonaisuus, joka velvoittaa tai ohjaa valvottavia Lisätiedot HEINOLAN KAUPUNKI ENERGIARAHASTON SIJOITUSPERIAATTEET KH 3.9.2007, KH 25.11.2013 (esitys muutoksin)\n1 HEINOLAN KAUPUNKI ENERGIARAHASTON SIJOITUSPERIAATTEET KH 3.9.2007, KH 25.11.2013 (esitys muutoksin) SIJOITTAMISEN PERIAATTEITA Sijoittaminen tapahtuu rahastojen kautta käyttäen vähintään kahta varainhoitajaa. Lisätiedot Rahoitustarkastuksen standardi 4.3i Operatiivisen riskin vakavaraisuusvaatimus LIITE 2\nRahoitustarkastuksen standardi 4.3i Operatiivisen riskin vakavaraisuusvaatimus LIITE 2 Perus- ja standardimenetelmän sekä vaihtoehtoisen standardimenetelmän mukaisen vakavaraisuusvaatimuksen laskentaesimerkit Lisätiedot Markkina- ja vastapuoliriskille altistumisen käsittely standardikaavassa\nEIOPA-BoS-14/174 FI Markkina- ja vastapuoliriskille altistumisen käsittely standardikaavassa EIOPA Westhafen Tower, Westhafenplatz 1-60327 Frankfurt Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; Lisätiedot A. EI- AMMATTIMAINEN ASIAKAS Muu kuin ammattimainen asiakas tai hyväksyttävä vastapuoli.\nASIAKKAIDEN LUOKITTELUKRITEERIT A. EI- AMMATTIMAINEN ASIAKAS Muu kuin ammattimainen asiakas tai hyväksyttävä vastapuoli. B. AMMATTIMAINEN ASIAKAS B 1. Yhteisöt Rahoitusmarkkinoilla toimiluvan nojalla toimintaa Lisätiedot LIITETIETOJEN ILMOITTAMINEN\n1 (5) LIITETIETOJEN ILMOITTAMINEN Liitetietoina on esitettävä: Tilinpäätöksen laatimista koskevat liitetiedot Liitetietoihin on sisällytettävä yhteenliittymän tilinpäätöksen laadintaperiaatteiden kuvaus, Lisätiedot Euroopan ja Yhdysvaltain taloudet vahvistuneet, Suomen näkymät heikot\nSuomen Pankki Euroopan ja Yhdysvaltain taloudet vahvistuneet, Suomen näkymät heikot Säästöpankki Optia 1 Esityksen teemat Kansainvälien talouden kehitys epäyhtenäistä Euroopan ja Yhdysvaltain taloudet Lisätiedot HE 279/2014 vp laiksi eläkelaitoksen vakavaraisuusrajan laskemisesta ja sijoitusten hajauttamisesta sekä eräiksi siihen liittyviksi laeiksi\nLausunto 1 (5) Eduskunta/ Talousvaliokunta HE 279/2014 vp laiksi eläkelaitoksen vakavaraisuusrajan laskemisesta ja sijoitusten hajauttamisesta sekä eräiksi siihen liittyviksi laeiksi Työeläkevakuuttajat Lisätiedot Uusi tapa sijoittaa suomalaisiin osakkeisiin\nwww.handelsbanken.fi/sertifikaatit KUPONKISERTIFIKAATTI SUOMI Uusi tapa sijoittaa suomalaisiin osakkeisiin VIIMEINEN MERKINTÄPÄIVÄ 9 HELMIKUUTA 2010 MARKKINATILANNE Globaalin talouden elpyminen jatkuu. Lisätiedot SAMPO ASUNTOLUOTTOPANKKI OYJ 1\nSAMPO ASUNTOLUOTTOPANKKI OYJ 1 TILINPÄÄTÖSTIEDOTE VUODELTA 2009 Tilikauden voitto oli 19,0 miljoonaa euroa. Tilikaudella yhtiö osti Sampo Pankilta 0,5 miljardin euron antolainakannan Tilikauden aikana Lisätiedot KUNTARAHOITUS OYJ. Vakavaraisuusasetuksen (CRR) perusteella julkistettavat tiedot (Pilari III)\nKUNTARAHOITUS OYJ Vakavaraisuusasetuksen (CRR) perusteella julkistettavat tiedot (Pilari III) 11.12.2015 1. Johdanto Kuntarahoitus Oyj ( Kuntarahoitus ) on suomalainen luottolaitos, jota valvoo Finanssivalvonta. Lisätiedot Asuntorahoitukseen erikoistuneella Hypo-konsernilla erinomainen tulosvuosi\nTILINPÄÄTÖSTIEDOTE Julkaisuvapaa 29.2.2008 klo 14.30 Asuntorahoitukseen erikoistuneella Hypo-konsernilla erinomainen tulosvuosi Liikevoitto 9,5 miljoonaa euroa (4,8 milj. ), lainakanta 486,7 miljoonaa Lisätiedot RA RAPORTOINTI PÄÄJAKSON SÄÄNTELYN LINJAUS. Tavoitteet, tausta ja normiperusta\n1 (5) RA RAPORTOINTI PÄÄJAKSON SÄÄNTELYN LINJAUS Tavoitteet, tausta ja normiperusta Valvonnan toteuttamiseksi valvottavat toimittavat Rahoitustarkastukselle tietoja, joiden avulla Rahoitustarkastus valvoo Lisätiedot eq-konsernin palkitsemisperiaatteet\neq-konsernin palkitsemisperiaatteet Sisällys eq-konsernin palkitsemisperiaatteet... 3 1. Palkitsemista ohjaavat periaatteet ja tavoitteet... 3 2. Päätöksentekojärjestys... 3 3. Palkitsemisessa noudatettavat Lisätiedot Olli Mattinen 27.11.2008 Tülin Bedretdin. Kotitalousluottokysely 2008: OSALLA KOTITALOUKSISTA HUOLESTUTTAVAN KORKEA VELKARASITUS\nKysely-yhteenveto 1(5) Kotitalousluottokysely 2008: OSALLA KOTITALOUKSISTA HUOLESTUTTAVAN KORKEA VELKARASITUS Kotitalousluottokyselyn mukaan asuntolainat keskittyvät nuorille lapsiperheille ja osalla kotitalouksista Lisätiedot OP-Local Emerging Market Debt -erikoissijoitusrahasto\nOP-Local Emerging Market Debt -erikoissijoitusrahasto Kehittyvien maiden talouskasvu jatkuu vahvana 10 % 9 % 8 % 2007 2008 Lähde: Consensus Economics 10/2007 7 % 6 % 5 % 4 % 3 % 2 % 1 % 0 % Turkki Brasilia Lisätiedot SÄÄNNÖT  Sijoitusrahasto. Rahaston voimassa olevat säännöt on vahvistettu 12.1.2016. Säännöt ovat voimassa 1.3.2016 alkaen.\nSÄÄNNÖT  Sijoitusrahasto Rahaston voimassa olevat säännöt on vahvistettu 12.1.2016. Säännöt ovat voimassa 1.3.2016 alkaen. -sijoitusrahaston säännöt Rahaston säännöt muodostuvat näistä rahastokohtaisista Lisätiedot Eurajoen Säästöpankin Debentuurilaina I/2014\nMYYNTIESITE Eurajoen Säästöpankin Debentuurilaina I/2014 Lainan pääomalle maksetaan kultakin korkokaudelta 3,0 %:n vuotuinen nimelliskorko kuitenkin niin, että korko on aina vähintään 12 kk euribor vähennettynä Lisätiedot Kuntarahoitus lyhyesti\n1 Kuntarahoitus lyhyesti Kuntarahoitus on luotettavin, aktiivinen ja innovatiivinen kuntasektorin investointeihin ja valtion tukemaan asuntotuotantoon rahoituspalveluita tarjoava kumppani Kuntarahoitus Lisätiedot SISÄISEN VALVONNAN JA RISKIENHALLINNAN PERUSTEET 1.1.2014\n1 Parikkalan kunta SISÄISEN VALVONNAN JA RISKIENHALLINNAN PERUSTEET 1.1.2014 1. Lainsäädäntöperusta ja soveltamisala Kuntalain 13 :n mukaan valtuuston tulee päättää kunnan ja kuntakonsernin sisäisen valvonnan Lisätiedot Määräys luottoriskin kattamiseksi vaadittavien omien varojen ja konsolidoitujen omien varojen ilmoittamisesta\nMuutokset merkitty alleviivattuna 1(16) Luottolaitoksille Omistusyhteisöille Määräys luottoriskin kattamiseksi vaadittavien omien varojen ja konsolidoitujen omien varojen ilmoittamisesta Rahoitustarkastus Lisätiedot SUOMEN AKTUAARIYHDISTYS THE ACTUARIAL SOCIETY OF FINLAND\n105 SUOMEN AKTUAARIYHDISTYS THE ACTUARIAL SOCIETY OF FINLAND WORKING PAPERS ISSN 0781-4410 SUOMEN AKTUAARIYHDISTYS The Actuarial Society of Finland 105 Tienari, Matti Luotto- ja vastapuoliriski Basel 2 Lisätiedot 10 Liiketaloudellisia algoritmeja\n218 Liiketaloudellisia algoritmeja 10 Liiketaloudellisia algoritmeja Tämä luku sisältää liiketaloudellisia laskelmia. Aiheita voi hyödyntää vaikkapa liiketalouden opetuksessa. 10.1 Investointien kannattavuuden Lisätiedot Matemaatikkona vakuutusyhtiössä. Sari Ropponen Suomen Aktuaariyhdistyksen kuukausikokous 27.10.2014 Kumpulan kampus\nMatemaatikkona vakuutusyhtiössä Sari Ropponen Suomen Aktuaariyhdistyksen kuukausikokous 27.10.2014 Kumpulan kampus Miksi vakuutusmatemaatikoilla on töitä Vakuutusyhtiölaki (2008/521) 6. luku Vakuutusyhtiössä Lisätiedot Määräykset ja ohjeet 2/2012\nMääräykset ja ohjeet 2/2012 Vastuuvelan suojaaminen, kirjanpito- ja Dnro FIVA 10/01.00/2011 Antopäivä 23.2.2012 Voimaantulopäivä 31.12.2011 FINANSSIVALVONTA puh. 010 831 51 faksi 010 831 5328 etunimi.sukunimi@finanssivalvonta.fi Lisätiedot 2017 © DocPlayer.fi Yksityisyyskäytäntö | Palveluehdot | Palaute