Kielipalveluiden kartoitus kulttuurimatkailukohteissa monikielisen viestinnän ammattilaisen näkökulmasta erityistarkastelussa venäjänkieliset - PDF\nKielipalveluiden kartoitus kulttuurimatkailukohteissa monikielisen viestinnän ammattilaisen näkökulmasta erityistarkastelussa venäjänkieliset\nDownload "Kielipalveluiden kartoitus kulttuurimatkailukohteissa monikielisen viestinnän ammattilaisen näkökulmasta erityistarkastelussa venäjänkieliset"\n1 Kielipalveluiden kartoitus kulttuurimatkailukohteissa monikielisen viestinnän ammattilaisen näkökulmasta erityistarkastelussa venäjänkieliset palvelut tamperelaisissa museoissa Sallamari Kuusela Tampereen yliopisto Kieli-, käännös- ja kirjallisuustieteiden yksikkö Käännöstiede (venäjä) Pro gradu -tutkielma Marraskuu 2013\n3 Tampereen yliopisto Käännöstiede (venäjä) / filosofian maisterin tutkinto Kieli-, käännös- ja kirjallisuustieteiden yksikkö Kuusela, Sallamari: Kielipalveluiden kartoitus kulttuurimatkailukohteissa monikielisen viestinnän ammattilaisen näkökulmasta erityistarkastelussa venäjänkieliset palvelut tamperelaisissa museoissa Pro gradu -tutkielma, 98 sivua, 7 liitesivua, venäjänkielinen lyhennelmä 19 sivua Marraskuu 2013 Abstrakti Tutkielman aiheena ovat tamperelaisten museoiden tarjoamat venäjänkieliset kielipalvelut. Venäläisten Suomeen suuntautuva matkailu lisääntyy vuosi vuodelta, ja Lapin ja pääkaupunkiseudun lisäksi myös muut kaupungit saavat enenevissä määrin osansa venäläismatkailijoista, joiden yhtenä matkustusmotiivina on kulttuurimatkailu. Onkin kiinnostavaa tarkastella, ovatko kulttuurimatkailukohteet muissa kaupungeissa valmiita ottamaan vastaan matkailijoita ja tarjoamaan heille venäjänkielistä palvelua tarpeen mukaan. Tutkielman tarkoituksena on selvittää kyselytutkimuksen avulla, millaisia venäjänkielisiä kielipalveluita kulttuurimatkailun kohteet, tässä tapauksessa tamperelaiset museot, tarjoavat asiakkailleen, miten venäjänkieliset asiakkaat niihin suhtautuvat ja millaisia kielipalveluita asiakkaiden mielestä käyntikohteissa tulisi vielä tarjota. Tavoitteena oli saada tietoa siitä, millainen on tyypillinen venäjänkielinen kulttuurimatkailija, tässä tapauksessa museokävijä, ja miten kulttuurimatkailukohteissa, esimerkiksi museoissa, voitaisiin palvella vieläkin paremmin näitä kävijöitä. Tutkimusaineistoni on tamperelaisissa museoissa tammi-syyskuussa 2012 suoritettu, venäjänkielisille kävijöille suunnattu asiakaskysely. Kyselyssä selvitin, millainen on tyypillinen venäläinen museokävijä tamperelaisessa museossa sekä kartoitin museoiden kielipalveluihin kohdistunutta asiakastyytyväisyyttä ja -odotuksia. Sain kyselyyni yhteensä 142 vastausta (vastausprosentti 71,0 %), ja tätä tutkimusaineistoa analysoin sekä määrällisin että laadullisin analysointikriteerein. Aineiston analyysin perusteella selvisi, että yleisesti ottaen tutkimuksen kohteina olleissa tamperelaisissa kulttuurikohteissa eli museoissa oli tarjolla melko vähän venäjänkielisiä palveluita. Asiakaskyselyn analyysin perusteella voisi kuitenkin todeta, että venäläiskävijät ovat melko tyytyväisiä nykyiseenkin palvelutasoon ennen kaikkea laadullisesti ja jokseenkin myös määrällisesti. Tarve lisäkielipalveluille kuitenkin on olemassa. Tutkimuksen johtopäätös on, että venäläisten (kulttuuri)matkailun lisääntyessä myös kulttuurikohteiden on syytä tarjota kävijöidensä toiveiden mukaisesti enemmän ja monipuolisemmin sekä suullisia että kirjallisia venäjänkielisiä palveluita. Avainsanat: monikielinen viestintä, kielipalvelut, kulttuurimatkailu, kyselytutkimus, Venäjä, Tampere, museot\n4 SISÄLLYSLUETTELO 1 JOHDANTO Tutkimuksen lähtökohta: tausta, tarkoitus, tavoitteet Aiempi tutkimus Tutkimusongelmat, hypoteesi ja aiheen rajaus Tutkielman rakenne Kiitokset MONIKIELISEN VIESTINNÄN JA KULTTUURIN AVAINASEMA (KULTTUURI)MATKAILUN ASIAKASPALVELUSSA Mitä on kulttuurimatkailu? Asiakaslähtöisyydestä asiakastyytyväisyyteen kulttuurimatkailussa Kielitaito ja kulttuuriosaaminen asiakastyytyväisyyden takeena Keskiössä kulttuuriosaaminen ja kulttuurienvälinen (monikielinen) viestintä Monikielisen viestinnän kasvava merkitys kansainvälisissä kontakteissa ja toimintaympäristöissä Monikielinen viestintä ja translatorinen toiminta kulttuurimatkailukohteissa TUTKIMUSYMPÄRISTÖNÄ TAMPERE Tampere kielimaisemana ennen ja nyt venäjän kielen muuttunut asema Tampere venäläisten matkailukohteena: matkailijavirrat ja houkuttelevuus Venäläisten nykyinen Tampereen-matkailu tilastojen valossa Venäläisten Tampereen-matkailun lisääminen monikielistä viestintää edellyttävän matkailumarkkinoinnin avulla Miten ja millä aloilla Tampereella palvellaan matkailijoita venäjäksi? Esittelyssä muut Tampereella tarjottavat kielipalvelut (pl. museot) MUSEOT KULTTUURIMATKAILUN JA KÄVIJÄTUTKIMUKSEN KOHTEINA Suomen museot kulttuurimatkailukohteena Suomalaisen ja venäläisen museokävijän profiili suomalaisissa museoissa TUTKIMUSASETTELU Tutkimuskysymykset ja hypoteesi Tutkimusmenetelmät ja -aineisto Tutkimusympäristön esittely: tarkastelun kohteeksi valitut museot Tampereen kaupungin museot Muut tarkasteluun valitut museot TUTKIMUSAINEISTON ANALYYSI Venäläisen museokävijän profiili tamperelaisissa museoissa Venäläisen museokävijän profiili: perustiedot... 48\n5 6.1.2 Venäläisen museokävijän profiili: kielitaito, Suomessa oleskelun tarkoitus Venäläisen museokävijän profiili: aiemmat museokäynnit Suomessa ja Tampereella Venäläisen museokävijän tyytyväisyys, odotukset ja toiveet Tyytyväisyys museokäyntiin kokonaisuutena Venäjänkieliseen palveluun kohdistuneet odotukset Tyytyväisyys museoiden tarjoamiin venäjänkielisiin palveluihin Miten museoiden tarjoamia venäjänkielisiä palveluita voisi parantaa? Millaisia venäjänkielisiä palveluita museoissa tulisi tarjota? Kulttuuriosaamisen ja palveluiden tarjonnan vaikutus museokäyntiin Kulttuuriosaaminen asiakaspalvelutilanteessa Vaikuttaako venäjänkielisten palveluiden puute tai olemassaolo museokokemukseen ja siihen, suositellaanko museota tuttaville? JOHTOPÄÄTÖKSET Tulosten analysointia Menetelmän arviointia ja hypoteesin toteutuminen Tutkimuksen kriittinen arviointi ja mahdolliset jatkotutkimusaiheet LÄHTEET Kirjalliset lähteet Painetut esitteet ja sanomalehtiartikkelit Opinnäytetyöt Verkkolähteet Muut lähteet Kuvalähteet LIITTEET Liite 1: Museoiden venäjänkielisille asiakkaille suunnattu kyselylomake РЕФЕРАТ НА РУССКОМ ЯЗЫКЕ\n6 1 JOHDANTO 1.1 Tutkimuksen lähtökohta: tausta, tarkoitus, tavoitteet Venäläisten matkailu Suomeen on kasvanut viime vuosina tasaiseen tahtiin: Matkailun edistämiskeskuksen tekemän tilaston mukaan vuonna 2012 jo yli 3,6 miljoonaa matkailijaa saapui Venäjältä Suomeen työmatkalle, sukuloimaan, viettämään vapaa-aikaa tai lomailemaan (MEK 2013). Venäläismatkailijoiden Suomen-valloituksen myötä mediakeskustelussa on etenkin vuosina 2012 ja 2013 nostettu esiin matkailijavirtojen mukanaan tuoma uusi ongelma: venäläisille suunnatut kielipalvelut tai paremminkin niiden puute. Jotta venäläismatkailijoita riittää jatkossakin, Suomessa pitäisi tarjota paljon enemmän matkailijoille kohdistettuja venäjänkielisiä suullisia ja kirjallisia palveluita. Vaikka venäjänkielisiä palveluita on peräänkuulutettu ennennäkemättömän paljon valtamediassa (esim. Yleisradio 2011a, Yleisradio 2013, Suominen 2013, Karjalainen 2012), kielipalveluiden tarjoaminen on kuitenkin lähtenyt tahmeasti liikkeelle palveluita on kärjistetysti sanottuna joko vähän tai ne ovat hyvin tilapäisiä rajoittuen esimerkiksi vuodenvaihteeseen (vrt. esim. Yleisradio 2011b, Syvänen 2013). Venäläismatkailijoille oman äidinkielen käyttäminen on tärkeää: vieraista kielistä esimerkiksi englantia ja saksaa kyllä osataan jonkin verran, mutta kynnys käyttää vierasta kieltä tuntuu olevan venäläisille melko korkea. Tämän vuoksi venäjänkielisten palveluiden tarve etenkin matkailualalla on kova: kielipalveluita lisäämällä olisi mahdollista hyödyntää tehokkaammin venäläismatkailijoista saatava valtava potentiaali ja lisätä edelleen venäläisten asiakastyytyväisyyttä suomalaisten tarjoamiin matkailupalveluihin. Matkailijavirran kasvu on näkynyt ennen kaikkea venäläisten tyypillisissä matkakohteissa eli Kaakkois-Suomessa, pääkaupunkiseudulla ja Lapin hiihtokohteissa, mutta venäläismatkailijat jatkavat myös entistä useammin matkaansa myös muihin Suomen kaupunkeihin, myös Tampereelle. Omassa työssäni tamperelaisessa museossa olen seurannut venäläiskävijöiden määrän kasvua ja huomannut, miten tärkeää venäjänkielinen asiakaspalvelu, vaikka vähäinenkin, on itänaapurista saapuneille matkailijoille, ja miten venäjänkielisen palvelun tarjoamisesta kannattaisi tehdä (kulttuuri)matkailukohteissa myynnin valttikortti myös Tampereella. Vaikka Helsingin Sanomat uutisoikin venäläisten 1\n7 museoturistien olevan vielä melko harvinaisia Suomessa (Jompero, Sanna & Salomaa, Marja 2013), venäläisten matkailuinnostuksen myötä myös kulttuurimatkailijoiden merkitys tulee hitaasti kasvamaan suomalaisissa kulttuurimatkailukohteissa, myös museoissa. Haluan siis Tampereen kielipalveluihin keskittyvässä tutkimuksessani yhdistää monikielisen viestinnän, venäjän kielen, (kulttuuri)matkailun ja asiakaspalvelun sekä nostaa esiin kielipalveluihin liittyvän kysynnän ja tarjonnan epäsuhdan: saavatko venäläiset kulttuurimatkailijat palvelua omalla kielellään riittävästi käyntikohteissaan? Tamperelaisista matkailukohteista ja niiden tarjoamista palveluista valitsin tutkimuksen aihepiiriksi museoiden tarjoamat venäjänkieliset suulliset ja kirjalliset palvelut. Museot ovat Tampereella yksi näkyvimmistä kulttuurikohteista: kaupungissa toimii 23 museota, joissa kävi vuonna 2012 yhteensä kävijää (Tampereen kaupunki 2013). Museot koostuvat (kulttuuri)historiallisista museoista, taidemuseoista sekä erikoismuseoista. Museoista kahdeksan on osittain tai kokonaan Tampereen kaupungin ylläpitämiä. Museot keräävät kulttuurikohteina paljon ulkomaalaisia kävijöitä, ja näin ollen niiden tarjoamat vieraskieliset palvelut vaikuttavat omalta osaltaan matkailijan Tampereen-vierailun onnistumiseen ja sujuvuuteen. Etenkin venäläiskävijöiden osuus ulkomaalaisten museokävijöiden osuudesta on kasvussa, ja siten myös venäjänkieliselle palvelulle (ja ylipäätään monikieliselle viestinnälle) on kasvava tarve. Työn tarkoituksena on selvittää, miten tamperelaisissa museoissa on otettu huomioon venäjänkieliset asiakkaat: miten museot ovat reagoineet tai aikovat reagoida syntyneeseen tarpeeseen, millaisia venäjänkielisiä suullisia ja kirjallisia palveluita kävijöille tällä hetkellä tarjotaan, miten asiakkaat niihin suhtautuvat ja millaisia palveluita asiakkaiden mielestä museoiden tulisi vielä tarjota. Kunnianhimoinen tavoitteeni pro gradu -tutkielmassani on saada monikielisen viestinnän ja kielipalveluiden tutkimuksen avulla konkreettista käytännön tietoa matkailuyrityksille ja -kohteille venäjänkielisen palvelun tarjoamisen merkityksestä, palvelun toimivuudesta ja venäjänkielisten asiakkaiden palveluun kohdistuvista toiveista. Käytännön tieto on tarkoitettu sovellettavaksi: tutkimuksessa esimerkiksi kielipalveluiden tarkastelua ei ole rajattu sen mukaan, onko museoiden kielipalvelut tuotettu ammattimaisesti vai ei monikielisen viestinnän kontekstit kun vaihtelevat ammattimaisesti koulutettujen kääntäjien ja tulkkien translatorisesta toiminnasta aina maallikkojen spontaanisti tuottamiin käännöksiin ja tulkkeisiin (Koskinen 2\n8 2013b: 16 19), ja näin ollen en ota kantaa siihen, miten kielipalvelut tulisi museoissa tuottaa. 1.2 Aiempi tutkimus Tamperetta on tutkittu ja arvioitu monikielisenä tilana esimerkiksi Harry Lönnrothin toimittamassa kokoomateoksessa Tampere kieliyhteisönä (Lönnroth 2009a). Teos käsittelee Tampereen monikielisyyttä ennen kaikkea historiallisesta aspektista lähestyen, ottaen kuitenkin myös nykyhetken tamperelaisen kielimaiseman huomioon. Artikkelikokoelmassa perehdytään Tampereen murteen ja suomen kielen muutoksen lisäksi kieliyhteisön kolmeen kielivähemmistön, ruotsin-, saksan- ja venäjänkielisten, rooliin ja vaikutukseen. Omasta näkökulmastani kiinnostavimpia artikkeleita teoksessa olivat Sami Suodenjoen venäjän kielen historiallisesti erikoista asemaa käsitellyt teksti (Suodenjoki 2009) sekä Sirkku Latomaan kartoitus Tampereella nykyään puhuttavista kielistä ja niiden asemasta (Latomaa 2009). Myös Kaisa Koskisen toimittamassa artikkelikokoelmassa Tulkattu Tampere (Koskinen 2013a) perehdytään Tampereeseen monikielisenä tilana, ennen kaikkea kääntämiseen ja tulkkaukseen liittyvien toimintojen kautta. Kokoomateoksen artikkelit esittelevät monikielisten palveluiden tuottamista ja sen problematiikkaa Tampereella eri teemojen avulla: osa artikkeleista käsittelee oikeus- ja asiointitulkkaustoimintaa Tampereella, mutta joukkoon mahtuu myös tamperelaiskoulujen kielikäytäntöjä, helluntaiseurakunnan tulkkaustoimintaa ja Hervannan monikielisyyttä tutkivia tekstejä. Lähimmäksi omaa tutkimustani sijoittuu Kaisa Koskisen (Koskinen 2013b) artikkeli Hervannan kielimaisemasta: tutkimuksessaan Koskinen seurasi, miten Tampereen monikansallisimman asuinalueen monikielisyys näkyy katukuvassa Hervannan keskustaalueella turistin silmin. Matkailuun, monikieliseen asiakaspalveluun ja palveluiden kartoittamiseen liittyviä opinnäytetöitä on tehty niiden monitieteisyyden ja ammattiorientoitumisen vuoksi enimmäkseen ammattikorkeakouluissa, mutta myös yliopistotutkielmista löytyy viime aikoina jonkin verran venäläisten matkailuun liittyviä tutkimuksia. Edellä mainittuun viitekehykseen sopii esimerkiksi Inkeri Pynnösen venäläismatkailijoiden Pirkanmaalle kohdistuvaa terveysmatkailua tarkasteleva pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopistossa 3\n9 vuonna 2013 valmistunut tutkielma Englanti riittää palvelukieleksi kyselytutkimus pirkanmaalaisten hyvinvointi- ja terveydenhoitomatkailuyritysten venäjänkielisistä palveluista monikielisen viestinnän ammattilaisten näkökulmasta käsittelee venäjänkielisten palveluiden tarjontaa ja niihin kohdistuvia asenteita pirkanmaalaisissa terveysmatkailuyrityksissä. Pynnönen kartoitti kyselytutkimuksessaan pirkanmaalaisten hyvinvointimatkailuyritysten halukkuutta tarjota enemmän venäjänkielisiä palveluita. Ammattikorkeakoulujen opinnäytetöistä löytyy useita palvelun kartoittamista, venäjänkielistä asiakaspalvelua ja matkailua yhdistäviä tutkielmia. Osa tutkimuksista on tehty puhtaasti hotelli-, ravintola- ja matkailualaan liittyen, osa puolestaan kytkeytyy myös esimerkiksi palveluliiketoiminnan koulutusohjelmaan. Esimerkiksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulusta valmistunut Oxana Matikainen on tutkinut vuonna 2012 valmistuneessa opinnäytetyössään venäläisten matkailijoiden ravintolaruokailua Helsingissä. Matikaisen tutkimus muistuttaa paljon omaani: tutkimuksessa on kartoitettu kyselylomakkein venäläismatkailijoiden mielipiteitä Helsingin ravintoloista, niiden tarjoamasta palvelusta ja siitä, miten palvelua tai ravintolakokemusta voisi vielä kehittää venäläismatkailijan näkökulmasta. Tutkimuksessa on selvitetty myös asiakaskäyntiä edeltänyttä tiedonhankintaa, mikä näkyy myös omassa tutkimuksessani. Muita kuin matkailuun kytkeytyviä opinnäytetöitä kielipalveluiden kartoittamisesta on myös tehty. Kielipalveluita ja niiden tarjoamista on kartoittanut esimerkiksi Tampereen kaupungin verkkoviestintää tutkinut Miia Hartikka. Tampereen yliopistoon laaditussa tutkielmassaan Tampereen kaupungin verkkosivujen virtuaalinen kielimaisema (2012) Hartikka käsittelee Tamperetta monikielisenä ympäristönä ja perehtyy tarkemmin kaupungin verkkosivujen monikielisyyteen, lähinnä tarkastelemalla sivuston suomen- ja englanninkielisen verkkoviestinnän eroavaisuuksia, kielipoliittisten suositusten noudattamista ja saavutettavuutta. Myös kielitaitotarpeiden kartoitukset liittyvät aiheeseen; osoittavathan ne, millaisia kielellisiä tarpeita viestintään ja asiakaspalveluun liittyvissä työpaikoissa on syntynyt asiakaskontaktien myötä. Selkeimmin Suomessa yritysten ja alueiden kielitaitotarpeita ja - varantoja on tutkinut Anneli Airola (esim. Airola & Piironen 2005, Airola 2011). Airola on kartoittanut esimerkiksi vuosina pohjoiskarjalaisten yritysten kielitaitotarpeita ja selvittänyt yhdessä Marjo Piirosen kanssa vuonna 2005 alueellista kielitaidon tarvetta 4\n10 sosiaali- ja terveysalalla (Airola 2011). Myös esimerkiksi Marjatta Huhta on tarkastellut kielitaitotarpeita ja ennen kaikkea kielitaitoon ja sen monipuolistamiseen liittyviä ongelmia: Suomessa on eurooppalaisittain tutkittu ennätyksellisen paljon kielitaitotarpeita eri aloilla (ks. Huhta 2010). Kielitaidon tarvekartoitukset ovat kerta toisensa jälkeen todistaneet, että elinkeinoelämässä tarvitaan lisää englantia, venäjää, ranskaa, saksaa, viroa ja espanjaa sekä lisäksi Aasian suuria kieliä, kiinaa ja japania. Kielivalikoimaa on siis syytä laajentaa, koska yksi suurimpia kielitaidon ongelmia työelämässä on osattujen kielten vähyys. (Huhta 2011) Myös Elinkeinoelämän keskusliitto EK teki kattavan selvityksen työelämän kielitaitotarpeista vuonna Siinä selvitettiin esimerkiksi kielen osaamisen merkitystä rekrytoinnissa yhtenä rekrytointikriteerinä, asetettiin eri kielten osaaminen tärkeysjärjestykseen ja pohdittiin kielenkäytön toimivuutta, kielitaidon monipuolistamista ja riittävän kielivarannon turvaamista. (EK 2010) 1.3 Tutkimusongelmat, hypoteesi ja aiheen rajaus Keskityn tutkielmassani valitsemieni yhdentoista tamperelaisen museon venäjänkielisten palveluiden kartoittamiseen ja kielipalveluiden mahdollisen lisätarpeen selvittämiseen monikielisen viestinnän ammattilaisen näkökulmasta. Kattavan otoksen saamiseksi rajaan tutkimukseni kahdeksaan Tampereen kaupungin omistuksessa olevaan museoon sekä kolmeen muuhun Tampereen keskusta-alueella sijaitsevaan, kävijämääriltään suurimpaan museoon. Tein rajauksen sillä perusteella, että tutkimukseen valitut museot edustavat sekä kunnallista että yksityistä sektoria, sekä kävijämäärältään suuria että pieniä kulttuurimatkailukohteita, ja ne ovat kaikki mainittu esimerkiksi Tampere-aiheisissa matkailuoppaissa yms. ulkomaalaisille matkailijoille suunnatuissa materiaaleissa. Museoiden venäjänkielisten palveluiden kartoittamisessa pyrin selvittämään sekä museoiden että asiakkaiden näkökulmasta, millaisia venäjänkielisiä palveluita tamperelaiset museot tarjoavat ja millaisia palveluita niiden pitäisi venäjänkielisille kävijöilleen tarjota. Kielipalveluiden määrän ja tarpeen kartoittamiseksi laadin kaksi kyselytutkimusta, joista toisen lähetin museoiden asiakaspalvelusta sekä markkinoinnista vastaaville henkilöille ja toisen osoitin museoiden venäjänkielisille asiakkaille. Tutkimukseen osallistuneille museoille lähetetty kysely kartoitti museoiden kielipalveluiden 5\n11 (erityisesti venäjänkielisten palveluiden) nykytilaa. Pääasiallinen tutkimusaineistoni on kuitenkin asiakaskyselytutkimus. Asiakkaita tutkimalla tarkastelen sitä, millainen on tyypillinen venäläinen museokävijä tamperelaisessa museossa sekä sitä, miten venäläiset kävijät arvioivat museoiden kielipalveluiden saatavuutta, laatua ja määrää sekä sitä, mitä kielipalveluita he odottivat museolta ennen käyntiään ja millaisia kielipalveluita he mahdollisesti haluaisivat tarjottavan tamperelaisissa museoissa. Yhteensä tutkimuksessa jaettiin 200 asiakaskyselylomaketta, joista 142:een vastattiin, joten kyselyn otanta on siis melko kattava. Tutkimusaineiston eli asiakaskyselyn analyysissa käytän pääosin kvantitatiivisia menetelmiä, mutta tutkimuslomakkeen avointen kysymysten vastauksiin olen soveltanut kvalitatiivisia menetelmiä; osa vastauksissa esiin nousseista kohdista havainnollistetaan lukuina ja graafisin keinoin, avoimien vastausten sisällöt puolestaan analysoidaan laadullisin menetelmin. Tutkimuksen myötä yritän saada selville, miten venäläisiä matkailijoita voitaisiin palvella paremmin heidän omalla äidinkielellään kulttuurimatkailukohteissa. Asiakaskyselyn osalta tutkimus pyrkii vastaamaan ennen kaikkea seuraaviin kysymyksiin: 1) millainen on tamperelaisessa museossa vierailevan venäläiskävijän profiili (tyypillinen venäläinen museokävijä), 2) millaisia venäjänkielisiä suullisia ja kirjallisia palveluita kävijöille tällä hetkellä tarjotaan tamperelaisissa museoissa (tukipalveluiden kartoitus), 3) miten asiakkaat suhtautuvat kielipalveluihin ja vaikuttaako kielipalveluiden olemassaolo tai puute museokokemukseen (asiakastyytyväisyys) ja 4) millaisia palveluita asiakkaiden mielestä museoiden tulisi vielä tarjota (tukipalveluiden tarvekartoitus). Tutkimushypoteesini on, että venäläisille kulttuurimatkailijoille ei tarjota riittävästi venäjänkielisiä palveluita (tamperelaisissa) kulttuurimatkailukohteissa, tässä tapauksessa Tampereen museoissa, heidän odotuksiinsa, määräänsä ja tarpeisiinsa nähden, ja se voi vaikuttaa negatiivisesti heidän vierailuunsa ja museon suositteluun. 6\n12 1.4 Tutkielman rakenne Johdantoa seuraa teoriaosuus, joka koostuu kolmesta luvusta. Luvussa 2 käsitellään kielen ja kulttuurin avainasemaa asiakaspalvelussa. Esittelen kulttuurimatkailun ja kulttuuriosaamisen käsitteet, nostan esiin kulttuurienvälisen viestinnän merkityksen asiakaspalvelutyössä, käsittelen asiakaslähtöisyyttä ja asiakastyytyväisyyttä onnistuneen kulttuurienvälisen viestinnän kautta sekä esittelen tarkemmin kielipalveluiden kartoittamista Suomessa. Tässä luvussa esitellään myös translatorista toimintaa kulttuurimatkailukohteissa. Luvussa 3 esittelen ensin Tamperetta venäläisenä kielimaisemana ja venäläisten matkailukohteena tilastotietojen, artikkelien ja haastatteluiden avulla. Kaupungin oman venäjänkielisen asukasvähemmistön esittelemisen lisäksi käsittelen samassa luvussa vielä venäläisten matkailijoiden erityisasemaa Tampereelle ja ylipäätään Suomeen kohdistuvassa matkailussa. Seuraavassa alaluvussa pyrin tekemään yleiskartoituksen Tampereella matkailijoille vuonna 2012 tarjotuista venäjänkielisistä palveluista. Luvussa 4 perehdyn lyhyesti Suomen museoihin kulttuurimatkailukohteina, erityistarkasteluun pääsevät myös suomen- ja venäjänkielisten museokävijöiden profiilit eroineen. Luvut 5 ja 6 käsittävät tutkimuksen empiirisen osan. Luvussa 5 esittelen tutkimusympäristön sekä aineistonhankinta- ja tutkimusmenetelmäni. Tässä luvussa muotoilen myös hypoteesini ja tutkimuskysymykseni. Luku 6 koostuu aineiston analyysista ja sen perusteella tekemästäni tulosten yhteenvedosta. Tässä luvussa esille pääsevät tekemäni asiakaskyselytutkimus, josta saamaani tietoa pyrin analysoimaan sekä venäjänkielisen asiakkaan että palveluja tarjoavan museon näkökulmista. Johtopäätöksissä eli luvussa 7 puolestaan pohdin aineistosta saamiani tuloksia, havainnoin analyysista nousseita huomionarvoisia asioita, arvioin tutkimustani kriittisesti sekä listaan mahdolliset jatkotutkimusaiheet ja toimenpidesuositukset. 7\n13 1.5 Kiitokset Haluan osoittaa suuret kiitokseni seuraaville henkilöille ja tahoille, jotka auttoivat minua ja tekivät yhteistyötä kanssani tutkielmani puitteissa. Aivan aluksi haluan kiittää tutkimukseen osallistuneiden museoiden henkilökuntaa saumattomasti sujuneesta yhteistyöstä tutkimuslomakkeiden parissa ilman teidän työpanostanne en olisi saanut kerättyä kasaan näin kattavaa tutkimusaineistoa. Kiitos myös, että vastasitte lukuisiin sähköposteihini sekä museoiden asiakaspalvelusta ja markkinoinnista vastaaville henkilöille suunnattuun palveluidenkartoituskyselyyn. Kiitos myös kaupunkilehti Torille, jonka silloinen päätoimittaja Sasu Karjalainen halusi auttaa minua kartoitustyössäni ja tehdä gradunteostani lehtiartikkelin. Tutkimuksen saama julkisuus oli hyvä muusa, kiitos siis lehtijutun tekemisestä. Erityiskiitokset myös asiantuntijakommentit antaneille haastateltavilleni: Tampereen kaupunkiseudun elinkeino- ja kehitysyhtiö Tredea Oy:n seutumarkkinointipäällikkö Karoliina Lehtoselle, Tredean alaisen Visit Tampereen matkailutiedottaja Jarmo Polvelle sekä Suomi-Venäjä-Seuran Länsi-Suomen piirijärjestö ry:n toiminnanjohtaja Riku Savoselle. Kiitos ajastanne ja innokkuudestanne auttaa graduntekijää. Lämpimät kiitokseni myös opiskelutovereille Lasse ja Inkeri Pynnöselle. Haluan kiittää tutkielmaseminaarin opponenttiani Lasse Pynnöstä vertaistuesta, tarkoista huomioista ja hyvin jäsennellystä palautteesta. Suurkiitos Inkeri Pynnöselle jatkuvasta kannustuksesta, vertaistuesta ja yhteistyöstä. Kiitos, että löysitte aina aikaa työlleni. Venäjänkielisen lyhennelmän oikoluvusta kuuluu iso kiitos työni ohjaajalle, professori Mihail Mihailoville. Kiitos myös muista kommenteistasi. Sydämellinen kiitos puolisolleni Ari-Matias Angerialle teknisestä tuesta, tutkielman oikoluvusta ja siitä, että kannustit minua jatkamaan silloinkin, kun tutkielman valmistuminen häämötti hyvin, hyvin kaukana tulevaisuudessa. Kyllä Iisakin kirkkokin saatiin valmiiksi, miksei yksi opinnäytetyökin. Kiitos! 8\n14 2 MONIKIELISEN VIESTINNÄN JA KULTTUURIN AVAINASEMA (KULTTUURI)MATKAILUN ASIAKASPALVELUSSA Tässä luvussa perehdytään kielen ja kulttuurin rooliin sekä matkailussa että asiakaspalvelussa. Ensimmäinen alaluku esittelee kulttuurimatkailun käsitteen, seuraavissa alaluvuissa tarkastellaan kielen ja kulttuurin merkitystä asiakaslähtöisyydessä ja -tyytyväisyydessä sekä matkailualan kulttuurienvälisessä viestinnässä. Tässä kohtaa nostetaan esiin myös monikielisen viestinnän, kielitaidon ja kulttuuriosaamisen kasvava merkitys kansainvälisissä kontakteissa ja toimintaympäristöissä. Oman alalukunsa saa myös translatorinen toiminta kulttuurimatkailukohteissa. 2.1 Mitä on kulttuurimatkailu? Kulttuurimatkailu käsitteenä on hyvin laaja ja moniulotteinen, ja sen määritteleminenkin muuttuu jatkuvasti. Matkailun edistämiskeskus MEK on esimerkiksi määritellyt Suomeen kohdistuvan kulttuurimatkailun kahdella seuraavalla tavalla: Matkailun edistämiskeskus (MEK) määrittelee kulttuurimatkailun seuraavasti: Kulttuurimatkailua on kaikki matkustus, jonka motivaationa on halu havainnoida matkakohteen kulttuurisia voimavaroja, oppia niistä tai osallistua niihin. Tällainen kulttuurivoimavara on mikä tahansa paikka, rakenne, ihmiskäden aikaansaannos tai tapahtuma, jonka kokemus lisää kävijän arvostusta isäntäalueen alkuperään, tapoihin, makuihin, tottumuksiin ja taitoihin. (Verhelä & Lackman 2003: 162) Kulttuurimatkailussa tuotetaan alueellisia ja paikallisia kulttuurin voimavaroja arvostaen matkailutuotteita ja -palveluja paikallisille ja alueen ulkopuolisille ihmisille liiketoiminnallisin perustein. Tavoitteena on luoda elämyksiä ja mahdollisuus tutustua näihin kulttuurisiin voimavaroihin, oppia niistä tai osallistua niihin. Näin vahvistetaan ihmisten identiteetin rakentumista, sekä oman että muiden kulttuurien ymmärrystä ja arvostusta. Kulttuurimatkailun voimavaroja ovat kaikki ihmisen aikaansaama ja muokkaama; historia, kulttuurimaisemat, rakennettu ympäristö, arkeologiset kohteet, museot, esittävä taide, visuaalinen taide, tapahtumat, käsityö, kieli, maut, perinteet, tavat, arvot, aatteet, elämäntyylit, uskonto, luonteenpiirteet sekä saavutukset tieteessä, taiteessa, teknologiassa ja elinkeinoissa. (Valtakunnallisen matkailustrategian kulttuurityöryhmän määritelmä, MEK 2009) Yhteistä edellä mainituille määritelmille on matkailun syyksi tai sisällöksi noussut ihmisen aikaansaannos, joka ominaisuuksiltaan liittyy kohdemaan, -alueen tai -paikkakunnan kulttuuritarjontaan ja joka houkuttaa matkailijoita luokseen (Verhelä & Lackman 2003: 161). Kulttuurimatkailun motiivi on siis tutustua matkustuskohteen paikalliseen 9\n15 identiteettiin, osaamiseen, saavutuksiin ja tapahtumiin. Kulttuurimatkailun kohteita ovat siis esimerkiksi museot, taidegalleriat, kirkot, linnat ja linnoitukset, majakat, vanhat puukaupungit, kartanot, teatterit, kulttuurikeskukset, muut merkittävät rakennukset, muinaisjäännökset, museotiet, huvi- yms. puistot, taide- ja näyttelyhallit, kulttuurihistorialliset ympäristöt, alkuperäisten kohteiden rekonstruktiot, kopiot ja pienoismallit sekä kulttuuritapahtumat (Ekholm 2003). Kulttuurimatkailukohteen käsite on siis hyvin lavea, ja yhteistä kohteille voidaan ajatella olevan se, että ne tarjoavat erilaisia kulttuuriin liittyviä elämyksiä eri ympäristöissä eri-ikäisille, eri maista saapuville ja eri asioista kiinnostuneille ihmisille. Matkailijalla on lähes aina useita matkustusmotiiveja samalle matkalle. Matkaan voi yhdistyä työmatkailu, loman viettäminen, harrastukset ja esimerkiksi kulttuuri. Kulttuurin ja elämysten merkitys matkailumotiivina onkin kasvamassa, ja siihen on ryhdytty panostamaan matkailun saralla sekä Suomessa että ulkomailla. (Verhelä & Lackman 2003: 24, 161) Kulttuurimatkailu onkin noussut perinteisten suomalaisten matkailuvoimavarojen eli luonnon, puhtauden, tilan ja turvallisuuden rinnalle, ja sen nopeaa suosion kasvua matkustusmotiivina voidaan perustella mm. matkailijoiden muuttuvalla ikärakenteella sekä korkealla koulutus- ja tulotasolla, helpottuneella liikkumisella ja lisääntyneellä vapaa-ajalla (Verhelä & Lackman 2003: 163). Vaikka matkustusmotiivien muuttuessa kulttuurimatkailun merkitys on kasvanut, sen tehtävä on usein tuoda matkaan lisäarvoa. Esimerkiksi ohjelmapalvelut toimivat vain harvoin yksistään matkustusmotiivina, mutta laadukkaasti ja asiakkaan toiveiden mukaisesti toteutettuna ne tuovat matkaan toivottua lisäarvoa (Verhelä & Lackman 2003: 24). Lisäarvon saamiseksi matkailupalvelun tulee onnistua: palvelun tai tuotteen tulee perustua asiakkaan tarpeisiin, palvelu tulee toteuttaa näitä toiveita kunnioittaen ja palvelun tulee vastata asiakkaan odotuksia. Onnistuneen matkailupalvelun jälkeen lisäarvon tuottaa asiakkaassa syntyvä tunnepohjainen elämys. (Verhelä & Lackman 2003: 74, 199) Kulttuurimatkailu pystyy siis parhaimmillaan olemaan matkailijalle päämatkustusmotiivi, joka onnistuu tuottamaan matkalle lisäarvoa elämyksien muodossa. 10\n16 2.2 Asiakaslähtöisyydestä asiakastyytyväisyyteen kulttuurimatkailussa Matkailun muuttuessa ja yleistyessä monet matkailun periaatteet ja käytännöt ovat kokeneet myllerryksen. Valta on siirtynyt entistä enemmän matkailualan tuotteiden ja palveluiden kuluttajille, jotka vaativat entistä monipuolisempaa tuote- ja palveluvalikoimaa. Myös markkinoiden segmentoituminen on muuttanut palveluntarjontaa: nyt palveluita kehitetään ennen kaikkea asiakas- ja kohderyhmälähtöisesti, joten asiakastyytyväisyydestä on tullut entistäkin tärkeämpi mittari matkailutuotteiden ja - palveluiden tarjoajille. (Borg, Kivi & Partti 2002: 11) Asiakkaiden tarpeet ja tyytyväisyys ohjaavat siis voimakkaasti matkailupalveluiden tarvetta, tarjontaa ja kehittämistä. Matkailun yleistyessä matkailijoista on tullut yhä vaativampia, ja matkailupalveluiden tuottajan on huomioitava tämä räätälöimällä oma tarjontansa vastaamaan kuluttajan vaatimuksia: on kuunneltava asiakasta, on laadittava palveluita kuluttajan toiveiden perusteella, on varauduttava syntyviin palvelutarpeisiin, on pyrittävä vastaamaan kuluttajan odotuksia. Näin asiakaslähtöisyydestä syntyy asiakastyytyväisyyttä. (Borg, Kivi & Partti 2002: 121) Asiakastyytyväisyyttä arvioitaessa asiakkaan tulee kokea, että palveluntarjoaja, tuote tai palvelu vastaa juuri hänen odotuksiinsa ja tarpeisiinsa. Jos näin ei käy, on syntynyt yliodotustilanne ja asiakas on tyytymätön. Jos taas palveluntarjoaja, tuote tai palvelu vastaa asiakkaan odotuksia (tasapainotilanne) tai jopa ylittää ne (aliodotustilanne), asiakas on tyytyväinen tai positiivisesti yllättynyt. Joskus myös pelkästään se, että palvelu toimii tai sitä ylipäätään on tarjolla, voi johtaa onnistuneeseen asiointiin ja tyytyväisyyteen. (Albanese & Boedeker 2003: 90) Asiakkaan odotuksiin vaikuttavat esimerkiksi palvelun tarpeellisuus, palvelun hinta (kalliimmalta palvelulta odotetaan usein enemmän), aiempi kokemus joko samasta tai kilpailevan tahon tarjoamasta palvelusta, palvelusta markkinointiviestinnässä annetut lupaukset ja vaikkapa lähipiirin suositukset tai varoitukset palvelun laadusta (Lehtonen, Pesonen & Toskala 1999: 25). Vaikka asiakkaan odotukset palvelun suhteen kohdistua hyvin moninaisiin seikkoihin, odotustilanne riippuu paljon kontekstista: joskus pelkkä peruspalvelun olemassaolo voi riittää saavuttamaan asiakkaan tyytyväisyyden. 11\n17 Asiakkaan odotuksiin vastaaminen luo asiakastyytyväisyyttä: jos asiakas luottaa palveluun ja sen kykyyn tyydyttää hänen tarpeensa, asiakas on tyytyväinen siihen ja todennäköisesti asioi palveluntarjoajan kanssa uudelleenkin (Albanese & Boedeker 2003: 91). Tyytyväinen asiakas on myös palveluntarjoajan paras mainos, sillä hän kertoo tyytyväisyydestään tuotteeseen, palveluun tai palvelukokemukseen muillekin (Lehtonen, Pesonen & Toskala 1999: 29). Tyytyväinen asiakas on siis valmis suosittelemaan palveluntarjoajaa ja toimimaan palveluntarjoajan puolestapuhujana omassa lähipiirissään. Suosittelemiseen tarvitaan kuitenkin yleensä odotukset ylittävä tuote, palvelu tai palvelukokemus: toisin sanoen asiakas ei muista tai huomaa antaa suositusta tutuilleen, jos tuote, palvelu tai palvelukokemus on ollut tavanomaista tai odotuksia vastaavaa. (Albanese & Boedeker 2003: 91) Tämän vuoksi asiakastyytyväisyyteen pyrkivän palveluntarjoajan on aina yritettävä ylittää asiakkaan odotukset tarjoamalla asiakkaan tarpeita vastaavaa palvelua ja kehittämällä palveluitaan asiakkaan toiveiden mukaisesti. Odotuksiin vastaamisen helpottamiseksi tarjottava palvelu voidaan jakaa kolmeen eri tasoon: peruspalveluun, lisäpalveluun ja tukipalveluun. Palveluiden kerrostamisesta ovat kirjoittaneet esimerkiksi Lehtonen, Pesonen & Toskala (1999: 13 15). Heidän mukaansa palvelun kolme eri tasoa vastaavat kukin omaan tarpeeseensa. Peruspalvelu on palvelun ydin se palvelu, jonka asiakas haluaa ja ostaa. Peruspalvelu on asiakkaan tarpeen tyydyttämistä. Lisäpalvelun tehtävä puolestaan on täydentää peruspalvelua ja olla sen välttämätön osa. Lisäpalveluilla luodaan myös eroa muiden tarjoamiin samanlaisiin peruspalveluihin. Tukipalvelu puolestaan ei ole peruspalvelun kannalta välttämätön, vaan sen tarkoitus on ennen kaikkea helpottaa palvelun käyttöä ja lisätä asiakastyytyväisyyttä. Tukipalveluilla luodaan lisäarvoa ja erottaudutaan toisista samanlaisia peruspalveluita tarjoavista palveluntarjoajista. Lisä- ja tukipalveluiden erottaminen toisistaan voi joskus olla vaikeaa: palvelun luonne vaikuttaa siihen, mitkä ovat peruspalvelun kannalta välttämättömiä lisäpalveluita ja mitkä puolestaan peruspalvelulle lisäarvoa tuottavia tukipalveluita. Lisä- ja tukipalvelut voivat olla myös eri asiakas- tai kohderyhmille segmentoituja. Eri ryhmillä voi olla erilaisia tarpeita, ja kohderyhmän tarpeet tuntemalla lisä- ja tukipalvelut voidaan kohdentaa ryhmälle sopivaksi ja tehdä näin itse peruspalvelusta houkuttelevampi. (Lehtonen, Pesonen & Toskala 1999: 13 15). Edellä esitetyn jaottelun perusteella kulttuurimatkailukohteissa peruspalveluksi voidaan siis mieltää esimerkiksi elämyksen tarjoaminen tai tiedonjanon sammuttaminen. Lisäpalveluita 12\n18 puolestaan kulttuurimatkailukohteissa voivat olla vaikkapa informaatiopalvelut, eri maksutapojen mahdollistaminen (esim. laskutus), karttojen tarjoaminen tai erilaisten tukipalveluiden varaus- tai käyttömahdollisuus. Tukipalveluksi voidaan ajatella esimerkiksi ohjelmapalvelut, opastukset, eri erikoisryhmille tarjottavat halvemmat lipunhinnat, kohteesta kertova lisämateriaali (esim. esitteet, vieraskielinen materiaali) tai erityiset tilat, kuten lastenhoitohuone tai vaatesäilytys. Kuten jo edellä mainituista kulttuuri- ja matkailualan eri palvelutasojen esimerkeistä huomasimme, kulttuuri- ja matkailukohteissa tarjottavat lisä- ja tukipalvelut nousevat erittäin tärkeään ja näkyvään asemaan. Lehtosen, Pesosen & Toskalan mukaan tulee kuitenkin muistaa, että palvelua ei voi myydä pelkillä lisä- tai tukipalveluilla itse peruspalvelun on totta kai oltava myös riittävän hyvä ja houkutteleva. Jos peruspalvelu ei ole kunnossa, asiakkaan perustarpeen tyydyttäminen ei ole onnistunut eikä asiakas ole tyytyväinen. (Lehtonen, Pesonen & Toskala 1999: 15) Voidaan kuitenkin ajatella hyvien lisä- ja tukipalveluiden tuottavan tärkeää lisäarvoa ja siten lisäävän asiakastyytyväisyyttä juuri kulttuuri- ja matkailukohteissa, joissa palveluilla voidaan luoda asiakastyytyväisyyttä parantavia elämyksiä. 2.3 Kielitaito ja kulttuuriosaaminen asiakastyytyväisyyden takeena Tässä alaluvussa esitellään ensin kulttuuriosaamisen ja kulttuurienvälisen viestinnän määritelmät ja konseptit (kappale 2.3.1) ja perehdytään tarkemmin kielitaitoon kulttuuriosaamisen osa-alueena (kappale 2.3.2). Alaluvussa käsitellään myös kieli- ja kulttuuriosaamista kilpailuetua tuottavana tekijänä Keskiössä kulttuuriosaaminen ja kulttuurienvälinen (monikielinen) viestintä Uusitalo & Joutsenvirta (2009: 9) määrittelevät kulttuuriosaamisen olevan yritysten kieleen ja viestintään liittyvää osaamista ja kykyä soveltaa hankkimaansa monipuolista, monitieteistä tietoa asiakkaiden ja heidän kulttuurinsa ymmärtämisessä. Kulttuuriosaamisen voi ajatella myös olevan kilpailuetua tuottava tekijä, sillä se antaa yritykselle mahdollisuuden erottautua kilpailijoistaan kulttuurisilla tiedoillaan ja taidoillaan. (Uusitalo & Joutsenvirta 2009: 9) Kulttuuriosaaminen (myös kulttuurikompetenssi) on toki myös kontekstisidonnaista, mutta yleisesti siihen katsotaan kuuluvan asenteita, tietoja ja 13\n19 taitoja, jotka auttavat esimerkiksi kansainvälisissä yhteiskunnallisissa yhteyksissä, globaalissa liike-elämässä ja kansainvälistymiskasvatuksessa (Lasonen & Halonen 2009: 14 15). Näin ollen kulttuuriosaamisen voidaan siis ajatella olevan taitoa ymmärtää ja tuntea vieraasta kulttuurista tulevia henkilöitä ja taitoa kommunikoida heidän kanssaan onnistuneesti ja erottautuen eri konteksteissa. Kulttuuriosaamisesta (engl. cultural competence) puhuttaessa kulttuurienvälisen viestinnän rooli siis korostuu. Jaakko Lehtosen määritelmän mukaan kulttuurienvälinen viestintä on viestintää kahden tai useamman eri kulttuurin edustajan (esim. yksilö, ryhmä, yhteisö) välillä (Lehtonen 1998: 301). Kulttuurienvälisen kommunikoinnin onnistumiseen vaaditaan kieli- ja viestintätaidon lisäksi myös syvää kulttuurintuntemusta esimerkiksi kulttuurin sosiaalisten arvojen sekä tapojen ja tottumusten tuntemista (Lehtonen 1998: 314). Kansainvälistyneissä yritysmaailmassa, julkishallinnossa ja muissa toimintaympäristöissä kulttuurienvälisellä kommunikoinnilla kaikkine osa-alueineen on jatkuvasti kasvava rooli. Voidaankin sanoa, että kieli- ja viestintätaito on muodostunut ammatillisen osaamisen tärkeäksi osa-alueeksi eri aloilla työelämän globalisoitumisen myötä (Kantelinen & Keränen 2005: 151). Monikielisen viestinnän taitoja ja kulttuurintuntemusta tarvitaan siis jokapäiväisessä työskentelyssä yhä useammassa yrityksessä, yhteisössä ja muissa toimintaympäristöissä asiakkaiden tullessa yhä useammin Suomen ulkopuolelta. Lisääntyneen tarpeen vuoksi kulttuuriosaamista ja erityisesti kulttuurienvälistä kommunikointia on tutkittu paljon, ja siten on pyritty luomaan ohjenuoria tai yhteenvetoja kulttuurinvälisen, monikielisen viestinnän kehittämisestä ja merkityksestä. Kansainvälistymisestä ja kulttuurienvälisestä viestinnästä ovat kirjoittaneet viime vuosina muun muassa Anneli Airola (2011), Marjatta Huhta (2011) ja Marita Härmälä (2010). Myös Elinkeinoelämän keskusjärjestö EK on tehnyt oman selvityksensä työelämässä vaadittavasta kieli- ja kulttuuritaidosta (2010) Monikielisen viestinnän kasvava merkitys kansainvälisissä kontakteissa ja toimintaympäristöissä Kulttuurienvälisen viestinnän osatekijöistä erityisesti kielitaitoa ja kielivarantoja on tutkittu ja kartoitettu viime vuosina runsaasti. Näin on pyritty selvittämään ja ratkaisemaan työelämän ja vapaa-ajan kansainvälistymiseen liittyviä viestintätarpeita, erityisesti 14\n20 vieraiden kielten käyttöön, kielikoulutukseen ja työelämän kielivarantojen monipuolistamiseen liittyviä, syntyneitä tarpeita. Yksi kielitaitoon ja monikieliseen viestintään liittyvä ongelmakohta monissa tutkimuksissa on se, mikä on riittävää kielitaitoa. Erityisesti palveluammateissa työskentelevät kohtaavat työssään jatkuvasti erilaisia kansainvälisiä ja monikulttuurisia viestintätilanteita, mutta muutenkin suomalainen työ- ja elinkeinoelämä on globalisoitunut viime vuosina niin, ettei kielitaidottomuudelle ole enää perusteita (Kantelinen & Keränen 2005: 151). Kielitaidon tarve voi kuitenkin olla hyvin kontekstisidonnaista: joissain työtehtävissä esimerkiksi ruotsin kielen osaamisen ei tarvitse olla englannin osaamisen tasolla, joissain ammateissa tarvitaan enemmän suullista kielitaitoa kuin kirjallista vieraan kielen osaamista, joskus vähäinenkin kielitaito riittää selviämään viestintätilanteesta (Härmälä 2010). Kielitaidon ja monikielisen viestinnän tarve voi kaiken kaikkiaan olla hyvin eritasoista eri tehtävissä ja eri aloilla: heikoimmillaan riittää pinnallinen ja rajallinen kielen osaaminen, kun taas toisissa tehtävissä vaaditaan syvällistä ja monipuolista kielitaitoa. Kielitaito voi toisaalta olla elämän ja kuoleman kysymys, kuten esimerkiksi sairaanhoitoalalla, tai puhtaasti yrityksen kannattavuuden osatekijä, kuten vaikkapa elinkeinoelämässä tai matkailualalla. Kuitenkin kielitaidosta, vaikka vähäisestäkin, on tullut tärkeä osa työelämän arkea yhä useammilla aloilla ja näin ollen siitä tulee kantaa huolta yrityksissä. (Kantelinen & Keränen 2005: 151) Yksittäisen työntekijän kielitaidon ja vaihtoehtoisten viestinnän keinojen, kuten ilmeiden ja eleiden, hallitsemisen riittävyyden sijaan kannattaisikin panostaa työyhteisön monikielisyyteen. Monipuolisen ja -tasoisen kielitaidon takaamiseksi yrityksen tulee tiedostaa, kartoittaa ja resursoida työssä tarvittava kielitaito ja turvata se yhteisöllisestä monikielisyydestä eli multilingvaalisuudesta huolehtimalla. Yhteisöllisellä monikielisyydellä tarkoitetaan useiden eri kielten taitoa ja rinnakkaiseloa tietyssä työyhteisössä tai muussa toimintaympäristössä. Monikielisyys rakentuu siis yksittäisten työntekijöiden kielitaidon yhdistelmästä. Tämä tarkoittaa sitä, että työyhteisön tasolla on oltava tarpeeksi eri kielten osaamista, jotta toimialaan kuuluvat, kulttuurienvälistä viestinnän hallitsemista edellyttävät tehtävät voidaan suorittaa yhteisvoimin. Ideaalitilanteessa yksilöiden monikielisyydet tukisivat ja täydentäisivät toisiaan saumattomassa yhteistyössä: esimerkiksi palveluammateissa paikalla olisi aina muutamia työntekijöitä, joilla olisi yhteensä riittävästi osaamista eri kieliä edellyttävien kommunikointitilanteiden varalta. Tällainen 15\n21 palveluvalmius kulkisi myönteisenä viestinä asiakaskunnassa ja houkuttelisi lisää vieraskielisiä palveluita tarvitsevia asiakkaita. (Kantelinen & Keränen 2005: ) Monikielisyys onkin ajankohtainen kulttuurienvälisen viestinnän osatekijä, sillä kielitaidon tarpeet ovat monipuolistuneet nopeasti ja näin ollen kielivarantoja tulee kasvattaa. Monipuolisesta kielitaidosta ja kielivarannoista ovat kirjoittaneet esimerkiksi Sabine Ylönen (2011) ja Marjatta Huhta (2011). Ylösen mukaan Suomessa on aina arvostettu monipuolista kielitaitoa ja sen vuoksi kielivarannosta on pidetty huolta tasavertaisen ja korkeatasoisen kielikoulutuspolitiikan avulla. On ymmärretty, että englannin kielen hallitsemisen lisäksi tarvitaan myös muiden kielten osaamista, sillä englannista on tullut työelämän perusosaamista, jolla ei enää pystytä erottautumaan. (Ylönen 2011) Eri kielten osaamista ei kuitenkaan pitäisi laittaa tärkeysjärjestykseen, vaan pitäisi miettiä keinoja, joilla ns. harvinaisten kielten osaajia voitaisiin hyödyntää työelämän kielitaitovarannossa paremmin (Härmälä 2010). Huhdan mukaan jo Suomen marginaalinen kielialue on yksi syy monikielisyyden vaalimiseen. Globalisaation myötä esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan, kuntasektorin ja kulttuurialan asiakaskunta ja henkilöstö monikielistyy ja -kansallistuu koko ajan. Kielitaidon ja monikielisen viestinnän tarve siis vain kasvaa. Huhdan mukaan ongelmana onkin, miten kielitaidon tarvetta voitaisiin mitata ja määritellä paremmin: onko tarvetta se, että kielitaitoa tarvitaan joka päivä, kerran kuussa vai joskus tulevaisuudessa? Kielten tarvekartoitusmenetelmät ovatkin vielä melko kehittymättömiä, eikä kielitarvekartoituksista sen vuoksi voida tehdä kuin suuntaa-antavia johtopäätöksiä kielitaidon tarpeista eri aloilla. Näissä kartoituksissa näkyvät yritysten ja yhteiskunnan kielitaitotarpeet tulisi kuitenkin huomioida 2010-luvun kielikoulutuspolitiikassa, jotta Suomen monikielisyys säilyy maamme kilpailukeinona. (Huhta 2011) Monipuolisen kielivarannon suurin uhka, yksipuolistuva kielten osaaminen, on myös esillä useammassakin tutkimuksessa. Esimerkiksi Huhta (2011) syyttää yksipuolistuvasta kielivarannosta maamme kielikoulutuspolitiikkaa: Huhdan mukaan kielikoulutuspolitiikassa on keskitytty lähinnä ruotsin ja englannin kielen tuottavuuteen ja siten muiden kielten opiskelu on vähentynyt merkittävästi supistaen kansallista kielivarantoa. Huhta uskoo ilmiönnäkyvän pian työelämässä: suurin ongelma työelämässä on jo nyt osattujen kielten vähyys. Vaikka Suomessa on tehty runsaasti eri alojen kielitaidon kartoittamiseen liittyviä 16\n22 tutkimuksia, jotka ovat osoittaneet esimerkiksi elinkeinoelämän tarvitsevan englannin lisäksi venäjän, ranskan, saksan, viron, espanjan, kiinan ja japanin osaajia, koulutusjärjestelmä ei ole reagoinut tähän tarpeeseen. (Huhta 2011) Myös Elinkeinoelämän keskusliiton EK:n selvitys osoittaa, että kielitaidon yksipuolistuminen huolettaa Suomessa. Kielten tarjonta ja opiskelu ovat koko ajan yksipuolistuneet, vaikka koko suomalainen yhteiskunta on muuten muuttunut yhä monikulttuurisemmaksi ja kansainvälisemmäksi (EK 2010: 18). Huolimatta siitä, että englanti on selkeästi käytetyin yhteisen monikielisen viestinnän kieli, lingua franca, niin työssä kuin vapaa-ajallakin, pelkästään englannilla ei pärjätä kaikilla alueilla. Näin ollen siis menestymiseen vaaditaan monipuolista, useita kieliä kattavaa kielitaitoa. Muualla englannin kielen osaaminen ei välttämättä ole yhtä korkealla tasolla kuin vaikkapa Suomessa, jolloin paikallisen kielen osaamisen tärkeys korostuu entisestään. (EK 2010: 7, 13) Kulttuurienvälisessä kommunikointilanteessa on merkitystä sillä, käytetään omaa tai toisen äidinkieltä vai kummallekin osapuolelle vierasta kieltä. Asiakkaan tai kommunikointikumppanin oman kielen käyttäminen osoittaa liikemiesjärkeä: se ilmaisee, että on nähty vaivaa opetella asiakkaan tai kommunikointikumppanin äidinkieltä yhteisen kielen käyttämisen lisäksi tai sijasta. (Mikluha 1998: 6-7) Esimerkiksi venäläisten kanssa tehty yhteistyö tiivistyy, kun käytetään heidän omaa äidinkieltään kommunikoinnissa englannin sijaan (EK 2010: 13). Venäjän kielen hallitsemisesta on ulkomaalaiselle suuri hyöty: venäläisten viestintä vapautuu, kun he voivat kommunikoida keskustelukumppanin kanssa omalla äidinkielellään eikä ole tarvetta käyttää tulkkia (Mikluha 1998: 167). EK:n selvityksessä kävi myös ilmi, että Venäjälle suuntautuvissa yrityksissä kaivataan kielitaidon lisäksi myös hyvää maan ja kulttuurin tuntemusta. Esimerkiksi erilaiset markkinat ja lainsäädäntö vaikeuttavat monien suomalaisyritysten mielestä heidän Venäjän-toimintaansa. Kielitaitoa, tai puuttuvaa yhteistä kieltä, pidettiin kuitenkin merkittävimpänä esteenä: vastaajien mielestä sekä suomalaisten venäjän kielen osaaminen että venäläisten englannin kielen taito ovat molemmat riittämättömiä kulttuurienväliseen kommunikointiin. Puolet 2 200:sta EK:n jäsenyrityksille suunnattuun kyselyyn vastanneista yrityksistä ennakoikin, että venäjän kieltä osaavien tarve kasvaa tulevaisuudessa. (EK 2010: 13) 17\n23 2.3.3 Monikielinen viestintä ja translatorinen toiminta kulttuurimatkailukohteissa Kaisa Koskinen kirjoittaa teoksessaan Tulkattu Tampere monikielisen viestinnän tilasta (translationaalinen tila), jossa moninaistunut kielimaisema nostaa esiin monikielisen viestinnän tarpeen (Koskinen 2013b: 11 16). Koskisen siteeraaman käännöstieteilijä Michael Croninin mukaan translationaalinen tila viittaa monikieliseen, monikulttuuriseen vuorovaikutukseen kielellisesti rikkaassa ympäristössä. Translationaalista tilaa on kutsuttu myös välittämisen tilaksi: tällä tarkoitetaan viestin ja tiedon välittämistä ja siitä huolehtimista. Välittämisen tilaan liittyy lisäksi filosofi Jacques Derridan ajatus vieraanvaraisuudesta: kielivalintojen näkökulmasta vieraanvaraisuus tarkoittaa monikielisestä viestinnästä välittämistä ja sitä, että monikielistä viestintää tarvitsevalla on mahdollisuus ja oikeus käyttää omaa kieltään monikielisessä ympäristössä. Aina oman kielen käyttäminen ei kuitenkaan ole mahdollista, joten tällaisessa tilanteessa vieraanvaraisuutta on yhteisen kielen, lingua francan, käyttäminen. Ideaalitilanteessa kuitenkin esimerkiksi matkailija voisi halutessaan käyttää omaa äidinkieltään matkakohteessaan, jos kohteen vieraanvaraisuudesta on huolehdittu kattavien kielipalveluiden muodossa. Vieraanvaraisuudesta ja monikielisyydestä huolehtimisen ongelmaksi kuitenkin voi muodostua ajatus tilapäisyydestä: monikielisiä palveluita tarvitseva on vieras, vain käymässä. Täten tuleekin muistaa, että tila on todella translationaalinen, monikielinen tila vasta, kun monikielisyyteen liittyvät käytännöt ja palvelut ovat vakiintuneita. (Koskinen 2013b: 11 16) Translationaalista tilaa luodaan siis silloin, kun suunnitellaan ja toteutetaan uusia monikielisiä toimintoja ja käytäntöjä. Eri ympäristöissä syntyy myös itsestään, suunnittelematta, monikielistä viestintää vaativia vuorovaikutustilanteita. Molemmissa tapauksissa tilan translatorisesta toiminnasta, siis kääntämiseen ja/tai tulkkaamiseen liittyvästä toiminnasta, huolehtivat usein paitsi ammattimaisesti toimivat, koulutetut kääntäjät ja tulkit, mutta myös vierasta kieltä osaavat maallikot. Käännös- ja kielipalveluita ovat toteuttamassa siis monenlaisista taustoista tulevat viestijät: usein suunnitelmallisempi, virallinen translatorinen toiminta teetetään ammattimaisilla, koulutetuilla kääntäjillä tai tilanteesta riippuen myös syntyperäisillä kääntäjillä, kun taas akuutin, spontaanin viestinnällisen tarpeen ilmetessä kuka tahansa translatorisen taidon hallitseva voi huolehtia kääntämisestä ja/tai tulkkaamisesta ainakin epävirallisessa tilanteessa. (Koskinen 2013b: 16 19) 18\n24 (Kulttuuri)matkailuun ja/tai käännöstieteeseen liittyen ei ole tiettävästi tehty laajamittaisempaa tutkimusta siitä, millä tavoin eri matkailukohteiden toiminnassa kiinnitetään huomiota translationaaliseen tilaan ja monikielisyyteen, ja miten esimerkiksi kielipalvelut tuotetaan. Kansainvälisyyteen tähtäävällä matkailun alalla on ymmärrettävää, että monikielisestä viestinnästä ja kielipalveluista huolehditaan yleisesti ottaen hyvin: yrityksen henkilöstön monipuolinen kielivaranto, kulttuuriosaaminen ja kattava kielipalveluiden tarjonta auttavat tuottamaan yrityksille kilpailuetua, asiakastyytyväisyyttä ja lisäarvoa (kts. alaluvut 2.2 ja 2.3). Alan kielipalveluiden tuottamista tarkastellessa voidaan todeta yleisellä tasolla, että yritysten panostus monikielisiin palveluihin vaihtelee voimakkaasti tilanteen ja käytettävissä olevien resurssien mukaan. Omassa kyselytutkimuksessani en selvittänyt, miten tutkimuksen kohteena olleet museot tuottavat kielipalvelunsa (ammattimainen translatorinen toiminta vs. maallikkokäännökset), mutta oman museo- ja matkailualan työkokemukseni perusteella arvioisin, että museoissa ja muissakin kulttuurimatkailukohteissa ainakin kirjalliset palvelut toteutetaan suurimmilta osin ammattimaisesti toimivilla, koulutetuilla kääntäjillä. Kirjallisista kielipalveluista huolehtiminen palvelee kulttuurimatkailukohteita kattavasti, pitkäkestoisesti ja kustannustehokkaasti, ja sen takia käännöstyöhön ollaan valmiita panostamaan. Akuutimpaan viestinnälliseen tarpeeseen tulevia tekstejä tuskin käännätetään ulkopuolisilla ammattilaisilla, vaan tällöin avuksi pyydetään todennäköisimmin syntyperäinen, ei-ammattimainen kääntäjä tai vieraan kielen hallitseva maallikko. Suullisten vieraskielisten palveluiden tuottaminen hoidetaan (kulttuuri)matkailukohteissa useimmiten omalla henkilökunnalla, johon voi kuulua, tilanteesta riippuen, niin koulutettuja kääntäjiä, syntyperäisiä vieraan kielen puhujia kuin maallikkojakin. Täten translatorinen toiminta nimenomaan (kulttuuri)matkailun saralla perustuu yleensä sekä ammattimaiseen että ei-ammattimaiseen toimintaan, ja esimerkiksi kääntäjien ja/tai tulkkien roolia ja merkitystä (kulttuuri)matkailun palveluiden tuottamisessa on vaikeaa arvioida tämän tarkemmin. 19\n25 3 TUTKIMUSYMPÄRISTÖNÄ TAMPERE Tässä luvussa esitellään tutkimuksen miljöötä eli Tamperetta. Ensin Tamperetta tarkastellaan kielimaisemana; kappaleessa 3.1 esitellään lyhyesti venäjän kielen monivaiheista historiaa tutkimusympäristössä. Seuraavassa kappaleessa puolestaan käsitellään Tamperetta venäläisten matkakohteena asiantuntijakommenttien ja tilastojen valossa (alaluku 3.2.1) sekä perehdytään venäläisten Tampereen-matkailua tulevaisuudessa lisäävään matkailumarkkinointiin (alaluku 3.2.2). Alaluvussa 3.3 aiempien kappaleiden pääteemat, venäjän kielen rooli Tampereella ja venäläisten matkailu Tampereelle, yhdistyvät: tässä luvussa annan esimerkkejä Tampereella seurantaajankohtanani vuonna 2012 matkailijoille tarjotuista venäjänkielisistä palveluista. 3.1 Tampere kielimaisemana ennen ja nyt venäjän kielen muuttunut asema Tampere on asukkaallaan Suomen kolmanneksi suurin kaupunki (Tampereen kaupunki 2013). Tampereen väestö on myös melko kansainvälistä: vuoden 2011 tilastojen mukaan Tampereella asui ulkomaan kansalaista. Yhteensä neljä prosenttia tamperelaisista on siis ulkomaalaisia. Vuoden 2011 tilaston mukaan suurin osa Tampereella asuvista maahanmuuttajista oli Venäjän (1 052 henkilöä), Viron (820), Irakin (474), Intian (436) ja Afganistanin (434) kansalaisia. (Marola 2012) Vieraskielisten osuus puolestaan on 5,6 prosenttia kaupungin väestöstä. Yleisimmät Tampereella puhutut kielet ovat Tampereen kaupungin vuonna 2011 tekemän tilaston mukaan suomi ( puhujaa), venäjä (2 448), ruotsi (1 111), arabia (1 021) ja viro (758). Yhteensä molempien kotimaisten kielten puhujien lisäksi Tampereella asuu noin vieraskielistä. Huomionarvoista on, että toisen kotimaisen kielen, ruotsin, puhujien osuus on Tampereella vain 0,5 prosenttia väestöstä (vrt. Helsinki 6,0 %, Turku 5,3 %) ja että venäjä on jo kiilannut ruotsin ohi Tampereen toiseksi puhutuimmaksi kieleksi. (Marola 2012) Suomen kaupunkien monikielisyyttä on toistaiseksi tutkittu melko vähän. Tampereen eri kieliryhmistä ja vieraskielistä väestöstä on näkyvimmin kirjoitettu Harry Lönnrothin kokoomateoksessa Tampere kieliyhteisönä (Lönnroth 2009a). Vaikka Tamperetta on pidettykin erityisesti ruotsinkielisen väestön vähyyden vuoksi varsin supisuomalaisena 20\n26 kaupunkina, kaupungin historia tarjoaa kuitenkin oivan näkökulman monikielisyyden tutkimukselle: toihan teollistuminen 1800-luvun alkupuolella alun perin kielet, kulttuurit ja kulttuurienväliset kohtaamiset Suomen Manchesteriin. Teollisuuden rakennemuutoksen jälkeen uutta eloa Tampereen kieliryhmiin saatiin 1990-luvulla lisääntyneen maahanmuuton myötä. (Lönnroth 2009b: 8-9) Venäjänkieliset ovat Tampereella olleet kautta aikain yksi näkyvimmistä kielivähemmistöistä. Tampereelle ensimmäiset venäläiset ovat todennäköisesti tulleet vasta 1800-luvulla, sillä Tampere oli vielä tuolloin Suomen kaupungeista leimallisimmin suomenkielinen. Vuoden 1890 väestönlaskennassa Tampereella oli vain 60 venäjänkielistä asukasta, joskin määrä oli vuosisadan vaihteessa kasvussa. Ennen Suomen itsenäistymistä Tampereen pienellä venäjänkielisellä vähemmistöllä oli kuitenkin näkyvä rooli erityisesti teollisuudessa ja kaupankäynnissä. (Suodenjoki 2009: ) Monet Tampereen venäläisistä toimivat myös käsityöläisammateissa tai virkamiehinä tai kuuluivat sotilashenkilöstöön (Latomaa 2009: ). Kuva 1. Kolmikielinen katukyltti 1900-luvun alusta kuuluu Tampereen museoiden kokoelmiin. Kuva: Tampereen museot. Venäjän kielen asema ja venäläisen väestön näkyvyys on kuitenkin muuttunut räikeämmin kuin minkään muun Tampereella puhutun vähemmistökielen. Suurimmat muutokset koettiin 1910-luvulla. Tuolloin Tampereelle sijoitetun venäläisen varuskunnan myötä venäjän kieli kasvoi marginaalikielestä nopeasti hallinto- ja asiointikieleksi venäjän kieli näkyi esimerkiksi katukylteissäkin (kuva 1). Suomen itsenäistyminen vuonna 1917 ja seuraavan vuoden sisällissodan taistelut muuttivat tilanteen jälleen: itsenäistymisen ja sisällissodan kylvämän venäläisvastaisuuden myötä venäjän kieli painui Tampereella 21\n27 lähes näkymättömiin useiden vuosikymmenten ajaksi. (Suodenjoki 2009: 173) Vasta luvulla, Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen venäjänkielisen väestön määrä kääntyi jälleen nousuun maahanmuuton myötä (Latomaa 2009: 225), ja pikkuhiljaa venäjänkielisistä tuli Tampereen suurin vähemmistökieliryhmä. Vuonna 2011 Tampereella asui kaupungin tekemän tilaston mukaan jo noin venäjänkielistä asukasta (Marola 2012). 3.2 Tampere venäläisten matkailukohteena: matkailijavirrat ja houkuttelevuus Tässä kappaleessa käsitellään venäläisten nykyistä Tampereen matkailua asiantuntijakommenttien ja tilastojen valossa (alaluku 3.2.1). Alaluvussa perehdytään venäläisten Tampereen-matkailua tulevaisuudessa lisäävään matkailumarkkinointiin Venäläisten nykyinen Tampereen-matkailu tilastojen valossa Matkailun edistämiskeskuksen (MEK) tekemän rajahaastattelututkimuksen mukaan vuonna 2011 Suomessa vieraili yhteensä 7,3 miljoonaa ulkomaalaista matkailijaa. Matkailijoista suurimman ryhmän muodostivat venäläiset matkailijat (3,3 miljoonaa), joiden osuus kaikista ulkomaisista matkailijoista oli noin 45 prosenttia. Venäläisten Suomenmatkailu oli myös kasvanut vuoteen 2010 verrattuna 27 prosenttia. (MEK 2012a) Sama nousujohteinen kehitys jatkui myös vuonna Kun Suomessa vieraili vuonna 2012 MEK:n tilaston mukaan yhteensä 7,6 miljoonaa ulkomaalaista matkailijaa, venäläisiä matkailijoista oli jo 3,6 miljoonaa matkustus oli lisääntynyt edellisvuoteen verrattuna jälleen reilusti, yli 10 prosentilla (MEK 2013). Venäläisiä siis virtaa Suomeen kasvavassa määrin, mutta Tampereelle kaikista matkailijoista saapuu vain pieni osa. Tampereen kaupunkiseudun elinkeino- ja kehitysyhtiön Tredea Oy:n seutumarkkinoinnin markkinointipäällikkö, Venäjä-asiantuntija Karoliina Lehtonen arvioi, että hotellimajoitustilastoiden perusteella Tampereelle saapuu vuosittain vähintään noin venäläistä matkailijaa: Koska mökkiyöpymistilastoja ei vielä toistaiseksi kerätä, määrä voi todellisuudessa olla kuitenkin paljon suurempikin, sillä tänne matkaavista monet majoittuivat juuri mökeissä, eivätkä hotelleissa tai kylpylöissä (Lehtonen 2013). Matkailun edistämiskeskuksen majoitustilaston (MEK 2012b) mukaan Suomeen tammi marraskuun 2011 aikana matkanneet venäläisturistit viettivät Pirkanmaan alueella yhteensä\n28 yöpymisvuorokautta. Tammi marraskuussa 2012 Pirkanmaan venäläisturistien yöpymisvuorokaudet olivat kasvaneet kuudella prosentilla :een. (MEK 2012b) Venäläisten Pirkanmaalle, Tampereen seudulle ja tarkemmin Tampereelle kohdistuvaa matkailua havainnollistetaan taulukossa 1. Tampereen seudulla venäläisturistit majoittuivat yöpymisvuorokauden verran tammi marraskuussa Tampereen osuus luvusta oli yöpymisvuorokautta. Vuonna 2012 samana ajankohtana venäläisten yöpymisvuorokausien määrä oli kpl Tampereen seudulla, joista kpl Tampereella. (MEK 2012b) Tilastosta voimme todeta, että venäläiskävijöiden yöpyminen Pirkanmaalla on lisääntynyt viime vuosina ja samalla Tampereen kaupunkiseudun merkitys ja rooli Pirkanmaan matkailun vetonaulana on selkiytynyt entisestään (vrt. taulukko 1). Taulukko 1. MEK:n tilastoimat (2012b) venäläismatkailijoiden yöpymisvuorokaudet Pirkanmaalla, Tampereen seudulla ja Tampereella vuosina 2011 ja tammi-marraskuu 2011 tammi-marraskuu 2012 muutos prosentteina Pirkanmaa ,1 % Tampereen seutu ,2 % Tampere ,3 % Vaikka venäläismatkailijoiden yöpymisten määrä Tampereella on yllä olevan MEK:n tilaston mukaan kasvanut runsaasti, yli 13 prosentilla, on kaupunki kuitenkin edelleen venäläismatkailijoille marginaalikohde Suomessa. Tutkimus- ja Analysointikeskus TAK Oy:n rajahaastattelututkimuksen mukaan Tampere oli tammi-elokuussa 2012 venäläismatkailijoiden yhdeksänneksi suosituin matkakohde koko Suomessa (TAK Oy 2012). Myös Lehtonen vahvistaa tämän: hänen mukaansa Tampereelle saapuu tätä nykyä noin prosentti kaikista Suomeen tulevista venäläisistä matkailijoista. Lisäksi Lehtosen mukaan kilpailu venäläisturisteista on kovempaa kuin ennen, eikä enää voida tuudittautua siihen, että venäläismatkailijat tulevat Suomeen ja Tampereelle joka tapauksessa, vaan sen eteen on tehtävä paljon markkinointityötä. (Lehtonen 2013). 23\n29 3.2.2 Venäläisten Tampereen-matkailun lisääminen monikielistä viestintää edellyttävän matkailumarkkinoinnin avulla Tampereen kaupunkiseudun elinkeino- ja kehitysyhtiö Tredea on alkanut viime vuosina panostaa voimakkaasti juuri Venäjälle suuntautuvaan matkailumarkkinointiin. Näkyvin esimerkki tästä venäläismatkailijoiden houkuttelemisesta Tampereelle on Tredean VisitTampere-matkailuportaali. Portaali avattiin suomen-, englannin- ja venäjänkielisenä kesällä 2011, ja portaalin venäjänkieliset sivut optimoitiin heti omaksi osoitteekseen VisitTampere.ru. (Tredea 2011). Tredea Oy:n seutumarkkinoinnin markkinointipäällikkö Karoliina Lehtonen kertoo matkailuportaalin olevan venäjänkielisen kaupunkiesitteen ohella matkailumarkkinoinnin tärkein valttikortti: erilaisia pirkanmaalaisia majoitus-, ravintola-, tapahtuma-, ohjelmapalvelu- ja kulttuurialan matkailutoimijoita esittelevän portaalin kävijämäärä on kasvanut tasaisesti sen avaamisesta lähtien niin, että kesällä 2013 kuukausittaisia kävijöitä venäjänkielisellä sivustolla oli jo yli (Lehtonen 2013). Myös VisitTampereen matkailutiedottajan Jarmo Polven mukaan venäjänkielinen portaali on otettu hyvin vastaan sekä Tampereella että Venäjällä (Polvi 2012). Portaalin lisäksi venäläiskävijöiden lisääntynyt määrä Tampereella näkyy Polven mukaan myös Tredean matkailuneuvonnan palvelupisteessä: vuonna 2011 VisitTampereen toimipisteessä kävi 436 venäläistä asiakasta, kun vuotta aiemmin heitä oli 386. (Polvi 2012) VisitTampere.ru-portaalin lisäksi Tampereen houkuttelevuutta yritetään Lehtosen (2013) mukaan parantaa imagomarkkinoinnin sijaan konkreettisilla markkinointiesimerkeillä sekä verkkomainonnassa ja sosiaalisessa mediassa että perinteisemmässä esitemainonnassa venäjän kielellä. Vaikka kustannustehokas sähköinen mainonta valtaa alaa, esitemainonta on toki edelleen tärkeä osa matkailumarkkinointia: venäjänkielisen kaupunkiesitteen lisäksi Tredea on jo useita vuosia tehnyt venäläismatkailijoille räätälöidyn, venäjänkielisen uudenvuoden matkailuesitteen, jonka painos on kpl. Lehtonen toteaa, ettei pelkkä esitemainonta ei tosin enää yksistään riitä, vaan sen tueksi tarvitaan myös paikallismainontaa ja infotilaisuuksia sekä sähköisiä markkinointikampanjoita ja sosiaalista mediaa. (Lehtonen 2013) Maaliskuussa 2012 Tredea uudisti Venäjän-markkinointiaan avaamalla VisitTampereen venäjänkieliselle portaalille oman profiilin venäläiseen sosiaalisen median sivustoon, VKontakteen. Tredean siteeraaman Helsingin Sanomien uutisen mukaan edes Helsingin 24\n30 kaupungin virallinen matkailusivusto VisitHelsinki.fi ei ollut tuossa vaiheessa vielä siirtynyt käyttämään VKontaktea venäläisille matkailijoille suunnatussa markkinoinnissaan, joten VisitTamperetta luonnehditaan suomalaiseksi edelläkävijäksi venäläisessä sosiaalisessa mediassa. (Tredea 2012) Tredean Karoliina Lehtonen oli vuonna 2012 mukana avaamassa VisitTampereen profiilisivua Vkontakte.ru-palveluun. Lehtosen (2013) mukaan tärkein syy siirtyä sosiaalisen median palveluihin, kuten esimerkiksi VKontakteen, oli yksittäisten matkailijoiden parempi tavoitettavuus. Tredea on toki jo vuosikausia tuonut venäläisiä toimittajia, matkanjärjestäjiä ja muita toimijoita Suomeen, mutta nyt panostamme lisäksi myös siihen, että yksittäiset matkailijat löytävät Tampereen helpommin ja paremmin sähköisistä medioista ja banneri- eli verkkomainoskampanjoista. (Lehtonen 2013) 3.3 Miten ja millä aloilla Tampereella palvellaan matkailijoita venäjäksi? Esittelyssä muut Tampereella tarjottavat kielipalvelut (pl. museot) Tässä alaluvussa tarkastellaan ja listataan muita kuin museoissa tarjottavia venäjänkielisiä suullisia ja kirjallisia palveluita Tampereella. Alun perin ajatuksenani oli kartoittaa tutkimuksessani myös muiden toimijoiden tarjoamia venäjänkielisiä palveluita, mutta aineiston kasvettua liian suureksi päätin keskittyä museoiden tarjoamiin kielipalveluihin. Päätin kuitenkin taustoittaa omaa kyselytutkimustani listaamalla myös yleisesti muiden tamperelaisten toimijoiden (Tampereen kaupunki, Tampereella toimivat yritykset ja yhteisöt, muut toimijat) nimenomaan matkailijoille tarjoamia venäjänkielisiä palveluita. Keskityin pääasiassa matkailuun liittyviin palveluihin eli esimerkiksi kaupungin, työvoimatoimiston, sosiaalitoimiston yms. toimijoiden Tampereella asuville venäjänkielisille suunnatut kielipalvelut eivät sisälly tähän empiiriseen selvitykseen. Oman empiirisen taustoitustyöni lisäksi sain Tampereella tarjottavista venäjänkielisistä palveluista asiantuntijakommentit Suomi-Venäjä-Seuran Länsi-Suomen piirijärjestö ry:n toiminnanjohtaja Riku Savoselta, Tampereen kaupunkiseudun elinkeino- ja kehitysyhtiö Tredea Oy:n seutumarkkinointipäällikkö Karoliina Lehtoselta ja Tredean VisitTamperematkailuneuvonnan matkailutiedottaja Jarmo Polvelta. Ryhdyin alkuvuodesta 2012 oman kyselytutkimukseni ohessa listaamaan tamperelaisten toimijoiden Tampereen kaupunkiseudulla tuolloin tarjoamia venäjänkielisiä palveluita. Tein 25\n31 selvitystä itsenäisesti, mutta pian sain vetoapua tutkimukseeni sittemmin lopetetulta kaupunkilehti Torilta (kuva 2). Kaupunkilehti Tori oli teettänyt Voionmaan opiston opiskelijoilla jo aiemmin lehtijutun ruotsin- ja englanninkielisistä palveluista ja niiden tarjonnasta Tampereen keskusta-alueen hotelleissa, liikkeissä ja ravintoloissa (Vainiomäki 2012, Aikioniemi 2012). Ehdotin lehdelle jatkojutuksi samojen toimijoiden venäjänkielisen asiakaspalvelun kartoitusta, mutta Torin toimitus halusikin tehdä artikkelin, jossa lukijoita pyydettiin ilmiantamaan venäjänkielistä palvelua tarjoavat yritykset, yhteisöt ja muut toimijat suoraan minulle pro gradu - tutkielmaa varten (Karjalainen 2012, Kuva 2). Sain julkisuuden lisäksi lehtijutun kautta myös muutaman ilmiannon yrityksistä, joiden asiakaspalvelussa Kuva 2. Sasu Karjalaisen kirjoittama artikkeli graduntekijästä etsimässä venäjänkielisiä palveluita Tampereelta. Kuva: Kaupunkilehti Tori 16/2012. hyödynnettiin tuolloin venäjän kieltä joko suullisissa tai kirjallisissa palveluissa. Omassa selvityksessäni jaottelin palvelusektorin mukaan venäjänkielisiä palveluita tarjoavat yritykset, yhteisöt ja muut tahot. Sektorit olivat matkailun neuvontapalveluita tarjoavat toimijat, majoituspalvelut, kahvila- ja ravintolapalvelut, päivittäistavarakaupat ja tavaratalot, pukeutumisen ja vapaa-ajan liikkeet, ajanvietepalvelut ja muut palvelut. Matkailuneuvontapalveluita venäjäksi tarjoaa Tampereen rautatieasemalla toimiva, Tredean alainen Visit Tampere -matkailuneuvonta. Fyysisen matkailuneuvontapisteen palveluihin kuuluvat neuvonnan lisäksi myös esimerkiksi kaupunkioppaiden varauspalvelu. Fyysisen toimipisteen lisäksi venäjänkielisiä matkailijoita palvelee Tredean osalta myös venäjänkielinen matkailuportaali VisitTampere.ru, jossa esitellään tamperelaisia 26\n32 matkailukohteita, nähtävyyksiä ja yrityksiä. Tredean VisitTampere-matkailuportaali löytyy myös venäläisen sosiaalisen median sivustosta VKontaktesta. Majoituspalveluita tarjoavista hotellitoimijoista useat tarjoavat vähintäänkin tilapäisesti asiakaspalvelua (suullista ja/tai kirjallista) venäjäksi. Suurimmista hotelliketjuista ainakin Cumulus-hotelleissa, Scandic-hotelleissa, itsepalveluperiaatteella toimivissa Omenahotelleissa sekä Holiday Club -kylpylähotelleissa on saatavilla venäjänkielistä palvelua Tampereen seudulla sekä suullisessa että kirjallisessa muodossa (asiakaspalvelu, toimintaohjeet, verkkosivut jne.). Muista Tampereen hotelleista ja hostelleista ainakin Hotelli Victoria (Tammela), Hotelli Ville (Hatanpää) ja DreamHostel (Tullin alue) tarjosivat vuonna 2012 kirjallisena palveluna verkkosivujaan venäjän kielellä. Kahvila- ja ravintolapalveluiden osalta ketjuravintoloiden lisäksi venäjänkielistä palvelua tarjoavat lähinnä venäläisten omistamat sekä venäläisteemaiset kahvilat ja ravintolat, kuten vuonna 2012 toimineet kahvila Assorti Tampereen Kalevassa ja venäläisravintola Lari Tampereen Järvensivussa (toimii nykyisin ravintola Tsaarin nimellä Tammelan kaupunginosassa). Ketjuravintoloista venäjänkieliset ruokalistat ja/tai venäjänkielinen asiakaspalvelu kuuluivat vuonna 2012 ainakin Amarillon, Fransmannin, Rosson ja Viikinkiravintola Haraldin palveluvalikoimaan Tampereen keskusta-alueen toimipisteissä. Päivittäistavarakaupoista ja tavarataloista venäjänkielistä suullista ja/tai kirjallista asiakaspalvelua tarjosivat vuonna 2012 ainakin keskusta-alueella sijaitsevat Stockmann, Sokos ja Anttila (myös saman rakennuksen K-Supermarket Kuninkaankulma) sekä Tampereen Hervannassa toimivan halpakauppaketju Tokmannin toimipiste. Useimmiten tavarataloissa ja päivittäistavarakaupassa palvelua oli mahdollista saada vähintäänkin suullisesti (esim. henkilökunnan kanssa asiointi kassoilla ja neuvonnassa, kuulutukset), joissain paikoissa oli myös tarjolla kirjallisena venäjäksi ainakin tax-free-ostoksiin liittyvä ohjeistus. Tamperelaisista päivittäistavarakauppojen joukosta löytyi vuonna 2012 myös kaksi venäläiseen ruokaan erikoistunutta kauppaa: Viron herkkukauppa Tampereen Hämeenpuistossa sekä Hervannassa sijaitseva Meidän kauppa. Näissä liikkeissä oli tarjolla sekä suullisia että kirjallisia palveluita venäjäksi. Myös muutamissa pukeutumisen ja vapaa-ajan erikoisliikkeissä oli vuonna 2012 saatavilla vähintäänkin kirjallista venäjänkielistä palvelua. Suuremmista vaatemyymäläketjuliikkeistä 27\n33 ainakin KappAhl, Seppälä ja H&M (kaikki Tampereen keskustassa) tarjosivat seurantaajankohtana suullista venäjänkielistä asiakaspalvelua melko säännöllisesti. H&M ja Seppälä tarjoavat myös kansainvälisiä verkkosivujaan venäjäksi. Kirjallisia palveluita oli tarjolla ainakin vaatemyymälä Kekäleessä sekä jalkinemyymälä Skopunktenissa Tampereen keskustassa. Molemmissa liikkeissä oli käännätetty ohje- ja mainostekstejä venäjäksi. Myös urheiluliike Sportia-Pekka Tampereen Kalevassa tarjosi seurantaajankohtana kirjallisena palveluna venäjänkielisiä verkkosivuja. Muista venäjänkielisiä palveluita tarjoavista pukeutumisen erikoisliikkeistä mainittakoon vielä venäläisomisteinen Olgan Puoti Tampereen Lielahdessa. Venäjänkielisiä tukipalveluita tarjoavia ajanvietepalveluiden ja aktiviteettimatkailun alalla toimivia yrityksiä ja toimijoita löytyi seuranta-ajankohtana Tampereelta jonkin verran. Museoiden lisäksi Tampereella tarjottiin venäjänkielistä asiakaspalvelua suullisessa ja/tai kirjallisessa muodossa pääasiassa vain huvipuistossa sekä kylpylöissä. Huvipuisto Särkänniemen palvelutarjontaan kuului vuonna 2012 runsaasti venäjänkielisiä kirjallisia ja suullisia palveluita: yrityksellä oli tarjolla ainakin venäjänkieliset verkkosivut ja esite- ja mainosmateriaalia sekä suullista asiakaspalvelua paikan päällä melko säännöllisesti. Tampereen seudun kylpylät (Holiday Club Tampereen Kylpylä, Rantasipi Eden Nokialla ja Rantasipi Ikaalisten Kylpylä) tarjosivat kattavasti sekä suullisia että kirjallisia palveluitaan myös venäjäksi (asiakaspalvelu, verkkosivut, ohjetekstit, mainonta jne.). Ohjelmapalveluyrityksistä ainakin tamperelainen Hiking Travel Hit Ky. tarjosi seurantaajankohtana ohjelmapalvelutarjonnasta kertovaa verkkosivuaan lyhennettynä versiona venäjäksi. Muihin venäjänkielisiä palveluita tarjoaviin, esimerkiksi urheiluun liittyviin (esim. laskettelu, golf, kiipeily, melonta jne.) ajanviete- ja ohjelmapalvelutoimijoihin en törmännyt seuranta-aikana lainkaan. Pääasiassa Tampereella asuville venäjänkielisille suunnatuista palveluista matkailijoita kiinnostavia tai hyödyttäviä palveluita tarjosivat seuranta-ajankohtana vuonna 2012 ainakin Suomi-Venäjä-Seura, Tampereen kaupungin maahanmuuttajaneuvonta (tarjolla suullista neuvontaa sekä yleistä tietoa Tampereesta kirjallisessa muodossa esitteinä ja verkkosivuina) sekä Tampereen Venäläinen klubi, jonka verkkosivut tarjoavat ajankohtaista tietoa esimerkiksi Tampereella järjestettävistä tapahtumista. Suomi-Venäjä- Seuran Länsi-Suomen osaston toiminnasta matkailijoita voisivat houkutella toiminnanjohtaja Riku Savosen mukaan ainakin SVS:n tuottamat kulttuuripalvelut (mm. 28\n34 konsertit, elokuva- ja kirjallisuusillat), tietopalvelut (sähköposti- ja puhelinneuvonta, materiaalipalvelut, yleisöluennot) sekä teemamatka- ja viisumipalvelut (Savonen 2012). Haastattelemani asiantuntijat Riku Savonen, Jarmo Polvi ja Karoliina Lehtonen ovat kaikki myös itse käyttäneet muutamia edellä listatuista, Tampereella tarjottavista venäjänkielisistä palveluista. Kaikki haastateltavat ovat yhtä mieltä siitä, että venäjänkielisiä matkailupalveluita tarvitaan, mutta palveluiden suurin ongelma on niiden huono tai tilapäinen saatavuus. Vaikka venäläisiä matkailijoita toivovat asiakkaikseen kaikki matkailutoimijat kaupoista ohjelmapalveluyrityksiin, melko harvalla toimijalla on vielä tarjottavanaan konkreettisia, venäjänkielisille suunnattuja palveluita, Lehtonen havainnollistaa ristiriitaa (Lehtonen 2013). Lehtosen mukaan palvelut myös jakautuvat epätasaisesti toimialakohtaisesti: esimerkiksi Tampereen seudun hotelli- ja kylpylätoimijat ovat panostaneet venäjänkielisiin palveluihinsa hyvin kattavasti, kun taas tapahtumatoimijoiden (esim. kulttuuri- ja urheilutapahtumat, musiikki- teatteri- ja elokuvafestivaalit) saralla kielipalveluita ei ole tällä hetkellä vielä käytännössä lainkaan. Jotkut matkailutoimijat ovat onnistuneet kehittämään perinteisten kielipalveluiden eli suullisen asiakaspalvelun ja kirjallisten esitteiden rinnalle uusia, suoraan venäläisille kävijöille suunnattuja palveluita: esimerkiksi Särkänniemen huvipuistossa on ollut joulusesongin aikaan jopa venäjää puhuva joulupukki, Lehtonen muistuttaa kielipalveluiden tarjonnan hajonnasta. (Lehtonen 2013) Palveluiden ainoaksi ongelmaksi jää saamieni asiantuntijakommenttien mukaan tarjonta ja saatavuus. Esimerkiksi matkailutiedottaja Jarmo Polven mukaan palveluiden laatu puolestaan on yleisesti, toimialasta riippumatta, suhteellisen hyvää (Polvi 2012). Myös Lehtonen (2013) toteaa, että hänen saamansa venäjänkieliset suulliset ja kirjalliset palvelut ovat molemmat olleet laadullisesti hyviä esimerkiksi kulttuuri- ja ravintolakohteissa, kunhan palveluita vain on ollut saatavilla. Selvitin haastateltaviltani myös, mitä venäjänkielisiä palveluita heidän mielestään Tampereella pitäisi tarjota nykyisten palveluiden lisäksi. Haastateltavat toteavat jälleen yksimielisesti, että aivan ensimmäiseksi eri toimialoilla tarvittaisiin yksinkertaisesti lisää suullisia ja kirjallisia peruspalveluita, esimerkiksi suullista asiakaspalvelua, erilaisia ohjetekstejä, esitteitä ja verkkosivuja. Savonen peräänkuuluttaa ennen kaikkea suullisen asiakaspalvelun merkitystä (Savonen 2012). Lehtonen puolestaan tuo esiin 29\n35 henkilökohtaisen palvelun tarpeen: ohjelma- ja aktiviteettipalveluiden saralla venäläiset asiakkaat ovat toivoneet matkailuyritysten tarjoavan heille enemmän henkilökohtaisempia palveluita, kuten vaikkapa venäjää puhuvia kalastus- ja retkioppaita tai venäjänkielisiä opastuspalveluita kaupungilla ja esimerkiksi museoissa myös Särkänniemen venäjänkielinen joulupukki kuuluu tähän kategoriaan. (Lehtonen 2013). Yhteenvetona siis todettakoon, että oman empiirisen selvitykseni ja saamieni asiantuntijakommenttien perusteella venäjänkielisiä palveluita tarjotaan matkailijoille suhteellisen monella eri toimialalla, vaikka määrällisesti palveluita on edelleen tarjolla melko vähän tai melko tilapäisesti käytännössä useissa paikoissa vain joulun ja uuden vuoden sesonkiaikana sekä kesämatkailukaudella. Positiivista on kuitenkin mielestäni se, että yhä useampi yritys tarjoaa kävijöilleen myös kirjallisia palveluita (esim. venäjänkielisiä esite- tai ohjetekstejä ja/tai verkkosivuja) suullisten palveluiden sijasta tai jopa rinnalla. 30\n36 4 MUSEOT KULTTUURIMATKAILUN JA KÄVIJÄTUTKIMUKSEN KOHTEINA Tässä luvussa esitellään ensin Suomen museoita tilastojen valossa sekä perehdytään niihin kulttuurimatkailukohteena. Alaluvussa 4.2 käsittelen Suomen museoliiton tekemän, museoiden koti- että ulkomaisia kävijöitä koskevan selvityksen tuloksia. 4.1 Suomen museot kulttuurimatkailukohteena Suomessa oli vuonna 2012 Museoviraston mukaan 154 ammatillisesti hoidettua museota, joilla on vastuullaan yhteensä 325 museokohdetta. Suomen museokohteista 160 oli kulttuurihistoriallisia museoita (49,2 prosenttia), 86 erikoismuseoita (26,5 prosenttia) ja 56 taidemuseoita (17,2 prosenttia). Vuonna 2012 luonnontieteellisiä museokohteita oli 12 (3,7 prosenttia) ja yhdistelmämuseoita puolestaan 11 (3,4 prosenttia). (Museovirasto 2013) Vertailun vuoksi todettakoon, että Venäjällä oli maan tilastokeskuksen Rosstatin mukaan (Rosstat 2012) vuonna 2011 sivutoimipisteineen yhteensä museota, joissa kävi yhteensä 85,9 miljoonaa kävijää. Ulkomaalaisten kävijöiden osuutta ei tilastoida. Museoista oli alueellisia museoita, 509 historiallisia ja arkeologisia museoita ja 325 taidemuseoita. Joukossa oli myös 41 luonnontieteellistä museota, 22 tiede- ja teknillistä museota, 155 erikoismuseota ja 213 yhdistelmämuseota. (Rosstat 2012). Vuonna 2012 suomalaisissa museoissa tilastoitiin yhteensä 5,3 miljoonaa kävijää kasvua edellisvuoteen oli lähes kävijää. Kolme suosituinta museota olivat kävijämäärien perusteella Ateneumin taidemuseo ( kävijää), Nykytaiteen museo Kiasma ( kävijää) ja Luonnontieteellinen keskusmuseo ( kävijää). Pääkaupunkiseudun ulkopuolisista museoista suurimmat olivat Turun museokeskus, kävijää, ja Merikeskus Vellamo Kotkassa, kävijää. Tampereen museoista eniten kävijöitä oli Museokeskus Vapriikissa, kävijää. (Museovirasto 2013) Museoviraston kyselytutkimuksen mukaan ulkomaalaisia kävijöitä tilastoi yhteensä 137 museota esimerkiksi Valtion taidemuseon kohteet (Ateneum, Kiasma, Sinebrychoffin taidemuseo ja Kuvataiteen keskusarkisto) eivät laske ulkomaalaisia kävijöitään. Näissä 137 suomalaisessa museossa kävi vuonna 2012 yhteensä ulkomaalaiseksi tilastoitua kävijää, joka on 8,4 prosenttia museoiden kokonaiskävijämäärästä. Eniten 31\n37 ulkomaalaisia kävijöitä oli Museoviraston mukaan Suomen kansallismuseon 16 kohteessa, yhteensä henkilöä. Yksittäisistä museoista eniten ulkomaalaisia vieraili Designmuseossa Helsingissä ( kävijää), Lapin maakuntamuseossa Rovaniemellä ( kävijää) ja Helsingin kaupunginmuseossa ( kävijää). (Museovirasto 2013) Tilastoinnin vajavaisuuden vuoksi tarkkaa tietoa ulkomaalaisista museokävijöistä ja eri kansallisuuksien osuuksista ei ole. Todennäköisesti kaikissa suomalaisissa museoissa käy vuosittain noin ulkomaalaista matkailijaa. Vuoden 2012 arvio ulkomaalaisesta kävijästä perustuu Suomen museoliiton kävijätutkimukseen, jonka mukaan eniten ulkomaalaisia kävijöitä tulee museoihimme Venäjältä (Suomen museoliitto 2012). Museoille ulkomaisten kävijöiden määrän kasvattaminen on yksi tavoite ja tapa nostaa museot kulttuurimatkailun kärkeen Suomessa. Esimerkkinä toimii länsinaapurimme Ruotsi: Ruotsin museoliiton (Riksförbundet Sveriges museer, RSM) mukaan ruotsalaisten museoiden 18 miljoonasta vuosittaisesta kävijästä jopa 3,3 miljoonaa oli ulkomaalaisia. Tarkempaa erittelyä esimerkiksi kävijöiden eri kansallisuuksista ei ole. RSM:n pääsihteeri Mats Perssonin mukaan Ruotsiin saapuu vuosittain ulkomaalaista museoturistia, joiden ensisijainen matkustusmotiivi on juuri museo- ja kulttuurimatkailu. (RSM 2013) Suomessa ulkomaalaisten kävijöiden kasvussa ja ylipäätään museoturismin lisääntymisessä uskotaan eniten juuri venäläisten (kulttuuri)matkailijoiden roolin vahvistumiseen. Museoliiton Museot kulttuurimatkailun kärkeen -hankkeessa ensisijainen myynti- ja markkinointikohderyhmä museoille ovatkin venäläiset kulttuurimatkailijat (Suomen museoliitto 2013). Vaikka toistaiseksi venäläisten matkailijoiden päämotiivi tulla Suomeen ei museoturistien määrästä päätellen ole kulttuurimatkailu venäläisiä museokävijöiden määrä on Helsingin museoissa vain muutamien prosenttien luokkaa (Jompero, Sanna & Salomaa, Marja 2013), museot uskovat kävijämäärän kasvuun voimakkaasti. Venäläisten tulevaan kävijävirtaan on ryhdytty myös valmistautumaan: esimerkiksi Suomen museoliiton blogissa liiton pääsihteeri Kimmo Levä on listannut Venäjäasiantuntijoiden vinkkejä museoille siitä, miten ne voisivat houkutella enemmän venäläisiä kävijöitä (Levä 2013). Levän kirjoituksessa museoita ohjeistetaan käännättämään 32\n38 vähintäänkin perustietonsa (aukioloajat, pääsylippujen hinnat jne.) verkkosivuilleen venäjäksi ja hankkimaan venäjää puhuvaa henkilökuntaa (mm. oppaita) hoitamaan asiakaspalvelua. Kielipalveluiden tuottamiseen liittyvien resurssiongelmien sijaan Levä kehottaa keskittymään siihen, että kielipalveluista huolehtiminen ei ole hukkaan heitettyä työtä. Vaikka resurssien vähyys tuottaakin omat ongelmansa, palveluiden saatavuuden keskittämisellä pääsee jo pitkälle: matkailusesonkien keskityttyä loma-aikoihin venäjänkielisiä palveluita ei välttämättä tarvitse olla ympärivuotisesti tarjolla. (Levä 2013) Museoliiton selvitysten ja kirjoitusten perusteella voidaankin todeta, että suomalaiset museot ovat siis jo melko hyvin perillä venäläiskävijöiden mahdollisesta potentiaalista, ja monikielistä viestintää edellyttäviä, kielipalveluihin liittyviä toimenpiteitäkin on jo aloitettu. 4.2 Suomalaisen ja venäläisen museokävijän profiili suomalaisissa museoissa Suomalaisten museoiden sekä koti- että ulkomaisia kävijöitä on tutkittu jo säännöllisesti jo vuodesta 1982 alkaen. Edellinen Suomen museoliiton tekemä tutkimus on vuodelta 2011, ja siihen osallistui lähes museokävijää. Suomen museoliiton elo- ja lokakuussa 2011 tekemässä kävijätutkimuksessa selvitettiin museokävijän profiilia eli tyypillisintä museokävijää eri museoissa (kulttuurihistoriallinen museo, taidemuseo, erikoismuseo, yhdistelmämuseo). Selvitettiin myös, mistä kävijä on saanut tietoa museosta, mikä on kävijän päämotiivi tulla museoon, millaisia odotuksia kävijällä on museokäynnistä, kuinka usein museoissa käydään ja paljonko museokäynnistä ollaan valmiita maksamaan. (Suomen museoliitto 2012) Selvityksestä kävi ilmi, että museoista saadaan tietoa museon omien tiedotuskanavien (mainokset, esitteet, verkkosivut, sosiaalinen media) lisäksi esimerkiksi internetistä, matkaoppaista, lehdistä, erilaisten tapahtumisen kautta tai kävijältä toiselle siirtyvän suosittelun kautta (tiedonlähteenä esimerkiksi sukulaiset, ystävät, tuttavat). Käyntitiheys oli tutkimuksen mukaan suurta: museokävijöistä valtaosa vieraili vuoden aikana useita kertoja eri museoissa, ja vain 13 prosenttia vastanneista ilmoitti, ettei ollut käynyt vuoden aikana museossa. Maksuhalukkuuskin yhdisti vastaajia: tehdyn tutkimuksen mukaan museokäynnistä ollaan valmiita maksamaan enintään 10 euroa, joskin seitsemän prosenttia vastaajista toivoi museoiden olevan täysin maksuttomia. (Suomen museoliitto 2012) 33\n39 Kyselyssä selvitettiin myös, mikä toimii päämotiivina museovierailulle. Museoliiton selvityksessäkin (Suomen museoliitto 2012) esitellyn John H. Falkin teorian mukaan museokävijät voidaan luokitella viiteen kategoriaan: tutkimusmatkailijoihin, mahdollistajiin, kokemusten etsijöihin, ammattilaisiin ja harrastajiin sekä rentoutujiin. Tutkimusmatkailija (Explorer) on utelias ja kiinnostunut kävijä, joka tulee museoon usein ja ennen kaikkea oppimaan uutta ja syventämään tietojaan. Mahdollistaja (Facilitator) on sosiaalinen kävijä, joka tulee museoon tarjoamaan elämyksiä läheisilleen (esim. puolisolleen, lapsilleen, ulkomaisille vierailleen) tai seurustelemaan näiden kanssa. Kokemusten etsijä (Experience seeker) on yleensä kävijä, joka tulee tutustumaan museoon tai näyttelyyn, koska se on pakko nähdä. Häntä kiinnostavat lähinnä museon merkittävimmät tai tunnetuimmat teokset ja esineet. Ammattilaiset ja harrastajat (Professional / Hobbyist) ovat kriittisiä kävijöitä, jotka tulevat arvioimaan esimerkiksi näyttelyn sisältöä tai rakentamista omista tarkoitusperistään katsottuna. Tähän joukkoon voidaan ajatella kuuluvan museoalan työntekijöiden ja asiantuntijoiden lisäksi myös esimerkiksi opettajia. Rentoutuja (Recharger) on kävijä, joka tulee museoon viihtymään, rauhoittumaan ja etsimään inspiraatiota. Hän on kiinnostunut pikemminkin esim. museon rakennuksesta tai tiloista kuin varsinaisesta näyttelystä. (Suomen museoliitto 2012; Falk 2009: 158, ) Suomen museoliiton kyselytutkimukseen vastanneet ilmoittivat tärkeimmiksi motiiveikseen kiinnostuksen museon aihepiiriin tai näyttelyn teemaan (32 prosenttia), museoharrastuksen (16 prosenttia), viihtymisen (16 prosenttia) ja lasten tuomisen museoon (13 prosenttia). Vastaajista 9 prosenttia oli tullut museoon sattumalta, ja toiset 9 prosenttia ilmoitti motiivikseen muut syyt. (Suomen museoliitto 2012) Voidaan siis sanoa, että suomalaisissa museoissa käyneet olivat Falkin jaottelun mukaisesti enimmäkseen tutkimusmatkailijoita, mutta myös ammattilaisia ja harrastajia, rentoutujia sekä mahdollistajia. Museoliiton tekemään kyselyyn vastasi kävijää, joista 85 prosenttia vastasi kyselyyn suomeksi, 3 prosenttia ruotsiksi, 10 prosenttia englanniksi ja 3 prosenttia venäjäksi. Suomeksi kyselyyn vastasi henkilöä, minkä perusteella selvitettiin suomalaisen museokävijän profiilia. Tyypillinen suomenkielinen museokävijä tutkimuksen mukaan on noin vuotias eteläisessä Suomessa asuva, korkeakoulutettu nainen. Tyypillinen kävijä on saanut tiedon museosta tuttaviltaan tai sukulaisiltaan. Vierailtu museo on siis hänelle todennäköisesti tuttu, vaikka viimeisen 12 kuukauden aikana hän ei 34\n40 olekaan käynyt tutkimuksen kohteena olleessa museossa. Käynniltään tyypillinen museokävijä odottaa saavansa 4-7 euron hintaisella pääsymaksulla ennen kaikkea elämyksiä. Museoon hän tulee näyttelyiden ja museon aiheen vuoksi loma-aikanaan perheen tai ystävien seurassa. Tyypillinen kävijä on näyttelyihin, asiakaspalveluun ja ylipäätään koko museokäyntiinsä erittäin tyytyväinen. (Suomen museoliitto 2012) Suomen museoliiton venäjänkieliseen kyselyyn vastasi 333 henkilöä. Tyypillinen venäläinen kävijä suomalaisessa museossa on tutkimuksen mukaan ylempänä toimihenkilönä työskentelevä, vähintään toisen asteen koulutuksen saanut nainen, joka tulee museoon perheensä kanssa. Hän on aktiivinen museokävijä, joka käy museoissa parhaimmillaan jopa yli viisi kertaa vuodessa. Hän ei ole käynyt tutkimuksen kohteena olleessa museossa aiemmin, mutta on lukenut siitä matkaoppaasta, internetistä tai kuullut siitä sukulaisiltaan ja ystäviltään. Tyypillinen venäläinen museokävijä toivoo museokäynniltään 4-7 euroa maksavaa pääsylippua, elämyksiä ja uutta tietoa. Hän on erittäin tyytyväinen museon tarjontaan ja käyntiinsä kokonaisuudessaan; erityisesti asiakaspalvelu saa häneltä kiitosta. (Suomen museoliitto 2012) Venäjällä ei tiettävästi julkaista kootusti tilastoja museokävijöistä tai teetetä profiiliselvityksiä samaan tapaan kuin Suomessa, joten tietoa esimerkiksi ulkomaalaisten museokävijöiden osuudesta ei ole saatavilla. Julkisen tilastoinnin puutteen vuoksi on myös mahdotonta sanoa, millainen on tyypillisen venäläisen museokävijän profiili venäläisessä museossa ja miten se eroaisi Suomessa museossa vierailevasta venäläisen museokävijän profiilista. 35\n41 5 TUTKIMUSASETTELU Tässä luvussa muotoilen tutkimuskysymykseni ja -hypoteesini (alaluku 5.1) sekä kuvailen tarkemmin tutkimusmetodiani ja esittelen tutkimusaineistoni (alaluku 5.2). Alaluvuissa ja esittelen myös tutkimuksen kohteena olleet museot. Varsinainen aineiston analyysi seuraa luvussa Tutkimuskysymykset ja hypoteesi Tutkimukseni pyrkii kartoittamaan, miten tamperelaisissa museoissa on otettu huomioon venäjänkieliset kävijät, jotka ovat yksi suurimmista museoiden ulkomaalaiskävijäryhmistä. Venäläisten matkailun lisääntyessä myös asiakastyytyväisyyteen on kiinnitettävä huomiota kulttuurimatkailukohteissa: jotta asiakas on tyytyväinen, on huomioitava asiakkaiden myötä syntyvät uudet palvelutarpeet ja laadittava tarpeisiin vastaavia palveluita (kts. kappale 2.2). Haluankin selvittää, pyritäänkö museoissa lisäämään kävijöiden asiakastyytyväisyyttä riittävillä kieli- eli tukipalveluilla ja miten siinä on asiakkaiden näkökulmasta onnistuttu. Tutkimukseni keskittyy siis tukipalveluina tarjottavien kielipalveluiden tarjontaan ja niihin kohdistuvaan asiakastyytyväisyyteen. Pääasiallisia tutkimuskysymyksiäni ovat: millainen on tamperelaisessa museossa vierailevan venäläiskävijän profiili (tyypillinen venäläinen museokävijä), millaisia venäjänkielisiä suullisia ja kirjallisia palveluita kävijöille tällä hetkellä tarjotaan tamperelaisissa museoissa (tukipalveluiden kartoitus), miten asiakkaat suhtautuvat kielipalveluihin ja vaikuttaako kielipalveluiden olemassaolo tai puute museokokemukseen (asiakastyytyväisyys) ja millaisia palveluita asiakkaiden mielestä museoiden tulisi vielä tarjota (tukipalveluiden tarvekartoitus). Tutkimushypoteesini on, että venäläisille kulttuurimatkailijoille ei tarjota riittävästi venäjänkielisiä palveluita tamperelaisissa kulttuurimatkailukohteissa, tässä tapauksessa Tampereen museoissa, heidän odotuksiinsa, määräänsä ja tarpeisiinsa nähden, ja se voi vaikuttaa negatiivisesti heidän vierailuunsa ja museon suositteluun. 36\n42 5.2 Tutkimusmenetelmät ja -aineisto Tutkimuksessani olen käyttänyt tutkimusmetodina kyselytutkimusta. Laadin tutkimustani varten itse venäjänkielisen kyselylomakkeen, jonka avulla pyrin selvittämään tamperelaisten museoiden kävijöiden mielipiteitä museoiden venäjänkielisistä palveluista. Ennen aineistonkeruuta pilotoin kyselyn siten, että pyysin opiskelutoveriani ja lähipiiriäni täyttämään lomakkeen ja arvioimaan lomakkeen toimivuutta. Myös ohjaajani arvioi lomakkeen ja antoi muutamia parannusehdotuksia lomakkeen muokkaamiseksi. Kyselylomakkeeni sisälsi sekä monivalintakysymyksiä että avoimia kysymyksiä. Päädyin monivalintakysymysten käyttöön, jotta kysymysten ymmärtäminen, kyselyyn vastaaminen ja kerätyn tiedon analysointi sujuisivat nopeasti ja vaivattomasti. Monivalintakysymysten ongelma on kuitenkin se, että se rajaa vastausvaihtoehdot tiukasti, eikä mahdollisille huomautuksille tai kommenteille ole sijaa. Tämän vuoksi halusin kyselylomakkeiden sisältävän myös avoimia kysymyksiä, jotta saisin vastaajilta suoria mielipiteitä yhteenvetoa ja johtopäätöksiä varten. Tällainen kyselylomakkeen muoto toimi tutkimuksen tiedonkeruussa erinomaisesti. Tutkimuslomakkeen antaman tiedon vuoksi tutkimukseni on pääosin kvantitatiivinen, mutta sisältää myös kvalitatiivisia elementtejä. Tutkimukseen valittujen 11 tamperelaisen museon venäjänkielisille asiakkaille suunnattu kysely suoritettiin tammi-syyskuun 2012 aikana. Kyselyn kohdeyleisö koostui siis venäjänkielisistä museokävijöistä, jotka olivat joko Suomessa asuvia venäjänkielisiä tai Suomeen tulleita venäjänkielisiä matkailijoita. Muita tarkkoja rajauksia kohdeyleisön suhteen en tehnyt, jotta vastaajaryhmästä tulisi mahdollisimman heterogeeninen. Kyselyä varten jaoin yhteensä 200 venäjän kielellä laadittua asiakaskyselylomaketta eri museoihin niiden kävijämäärän perusteella. Valitsin jaotteluperusteeksi museoiden vuosittaiset kävijämäärät siten, että museoihin, joissa käy vuosittain alle kävijää, jaettavaksi tuli 10 kyselylomaketta per museo vuosittaiseen kävijään yltäviin museoihin toimitettiin 20 lomaketta. Niissä museoissa, joissa käy asiakasta per vuosi, lomakkeita oli jaossa 30 kappaletta. Yli asiakasta vuodessa vastaanottavat museot saivat jaettavakseen 40 lomaketta. Yhteensä tutkimuksessa jaettiin siis 200 lomaketta 11 eri museossa. Otanta on näin ollen siis melko kattava, eikä jää pelkästään tapaustutkimuksen tasolle. Museosta riippuen kyselylomakkeet joko jaettiin 37\n43 vastaajille henkilökohtaisesti lipunmyynnin yhteydessä tai ne olivat museossa näkyvällä paikalla jaossa. Mikäli kyselyt jaettiin henkilökohtaisesti, pyysin museoita pyrkimään siihen, että samasta seurueesta vain yksi kävijä täyttäisi lomakkeen. En tiedä, onnistuiko tällaisen käytännön noudattaminen kaikissa museoissa. Varsinaisen kyselylomakkeen lisäksi museossa oli esillä kyselyn täyttämiseen ohjeistava venäjänkielinen teksti, jonka tarkoitus oli tehdä kyselyn jakelusta mahdollisimman helppoa tutkimukseen osallistuneiden museoiden työntekijöille. Sain kyselyyn 142 hyväksytysti täytettyä vastausta. Jouduin hylkäämään kuusi lomaketta, sillä niihin oli vastattu selvästi vain osittain (esimerkiksi vain ensimmäisen sivun verran). Puutteelliset vastaukset olisivat vääristäneet tutkimustuloksia, joten päätin hylätä ne lomakkeet, joita ei oltu täytetty suurimmalta osin. Vastausprosentiksi muodostui näin ollen 71,0 %. Tämä ylitti odotukseni, sillä usein kyselylomakkeiden ollessa jaossa passiivisesti tutkimuksen suurimmaksi ongelmaksi muodostuu heikko vastausprosentti. Onnekseni vastaajat olivat kuitenkin motivoituneita täyttämään kyselyn loppuun ja näin muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kaikki saadut vastaukset olivat hyväksyttyjä. Vastausprosentti vaihteli kuitenkin huimasti eri museoiden välillä: alhaisimmaksi vastausprosentti jäi Sara Hildénin taidemuseossa (15 %), kun taas Amurin työläismuseokorttelissa ja Tampereen kivimuseossa kaikki tutkimuslomakkeet palautuivat hyväksytysti täytettyinä. Yli 90 prosentin vastausprosentti saatiin myös Museokeskus Vapriikissa, Tampereen taidemuseon Muumilaaksossa ja Lenin-museossa. Vastausprosentin epäsuhtaa selittää todennäköisimmin venäjänkielisten kävijöiden määrä eri museoissa: kaikissa korkean vastausprosentin museoissa venäjänkielisiä kävijöitä oli suhteellisen paljon. Kyselytutkimuksen päätyttyä analysoin saamiani vastauksia sekä määrällisen että laadullisen tutkimuksen keinoin: koin molemmat metodit tarpeellisiksi, sillä kvantitatiivisten menetelmien myötä aineistoni on tilastollisesti edustava, kvalitatiivisen analyysin tarkoituksena puolestaan on tulkita lukujen takana piilevää tietoa. 38\n44 5.3 Tutkimusympäristön esittely: tarkastelun kohteeksi valitut museot Tässä kappaleessa esittelen tarkastelun kohteeksi valitut yksitoista tamperelaista museota. Tampereella toimi vuonna museota, joissa vieraili yhteensä kävijää (Tampereen kaupunki 2013). Pro gradu -tutkielmani analyysiosio eli palvelukartoitus ja asiakaskysely on tehty yhdessätoista tamperelaisessa museossa: kaikissa kahdeksassa Tampereen kaupungin kokonaan tai osittain omistamassa museossa (Amurin työläismuseokortteli, Kivimuseo, Mediamuseo Rupriikki, Museokeskus Vapriikki, Tampereen taidemuseo, Tampereen taidemuseon Muumilaakso, TR1 Taidehalli ja Sara Hildénin taidemuseo) sekä kolmessa muussa museossa, jotka ovat Lenin-museo, Työväenmuseo Werstas sekä Vakoilumuseo. Kysely toteutettiin tammi-syyskuun 2012 aikana kaikissa muissa museoissa, paitsi Amurin työläismuseokorttelissa, jossa kyselylomake oli jaossa touko-heinäkuussa Kattavan otoksen saamiseksi rajaan tutkimukseni edellä mainittuihin museoihin sillä perusteella, että ne edustavat sekä kunnallista että yksityistä sektoria, kävijämäärältään sekä suuria että pieniä kulttuurikäyntikohteita, ja ne ovat kaikki mainittu esimerkiksi Tampere-aiheisissa matkailuoppaissa yms. ulkomaalaisille matkailijoille suunnatussa materiaalissa. Valitut museot edustavat myös (kulttuuri)historiallisia museoita, taidemuseoita sekä erikoismuseoita Tampereen kaupungin museot Tampereen kaupungin omistuksessa on tällä hetkellä kahdeksan museota. Museot sijaitsevat Tampereen keskusta-alueella, ja niiden joukossa on sekä historiallisia museoita että taidemuseoita. Vuosittaiset kävijämäärät vaihtelevat ja kävijän välillä museosta riippuen. Amurin työläismuseokortteli (karttanumero 1) on kesäisin ja Tampereen päivänä avoinna oleva ulkomuseokokonaisuus, joka käsittää viisi asuin- ja neljä piharakennusta Tampereen Amurissa. Työläismuseokortteli havainnollistaa tamperelaista työläisyyttä ja asumista Amurin asuinalueella sadan vuoden ajanjaksolta. (Tampereen museot 2012) 1 Amurin työläismuseokortteli on avoinna vuosittain vain touko-syyskuussa (Tampereen museot 2012). 39\n45 Amurin työläismuseokorttelissa vierailee vuosittain noin kävijää. Museoamanuenssi Paula Leinosen mukaan vuonna 2011 Amurissa kävi kesän aikana ja Tampereen päivänä yhteensä vierailijaa. Vuonna 2012, Tampereen päivä mukaan luettuna, kävijöitä oli , joista 66 oli tilastoitu venäläisiksi. (Leinonen 2013) Kävijämäärän perusteella tutkimuksessani Amurin työläismuseokorttelissa oli jaossa yhteensä kymmenen asiakaskyselylomaketta, joista kaikki palautuivat. Amurin työläismuseokortteli tarjoaa monipuolisesti erilaisia venäjänkielisiä palveluita. Museon esitteen tekstit ja opaskirja (esine- ja näyttelytekstit) on käännetty venäjäksi. Lisäksi lähes joka kesä museon henkilökuntaan kuuluu työntekijä, joka pystyy tarjoamaan asiakaspalvelua paikan päällä, puhelimitse ja sähköpostitse sekä pitämään museoopastuksia venäjän kielellä. Myös museon verkkosivut käännettiin elokuussa 2012 venäjäksi, mutta kyselytutkimuksen aikaan tätä venäjänkielistä palvelua ei siis vielä ollut saatavilla. (Leinonen 2012) Tampereen kivimuseo (karttanumero 2) kirjastotalo Metson alakerrassa esittelee kivien ja mineraalien maailmaa. Esillä on jalo- ja korukiviä, koralleja, meteoriitteja ja fossiileja. Yli näytteen kokoelman on kerännyt ja Tampereen kaupungille lahjoittanut dipl.ins. Paavo Korhonen. (Kivimuseo 2012) Kivimuseon suosio on vakiintunut noin vuosittaiseen kävijään. Kivimuseoon tutustui vuonna 2011 yhteensä kävijää. Vuonna 2012 kävijämäärä kasvoi hiukan, kävijään. Vuoden 2012 kävijöistä museoavustaja Päivi Sinian arvion mukaan noin 500 oli venäläisiä. (Sinia 2013) Kävijämäärän perusteella Tampereen kivimuseoon jätettiin jaettavaksi yhteensä kymmenen lomaketta, ja kaikki lomakkeet palautettiin. Tampereen kivimuseon esine- ja näyttelyteksteistä tarjotaan venäjänkielistä käännöstä kävijöille. Muita venäjänkielisiä palveluita museolla ei tutkimushetkellä ollut. (Sinia 2012) Mediamuseo Rupriikki (karttanumero 3) on joukkoviestinnän historiaan painottunut museo, joka pysyvässä ja vaihtuvissa näyttelyissään tutustuttaa kävijän lehdistön, puhelimen, radion, television ja internetin historiaan ja nykypäivään. Rupriikin kanssa samoissa tiloissa Finlaysonin tehdasalueen Kuusvooninkisen rakennuksessa toimii myös 40\n46 TR1 Taidehalli. (Tampereen museot 2012) Mediamuseon Rupriikissa ja TR1 Taidehallissa käy kävijää vuodessa. Vuonna 2011 Mediamuseo Rupriikin ja TR1 Taidehallin yhteinen, erittelemätön kävijämäärä oli henkilöä, kun taas vuonna 2012 kävijöitä oli Museoavustaja Tarja Laine arvioi vuonna 2012 Rupriikilla ja TR1:llä olleen yhteensä noin 150 venäläiskävijää. (Laine 2013) Vuosittaisen kävijämäärän pohjalta Mediamuseo Rupriikin ja TR1 Taidehallin jätettiin yhteensä 20 tutkimuslomaketta, joista 50 prosenttia eli 10 kappaletta palautettiin. Mediamuseo Rupriikki ei tarjonnut tutkimuksen ajankohtana venäjänkielisiä palveluita lainkaan. (Penninkangas 2012) Museokeskus Vapriikki (karttanumero 4) on Tammerkosken rannalla entisen Tampellan tehtaan tiloissa sijaitseva näyttelykeskus. Ohjelmistossa on vuosittain kymmenkunta pysyvää ja vaihtuvaa näyttelyä, jotka keskittyvät historiaan, kulttuuriin, teollisuuteen, tekniikkaan ja luonnontieteisiin. Museokeskus Vapriikissa sijaitsevat myös Suomen Jääkiekkomuseo, Nukkemuseo, Kenkämuseo sekä Luonnontieteellinen museo. (Museokeskus Vapriikki 2012) Museokeskus Vapriikkiin tutustuu vuosittain noin kävijää. Asiakaspalveluvastaava Heikki Aittalan mukaan vuonna 2011 kävijöitä oli Vuoden 2012 näyttelykävijämäärä oli , joista 645 oli tilastoitu venäläisiksi. (Aittala 2013) Kävijämäärän mukaan Museokeskus Vapriikkiin jaettavaksi jätettiin 40 tutkimuslomaketta, joista 39 palautui. Vastausprosentiksi muodostui siis 97,5. Museokeskus Vapriikki tarjoaa sekä suullisia että kirjallisia venäjänkielisiä palveluita. Vapriikin pohjakartta ja esite ovat saatavilla venäjänkielisinä. Yhteen museon perusnäyttelyyn on laadittu venäjänkieliset näyttelytekstit, vaihtuvissa näyttelyissä venäjänkieliset tekstit ovat tarjolla satunnaisesti. Verkkosivuista on tarjolla suppeampi versio venäjäksi. Vapriikki tarjoaa myös pääsääntöisesti, henkilöstöstä riippuen, asiakaspalvelua (paikan päällä, puhelimitse, sähköpostitse) sekä opastuspalveluita venäjän kielellä. (Poikajärvi 2012) 41\n47 Sara Hildénin taidemuseo (karttanumero 5) on kansainvälistä ja kotimaista nykytaidetta esittelevä museo Tampereen Särkänniemessä. Sara Hildénin säätiön taidekokoelma on Suomen suurimpia modernin taiteen kokoelmia. Omien kokoelmien esittelyn lisäksi museo järjestää vuosittain vaihtuvia näyttelyitä. (Tampereen museot 2012) Muista kaupungin museoista poiketen Sara Hildénin taidemuseo on vain osittain Tampereen kaupungin omistuksessa. Taidekokoelman omistaa Sara Hildénin säätiö. Sara Hildénin taidemuseon vuosittainen kävijämäärä on noin kävijää. Museosihteeri Helena Yli-Kerttulan mukaan vuonna 2011 Sara Hildénin taidemuseossa vieraili yhteensä kävijää. Vuoden 2012 museon kävijämäärä oli henkilöä, joista arviolta 200 oli venäläisiä. (Yli-Kerttula 2013) Asiakaskyselylomakkeita jätettiin kävijämäärän perusteella Sara Hildénin taidemuseoon yhteensä 20, joista kolme palautui. Vastausprosentti oli selkeästi kyselyn alhaisin, sillä vain 15 prosenttia lomakkeista palautettiin täytettyinä. Sara Hildénin taidemuseo tarjoaa venäjänkielistä suullista asiakaspalvelua harvakseltaan ja satunnaisesti, riippuen sen hetkisestä henkilöstöstä. Muita venäjänkielisiä palveluita ei ole saatavilla. (Yli-Kerttula 2012) Tampereen taidemuseo (karttanumero 6) on Pirkanmaan aluetaidemuseo, jonka näyttelyissä painottuvat koti- ja ulkomaiseen taidehistoriaan ja nykytaiteeseen liittyvät teemat. Pyynikin asuinalueella sijaitseva museo tunnetaan aktiivisesta näyttelytoiminnasta sekä Vuoden nuori taiteilija -tapahtumasta. (Tampereen museot 2012) Tampereen taidemuseossa vierailee vuosittain kävijää. Vuonna 2011 museon kävijämäärä oli Vuonna 2012 museossa kävi vierailijaa, joista museoavustaja Tuula Taivalojan mukaan noin prosentti (reilut 200 henkilöä) oli venäläisiä. (Taivaloja 2013) Kävijämäärätiedon perusteella Tampereen taidemuseossa oli tutkimuksen aikana jaossa yhteensä 20 lomaketta, joista kahdeksaan oli vastattu hyväksytysti. Vastausprosentti oli näin ollen 40. Tutkimusajankohtana Tampereen taidemuseo ei tarjonnut kävijöilleen venäjänkielisiä palveluita. (Tampereen taidemuseo 2012) 42\n48 Tampereen taidemuseon Muumilaakso (karttanumero 7) esittelee kirjailija ja kuvataiteilija Tove Janssonin muumikirjoja ja -taidetta sekä Tuulikki Pietilän kolmiulotteisia kuvaelmia. Museon kokoelmaan kuuluu noin teosta. Perusnäyttelyn lisäksi museo järjestää myös vaihtuvia näyttelyitä. (Tampereen museot 2012) Museo sijaitsi marraskuuhun 2012 saakka kirjastotalo Metsossa, mutta muutti tammikuussa 2013 Tampereen taidemuseon tiloihin. Muumilaakson vuosittainen kävijämäärä on noin Museoamanuenssi Elina Boneliuksen mukaan vuonna 2011 museossa kävi henkilöä, ja vuonna 2012 peräti henkilöä, vaikka museo oli suljettuna vuoden viisi viimeistä viikkoa muuton vuoksi. Vuoden 2012 kävijöistä oli venäläisiä. (Bonelius 2013) Vuosittaisen kävijämäärän perusteella Muumilaaksoon jätettiin yhteensä 20 tutkimuslomaketta, joista 19:ään vastattiin hyväksytysti (95 prosenttia kaikista lomakkeista). Muumilaakso tarjoaa kävijöilleen monipuolisesti erilaisia venäjänkielisiä palveluita. Tarjolla on venäjänkieliset näyttely- ja esinetekstit, esite ja verkkosivut. Saatavilla on myös satunnaisesti venäjänkielistä asiakaspalvelua paikan päällä ja puhelimitse (henkilöstöstä riippuen) sekä opastuspalveluita. (Bonelius 2012) TR1 Taidehalli (karttanumero 3) on Finlaysonin historiallisella tehdasalueella sijaitseva visuaalisten taiteiden näyttelykeskus, joka esittelee vaihtuvissa näyttelyissä kuva-, media-, muotoilu- ja valokuvataidetta. TR1:n näyttelyitä järjestävät pääasiassa Tampereen taidemuseo, Nykytaiteen museo, Grafiikanpaja Himmelblau, Modus ry., Valokuvakeskus Nykyaika sekä mediamuseo Rupriikki. (Tampereen museot 2012) Vuonna 2011 Mediamuseo Rupriikin ja TR1 Taidehallin yhteinen, erittelemätön kävijämäärä oli henkilöä, kun taas vuonna 2012 kävijöitä oli Museoavustaja Tarja Laine arvioi vuonna 2012 Rupriikilla ja TR1:llä olleen yhteensä noin 150 venäläiskävijää. (Laine 2013) Vuosittaisen kävijämäärän pohjalta Mediamuseo Rupriikkiin ja TR1 Taidehalliin jätettiin jakoon yhteensä 20 lomaketta, joista 50 prosenttia eli 10 kappaletta palautettiin. TR1 Taidehalli ei tarjonnut tutkimusajankohtana venäjänkielisiä palveluita. (TR1 2012) 43\n49 5.3.2 Muut tarkasteluun valitut museot Muista Tampereen keskustassa sijaitsevista museoista tutkimuksen kohteeksi on valittu kolme erikoismuseota, jotka ovat Lenin-museo, Työväenmuseo Werstas ja Vakoilumuseo. Museot on valittu mukaan tutkimukseen sillä perusteella, että ne on mainittu Tampereaiheisissa matkailuoppaissa yms., ne ovat temaattisia erikoismuseoita ja kävijämäärältään erikokoisia museoita. Lenin-museo (karttanumero 8) on maailman ainoa Vladimir Iljitš Leniniin erikoistunut museo, joka sijaitsee Tampereen työväentalossa Hämeenpuistossa. Leninin lisäksi museo keskittyy neuvostoaikaan. Perusnäyttelyiden Lenin sekä Lenin ja Suomi lisäksi Leninmuseossa on esillä pienempiä, vaihtuvia erikoisnäyttelyitä. (Lenin-museo 2012) Toukokuussa 2013 tiedotettiin Lenin-museon siirtymisestä Suomi-Venäjä-Seuran omistuksesta osaksi Työväenmuseo Werstasta vuoden 2014 alusta (Työväenmuseo Werstas 2013). Lenin-museolla on kävijöitä vuosittain noin Lenin-museoon tutustui vuonna 2011 yhteensä kävijää, ja vuonna 2012 puolestaan kävijää. Vuoden 2012 kävijöistä museonjohtaja Aimo Minkkisen mukaan 722 oli venäläisiä. (Minkkinen 2013) Kävijämäärätiedon perusteella Lenin-museo sai jaettavakseen yhteensä kymmenen lomaketta, joista 90 prosenttia eli yhdeksän kappaletta palautettiin. Lenin-museo tarjoaa kävijöilleen venäjänkieliset näyttely- ja esinetekstit, verkkosivut ja esitteen. Myös audio-opastus sekä asiakaspalvelu puhelimitse ja sähköpostitse kuuluvat vakituiseen palveluvalikoimaan. Suullista asiakaspalvelua ja venäjänkielisiä opastuksia on myös saatavilla museossa useimmiten, henkilöstöstä riippuen jopa museonjohtaja Aimo Minkkinen puhuu sujuvaa venäjää. (Lenin-museo 2012) Työväenmuseo Werstas (karttanumero 9) on sosiaalihistorian ja työelämän erikoismuseo, joka sijaitsee Finlaysonin historiallisella tehdasalueella. Pysyvän Meirän kaupunki -näyttelyn sekä Tekstiiliteollisuusmuseon ja Höyrykonemuseon lisäksi Werstas tarjoaa myös vaihtuvia näyttelyitä. Werstas on tutkimukseen osallistuneista museoista ainoa täysin pääsymaksuton museo. (Työväenmuseo Werstas 2012) 44\n50 Werstaalla käy vuosittain noin kävijää. Vuonna 2011 Werstaan kävijämäärä oli , ja vuonna 2012 puolestaan Asiakaspalvelupäällikkö Minna Karhunsaaren mukaan vuoden 2012 kävijöistä 182 tuli Venäjältä. (Karhunsaari 2013) Kävijämäärän perusteella Työväenmuseo Werstaalle jaettavaksi tuli yhteensä 30 lomaketta, joista 17 palautettiin. Vastausprosentti oli siis 56,7. Työväenmuseo Werstas tarjoaa kävijöilleen satunnaisesti, vaihtuvan näyttelyn teemasta riippuen, venäjänkieliset näyttelytekstit. Muita venäjänkielisiä palveluita ei tutkimusajankohtana ollut saatavilla. (Karhunsaari 2012) Vakoilumuseo (karttanumero 10) on maailman ensimmäinen vakoiluun erikoistunut museo. Se sijaitsee Finlaysonin historiallisella tehdasalueella. Vakoilutoimintaa henkilötarinoiden, teknisten laitteiden ja historian kautta esittelevässä näyttelyssä on paljon toiminnallisia piirteitä; kävijä voi esimerkiksi kokeilla koodinmurtamista tai esineentunnistusta tai suorittaa agenttitestin. (Vakoilumuseo 2012) Vakoilumuseon suosio on tasaisesti pysynyt noin kävijän vuositasolla. Vuonna 2011 kävijöitä oli noin Vuoden 2012 saldo oli yhteensä kävijää, joista näyttelypäällikkö Pirkka Turjan mukaan noin tuli Venäjältä. (Turja 2013) Tämän tiedon perusteella Vakoilumuseoon jätettiin 20 tutkimuslomakkeesta, joista 17 palautettiin (85 prosenttia). Vakoilumuseo tarjoaa kattavasti sekä suullisia että kirjallisia venäjänkielisiä palveluita. Vakoilumuseon kirjallisten palveluiden valikoimaan kuuluivat verkkosivut, näyttely- ja esinetekstit sekä esite venäjäksi. Suullisista palveluista saatavilla on aika ajoin asiakaspalvelua (henkilöstöstä riippuen) sekä opastuspalveluita venäjäksi. Museo pyrkii rekrytoimaan ja hyödyntämään muutoin venäjää puhuvia työntekijöitä. Erikoisuutena museolla on tarjottavana myös venäjänkielinen ääniopastus (audio-opastus), joka oli tutkimusajankohtana käytössä tutkimukseen osallistuneista museoista Vakoilumuseon lisäksi vain Lenin-museossa. (Vakoilumuseo 2012) 45\n51 Karttakuva 1. Tutkimukseen osallistuneiden museoiden sijainnit Tampereella. 1 = Amurin työläismuseokortteli 2 = Kivimuseo 3 = Mediamuseo Rupriikki 4 = Museokeskus Vapriikki 5 = Sara Hildénin taidemuseo 6 = Tampereen taidemuseo 7 = Tampereen taidemuseon Muumilaakso 8 = Lenin-museo 9 = Työväenmuseo Werstas 10 = Vakoilumuseo A = Rautatieasema 700 m B = Linja-autoasema 1 km C = Tampere-Pirkkalan lentoasema 17,3 km B A C 8 46\n52 6 TUTKIMUSAINEISTON ANALYYSI Tässä luvussa analysoidaan tutkimusaineistona olleen, tamperelaisten museoiden venäjänkielisille asiakkaille suunnatun kyselylomakkeen tuloksia sanallisesti ja graafisesti kaavioiden avulla. Kaikki kaaviot kuvaavat vastaajien lukumääriä, prosenttiosuudet kerrotaan kaavion analyysitekstissä. 6.1 Venäläisen museokävijän profiili tamperelaisissa museoissa Suomen museoliiton tekemän selvityksen mukaan tyypillinen venäläinen museokävijä suomalaisessa museossa on perheensä kanssa museoon saapuva nainen, joka käy aktiivisesti museoissa. Hän toivoo museokäynniltään elämyksiä ja uutta tietoa, ja on yleensä erittäin tyytyväinen museon tarjontaan ja erityisesti asiakaspalveluun. (Suomen museoliitto 2012) Tässä luvussa selvitetään tutkimusaineiston avulla, millainen on venäläisen museokävijän profiili nimenomaan tamperelaisissa museoissa. Profiilin tutkimiseksi kyselyssä selvitettiin kävijän sukupuoli, ikä, kansallisuus ja asuinpaikka, kielitaito ja päämotiivi Suomessa ja Tampereella oleskelulle. Perustietojen lisäksi sisällytin profiiliarviointia varten mukaan myös kyselylomakkeen tarjoamat tiedot siitä, ovatko vastaajat vierailleet museoissa Suomessa ja Tampereella ennen kyselyyn osallistumistaan. Näin sain selville sen, ovatko kyselyyn vastanneet muutkin kuin kokeneet museokävijät. Museotyöntekijänä osasin ennen kyselytutkimuksen tekemistä olettaa, että tyypillinen kyselyyn vastannut venäläinen museokävijä on vuotias nainen, joka on Pietarissa asuva Venäjän kansalainen. Hän on saapunut Suomeen ennen kaikkea kulttuurimatkalle, ja puhuu venäjän lisäksi englantia. Hän on käynyt jo aiemmin jossain suomalaisessa ja melko todennäköisesti tamperelaisessakin museossa ennen saapumistaan tutkimuksen kohteeksi valittuun museoon. Ikäluokkaa lukuun ottamatta oletukseni piti paikkansa kaikilta muilta osin. 47\n53 6.1.1 Venäläisen museokävijän profiili: perustiedot Vastaajien sukupuolijakauma selviää kaaviosta 1. Yhteensä kyselyyn osallistui 142 vastaajaa, joista 89 oli naisia (62,7 prosenttia vastaajista) ja 50 miehiä (35,2 prosenttia vastaajista). Kolmessa tapauksessa kyselyä oli täyttänyt pariskunta (2,1 prosenttia; kaaviossa N+M). Naisten suuri osuus ei yllättänyt, sillä myös Suomen museoliiton tekemässä selvityksessä (2012) kävi ilmi, että naiset vierailevat museoissa useammin kuin miehet. Toisaalta naiset myös saattavat osallistua kyselytutkimuksiin hieman miehiä useammin, mikäli voi osaltaan selittää ainakin tämän tutkimuksen sukupuolista epäsuhtaa. Kaavio 1. Vastaajien sukupuolijakauma Nainen Mies N + M Kaavio 2 osoittaa puolestaan kyselyyn osallistuneiden ikäjakauman. Valtaosa 142 vastaajasta kuului nuorimpiin ikäluokkiin eli vuotiaisiin ja vuotiaisiin. Näiden luokkien yhteenlaskettu osuus on 109 vastaajaa, eli vuotiaiden luokkaan ilmoitti kuuluvansa 56 vastaajaa (39,4 prosenttia) ja vuotiaiden luokkaan 53 vastaajaa (37,3 prosenttia) vuotiaita oli yhteensä 22 henkilöä (15,5 prosenttia), vuotiaita kuusi henkilöä (4,2 prosenttia) ja yli 65-vuotiaita kolme henkilöä (2,1 prosenttia). Kaksi vastaajaa ei ilmoittanut ikäänsä, vastaamattomien osuus prosentteina siis 1,4. Ikäjakauma oli pienoinen yllätys, sillä esimerkiksi Suomen museoliiton tutkimuksen (2012) mukaan tyypillinen suomalainen museokävijä on noin vuotias. Näin ollen oletin myös venäläisen museokävijän olevan samaa ikäluokkaa. Osasyy ikäjakaumaan voi tosin olla se, että nuoremmat kävijät matkustelevat ylipäätään enemmän ulkomailla ja käyntikohteissaan tarttuvat hanakammin kyselylomakkeisiin ja ilmaisevat mielipiteensä. 48\n54 Kaavio 2. Vastaajien ikäjakauma yli 65 ei vast. Kaaviossa 3 havainnollistetaan vastaajien kansallisuutta. Venäjänkieliseen kyselylomakkeeseen oli tarttunut myös muita kuin kansallisuudeltaan venäläisiä: vastaajien joukossa oli myös kaksi virolaista, kaksi latvialaista ja kaksi puolalaista (kunkin kansallisuuden osuus 1,4 prosenttia) sekä yksi britti, yksi valkovenäläinen, yksikazakstanilainen ja yksi ukrainalainen (kunkin kansallisuuden osuus 0,7 prosenttia). Kahdella vastaajalla (1,4 prosenttia vastaajista) oli kaksoiskansalaisuus; toinen oli Suomen ja Venäjän kaksoiskansalainen ja toinen Viron ja Venäjän kaksoiskansalainen. Muut kansallisuudet olivat kuitenkin hyvin pienessä roolissa 130 venäläisvastaajaan (91,5 prosenttia) nähden. Oletin kuitenkin, että kyselyyn olisi vastannut hieman enemmän virolaisia, latvialaisia ja liettualaisia, sillä etenkin kesäisin lähialueiden matkailijoihin törmää usein Tampereella. Kaavio 3. Vastaajien kansallisuudet\n55 Kaavio 4 puolestaan erittelee vastaajien asuinpaikan maan mukaan. Enin osa vastaajista (111 henkilöä eli 78,2 prosenttia) asui Venäjällä, kuten odotettua. Toiseksi useimmin vastaajat ilmoittivat asuinmaakseen Suomen: yhteensä 22 vastaajaa (15,5 prosenttia) asui Suomessa. Muiden asuinmaiden osuus oli marginaalinen: Virossa asui kolme vastaajaa (2,1 prosenttia), Puolassa kaksi (1,4 prosenttia) sekä Valko-Venäjällä, Tšekissä, Iso- Britanniassa ja Latviassa kussakin yksi vastaaja (0,7 prosenttia per maa). Yksi vastaaja (0,7 prosenttia) ei ilmoittanut asuinmaataan. Suomen suuri osuus yllätti positiivisesti: nämä maahan muuttaneet venäläisvastaajat käyttävät kulttuuripalveluita ja ovat siten integroituneet Tampereelle nähtävästi hyvin. Kaavio 4. Vastaajien asuinpaikka maan mukaan Kaaviot 5a, 5b ja 5c sisältävät tiedon vastaajien asuinpaikoista kaupungin perusteella. Kuusi vastaajaa 142:sta ei ilmoittanut kyselylomakkeessa asuinkaupunkiaan. Muut 136 vastaajaa ilmoittivat asuinkaupungeikseen yhteensä 27 eri kaupunkia, ja jaoin ne maiden perusteella kolmeen kaavioon. Kaaviossa 5a esitellään Venäjällä asuvien vastaajien asuinkaupunkien jakauma, kaaviossa 5b puolestaan Suomen kotimaakseen ilmoittaneiden asuinkaupungit. Kaavio 5c havainnollistaa muiden kuin Venäjän tai Suomen asuvien vastaajien kotikaupunkeja. Kaavion 5a mukaan suurin osa Venäjällä asuvista 111 vastaajasta tuli Pietarista (60 vastaajaa eli 54,1 prosenttia Venäjällä asuvista) ja Moskovasta (28 vastaajaa; 25,2 50\n56 prosenttia). Pietarin ja Moskovan suuri osuus ei yllättänyt, sillä suurin osa Suomeen saapuvista venäläismatkailijoista tulee juuri näiltä kahdelta metropolialueelta. Pietarin osuus suurimpana venäläismatkailijoiden kotikaupunkina on itsestään selvä; onhan Pietari lähin suuri kaupunki Suomen ja Venäjän rajaseuduilla. Pietarin ja Moskovan jälkeen kolmanneksi eniten vastaajia (6 kpl; 5,4 prosenttia Venäjällä asuvista vastaajista) oli Tomskista, mikä oli melko yllättävää. Todennäköisesti vastaajat kuuluivat samaan, suurempaan matkailijaryhmään, joka oli saapunut Tampereelle. Muiden kaupunkien osuus jäi alle viiteen vastaajaan: Petroskoista tuli neljä kävijää (3,6 prosenttia), Nižni Novgorodista kaksi kävijää (1,8 prosenttia), ja Rjazanista, Donin Rostovista eli Rostov-na-Donusta, Jekaterinburgista, Smolenskista, Norilskista, Habarovskista, Murmanskista, Samarasta, Hatsinasta ja Viipurista yksi kävijä kustakin (0,9 prosenttia per kaupunki). Yksi Venäjällä asunut vastaaja ei ilmoittanut asuinkaupunkiaan (0,9 prosenttia). Siperian takaakin siis oli muutamia vastaajia tullut Suomeen ja Tampereelle saakka tutustumaan museoihin, mikä oli hieman yllättävää. Karttakuva 2 havainnollistaa eri puolelta Venäjää tulleiden vastaajien asuinkaupunkien sijainteja. Kaavio 5a. Vastaajien asuinpaikka kaupungin mukaan: Venäjä\n57 Karttakuva 2. Vastaajien asuinpaikka kaupungin mukaan: Venäjä. VIIPURI MURMANSK PIETARI SMOLENSK PETROSKOI MOSKOVA NORILSK DONIN ROSTOV RJAZAN NIŽNI NOVGOROD JEKATERINBURG SAMARA TOMSK HABAROVSK Huom. Hatsinan sijainti ei näy kartassa, sillä se peittyy Pietarin osuutta kuvaavan merkinnän alle. Kaavio 5b esittelee Suomessa asuvien 22 vastaajan asuinkaupunkien jakauman. Suomessa asuvista vastaajista valtaosa eli 15 henkilöä (68,2 prosenttia) asui Tampereella. Helsingistä oli tullut kaksi vastaajaa (9,1 prosenttia), ja Jyväskylästä, Nokialta ja Ylöjärveltä kustakin yksi vastaaja (4,5 prosenttia per kaupunki). Kaksi Suomessa asunutta vastaajaa (9,1 prosenttia) ei ilmoittanut asuinkaupunkiaan. Tampereen ja sen lähikuntien suuri osuus ei yllättänyt. Odotin kuitenkin, että muualta Suomesta (esim. pääkaupunkiseutu, Turku, Jyväskylän seutu, Lappeenrannan ja Kouvolan seutu) olisi ollut hieman enemmän vastaajia, vaikka tietenkin muihin kaupunkeihin integroituneet venäläismaahanmuuttajat käyttävät ensisijaisesti oman alueensa kulttuuripalveluita. Oletin kuitenkin, että Tampereen vetovoimaisuus matkailu- ja kulttuurikohteena (myös museokaupunkina) houkuttelisi tänne myös maahanmuuttajamatkailijoita eri puolilta Suomea, etenkin kesäaikaan. 52