Värikäs päivä Lastenkirjablogi: Teija Niemi: Onni Afrikassa\nKuvitus: Timo Kästämä\nKustantaja: Pieni Karhu 2006\nKenelle? Kirjaa voi suositella noin 6-7-vuotiaasta ylöspäin. Alakoululaiset saavat kirjasta varmasti jännittäviä elämyksiä ja samalla voi pohtia eri yhteiskuntien eroja.\nVaikka Etelä-Suomeenkin on tänään satanut ensilumi ja juhlitaan itsenäisyyspäivää, täällä pysytellään yhä Afrikassa! Päivän kunniaksi kurkistetaan afrikkalaiseen slummiin suomalaisen pikkupojan silmin kotimaisessa Teija Niemen kirjassa.\nOnni Afrikassa on seikkailutarina kymmenvuotiaasta Onnista, joka lomamatkalla isänsä ja äitinsä kanssa eksyykin slummikierroksella vanhingossa omille teilleen. Onni säntäilee päivän rahattomana slummin kujilla, mutta onneksi häntä tulee auttamaan samanikäinen Efraim-poika. Miten Onnin käy, löytääkö isä hänet vielä ennen lentokoneen lähtöä illalla?\nOnni alkoi vilkuilla kauhuissaan ympärilleen. Jostain tulisi varmasti kohta joku ryöstämään hänet.\nHän sujautti nopeasti kännykkänsä housuntaskuun.\nOnni silmäili arvioivasti taloja ympärillään. Tarkkailtiinko häntä ikkunoista?\nPihalla ei juuri sillä hetkellä näkynyt ketään, mutta sitten Onni huomasi jalat, jotka lähestyivät häntä narulla kuivuvien pyykkien takaa. Onnin sydän alkoi pamppailla sataa ja miljoonaa.\nTeija Niemi onnistuu kurkottamaan taitavasti kymmenvuotiaan suomalaispojan reaktioihin vieraassa, pelottavassa paikassa - ja kenen tahansa suomalaisen, joka ensimmäistä kertaa eksyy huonomaineisen slummin kujille yksinään. Järjettömät pelot saavat helposti vallan, ja mieleen muistuvat vain kaikki turisteille sattuneet onnettomuudet. Vaikka ympärillä ei olisi kuin lapsia leikkimässä, erilaisuus pelottaa. Kirjassa nousevat myös hyvin esiin arkipäiväiset erot, joita ei tyydytä kuvailemaan vain Onnin silmin, vaan myös Efraimin näkökulmasta.\n- Onko sinne vielä pitkä matka? Onni kysyi, kun he vain kävelivät ja kävelivät ja kävelivät pitkin pölyisiä teitä.\n- Ei, Efraim vastasi, mutta silti he jatkoivat patikoimista.\nAutolla oltaisiin jo perillä, Onni ajatteli ja sanoi:\n- Täällä kaikki on tosi kaukana. Eikö voitaisi mennä bussilla?\n- Sekin maksaa, Efraim totesi jo vähän tuskastuneena. Kuinka hölmö tämä kalpeanaama oikein oli. ... - Eikä täällä kulje busseja joka kulmalla.\nKultuurien välinen ihmetys kumpuaa molemmin puolin, ja vetää suupielet paikoin hymyyn.\n- Ei, kun sairaalaan, muuten mitä kuolen, Onni huusi jo lähes paniikissa. - Minulla on malaria!\n- Ai malaria, Efraim toisti ja alkoi nauraa.\nOnni tuijotti häntä järkyttyneenä. Suomessa ei kyllä vakaville sairauksille naureskeltu.\n- Täällä joka toisella on malaria, Efraim hekotteli. - Ei siihen kuole...\n- Ehkä afrikkalaiset eivät kuole, mutta minä olen eurooppalainen, Onni puuskahti tuohtuneena.\nSe tuntui tepsivän. Efraim kallisti päätään miettiväisesti ja ajatteli, että Onni saattoi olla oikeassa. Ehkä eurooppalaiset todella olivat heikompaa väkeä.\nOnnin vierailu poppatohtorilla on kirjan hauskimpia kuvauksia.\nErilaisuutta ei juurikaan pohdita sen kummemmin, eikä tarvitsekaan. Eräässä kohdin Onni tosin hätkähtäen tajuaa, että hänhän voisi olla syntynyt tänne ja Efraim Suomeen, ja silloin Efraim saisi lähteä täältä kotiin, pelaisi hänen tietokoneellaan, ajelisi hänen polkypyörällään ja kävisi suihkussa heidän kylpyhuoneessaan.\nItseäni jää kirjassa häiritsemään nojautuminen stereotypioihin, ja jonkinlainen hämärä ylemmyydentunto jää leijumaan kirjan yllä. Vaikka kirja esittelee erilaisen maailman ja näyttää lukijalle, ettei erilaisuutta pidä pelätä ja ystäviä ja apua löytyy kaikkialta, olisin kaivannut vielä jotain viittausta siihen, että maailma, jonka Onni kohtaa, on vain yksi todellisuus Afrikan monissa todellisuuksissa. Nykyisellään se alleviivaa monia käsityksiä, jotka esiintyvät Afrikasta puhuttaessa vahvoina - slummit, köyhyys, laajennetut perheet, ja lopuksi luonnonpuistot.\nLopussa Onnin isä ojentaa Efraimille ison tukun rahaa, ja Onni - mikä ilahduttaa minua! - antaa Efraimille ystävyydenosoituksena oman kellonsa, vaarin antaman ja hänelle tärkeän onnenkellon. Ehkä se tuo Efraimillekin onnea. Vaari on samoin kuin Efraim syntynyt köyhiin oloihin, mutta kouluja käymällä menestynyt elämässään. Aiemmin Onni on ihmetellyt, miksei Efraim ole koulussa, ja tämä on vastannut, ettei siellä juuri mitään opi, kun oppilaitakin on kuutisenkymmentä luokalla. Onnin isän rahalahjoitusta jäin pohtimaan pitkäksi aikaa. Raha tuo helpotusta elämään, mutta sen esillenostaminen on usein vaikea teema länsimaalaisille.\nVaikka kirja jättää toivomisen varaa, se on silti tärkeä silta toiseen kulttuuriin nimenomaan suomalaislasten näkökulmasta, ja osuu ja uppoaa varmasti moniin noin kymmenvuotiaisiin ja heidän ajatuksiinsa ja käsityksiinsä elämästä ja maailmasta, heistä itsestään maailmassa. Maailma kännyköineen, hampurilaisineen, matkusteluineen ja sirkuksineen on varmasti tuttu. Aikuiselle se antaa loistavia keskustelunsäikeitä - miksei taloissa ole vessaa, miksi jotkut joutuvat asumaan niin ahtaasti, miksei busseja liiku kaikkialla? Parhaimmillaan kirja herättää tajuamaan, etteivät asiat ole itsestäänselvyyksiä, ja että yhteiskunnat toimivat eri tavoin. Bussit, juokseva vesi, hyvin rakennetut talot - mikään ei ole syntynyt Suomessa itsestään. Mikäpä sen parempi teema itsenäisyyteenkin liittyen. Meillä myös naiset käyvät töissä ja perhekäsitys on suppeampi kuin monessa paikassa, mikä aiheuttaa eroja yhteiskuntien välillä.\nOivallista kirjassa on tapa kääntää rooleja. Onni rahattomana - isä ja äiti maksavat kaiken luottokorteilla - joutuukin olemaan "kerjäläisen" roolissa voidakseen soittaa tai saadakseen edes palan ruokaa, ja sekös nolottaa. Tähän olisi voinut rauhassa sukeltaa syvemmälle kuin vain muutaman virkkeen verran, nyt Onni selviytyy nolouksestaan liian helposti, antamalla kännykkänsä pantiksi muutamasta kolikosta. Mutta näinhän se yleensä menee, meillä on niin paljon meille itsestäänselviä tavaroita jatkuvasti mukanamme, jotka monille ovatkin harvinaisia.\nMinua viehättää myös Efraimin itsetietoisuus. Hän ei lentokoneeseen haikailua lukuunottamatta yhdelläkään lauseella ilmoita kadehtivansa mitään Onnilta. Elämä on sellaista kuin se on, leikkeineen ja työn tekemisineen, tädillä asumisineen.\nToisaalta on myös hauska, miten bisnes-äiti on kirjan jakkupukuun pukeutunut sivuhenkilö ja Sanna-tätikin huitelee maailmalla työasioissa, ja isä, Onni ja Efraim loistavat pääosissa.\nKirja herättää siis paljon ristiriitaisia ajatuksia ja toivon mukaan keskustelua sen lukijoissa. Suosittelen kirjaa alakoululaisten opettajille ja vanhemmille kansainvälisyyskasvatuksen ja yhteiskunnallisen pohdinnan teemoihin!\nTeija Niemeltä on aiemmin ilmestynyt kirja Onni A. ja Onni B. (Wsoy 2006), sekä kuusi muuta kirjaa, joista mm. Bileet-nimiselle nuortenkirjalle myönnettiin Plättä-palkinto 1993.\nLähettänyt Viivi / Värikäs päivä Lastenkirjablogi klo 12.09\nTunnisteet: 3, Afrikka, alakoululaiset, Kotimainen, Pieni Karhu, romaani, seikkailu, suvaitsevaisuus\nValkoinen Kirahvi 6. joulukuuta 2011 klo 14.26\nOnpas ihana löytää lastenkirjallisuusblogi, jossa on näin mainioita tekstejä! Miten ihmeessä löysin tänne vasta nyt - parempi myöhään kuin ei ollenkaan!\nItse olen lukenut tuon Onni A. ja Onni B., josta pidin. Se on hauskalla tavalla totta ja mielikuvitusta sekoitteleva kirja. Tämä täytyykin lukaista - aihe on kiinnostava.\nViivi / Värikäs päivä Lastenkirjablogi 7. joulukuuta 2011 klo 10.14\nValkoinen Kirahvi, kiitos kommentista! Itse olen ihastellut sinun blogiasi ja kirjoituksiasi viime viikolla, jolloin sen löysin! Sinun cappucino-kuvasi on myös paras mahdollinen tällaiselle kahvifriikille.\nTämä on sarjojen vahvuuksia - päähenkilöihin kiintyy ja mielellään palaa muihin heistä kirjoitettuihin kirjoihin. Minäkin taidan lainata Onni A:n ja Onni B:n.\nNyt cafe latte odottaa... :)\nPäivi Brink 7. joulukuuta 2011 klo 11.17\nKiitos tästä, hyviä pointteja esitit. Olen samaa mieltä, että tällainen arkinen ja konkreettinen kirja Etelä-Afrikan townshipistä on tärkeä saada suomeksi lapsille, mutta toisaalta minua vaivasi se, ettei kirja antanut tarpeeksi tilaa seikkailulle. Kännykkä nousi aivan liian suureen osaan kirjassa, ikään kuin napanuorana vanhempiin. Mutta olen samaamieltä noista roolien vaihtamisista, ne toimivat hyvin. Kirjoitin aikanaan tästä kirjasta kritiikin Onnimanniin, siksi se jäi erityisen hyvin mieleen.\nViivi / Värikäs päivä Lastenkirjablogi 8. joulukuuta 2011 klo 13.26\nKiitos kaunis kommentista! On totta, että kännykkä sai mahtiaseman, ja näin kun itse yrittää venyttää lapsen kännykän hankkimista vielä piiitkään, niin kyllähän kännykkäkeskeisyys ärsyttää - ja tietokone- ja nettikeskeisyys, mitä ei ehkä nostettu kirjassa yli sietokyvyn, vaan ylipäänsä niiden vahva rooli lasten ja nuorten elämässä nykyisin, mitä kirja sitten peilasi.\nItse koin kuitenkin kännykän käytön solahtavan ihan ok kirjan juoneen, vaikka kyllä se tosiaan aiheutti huolta ja harmaita hiuksia Onnille vähintään yhtä paljon kuin koko slummi. :)\nVelma 3. helmikuuta 2012 klo 17.36\nOo, tämä vaikuttaa tosi kiinnostavalta kirjalta! :) Ja blogisi muutenkin, pitää muistaa tulle uudestaan kurkkimaan tänne.\nViivi / Värikäs päivä Lastenkirjablogi 4. helmikuuta 2012 klo 14.21\nHeippa Velma, kiva kun löysit blogin/kirjan. Afrikka-aiheet on itseäni superlähellä, ja kiva kun löytyy suht paljon Afrikka-aiheisia lastenkirjoja!\nKatinka Tuisku: Kuun ja auringon lapset


Miten lapsi kokee avioeron | positiivarit.fi\nVanhempien avioero koskettaa aina syvästi lapsia. Jos olet itse lapsena kokenut vanhempien avioeron, niin kerro mikä oli vaikeinta? Mikä on auttanut selviytymään? Mitkä asiat tai ketkä ihmiset ovat olleet tärkeitä ja auttaneet matkan varrella?\nVaikeinta oli, kun molemmat olisivat halunneet minut luokseen asumaan, joten oli todella vaikeaa olla siinä ristitulessa. Vaikeaa oli myös se, että en tuntenut isäni naapurustosta juuri ketään, joten oli aika tylsää käydä siellä. Isompana oli outoa käydä isän luona, kun isä lähti yöksi pois ja tuli takaisin aamulla. nimetön\nVaikeinta oli kun kaikki äidin sukulaiset puhuivat isästä pahaa. Tuntui kuin itseä olisi haukuttu ja se satuttaa joskus vieläkin. Tavallaan lupa rakastaa isää otettiin pois.\nvanhempien erosta 33 vuotta\nVaikeinta oli se, että koin itseni aina vähempiosaiseksi isäni uusperheeseen nähden. Myös äitini katkeruus isääni kohtaan oli raskasta.\nVaikeinta oli se kun olin niin pieni ja isäni meni toisen naisen luokse enkä pidä siitä naisesta yhtään, mutta pakko sitä on kestää koska hänen lapsensa on sisarpuoleni. Ja se onkin siinä nykyisin vaikeinta, että isäni huomio kokonaan kiinnittyy vauvaan ja nykyiseen naiseensa, eikä minuun ja veljeeni.\nOlin 10-vuotias kun vanhempani erosivat isäni alkoholin käytön vuoksi. Ei kukaan selittänyt tapahtumaa, edes että sen vuoksi viivyimme tätini luona muutaman päivän. Äiti lähetti minut kotiin kukkia kastelemaan koulun jälkeen ja isä oli siellä. Istuin sängyn päällä kasvot haudattuina tyynyyn polvieni päällä ja itkin, mutta isä ei osannut lohduttaa, ei sanonut mitään. Se oli rankkaa aikaa. Se helpotti, että isä asui vielä samassa kaupungissa ja kävi kylässä aika usein, joten näin häntä. Koulu ja ystävät olivat suurena apuna, vaikkei erosta koskaan puhuttukaan, mutta suurin apu minulle oli kummini Lempi. Hänelle sain vuodattaa tuskaani ja halaus auttoi, vaikkei sanoja löytynytkään. Jälkensä se jätti, on ollut vaikea oppia luottamaan miehiin, mutta Jumalan avulla on löytynyt rauha ja ymmärrys.\nOlin 4v. kun vanhempani erosivat ja muutettiin äidin mukana toiselle puolelle Suomea. Näin isää pari kertaa vuodessa. Eniten harmitti synttäreinä, kun isä ei päässyt paikalle. Ja se jos vanhempi veli pääsi isän luo, mutta itse ei. Samoin, jos veli sai enemmän isän huomiota ylipäätään. Äitini pyysi usein puhelimeen sanomaan isälle, vaikka että tarvitsin jotain esim. vaikka uudet kengät, että pitäis laittaa rahaa tms. Se oli kiusallista. Äiti varmisti vieressä, että sanon asian. Isälle varmaan hankala tilanne. Välikädessäkään ei ollut kivaa. Kaikista kamalinta oli isän luota poislähtemiset. Täydessä junassa jäähyväiset ja itkun tullessa, oli jotenkin tuskallista. Isä oli ahkera laittamaan kortteja. Isä tiesi, että pidin koirista ja kortit oli sen mukaisia. Ne olivat todella tärkeitä. Samoin kaikki, mitä isältä sain. Kerran sain valita kaupasta minkä tahansa lelun. Valitsin varmaan kalliin pehmolelun, mutta sen sain. Se oli minulle tärkeä ja tuntui, että isä oli arjessa hiukan lähempänä. Isän kannustaminen puhelimitse oli arvokas tuki koulutiellä. Hän osasi valita oikeat sanat. Avioeron myötä olen kasvanut sinnikkääksi ja haluan tehdä töitä myös oman avioliittoni eteen. Aloin seurustella mieheni kanssa nuorena ja nyt on jo 17v. yhteistä taivalta.\nVanhempien ero muutti koko siihenastisen elämäni. Menetin isän, jota en sen koommin nähnyt. Menetin kotini ja sen mukana tutun ympäristön. Koulua täytyi vaihtaa, joten menetin kaikki tutut koulukaverit. Äiti teki töitä pitkää päivää ja hän oli väsynyt ja ahdistunut ongelmissaan. Siskoni oli murrosiässä ja aiheutti äidille ongelmia. Minä kävin koulua iltavuorossa. Lapsia taisi 60-luvulla olla vielä "liikaa". Olin pääasiassa yksin. Kannoin epämääräistä pahaa oloa ja syyllisyyttä. Miten siitä olen selvinnyt vai olenko? Turvallisia vanhempia ei ympärilläni ole ollut. Mutta minulla oli "elämänvimma", valtava halu saada jotain parempaa ja kestävää. Ystäviä olen kuitenkin aina saanut helposti. Vanhat ystävät yli neljänkymmenen vuoden takaa ja uudemmatkin ystävät ovat olleet minulle elintärkeitä. Myös uskosta jumalaan ja tarrautumiseni häneen on kantanut minua pahimpien kuilujen yli. Tänään olen kohtuullisen onnellinen aviovaimo ja kahden lapsen äiti ja myös isoäiti ja perhe on minulle kaikki kaikessa. Meijukka\nLapsena ja lapsena, ainahan sitä on jonkun lapsi. Olin 18, kun vanhemmat erosivat. Itse ero tuntui vain helpotukselta, kodin ilmapiiri muuttui samalla hetkellä kun toinen vanhemmista muutti pois. Vaikeinta on ollut suhtautuminen tähän toiseen vanhempaan: miten voi ikinä luottaa ihmiseen, joka on pettänyt lapsiensa luottamuksen monta kertaa, niin pienissä ja isoissa asioissa. Nykyään tapaamiset sen toisen vanhemman kanssa ovat hyvinkin teennäisiä varustettuna vaivaantuneella ilmapiirillä. En jaksa enää tuntea syyllisyyttä siitä, etten pidä yhteyttä tähän toiseen vanhempaan. Kiitokset ansaitsee isä, sisarukset, mummo, isän sisko ja veljet, poikaystävä, kaverit ja Ystävät.\nMieheni on avioerolapsi. Vaikka miten on mennyt, aina on jaksanut kehua äitinsä asennetta. Anopin mottona on ollut, että isää ei haukuta. Vaikka kehumistakaan ei olisi ollut, perussävy keskusteluissa lapsena on ollut neutraali ja mieheni on voinut rauhassa muodostaa oman kuvansa isästään. Hän on tästä aina kiitollinen äidilleen ja jaksaa myös kertoa sen.\nElimme 10- ja 12-vuotiaiden lasteni kanssa ikävää, vielä epäselvää erotilannetta, kun isä asui jo uudessa suhteessa, mutta kävi lähes päivittäin luonamme lukemassa lehden, syömässä tai muuten voitelemassa sieluaan lähtönsä johdosta. Lapsia hän ei ottanut luokseen uuden suhteensa vuoksi. Kanssamme oli usein 6-vuotias, äitinsä kuoleman vastìkään kokenut poika, joka sanoi mietteliäänä; "Kyllä hänellä on paljon helpompaa, kuin teidän lapsilla, kun hän erosi äidistään vain kerran, mutta he eroavat isästä joka kerta, kun isä käy kotona!" Elävänleski\nOlin 16-vuotias kun vanhempani erosivat, veljeni oli vasta yhdeksänvuotias. Kuvittelin että vanhemmillani kaikki on toisin kuin monen kaverini vanhemmilla, useat olivat eronneet. Vanhempani eivät riidelleet eikä mikään näyttänyt olevan huonosti. Istuin keittiössä syömässä kun äiti istui viereeni ja sanoi; Kuule, minä ja isä ollaan päätetty erota." Naurahdin ja sanoin arvanneeni, että niin käy. Kuvittelin että se olisi ohimenevää, äitini kun on ollut aina niin ailahtelevainen. Tunsin oloni todella yksinäiseksi ja onnettomaksi mutta vanhempani eivät koskaan kysyneet miltä minusta tuntuu. Pahinta oli kun äitini jätti veljeni kylmästi isäni hoitoon -isäni on kyllä maaailman ihanin ihminen - eikä sen jälkeen ollut veljeni kanssa tekemisissä. Siitä olen ikuisesti katkera. Nykyään äitini yrittää paikkailla menneitä. Vanhempieni erosta on kulunut jo yli kymmenen vuotta. Ymmärrän äitiäni paremmin, mutta ymmärryksen varjopuolena olen oppinut myös tuntemaan hänet paremmin. Ymmärsin eron vaikutukset vasta aikuisiällä ja katkeroidun todella pahasti. Kaikki olisi mennyt toisin jos olisin kokenut turvallisuudentuntua eron jälkeen. Vaikeinta vanhempieni erossa oli, ettei meille lapsille selitetty mitään. Fraasi; "Tämä ei johdu teistä." ei oikein antanut minulle vastausta sekavaan tunneskaalaan. Äitini sai fraasilla varmaan itselleen puhtaan omantunnon tältä saralta, mutta me lapset jäimme ilman vastausta. Minua ovat auttaneet läheiset ystäväni, läheisiksi tulleet työkaverini, mieheni ja erityisesti lapset. Olen itsekin käynyt läpi avioeron ja lapseni ovat vielä pieniä. Jos en muuta ole oppinut itse avioerolapsena niin sen, että lasta ei koskaan, missään tilanteessa saa aliarvioida tai jättää epätietoisuuteen. Pyrin selittämään tunneskaaloja, niiden parantavaa vaikutusta, niiden tärkeyttä elämässä. Toivon että osaan olla äiti, äiti niin kun kuuluukin olla. Monta mäkeä ja monta kuoppaa\nHei, haluan kertoa oman selviytymistarinani. Olin ehkä viiden vanha, kun automme takalasista näin isäni viimeisen kerran. Hän jäi sinne vilkuttamaan/itkemään, en koskaan saanut oppia isäni tunteita, elämäntapoja. Aloin unohtamaan oman isäni, tilalle tuli uusi. Ihan mukava minulle, myös sisaruksilleni, kunnes syntyi uusia vauvoja. Pidin näistä uusista vauvoista enemmän huolta, kuin kukaan koskaan. He oppivat tapani ja iloisuuteni, eivätkä koskaan antaneet periksi. Tämä uusi isäni muuttui salakavalasti. En huomannut tai tiennyt mitä heille tein väärin. Vihaa, syytöksiä, alkoholia, lama. Isä lähti taas, tämä uusi isäni, hän jäi mieleeni heikkouksineen, enhän koskaan saanut tuntea omaani, mihin edes olisinkaan verrannut, äitini esti nämä tapaamiset. Pelkäsin pimeää, jemmasin ruokaa, valehtelin ja lintsasin koulussa.. vain suojellakseni perhettäni, tai mitä siitä vielä oli jäljellä. Isosiskoni muutti pois, ainut turvani, jäin vauvojen kanssa yksin taisteluun. Vartuin nuoreksi, myöhemmin aikuiseksi. Löysin rakkaani, tämänhetkisen puolisoni. Laitoimme kodin, kaksi ja luoja siunasi meitä ihanilla omilla vauvoilla. Siskoni, veljeni, biologiset tai vähemmän biologiset vauvat, ovat tämän hetkisen elämäni suola. Olemme tiivis setti, niin kuin hiiri ja netti. Rakastan omiani, rakastan sisaruksiani, rakastan äitiäni, rakastan isääni, häntä, isää jonka löysin vasta aikuisena. Laittaisin kodin hänelle, jotta saisin hänet lähelleni. Oppisin tuntemaan oikean isäni tunteet ja tavat elää. Haluan olla samanlainen. Olihan hän vaaleanpunaisissa unelmissani se ainoa oikea. Nielin katkeruuteni, hoivasin pienimpiäni, poliisi oli minun paras kaverini. En milloinkaan, en ikinä milloinkaan antaisi saman tapahtua omille lapsilleni! Vaikeuksista voi puhua, jos tahtoo. Toista ihmistä voi oppia ymmärtämään, jos tahtoo. Kylvän iloa ja onnea, niin paljon kuin vain jaksan, kiitos teidän. Jaksan yrittää, ymmärtää, yhdessä eteenpäin päkertää. - Soon hartioosta kiini, jonsei suksi luista"- Lainaus, jota kannan läpi elämän.. Miuku\nSisarukset ovat tärkeimmät tuki ja turva. Molemiin vanhempiin kannattaa pitää silti hyvät välit, sillä he rakastavat sinua samalla tavalla erossakin ollessa.\nVanhempani erosivat minun ollessani murrosiässä. Vaikeinta oli se, että joutui kuuntelemaan heidän riitojaan vielä eronkin jälkeen. Tilannetta helpottivat keskustelut kavereiden kanssa ja kummi. Helinä\nEn ole kokenut vanhempieni eroa, mutta sen raastavan tunteen kun äitini uhkasi erolla. Muistan sen kysymysten tulvan joka päässäni oli. Miksi, mitä sitten tapahtuu, miksi ne ei puhu toisilleen, mihin äiti menee, mitä minulle tapahtuu. Lopulta he jäivät yhteen, mutta sen jälkeen olen huomannut aina seuranneeni heidän välejään. Säröileekö ne, rakastaakohan ne toisiaan. Edelleen tunnen sen epävarmuuden tunteen, joka siitä jäi. Erouhan ollessa päällä olin noin 12 ja nyt jo lähempänä neljääkymmentä ja itse eronnut.\nJoskus ero on pakko tehdä, mutta harkitkaa!\nVanhempani erosivat, kun olin 10-vuotias. Tätä ennen oli pari vuotta ollut riitaisaa eloa ja väkivaltaa ja alkoholia joukossa. Heidän eronsa oli jo silloin aavistuksen helpotus, ja "jännää" aikaa, mutta vaikeaa tilanteessa oli valinta kumman vanhemman mukaan lähtee / joutuu. Eroa ja lapsien jakoa käsiteltiin oikeudessa. Meidät sitten määrättiin äidillemme, ja se oli näin jälkikäteen katsottuna täysin oikea ratkaisu ja se ainoa oikea koti. Olen nyt jonkin verran yli 30-vuotias, ja edelleenkin silloin tällöin ero ja sen jälkipuinnit tulevat mieleeni. Etenkin mieleeni on jäänyt sellainen asia, kun eräs luokkalaiseni tuli sanomaan minulle vanhempien eron aikana, että: "mä en saa enää leikkiä sun kaa, kun mun äiti kielsi, koska teidän vanhemmat eroo." Ja olin silloin tosiaan 10-vuotias... :( Lasten sekoittaminen eroon on ja oli väärin. Toisen osapuolen mustamaalaaminen lapsille, utelut toisen teoista ja menoista, riitely lasten nähden jne. Aika auttaa haavoihin. En koe, että olisin varta vasten keneltäkään ihmiseltä saanut tukea, mutta totta kai äidin puoleinen suku on ollut mukana, ja auttaneet äitiä selviytymään mikä on vastaavasti sitten vaikuttanut meihin lapsiin. Rahahuolia erosta seurasi, joten emme aina saaneet mitä olisimme halunneet. Yksinhuoltaja-äidin elämä kolmen lapsen kanssa ei varmasti ollut helppoa, mutta ei myöskään ollut helppoa olla teininä yksinhuoltaja-äidin lapsi. Stressiä, rahahuolia, uusia miehiä jne. Elämä kuitenkin on vienyt eteenpäin, ja nyt oman perheen kanssa hyvä olla. Ja sen verran olen oppinut, että jos jostain syystä eroamme mieheni kanssa, emme missään tapauksessa sekoita lapsia eroon. Tästä on ihan avoimesti mieheni kanssa puhuttu. avioerolapsi\nPahinta oli se, että oli kaksi kotia. Kuolemakin olisi ollut ehkä parempi.\nVaikeinta oli kun ikävöin isääni, eikä hän ollut paikalla. Keskustelu veljeni ja äitini kanssa auttoi. Ja aikakin auttoi siinä mielessä, että välit isääni ovat jopa lähentyneet, mitä enemmän aikaa on kulunut.\nOlin 6-vuotias,kun vanhempani erosivat. Muutin äidin ja veljeni kanssa. Olin isän tyttö ja äitini ei antanut minun tavata isää. Se sattui tosi paljon ja äiti vielä haukkui isää minulle. Sain ihanan isäpuolen, mutta isän ikävä ei helpottanut. Pyysin isäpuolelta lupaa käydä isän luona ja hän puhui äidilleni, että pitäähän tytön isääkin nähdä. Minua auttoi isäpuoli ja se että 3. luokan opettaja käski mennä isän töihin tapaamaan isää. Ne pienet hetket isän kanssa kantoivat monta viikkoa ja oli vähä jännääkin. Teini-ikäisenä muutin takaisin isän luo.\nVaikeinta oli hyväksyä se, että ennen eroa isä ei suojellut meitä lapsia, eikä ollut paikalla. Konkreetisen eron jälkeen oli paljon selkeämpää hyväksyä uusi roolinsa ja paikkansa sekä vastata jäljelle jäävien kesken perhe-elämässä suoriutumisesta. Kun rikkinäinen ja epäjohdonmukainen arki eron jälkeen alkoi seljetä riidattomana ja rauhallisena, oli se lapselle arvokasta itsessään. Uskoisin, että kaikki heistä, jotka olivat tuolloin ystävällisiä huoltajallemme (äidille), tekivät ystävänpalveluksen myös meille lapsille. Muistelen kohdanneemme ystävällisyyttä monin eri tavoin koulusta naapureihin ja sukulaisiin - myös isänpuolelta. TAO\nVaikeita asioita olivat: - Se, että he eivät tehneet kerrasta lopullista päätöstä, vaan palasivat yhteen monta kertaa n. 15v. aikana. - Asuin äitini kanssa kaksin ja minun piti teininä pitää hänestä huolta ja kuunnella. Eli roolit menivät päälaelleen. - Teininä oli myös hankalaa kun piti viettää aikaa isän kanssa, joka oli vieraantunut. Ja tietenkin tosi pahoillaan tilanteesta. Ei siis normaali suhde tämäkään. - Vaikeaa oli myös kohdata isän puolen sukulaisia, joita teinivuosina näin erosta johtuen tosi harvoin. He olivat aina tippa linssissä, mikä teki vierailuista tuskaisia. - Olisi ollut helpompaa minun kannaltani, jos he olisivat tehneet päätöksen heti ja pysyneet siinä. Ja että vanhemmat olisivat olleet reippaampia suhteessa minuun. Selviytymisessä auttoivat äidin puolen tädit ja sedät, jotka pysyivät neutraaleina / kannustavina, eivätkä surkutelleet asiaa. Teinivuosina myös lukuisat harrastukset veivät aikaa. Joten kodin ahdistavasta tunnelmasta pääsi pois. Kouluterveydenhoitaja tunsi minut ja perheeni tilanteen hyvin ja tuki, sekä ohjasi minut nuorisopolille juttelemaan psykologin kanssa.\nTärkeintä on, että molemmat lapset pysyvät lapsen elämässä. Vanhemmat kunnioittavat edelleen toisiaan isänä ja äitinä, vaikka eivät parisuhteeseen pystykään. Manta\nElämä helpottui suunnattomasti kun vanhempani ymmärsivät lopulta erota. Oi sitä onnea ja autuutta kun talo hiljeni, riita vaikeni ja isästä tuli onnellinen yksinhuoltaja. Onnellinen\nAvioero on lapselle koko elämän aikainen taakka. Ainakin siinä tapauksessa jos vanhemmat eivät halua olla avioeron jälkeen toistensa kanssa missään tekemisissä. Lapsi joka haluaa olla tekemisissä molempien vanhempiensa kanssa, elää jatkuvassa ristiriidassa tasapainoillessaan "kahden tulen välissä" sekä kuunnellen jatkuvaa moitetta omista vanhemmistaan, omilta vanhemmiltaan, kun he moittivat toisiaan omalle lapselleen. Ja entäs kaikki juhlat ja perhetapahtumat. Ainainen ristiriita kumpi isovanhemmista osallistuu kun eivät voi molemmat tulla samaan paikkaan. Siitä syystä pidettiin poikani lakkiaisetkin ilman isovanhempia. Omaa selviytymistäni ovat auttanut lapsena oma rakas mummo ja sitten aikuisena ihana anoppi. He ovat antaneet sitä rakkautta ja hyväksyntää jota omat vanhemmat eivät omasta tilanteestaan ja katkeruudestaan johtuen pystyneet antamaan. Koska koko ajan olivat sitä mieltä että tein väärin kun olin tekemisissä molempien kanssa. Tuntuu aivan uskomattomalta, että oma äiti olisi halunnut, etten olisi ollut tekemisissä oman isäni kanssa ja päinvastoin. Voiko elämässä olla suurempaa ristiriitaa.\nAlle kouluikäisenä isonveljen huoneessa "perheneuvottelussa" jouduin tiukan paikan eteen. Vanhempien taholta tuli ilmoitus, että isä lähtee - perään kysymys: "Kumman mukaan kukakin lapsista haluaa lähteä"? Karmea tilanne, koska kumpikin vanhempi olivat ihan yhtä tärkeitä ja rakkaita: mitä voi sanoa? Koitin epätoivoisesti hakea turvaa äidin sylistä, joka tyrkkäsi minut hermostuksissaan loitommaksi ja äsähti että "Päätä nyt"! Nyt itse vanhempana: En ikinä – koskaan - missään tilanteessa laittaisi omia lapsia en edes niitä isompia kuin eskari-ikäiset tuollaiseen tilanteeseen!\nVanhempani erosivat kun olin 14-vuotias ja se oli järkytys ainakin minulle, koska ei meillä ollut riitainen koti. Vaikeita asioita olivat: tunteista ei puhuttu, vaan kaikki kävivät niitä läpi yksin, kaveripiirissä oli vain yksi kaveri, jonka vanhemmat olivat eronneet, vuodesta toiseen tuli pala kurkkuun, kun jouduin kertomaan, että vanhempani ovat eronneet. Kurjaa oli se, että talomme myytiin ja jouduimme muuttamaan toiselle paikkakunnalle ja se, että lapset saivat kuulla negatiivisia kommentteja toisesta vanhemmasta. Ikuinen rahapula yksinhuoltajaperheessä vaikeutti myös elämää. Asiaa ovat auttaneet meidän sisarusten hyvät välit ja varmaankin se perusturvallinen lapsuus (ei esim. alkoholia eikä vaihtuvia isäpuolia). Kaikilla lapsilla on nyt aikuisena omat perheet, ammatit ja vakaat elinolot ja sanoisin että kaikki ovat perusonnellisia.\nOnnellinen vaikeuksista huolimatta\nVaikeinta oli joutua toimimaan vanhempien välikädessä ns. sanansaattajana, koska puhevälit olivat menneet. Ja muutaman kerran jouduin myös kuuntelemaan toisen osapuolen haukkumista, josta sanoin heti suoraan, ettei se käy päinsä. Se loppui sitten siihen onneksi. Olin kuitenkin vasta 13-vuotias, kun ero tapahtui ja viimeiset haukkumiset tuli vasta kuuden vuoden jälkeen erosta. Silloin vasta olin tarpeeksi vahva sanomaan oman mielipiteeni. Veljet ja ystävät auttoivat silloin pääsemään pahimman yli ja pelkkä olkapäänä oleminen riitti. Ja vanhemmatkin yrittivät parhaansa, ettei olo olisi kurja. Vielä nykyäänkin mietin sanojani tarkkaan, etten puhu toisesta vanhemmasta toiselle. Molempiin on edelleen todella hyvät ja lämpimät välit kaikesta huolimatta. Karoliina\nVanhempani erosivat, kun olin 5-vuotias. Vaikeinta oli kestää isän katkeruus, kun hän eron jälkeen nimitteli äitiä rumasti. Selviytymisessä on auttanut tasapainoinen elämä eron jälkeen. Tärkeitä ihmisiä ovat olleet äiti ja muut sukulaiset. Myös isän sukulaiset ovat olleet läheisiä.\nOlin vain kaksivuotias, kun vanhempani erosivat. Jäin asumaan äidin luokse. Isoveljeni vietti paljon aikaa isäni suvun kanssa, itse olin niin pieni eron tullessa, ettei minua otettu mukaan. Vieraannuin isästäni, pienen tytön kanssa ei kai keksinyt mitään tekemistä. Kaikki kumminkin olivat isän puolelta, eikä kukaan heistä muistanut koskaan jouluna tai syntymäpäivänä. Isäni äidin hautajaisissa serkkuni ja isoveljeni muistelivat mummoni jännittäviä itse keksimiä iltasatuja, tunsin menettäneeni paljon, en koskaan ole ollut yötä mummolassa. Erossa menetin paljon enemmän kuin vain isän, menetin normaalin suhteen koko isän puolen sukulaisiini. Vielä aikuisenakin kaipaan sitä minkä menetin.\nOmat vanhempani eivät eronneet, mutta muistan lapsuudestani vaiheita, kun kuuntelin pienessä talossamme sitä, kun vanhemmat kiistelivät illalla - lähinnä muistaakseni rahojen riittävyydestä. Tiukkaa oli elämä 1970-80 -luvuilla. Silloin muistan pelänneeni sitä, että mitä jos ne eroaa, monet yöunet siinä viivästyi... pelotti. Lopulta kaikki meni ihan hyvin. Varmaan tärkeintä olisi erotilanteessa mahdollisuus omien tunteiden jakamiseen - vertaistuki olisi tarpeellista sekä turvallisen aikuiskontaktin luominen, mahdollisesti perheen ulkopuoliseen apua voisi myös hakea. Itse olen opona yläkoulussa ja olen aina valmiina juttelemaan oppilaitten kanssa, myös avioeroon liittyvistä asioista. Joskus on vain tärkeintä se, että on joku, joka kuuntelee...\nOlin 11 kun vanhempani erosivat. Vaikeinta oli se, kun vanhemmat pyysivät päättämään, kumman luona haluaisin asua enkä halunnut loukata kumpaakaan. Myös se oli vaikeaa, että äiti projisoi pahan olonsa minuun koska muistutin liiaksi isää. Minua auttoi selviämään kaikesta tästä oma koira ja myöhemmin kissa sekä luonnossa kulkeminen. Hyviä ystäviä sain vasta murrosiän jälkeen koska pidin itseni etäisenä.\nEn ole lapsi, olen äiti, jonka puolesta kirjoitan. Olemme eronneet lapsen isän kanssa yli viisi vuotta sitten ja hänelle tuli uusi perhe nopeaan tahtiin. Lapsemme (tyttö ja poika) asuvat toinen isällään ja toinen minun kanssani. Joka toinen viikonloppu lapset / nuoret vaihtavat osoitetta ja se on toiminut ok. Olemme sovussa ja tulemme pääasiallisesti toimeen perheiden kesken. Nyt kuitenkin 14 v. tyttäreni sairastui (syksyllä 09) anoreksiaan ja tässä matkan varrella on käynyt ilmi, että hän kaipaa kovasti yhteistä aikaa isänsä kanssa (vain kahden tai yhdessä veljensä 18 v. kanssa). Isä ei ota viestiä vastaan, vaan valittaa ettei voi mitään eikä omien sanojensa mukaan voi järjestää kahdenkeskistä aikaa, vaan täytyy huomioida uusikin perhe. Tyttäreni käy nyt tämän sairauden aikana selvästi läpi eroamme ja siitä on jäänyt hänelle traumoja, jotka tulevat nyt pintaan. Onneksi minulla on ihana äiti, sisko ja tyttärelläni veli ja monia muita läheisiä, jotka ovat tukenamme. Yritin puhua exäni kanssa tästä tyttären kaipauksesta, niin hän väittää minun syyttävän häntä ja tuskastuu tilanteeseen ja uhkasi katkaista välit kokonaan, kun minä "aina syyllistän häntä". Vaikka sanon, etten syytä vaan yritän auttaa ja haluan korjata lapsemme takia heidän välejään läheisemmäksi. Tuntuu vaan, että hakkaan päätäni seinään. Tästä voisi kirjoittaa paljon, paljon ja paljon, mutta nyt juuri en jaksa enempää. Se olen oppinut, nähnyt ja kokenut, että ero koskettaa lapsia enemmän kuin uskommekaan. Se, että sanotaan "lapset selviää aina", ei todellakaan pidä paikkaansa.\nVaikeinta oli, kun vanhemmat asettuivat vastakkain ja koin, etten halunnut valita puolta toisen vanhemman kustannuksella. Kumpikin vanhempi oli minulle hyvin rakas ja onneni särkyi = lapsuuteni loppui, kun perheeni hajosi. Jäin yksin, koska en halunnut kuormittaa stressaantuneita vanhempiani lisää omilla asioillani. Koetin selvitä yksin. Siitä tuli selviytymisstrategiani 20 vuoden ajaksi. Nyt kolmekymppisenä olen lähtenyt purkamaan noita lapsena omaksumiani ajattelu- ja toimintamalleja ja alan hiljalleen päästä lähemmäs itseäni. Olen alkanut sallia vaikeitakin tunteita itselleni, eikä minun tarvitse olla vain kiltti. Ehkä jonakin päivänä päästän myös jonkun kumppaniehdokkaan lähelleni, kun minun ei enää tarvitse suojella sisintäni ulkomaailmalta niin kovasti. Sillä läheisyyttä - niin henkistä kuin fyysistäkin - kaipaan kovasti. Uskon, että lapsen kohtaaminen, kuunteleminen ja tietoinen läsnä olo ovat lapselle tärkeintä vanhempien erotessa. On joku, joka näkee vaivaa saadakseen kontaktin lapseen ja hänen tunteisiinsa. Lapsi, kuten minäkin, sulkeuduin ja yritin pärjätä yksin. huonoin tuloksin. Kukaan aikuinen ei ollut riittävän sinnikäs jaksaakseen yrittää luoda kontaktia minuun. Luulin, ettei kukaan voi minua ja surun / pettymyksen / vihan tunteitani ymmärtää. Uskon, että se olisi riittänyt, kun joku aikuinen olisi nähnyt minut ja puhunut minulle siitä, että ne tunteet ovat normaaleja, rauhoittanut ja sanonut, että tilanne on nyt tämä, mutta tästäkin selvitään. Toivon, että tunteita olisi jaettu yhdessä. Olin urhea ja saatoin näyttää siltä, että pärjään - miten valheellista! Se onkin tärkeä hälytyskello, jos lapsi näyttää pärjäävän: silloin hän ei ehkä ole kohdannut asiaa kokonaan ja tarvitsee eritoten tukea ja turvallisen suhteen aikuiseen, jotta voi kohdata omat vaikeat tunteensa ja avuttomuutensa. Aikuisille antaisin vinkiksi: uskalla kohdata omat surun, avuttomuuden yms. tunteesi, jotka lapsen suru sinussa herättää. Yhdessä voidaan itseä ja nauraa, kunhan lasta vaan ei jätetä yksin kaiken keskelle. Vaikka hän ei ensikädessä vaikuttaisi jakamiseen halukkaaltakaan. Tsemppiä! Elämää tämä vaan on, täydellistä juuri tällaisena. Tikkis\nVaikeinta oli ikävä isää, kun hän muutti pois, sekä kohdata isän suru ja kaipaus. Lapselle on kova paikka nähdä vanhempi surullisena. Itse itkin paljon iltaisin isän perään. Olin yhdeksän kun vanhemmat erosivat. Tapaamiset auttoivat ja se että isän rakkaus meitä lapsia kohtaan ei kadonnut koskaan, tunsimme aina olevamme tervetulleita ja rakastettuja isän luona. Isän äiti on ollut aina tukena elämässäni vaikeinakin hetkinä ja oli silloinkin. Siellä sain purkaa tuntojani neutraalilla maaperällä. On todelle tärkeää, että on joku puolueeton aikuinen jolle voi puhua. Äidin vähättelevä käytös ja tylsät puheet isää kohtaan on ollut vaikea sietää, murrosiässä ja omien lasteni synnyttyä olemme saaneet äidin kanssa asiat puhuttua ja hän on pyytänyt anteeksi. Sekin on auttanut lokeroimaan äitiä kohtaan tuntemiani vihan tunteita. Aika parantaa haavat. -Erika\nEn itse muista sitä kun vanhempani ovat eronneet, mutta olen kuulema lyönyt jalkaa kovaa lattiaan ja huutanut / kysynyt, että miksi te erotatte minun isän ja äidin. Isää oli todella paljon ikävä. Isän uusi vaimo ei hyväksynyt meitä edeltävän perheen lapsia ollenkaan. Mutta, äiti ei koskaan moittinut isää kuulteni, ei koskaan. Se on ollut todella iso asia. Mummola (isän äiti ja isä) on ollut maailman tärkein paikka. Turva, jonne voit mennä aina, jossa sinua rakastetaan. Isä jäi etäiseksi, näin häntä muutaman kerran vuoteen. Hänellä oli kiire omassa elämässään, työssään. Olen pohdiskellut asiaa vuosien saatossa ja tullut siihen tulokseen, että avioero aina jättää erittäin syvät jäljet lapsiin. Vaikka niitä ei siinä huomaisikaan. Itse muistan jo pienenä pyytäneeni Jumalalta, että minä en halua lapsia, kenenkään ei tarvitse kokea tätä hyljätyksi tulemista. Minä toivon, että joku muu saa minun puolesta lapsia, minä en niitä halua. Eikä minulla ole omia lapsia. Äitiini suhteeni on aina ollut erittäin lämmin, olemme todelliset ystävät. Mieheni kautta minulla on nyt kaksi lasta (lähes aikuisia jo) ja heille sekä miehelleni olen aina toitottanut, että pitäkää yhteyttä ja kutsukaa isää isäksi. Sekin minulta evättiin. En ole enää katkera, vaikka pitkään sitä olinkin. Elämä pitää elää sellaisena kuin se meille annetaan.\navioero 2 vuoden iässä\nOlen niin sanottu lehtolapsi eli äpärä - avioliiton ulkopuolella syntynyt. Olen tuntenut äitini ja isäni koko elämäni ajan, mutta en ole asunut kummankaan luona vaan isän vanhempien. Olen siis isovanhempieni kasvattama. Välit vanhempiini ovat olleet päällisin puolin hyvät, mutta se mitä vieläkin ikävöin - 65vuotiaana - on se etten muista istuneeni koskaan äitini sylissä. Hänellä oli uuden miehensä kanssa 5 lasta, joten sylissä oli aina joku minua pienempi. Minun piti toki olla järkevä ja ymmärtäväinen isosisko! Kun en ole avioitunut (hyvää ei löytynyt ja huonoa en huolinut) niin ei tuota hellyydenkaipuuta ole aviomieskään tai omat lapset koskaan korjannut.\nOlin eron alkaessa 10-vuotias. Tiesin äitini tapailevan toista miestä ja vaikeinta oli pitää tuo asia salassa isältäni. Varsinainen ero oli helpotus koska riitely lakkasi. Selviytymisessä auttoi parhaiten se etteivät vanhempani haukkuneet toisiaan minulle ja se että sain itse päättää kenen luona asuin. Myöskin sain tavata toista vanhempaani aina halutessani eli minulla oli vapaa tapaamisoikeus. Tärkeimmät tukihenkilöni olivat tätini sekä isäni uusi puoliso jonka kanssa jäin ystäviksi vielä heidänkin eronsa jälkeen.\nMinulle ja pikkusiskolleni vaikeinta oli, että äiti petti lupauksensa tehdä meidän tyttöjen kanssa "kaikkea kivaa sitten, kun paha isi on lähtenyt". Olimme muuttamassa ihanaan uuteen kotiin äidin kanssa ja uuden kodin ovella odottivat jonkun karvaisen, ison miehen laukut ja miehen hampaitaan näyttelevä musta Rottis. Äiti totesi kylmästi, että "teidän on tytöt nyt vain ymmärrettävä, että kerrankin, KERRANKIN, ajattelen vain itseäni". Siitä alkoi murkkutyttöjen mäki alaspäin. Sisareni oli se, johon nojasin ja minä hänelle se, johon hän nojasi. Me kasvoimme yhdessä, itkimme yhdessä ja kävimme asiat läpi yhdessä. Pikkusiskoni lähti taivasmatkalleen kohta kymmenen vuotta sitten ja minusta tuntuu edelleen orvolta, koska ei ole ketään, kenen kanssa näitä asioita voisi vielä miettiä. Nämä eivät ole vielä ohi ja mietin itse eronneena 13 vuotiaan tytön äitinä näitä asioita useinkin vielä, ja yritän olla kompuroimatta samat sudenkuopat kuin äitini aikanaan. Olen kasvanut, voimistunut ja pärjännyt, menettänyt, jaksanut ja yrittänyt. Unohtanut en ole vieläkään.\nOlin 12-vuotias vanhempieni erotessa. Liitto oli ollut yhtä taistelua, ja ero oli jonkinlainen helpotus, vaikka paljon asioita jäi silloin käsittelemättä. Lapsi ottaa alitajuisesti syyn niskoilleen, ja vasta paljon jälkeenpäin olen ymmärtänyt, etten ollut vastuussa vanhempieni liitosta tai siihen liittyvistä asioista. Vanhempieni erotessa koin, etten kehdannut puhua asiasta kovinkaan monen kanssa. Minulta puuttui kotona ylipäätään aikuisen malli eivätkä sukulaisetkaan ymmärtäneet, mistä oli kysymys lapsen tai nuoren ihmisen näkökulmasta. Tukea tuona ahdistavan ja vaikeana hetkenä sain samassa talossa asuneelta vanhemmalta naishenkilöltä, joka oli nähnyt hätäni. Hänestä tuli ystävä ja mentori moneksi vuosikymmeneksi. Koulussa muistan keskustelleeni asiasta opinto-ohjaajan kanssa, muut opettajat tuntuivat olevan kykenemättömiä käsittelemään aihetta, joka oli minulle suuri solmu. Vuosikymmenet ovat avanneet solmuja, koska olen ollut valmis jättämään vanhempieni asiat heidän vastuulleen. Omien lasteni myötä elämääni on avautunut uudenlaisia ihmissuhteita, merkityksiä ja ymmärtämystä omien vanhempieni vaikeuksia kohtaan. Jaana\nOllessani 4-5-vuotias en vielä ymmärtänyt mikä on avioero - tiesin vain että nyt muutetaan äidin kanssa pois isän luota. Syistä en tuolloin tiennyt, ja eron jälkeen muutaman vuoden kasvoin "omin avuin", äitini oli vakavasti sairas ja isäni alkoholisti joten heillä ei ollut kummallakaan voimia / kykyä kasvattaa edes yhtä lasta. Olen sittemmin 8 vuoden iästä lähtien ollut kasvattiperheessä biologisen äitini kuoltua, ja ajan kuluessa sain tietää eron syistä. Ne auttoivat ymmärtämään aikaa vanhempien eron jälkeen. Adoptiovanhempani ovatkin olleet äärimmäisen tärkeässä asemassa selvittäessäni lapsuuden aikaisia asioita, joihin myös vanhempieni ero kuului.\nTyttö ja kaksi kissaa\nVaikeinta oli juhlapyhät. Minua ei haitannut, etten nähnyt isääni arjessa. Enhän ollut nähnyt siinä häntä aikaisemminkaan ja itse oin se, joka 15-vuotiaana huusi muuttavansa kotoa pois, jos isä ei muuta. Mutta juhlapyhät olimme tottuneet viettämään isän suvun kanssa ja oli hankalaa päättää mitä esimerkiksi jouluisin tehdään. Tottuneesti mentiin edelleen isän suvun puolelle jouluksi ja äiti vietti joulua uuden miesystävänsä kanssa (joka ei koskaan näiden 17 vuoden aikana ole saavuttanut minkäänmoista roolia elämässäni). Toinen vaikeus oli sukuviha eli isäni suku syytti äitiäni kaikesta, vaikka isä oli alkoholisti ja suurin osa ongelmista johtui siitä. Oli hankalaa vierailla isän suvun puolella, kun siellä haukuttiin äitiäni. Lopulta jouduin sanomaan, että kiitos riittää. Äiti on kuitenkin äiti ja jos tämä ei lopu, loppuu minun vierailuni heillä. Sukuni on kaiken kukkuraksi varsin huono puhumaan asioista. Eli vaikeista asioista ei puhuttu. Minulle puhuminen ja avoimuus tilanteesta oli kuitenkin ainoa parantava vaihtoehto. Alkuun suurin tuki oli ystävät. Myöhemmin apua antoi mm. psykologi, jonka kanssa puhuminen avasi vasta suurimmat haavat ja auttoi niistä parantumaan. Lisäksi mummoni elämänviisaudet auttoivat olemaan järkevä ja tekemään huonojenkin ratkaisujen jälkeen taas niitä parempia ratkaisuja. Nykyisin joudun katsomaan omien lasteni tuskaa avioeron jälkeen. He ovat pienempiä eivätkä niin ymmärrä, mutta asioista puhutaan ääneen. Kaikki tunteet hyväksytään ja lapsen mielipidettä kunnioitetaan. Avioerossa lapsi on usein suurin kärsijä!\nVanhempani erosivat kun olin alle kouluikäinen. Uuden äitipuoleni pojasta tuli minulle tärkeä tuki... hän kun oli käynyt myös samaan aikaan läpi omien vanhempiensa eron. Uusi velipuoleni siis teki vaikeasta tilanteesta siedettävämmän ja kun minulta kysyttiin avioero-oikeudenkäynnissä kummalle vanhemmistani haluaisin jäädä (tosin vain muodon vuoksi, tuskin sillä olisi ollut vaikutusta suuntaan tai toiseen) sanoin, että menen sinne minne velipuolenikin. Lapsiakin voi siis auttaa vertaistuki...jo ihan pienenäkin. Nino\nVaikeinta oli se, miten vanhemmat suhtautuivat toisiinsa: mollasivat tai vähättelivät toinen toistansa. Kun kävin isän luona kylässä, uteli isä äidin elämästä ja kun tulin sieltä kotiin, uteli äiti millaista isän luona oli ollut. En voinut tietenkään kertoa kummallekaan mitään toisesta. Ja aina kun toista vanhempaani mollattiin, arvosteltiin samalla minua - sillä puolet minusta oli aina sitä mollattua vanhempaa.\nEn ole kokenut vanhempien avioeroa, mutta läheisten sukulaislasten vanhempien avioeroja muistan hyvin. Ne vaikuttavat syvällisesti koko lähisukuun. Ja aina tulee vaikeuksia uusperheissä. Lähisukulaiset ja ystävät auttavat parhaiten. Uusperheessä uusilla vanhemmilla on tärkeä merkitys lapsille jatkossa. Tuntuu, että yksinhuoltajan perheessä tilanne on lapsen kannalta hankalinta esim kun on ilman isää - ei ole puolustajaa, turvaa lapselle tarpeeksi. Välit ex-puolisoon vaikuttavat lapsen henkiseen kehitykseen paljonkin.\nOlen jo 66-vuotias ja edelleen tuntuu kauhean pahalta kuulla avioeroista. Etenkin harmittaa puheet siitä, ettei siitä lapselle ole haittaa. Ymmärrän vaikeat väkivaltaan, ruumiilliseen tai henkiseen, päättyvät suhteet, mutta nämä nykyiset, hepposet perusteet. Olin itse 1-vuotias, kun vanhempani erosivat. Isä rakastui sotahommissa palavasti. Äitini katkeroitui ja yritti opettaa minua miesvihaajaksi siinä onnistumatta. Pahinta oli se, etten saanut tavata isääni. Syyksi sanottiin, ettei isäni uusi vaimo sietänyt minun olemassaoloa. Tästä en ole itse aivan varma. Onneksi isäni synnyinkoti oli samassa kylässä, missä äitini kanssa asuimme ja mummu sekä muut isäni puolen sukulaiset ovat täysin ottaneet minut omakseen. Isästä vaan ei kerrottu oikeastaan mitään. Mennessäni 20-vuotiaana naimisiin päätimme mennä tapaamaan isääni. Olimme suunnitelleet jo päivänkin, milloin yllätämme isäni soittamalla hänen ovikelloaan. Kävi toisin. Isäni kuoli yllättäen. Hautajaisiinhan minua ei kutsuttu, koska edelleen kuulemma olin uuden vaimon ongelma. Olin itse saanut jo neljä lasta, kun tajusin, etten ole Sinut itseni kanssa. En ymmärrä luonnettani. Päätin mennä tapaamaan isäni vielä elossa olevia kavereita. Se oli elämäni paras reissu. Yksi kavereista oikein järkyttyi keskusteltuamme vähän aikaa: Sanoi isäni heränneen henkiin. Minulla oli samat eleet, puhetapa, tempperamentti. Sama henkilö käski minun ottaa yhteyttä isäni toiseen vaimoon. Hän on kuulema muuttunut monivuotisen leskeytensä aikana. Meistä on tullut ystävät. Hän on kertonut minulle paljon isästäni ja minä olen saanut sisimpääni tasapainon isäni tuntemisen kautta. Ihmeellistä on sekin, että tämä minua "vihannut" nainen pitää lapsiani ja lapsenlapsiani lähes ominaan. Tämä kertomus siitä, että avioeroissa lapselta ei saisi kieltää yhteyttä molempiin vanhempiin. Minun tapauksessani lopputulos on onnellinen, mutta aina ei ole. Etenkin minua harmittaa nuoret naiset, jotka sanovat ,ettei sillä isällä ole mitään merkitystä lapsen kehitykseen.\nVaikka isäni oli alkoholisti, jätti toisinaan tulematta sovittuihin tapaamisiin, ilmestyi niihin juovuksissa jne, jne., en muista lapsena kuulleeni yhtään pahaa sanaa isästä äidin suusta. Äiti ymmärsi, että isä oli minulle aina käsittämättömän rakas virheistään huolimatta. Ja äiti aina myös.


Halvat lennot Alghero - Bryssel alkaen 75 €\nHalvat lennot Alghero - Bryssel\nTässä kuussa124 €\nSeuraava kuukausi124 €\nTänä vuonna75 €\nLennon tiedot kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel\nKeskimääräinen lennon kesto, lennon pituus 1156 kilometriä\nMikä on paras hinta meno-paluulennolle kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel?\nSkyscannerin paras hinta lennolle kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel on 75 €. Tämä löytyi vertailemalla eri yhtiöitä, ja on koko kuukauden edullisin hinta.\nKuinka kauan kestää lentää kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel?\n4t 20min on keskimääräinen lentoaika kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel.\nKuinka monta lentoyhtiötä lentää suoraan kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel?\nMikään lentoyhtiö ei lennä suoraan kohteesta Alghero kohteeseen Bryssel.\nLöydä lennot Alghero - Bryssel -reitille Skyscannerin avulla\nSkyscannerin matkahaku on näppärä, löydät avullamme halvat lennot Alghero - Bryssel -reitille helposti! Me vertailemme miljoonia lentoja nettisivuilta ja hakukoneista ympäri maailman, jotta löydät mahdollisimman halvat lentoliput matkallesi.\nParas aika hankkia lennot Alghero - Bryssel -reitille\nSeuraa Alghero - Bryssel -reitin lentojen hintoja tilaamalla Skyscannerin hintahälytys. Hintahälytyksen avulla saat tiedot lentojen hintamuutoksista suoraan sähköpostiisi! Ota siis Skyscannerin hintahälytys käyttöösi ja pysyt ajan tasalla Alghero - Bryssel -reitin lentolippujen hinnoista. Näin otat hintahälytyksen käytöösi.\nKäytännöllisiä lisätietoja Alghero - Bryssel matkalle\nYlläolevasta infolaatikosta saat lisää tärkeitä tietoja Alghero - Bryssel -lentoreitille:\nAlghero - Bryssel -reitin lennon pituus ja aika\nAlghero - Bryssel -reitin edullisin hinta viime kuussa\nSuosituin lentoyhtiö reitillä Alghero - Bryssel\nLöydä lennot Alghero - Bryssel -reitille hintakalenterin avulla\nOletko joustava matkustuspäiviesi suhteen matkallasi kohteeseen Bryssel? Voit etsiä edulliset lennot välille Alghero - Bryssel Skyscannerin hintakalenterin avulla. Hintakalenterissa näet lentojen hinnat koko kuukauden ajalle, näin käytät Skyscannerin hintakalenteria.\nJoskus halvat lentodiilit kohteeseen Bryssel löytyvät hyvinkin äkkiä. Kannattaa siis olla valmis nappaamaan äkkilähtö reitille Alghero - Bryssel. Lue vinkkimme ja nappaa äkkilähtö Skyscannerin vinkkien avulla.


Onko sinulla Suomen fiksuin lemmikki? Osallistu kilpailuun! | Perhe | Iltalehti.fi\nKeskiviikko 29.8.2012 klo 14.19\nOnko sinun lemmikilläsi jokin erikoinen kyky tai taito?\nOnko perheenne lemmikillä erityistaitoja? (COLOURBOX/MVPHOTOS)\nKykeneekö kissasi avaamaan suljetun oven? Osaako hevosesi laskea viiteen? Harrastaako papukaijasi imitointia? Hallitseeko kultakalasi herrasmiehen elkeet? Osaako gerbiilisi lausua Paavo Haavikkoa?\nIlmoita lahjakas lemmikkisi Iltalehden Fiksuin lemmikki -kisaan! Kolme fiksuinta palkitaan! Voit osallistua lähettämällä lemmikkisi taidonnäytteestä videon, kuvasarjan tai vain yksittäisen kuvan, kunhan kuvasta käy selvästi ilmi, mitä lemmikkisi osaa.\nSäännöt, aikataulu ja toimintaohjeet\n1.\tLähetä lemmikkisi taidonnäytteestä video, kuvasarja tai yksittäinen kuva, josta käy selvästi ilmi, mitä lemmikkisi osaa. Lähetä video tai kuvat osoitteeseen il.osallistu@iltalehti.fi. Videon voi ladata toimitukseen myös osoitteessa www.iltalehti.fi/uutisvihje. Kuvan tai videon lähettänyt luovuttaa samalla niiden julkaisuoikeuden Iltalehdelle.\n2.\tIlmoita videon tai kuvien yhteydessä nimesi, osoitteesi, puhelinnumerosi sekä sähköpostiosoitteesi. Kerro lisäksi lyhyesti, mikä lemmikkisi erityistaito on.\n3.\tVideoita ja kuvia otetaan vastaan 28. syyskuuta saakka.\n4.\tIltalehden esiraati valitsee ehdokkaista finalistit, joista lukijat valitsevat voittajan iltalehti.fi:ssä.\n5.\tVoittaja julkistetaan Iltalehdessä lauantaina 20. lokakuuta 2012.\n6.\tKisan voittaja saa palkinnoksi 200 euron arvoisen lahjakortin, toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet kumpikin 50 euron arvoisen lahjakortin.


Versio 31. tammikuuta 2010 kello 14.14 (muokkaa)\n(Ak: Uusi sivu: thumb|Tekojärvi '''Tekojärvi''' tarkoittaa ihmisen rakentamaa tai ihmisen muun toiminnan tuloksena syntynyttä keinotekoista vesialuetta. Näiden vesial…)\nVersio 8. helmikuuta 2010 kello 14.33 (muokkaa) (kumoa)\n'''Tekojärvi''' tarkoittaa ihmisen rakentamaa tai ihmisen muun toiminnan tuloksena syntynyttä keinotekoista vesialuetta. Näiden vesialueiden rakentamisella on yleensä yksi tai useampia pääsyitä. Yleisimmät rakentamissyyt ovat tulvien hallinta, keinokastelujärjestelmät sekä sähköntuotanto, joskus myös maisemakuvalliset syyt.\n'''Tekojärvi''' tarkoittaa ihmisen rakentamaa tai ihmisen muun toiminnan tuloksena syntynyttä keinotekoista [[vesialue]]tta. Näiden vesialueiden rakentamisella on yleensä yksi tai useampia pääsyitä. Yleisimmät rakentamissyyt ovat tulvien hallinta, keinokastelujärjestelmät sekä sähköntuotanto, joskus myös maisemakuvalliset syyt.\nVersio 8. helmikuuta 2010 kello 14.33\nSivua on viimeksi muutettu 8. helmikuuta 2010 kello 14.33.


Maestro Silver Line Tasokudottu Matto 80X250 Cm Harmaa - Trademax\n80X250 CM HARMAA\nMaestro Silver Line on tasokudottu matto, jossa on eri sävyisiä harmaita raitoja. Maton pinnassa on hienoinen kiilto. Maestro Silver Line on kestävä ja helppo pitää puhtaana imuroimalla. Tämä matto sopii erinomaisesti niin eteiseen kuin ruokapöydänkin alle!YleistäMateriaali: 100% PPTakaosa: JuuttikudottupohjaPaksuus: noin 5 mmHoito-ohje- Pienet tahrat tulee poistaa tuoreeltaa haalealla vedellä, astianpesuaineella ja puhtaalla frotee-pyyhkeellä tai pehmeällä harjalla. - Suosittelemme matolle kemiallista pesua\n80x150 cm Vaaleanharmaa


Kanadalla mahdollisuus sinetöidä Leijonien puolivälieräpaikka, Norja tarvitsee pisteitä - Jääkiekko - Satakunnan Kansa\nKanadalla mahdollisuus sinetöidä Leijonien puolivälieräpaikka, Norja tarvitsee pisteitä\nMikäli Kanadan nappaa täydet kolme pistettä Norjalta, varmistuvat sekä Leijonien puolivälieräpaikka että Kanadan lohkovoitto. Kuva: Ossi Ahola\nVaikka Suomella on maanantaina jääkiekon MM-kilpailuissa välipäivä, saattaa Leijonien puolivälieräpaikka silti varmistua lopullisesti jo alkuillasta.\nPariisin lohkon päiväpelinä pelattavassa Kanadan ja Norjan kohtaamisessa panokset ovat selvät. Mikäli Norja jää ottelussa kokonaan pisteittä, voittaa Kanada lohkon ja kolme muuta jatkoon menevää joukkuetta ovat Tshekki, Sveitsi ja Suomi. Kolmikon lopullinen järjestys Kanadan takana selviää tosin vasta tiistain otteluiden jälkeen.\nTapetilla on myös se, missä kukin joukkue pelaa puolivälieränsä. Tähän vaikuttaa erityisesti Saksan sijoitus Kölnin alkulohkossa. Saksalaiset pelaavat mahdollisen puolivälieränsä joka tapauksessa kotiareenallaan, kunhan selviävät neljän parhaan joukkoon. Tämä ratkeaa myös tiistaina, sillä neljännestä sijasta kilvoittelevat Latvia ja Saksa kohtaavat Kölnin lohkon päätösottelussa.\nTodennäköisimmin Suomi on alkulohkossaan joko kolmas tai neljäs, mutta myös kakkossijaan on pienet mahdollisuudet pelien mennessä sopivasti ristiin. Puolivälieränsä Leijonat pelaa Pariisissa siinä tapauksessa, että oma sijoitus on toinen tai kolmas ja Saksa on oman lohkonsa neljäs. Pariisissa Suomi jatkaa toki silloinkin, jos Saksa ei selviä neljän joukkoon ja Leijonat on lohkokakkonen.


€ 840 / Viikko\nPunavuorenkatu 15 D 88\nErittäin korkeatasoinen huoneisto. Olohuone, makuuhuone, keittiösyvennys, kph, parveke. Täysin uusittu keittiö ja kylpyhuone. ylin 4. krs, hissi. Näkymät ja parveke Sinebrychoffin puistoon. astianpesukone, pyykinpesu- ja kuivauskone, internet-yhteys. Hintaan lisätään 10% alv.\nSyötettyä osoitetta (Suomi, Uusimaa, Helsinki, Punavuori, 00150) ei löytynyt Google street viewn avulla koskaGoogle street view ei tunnusta osoitetta.


Kataja vs Pyrintö la 12.10. Klo 17.00 | Koripallo.com keskustelu\nKataja vs Pyrintö la 12.10. Klo 17.00\nAlkaa Lok 11, 2019\nEuropecupin alkulohkoon selviytynyt Kataja jatkaa Korisliigaa lauantaina kohtaamalla kotonaan Pyrinnön. Kataja vahvistui perjantaina, Omar Calhoun korvaa joensuusta lähteneen Earvin Morrisin loppukauden mittaisella sopimuksella. Omar saattaa pukea paidan päälleen jo Pyrintöä vastaan. Katajalla tärkeä kotipeliputki edessä ja pisteitä pitäisi ottaa. Pyrintö on aina vaarallinen joukkue, joten ei tässä kotivoitto ollenkaan varma ole, mutta uskotaan, että pisteet jää joensuuhun.\nJep. Vaikkei kotivoitto olekaan varma, niin pisteet jää kuitenkin tänne.....\nToisaalta niin Pyrintö on niiiin heikko porukka, että voisi sanoa jopa pisteautomaatiksi.....\nSpektaakkeli tai jotain lähestyy.\nPaljon on taas kysymyksiä ilmassa, mutta vastauksia ei vielä olemassakaan.....\nOnko vanha mörkö vielä mörkö?\nOnko uudella mörököllillä pelilupaa?\nJoko Alasen pojalle on annettu ukaasi: Tulos tai ulos ( siis penkille )?\nPelaako I do " minä itse teen " peliä?\nAlkaako Katajan kolmosprosentti ykkösellä, kakkosella vai kolmosella? Nelosesta ei kannata uneksiakaan...\nOnko valmentajat ajan tasalla? Muutenkin kuin kellon suhteen?\nKestääkö Rätlin polvi ja Voolterskan nilkka?\nSaako Vanttaja pistettyä kaikki vapaat leijappit ohi?\nOnko yleisöä yli 500?\nPääseekö Veke lauantaikunnossaan paikalle ja suoraan lähetykseen kompuroimaan taas johdoissa....?\nJaksaako Heku ja K_A rummuttaa tahdissa?\nLukeeko han-man tämän? Tai kukaan muukaan?\nNäillä kysymyksillä illan peliin.\nReaktiot: LeBronJNZ, veikko1, Lappis ja 2 muuta\nLupaan tulla paikalle. Enkä kompuroi. Odotan milloin minut pyydetään asiantuntijavieraaksi. Tulisi jäätävää analyysiä.\nTänään on niin jäätävä spektaakkeli edessä, että parempia valmistautua siihen huolella, ja ottaa muutama mäkäräinen (ei siis kaisa) ennen peliä..(vai oliko se näkäräinen).. Eihän siinä muuten hermo kestä katsoa kun Iso Mörkö lyö palloa sisään koko ajan, Omari jytkyttää kolmosta kolmosen perään säkkiin, Jäksöni pyörittää pyrsän pojan niin mennen tulleen, etteivät osaa edes areenan pihalla odottavaan bussiin enää.. JB iskee vastustajan kanveesiin jo heti alussa, kotimaisista Herra Herrala ärsyttää pikkusen liikaa vastustajaa ja tulee puolittainen joukkorähinä kun pyrsällä menee hermot kun ovat tappiolla jo 29p.. Mervola tykittää ennätyspisteet 18 tänään, Aidoo murskaa ennätykset liigassa ja ottaa 32 riistoa tänään!.. Ja Steeni on ajantasalla koko ajan, ja ottaa perinteisen tekun kun hermostuu dumareihin..\n.. Ja sitten vielä kun muistaa ne kahvion antimet, tanssitytöt ja omarin pisteistä saatavat nesteytykset.. Hieno ilta tulossa!\nJoo. Kyllä Pyrinnölle sellainen selkäsauna on tiedossa, että näemme itse Antero Lehdon itkevän niin rajusti pelin jälkeen, että se käy jo suihkustakin.....\nLehdon suosikkikappaleita (ruokasuosikin perusteella) lienee Wind beneath my Wings Siinäkin itkettiin rajusti.\nEi itke Antero vielä mutta Raymond&pyrinnön junnut itkettää Katajaa.\nVeikkaan, että tulos on Katajalle n. 30 pinnan voitto koska lopussa kiitos, seisoo.\nReaktiot: Pätkä ja JOEN SUU\nMiksei se Steenin Juppi peluuta sitä Kalhuunii Alasen paikalla? Alasella taas kolkit 0/3. Mihin vielä ehtiikään?\nToivottavasti Läskirontti-Reimontti edes vähän väsähtäisi. Muutenhan Pyrintö polkee takki auki pelaavan Katajan Kyyrönsuohon....\nKatajan puolustus ei kyllä pidä ei sitten yhtään.\nMinäkin heitän vaparit 50:llä. Ja Veke on kuulemma vieläkin tarkempi.\nÄlä sie Joe dissaa Alasta. Pelasi ihan kelpo pelin tänään, vaikkei kolmoset uponnetkaan. On monipuolinen; ajaa korille, syöttää, hankkii virheitä vastustajalle, ottaa hyvin levyjä jne. Tänään 12p ja 6 levyä. Viime kaudella eivät meidän sentteritkään ottaneet tuollaisia levylukemia kuin aniharvoin.\nKaikki edelliset pelit ja tämänkin pelin puoleenväliin oli todellakin syytä moitiskella Aapelia.\nOnneksi paransi ja älysipä lopettaa kolkkien yrityksetkin. Kehun siis hiukan. Potentiaalia on kyllä vieläkin parempaan.\nPyrinnön Reimontti väsähti, kuten noin tukevassa hampurilaiskunnossaolevalle sopiikin....\nAiduulta taisi mennä käpy nekkuun, kun Steeni otti vaihtoon? Ei ihan Jupen kimppuun sentään käynyt. Taitaa olla hermoherkkä kaveri ja luulee itsestään liikaa?\nMelkoista sählinkiä ja helppoja altapanoja ja tyhmiä menetyksiä. Siinä ne Katajan heikkoudet tänään. Toki olihan siellä paljon hyvääkin. Ainakin jonkin verran....\nOmarista ei ottanut pirukaan selvää vielä, mikä on miehiään?\nReaktiot: veikko1, Pro Basket, Lappis ja yksi muu käyttäjä\nJoe on kyllä oikeessa siinä, että pelaajat pelaa ja tulee vaihtoon kun käsky käy.\nSiis lajissa jossa vaihtoja tehdään koko ajan. Ei niinkuin jalkapallossa jossa omasta mielestään tähdet kuuluisivat omasta mielestään kentälle aina 90 minsaa.\nEi ole Aidoolla eikä monella muullakaan vielä semmosia näyttöjä että olis varaa mussuttaa.\nEikä vaikka oliskin. Joukkue edellä mennään sano... joku joskus.\nReaktiot: Lappis, Sepi, Pätkä ja 2 muuta\nVoitto tuli, siinäpä ne tärkeimmät. Yleisöä 590, maanantaina tippunee vielä lisää kun Korihait vastassa.\nReaktiot: Sepi ja Lappis\nElä huolehi, sehän on melkein yhtä paljon kuin JoMan treeneissä tammikuussa.\nNyt Kataja hoitaa homman uskottavuuden kohdilleen jRT eli jälkeen Riku Tapion.\nEi vähätellä katsojien mielipiteitä, ei vähätellä korisliigaa eikä mitään.\nKuka viitsii maksaa lipun hinnan kun seuralle ei puheiden ja kirjoitusten mukaan ole pariin vuoteen ollut väliä kuin kevään peleillä.\nAikoinaan kun olin vaihto-oppilaana jenkeissä niin oli sanonta put your money where your mouth is. Silleen tehdään taas jatkossa niin voipi olla että yleisökin palaa katsomoihin, siis tulee takaisin.\nMutta ei vaivuta epätoivoon, aikoinaan jo ehdotin että siirrytään vanhalle urheilutalolle pelaamaan. Vaihtoehtoja on paljon kunhan Tomppa ei näe puolapuita missään. Paitsi Legiaa vastaan Puolassa sitten.\np.s tämä on se että sitä saa mitä tilataan kun joku aiemmin kyseli..\nViimeksi muokattu: Lok 12, 2019\nReaktiot: JOEN SUU, Lappis, Kude ja yksi muu käyttäjä\nVähän käy porukkaa peleissä, vaan ennen olisi tuokin ilmoitettu 800-900 katsojaan. Minun silmään ei siis kovin dramaattista laskua korisliigan yleisömäärissä. Mutta olipa kiva katsoa Brandonin kovuutta puolustuskorilla!\nReaktiot: JOEN SUU, askelmerkki ja Lappis\nloistavaa! Waltteri 6 torjuntaa, SEURAENNÄTYS... jytkyttäää!\nReaktiot: koris.com, askelmerkki, Lappis ja yksi muu käyttäjä\nWalters nousemassa aidosti mun suosikiksi, tykkään!!\nReaktiot: askelmerkki, Lappis ja LeBronJNZ\nKyllähän se on niin, että kiitos näiden Elisaviihdeiden sun muiden syyksi on paljon laitettava yleisön vähenemistä ja joka paikassa.\nKun näkee kaikki korismatsit 7,90/ kk omalta paikaltan persettä nostamatta, niin eihän se ainakaan tämmöistä polvivaivaista saa helposti liikkeelle lähtemään paikan päälle.\nReaktiot: koris.com, Kude, Lappis ja yksi muu käyttäjä\nparempi ois joen tulla vaikka invis-möpökyydillä ellei muulla! Waltteri on yks kautta aikojen Kataja senttereistä! on bradoni hiljalleen oppinut, mite liigas pelataa, ja virheet on aika tavalla vähenneet alun jälkeen.. Hieno esitys koko joukkueelta tänää, näitä tarvitaa! .. Waltteri pelaa tän kauden jälkee Paljon Isommissa sarjoissa.. Hieno haku steniltä,peteltä.. Enkä yhtään ylläty,jos meidän prantoni on keväällä nba leirillä.. vähästä oli kiinni nytkin.. Katajalle tori varattu, jytkyttää.. Onko muuten Pyrsän B.J Raymond pikkusen syöny muutakin ku pastaa....? pikkusen näyttää, ettei oikei jalat enää kule mukana.. vatsakin oli ainaki tänää täynnä perhosia ....?\nReaktiot: veikko1 ja JOEN SUU\nJoopa, toisella jaksolla\neihän Elisan viihteeltä nää oikein mittään.\nKyllä mulla on ainakin tuo elisa Viihde sportti ja kaikki korisliigamatsit näkyy ja naistenkin ja jäkistä sun muutakin urheilukamaa. Itse ainakin olen tyytyväinen hintaan/ määrään.


Halvat hotellit Knoxville | Alkaen 33 € / yö | Hotels.com\nHotellit – Taloudellinen – Knoxville\nHalvat hotellit – Knoxville\nAvaa kartta, jossa näkyy halvat hotellit – Knoxville\nOletko matkalla kohteeseen Knoxville tiukalla budjetilla vai etkö halua käyttää kaikkia rahojasi majoituksen maksamiseen? Hotels.comilla on tarjolla halpoja hotelleja kohteessa Knoxville, Tennessee. Voit valita niistä haluamasi.\nSaat parhaan vastineen rahoillesi vertailemalla hotellien hintoja kohteessa Knoxville tai sen lähialueilla. Voit myös varata halvan hotellin sinua kiinnostavan nähtävyyden läheltä. Tarkkojen karttojemme avulla voit myös löytää halvimman hotellin lähellä julkisen liikenteen palveluita kohteessa Knoxville. Toinen hyvä tapa saada kaikki irti rajallisesta budjetista, jos suunnitelmasi ovat joustavat, on yöpyä hotellissa kohteen Knoxville lähellä.\nJos haluat nähdä, mistä hotelleista muut asiakkaat maasta Suomi pitävät, lue 15942 kohteen Knoxville hotelliarvostelua. Juuri nyt kohteen Knoxville suosituin hotelli on Home2 Suites by Hilton Knoxville West. Sinne on tehty 5 varausta edellisen tunnin aikana.\nAutamme sinua hyödyntämään parhaat hotellitarjouksemme ja halvat hotellit kohteessa Knoxville näyttämällä saatavilla olevat alennukset, kun valitset matkustuspäiväsi. Meillä on aina uusia tarjouksia ja valikoimaamme kuuluu hotelleja kaikista hintaluokista, jotta voit säästää rahaa.\nSaadaksesi vieläkin paremman tarjouksen kohteeseen Knoxville, voit liittyä kanta-asiakasohjelmaamme Hotels.com Rewardsiin, joka antaa sinulle 1 yön ilmaiseksi jokaista 10 ohjelmaan osallistuvassa hotellissa yövyttyä yötä kohden*. Liittymiseen menee vain kaksi minuuttia. Ja ethän unohda, että Hotels.com tarjoaa hintatakuun, jotta voit varata hotellin mahdollisimman edulliseen hintaan.\nNäin saat parhaat tarjoukset kohteeseen Knoxville\nHuoneen hinta kohteessa Knoxville maksaa keskimäärin 33 €/yö, mutta sinun ei silti tarvitse maksaa näin paljon.\nKaikki hotellien erikoistarjoukset kohteessa Knoxville, Tennessee\nViime hetken hotellitarjoukset kohteessa Knoxville, Tennessee\nNäytä kaikki halvat hotellit – Knoxville


Bags Beauty & Beyond: A Woman's Right to Shoes?\nKun seisoo hetken hiljaa suuren kaupungin kadulla ja yrittää sulkea mielestään autojen tööttäykset, tietyöt, vieressä kännykään puhuvan businessmiehen keskustelun, ärsyttävästi pirisevän soittoäänen jonkun naisen käsilaukussa, jota hän ei millään löydä, voi kuulla sen kaikista upeimman äänen, sen, joka saa jokaisen naisen tuntemaan itsensä voittajaksi – korkojen kopinan. Joku tuntematon on joskus sanonut: ”A pair of shoes can change your life. Just ask Cinderella.” Kengät todellakin ovat muuttaneet naisten maailman, mutta niin ne ovat muuttaneet monen miehenkin elämän, tuosta noin vaan.\nItse olen vielä enemmän laukku- kuin kenkäihminen ja yhdyn täysin Carrie Bradshawn sanoihin: ”I'm thinking balls are to men what purses are to women. It's just a little bag, but we feel naked in public without it.” Se mikä kengillä ja laukuilla on yhteistä, on se, että ne tekevät naisen kuin naisen iloiseksi ja onnelliseksi, ainakin hetkellisesti. Upeat korkokengät jos mitkään, saavat sääret näyttämään pitkiltä ja kauniilta, ne saavat miesten päät kääntymään ja tuovat itsevarmuutta olemukseen. Laukku on taas piste i:n päälle, ja vaikka monen (miehen) mielestä on yhdentekevää mitä laukkua nainen kantaa, me naiset tiedämme, että laukku kertoo kantajastaan paljon, paljon enemmän. Puhumattakaan kantotyylistä!\nNaisten suhde kenkiin ja laukkuihin on mielenkiintoinen. Kun nainen saa uuden upean lisän vaatekaappiinsa, niin sen kanssa on valmis lähtemään vaikka sotaan! Mutta myös jäämään kotiin ja pyörimään yksin peilin edessä. Se tunne, kun uudet kengät nitisevät jaloissa ja saavat verkkaritkin näyttämään vähintään tuhannen taalan juicyilta ja mollyilta – ah! Silloin ei huolet häivää, eikä haittaa edes se, luottokorttia joutuu lyhentämään ainakin parista palkasta. Ja autonkin voi ostaa vasta sitten vanhana, kun ei enää jaksa kävellä korkokengillä.\nVerkkopankin tiliotetta katsoessa voi tulla hetkeksi huoli, että mitä sitä nyt meni taas ostamaan uuden parin kenkiä. Kaikki Sinkkuelämäfanit muistavat, että se huoli tuli myös Carrielle: ”I’ve spent $40,000 on shoes and I have no place to live? I will literally be the old woman who lived in her shoes!”. Mutta sitten katsot taas upeita sääriäsi tai hyllyllä odottavaa uutta laukkuasi, joka sanoo, että kyllä se ura vielä lähtee nousuun ja laskut tulee maksettua, ja yhtäkkiä ei enää harmitakaan. Carrien sanoja lainatakseni vielä kerran: ”I'm homeless! I'll be a bag lady! A Fendi bag lady, but a bag lady!!” Siinäpä se tärkein tuleekin sanottua, a Fendi bag lady.\nMissään pain maailmaa en ole nähnyt yhtä paljon upeita korkokenkiä kuin Las Vegasissa, tosin missään päin maailmaan en ole myöskään nähnyt yhtä paljon läskiä ja varvassandaaleita. Ei ollut outo näky Vegasissa sekään, että miehen rinnalla kulki todella laitettu nainen, huulineen, rintoineen, laukkuineen ja kenkineen. Kaikki koot ja mallit olivat erilaisia, ja kertoivat kantajistaan paljon enemmän kuin mitä stereotyyppisesti voisi ajatella. Vegasissa kaikkiin näihin asioihin suhtauduttiin paljon avoimemmin kuin Suomessa ja sanomattakin on selvää, että tulot ja kulut olivat suhteessa toisiinsa.\nIhmisten arvot ovat erilaisia ja niitä on vaikea mennä ulkopuolisena tuomitsemaan. Surullisimmat tarinat ovat niitä, kun tulot eivät pysy kulujen tahdissa, mutta siihen asti on kaiketi jokaisen oma asia, mitä rahoillaan tekee. Itse panostan kenkien lisäksi erityisesti laukkuihin. Niitä ei ole montaa, mutta ne ovat sitäkin arvokkaampia ja rakkaita. Laukut ovat sijoitus, joka hyvässä lykyssä jopa kasvattaa arvoaan ajan kuluessa, vähän niin kuin taide-esine, eli siis ihan täysin eri juttu kuin telkkarit, autot ja videopelit. :) Tätä perusteluahan miehet ei halua uskoa, mutta ehkäpä syytä olisi. Aiheesta on nimittäin julkaistu mielenkiintoinen artikkeli Iltalehdessä, josta koko tämä tekstikin sain alkunsa. Täältä voit lukea asiasta enemmän.\nKun luin edellä mainitut artikkelit, mielessäni alkoi pyöriä miljoona asiaa aiheeseen liittyen… Tässä jutussa en valitettavasti kerinnyt käsitellä puoliakaan näistä aiheista, sillä sitä varten pitäisi kirjoittaa kokonainen kirja. Ja toisen kirjan voisi täyttää pelkillä kenkäsitaateilla. Mutta kaiken jälkeen, kysymys kuuluu edelleen: What is it about shoes?\nP.S. Kuvat lainattu ja pahoittelen fonttikokoa! Kirjoitin tekstin Wordilla ja nyt blogger temppuilee, eikä mulla ole ennen matkaa aikaa kirjoittaa sitä uudestaan....joten antaa mennä! :) Mutta nyt se on Adios ja ihanaa viikkoa kaikille! :)\nLähettänyt Elena klo 18.38\nkelly 9. heinäkuuta 2012 klo 19.19\nTosi kiva teksti! Se on ihan totta, että kengät ja laukut saavat vaan aina niin ihanan olon. Etenkin ne suuret hankinnat joista on haaveillut vaikka kuinka paljon ja sitten kun on vaikka kuinka kauan säästänyt siihen kohteeseen rahaa ja lopulta pääset kauppaan hankkimaan sen ihanan jutun. Ne vasta sitten ovatkin elämän "pieniä" iloja :) Mutta on tämä kulutuksen ja brändien maailma myös tuhoisa, nimittäin huomaa, että joillain käy niin, että on pakko saada uusimmat trendit, sillä uskoo että muut ihmiset arvostavat enemmän, jos olalla roikkuu chanel. Sitten joutuukin kierteeseen, kun velat on yli äyräiden, mutta uutta on aina pakko saada. Kuinkahan moni bloggaajakin tuntee, että säännöllisin väliajoin olisi lukijoille tarpeellista näyttää jotain uutta ja hienoa.. Itse taas saan blogeista vain inspiraatiota ja siksi niitä luenkin. Punainen lanka taisi tästä kommentista kadota jo ajat sitten, mutta pääpointti oli, että hyvä teksti! :)\nBagMiss 9. heinäkuuta 2012 klo 19.29\nTosi hyvä postaus! Laukku kertoo naisesta todella paljon!! :D\nSaraCupCakez 10. heinäkuuta 2012 klo 8.17\nElina 10. heinäkuuta 2012 klo 15.11\nOikein osuva postaus! Mä en oikein tiedä kallistuako enemmän laukkujen vai kenkien puoleen.. Ehkä kenkien. Mutta molemmat saa hyvälle tuulelle (:


Savustettua kuhaa voi-kevätsipulikastikkeella - Resepti ohje\nMeanwhileinlongfield.wordpress.com tiistai 9. heinäkuuta 2013 21:52\nMennään sitten heti eilen hehkuttamaani savustetun kuhan reseptiin! Olen ollut pienestä pitäen kova savustetun kalan fani, ei ole ollut väliä olenko syönyt savusiikaa siskon kanssa Suomenlinnassa, pallaskalaa kotona kovien uintitreenien jälkeen vai savulohta jouluna munakokkelin kera, kaikki on käynyt aina. Kylmäsavulohesta en pidä oik…\nLue resepti: Meanwhileinlongfield.wordpress.com\nReseptit Ruoka Shoppailu\nSavustettu hauki on todellista herkkua.\tRuokala.net\nTomi Björckin vegemenun alkupalana on punajuuria savustetulla jogurtilla. Jännittävän kokonaisuuden kruunaavat hasselpähkinät.\tRuokala.net\nvia Instagram https://ift.tt/2Oi3WgN\tLautasella.blogspot.com\nTähän pastasalaattiin käytin taas pussien ja purkkien loppuja ja mitä nyt sattui olemaan.-pastaa-kirsikkatomaatteja-keltasta paprikaa-kapriksia-savust\tEkunkeittio.blogspot.com\nOlihan sitä savustettua hauenmätiä kokeiltava heti toiseenkin lisukkeeseen. Paljon kehumassani Mäti -kirjassa oli toinenkin mielenkiintoinen ohje savu\tSauvajyvanen.blogspot.com


Aikuiset » Tietoa mielenterveydestä » Tietoa oireista » Pages » paihdeongelmat\nAvainsanat: alkoholin liikakäyttö, huumausaineet, lääkkeet\nPäihteiden ongelmakäytöllä tarkoitetaan alkoholin ja muiden keskushermostoon vaikuttavien aineiden, kuten huumausaineiden ja ilman lääkärin ohjetta käytettyjen rauhoittavien lääkkeiden väärinkäyttöä.\nPäihteiden ongelmakäyttö voi olla tapa yrittää selviytyä muista elämän ongelma-alueista/mielenterveysongelmista tai se voi esiintyä itsenäisenä riippuvuusongelmana.\nPäihteiden ongelmakäyttö aiheuttaa usein mieliala- ja ahdistusoireita. Lisäksi se tuo herkästi ongelmia sosiaaliseen elämään ja heikentää työ- ja toimintakykyä. Pitkäaikainen päihteiden ongelmakäyttö lisää myös vaaraa sairastua vakavaan ruumiilliseen sairauteen, kuten hermorappeumaan, haimatulehdukseen, erilaisiin syöpiin ja tartuntatauteihin.\nAlkoholinkäytön ja mielenterveysongelmien yhteydet\nAlkoholia saatetaan käyttää ns. itsehoitona moneen mielenterveyden ongelmaan. Esimerkiksi masentuneena alkoholilla saatetaan yrittää turruttaa negatiivisia tunteita. Näin muut mielenterveyden häiriöt lisäävät alkoholin liikakäytön riskiä.\nVastaavasti liiallinen alkoholinkäyttö voi laukaista tai ylläpitää mielenterveysongelmia. Alkoholin liikakäyttö aiheuttaa esimerkiksi levottomuutta, jännittyneisyyttä, paniikkia, univaikeuksia ja alakuloista mielialaa. Pahimmillaan se voi aiheuttaa jopa psykoottisia oireita kuten epätodellisia pelkoja, vainoamisajatuksia tai näköharhoja.\nMilloin alkoholin käyttö on terveydelle haitallista?\nAlkoholinkäytön vaikutukset terveyteen ovat aina yksilöllisiä. Tutkimustiedon perusteella on kuitenkin määritetty ns. alkoholinkäytön riskirajat, jotka kertovat keskimääräisen arvion siitä, millainen kulutus lisää jo merkittävästi sairastumisen riskiä.\nNaisille alkoholinkäytön riskirajoiksi on määritetty 16 annosta viikossa ja 5 annosta päivässä. Miehillä vastaavat rajat ovat 24 ja 7 annosta.\nRiskirajat koskevat perusterveitä aikuisia. Esimerkiksi nuorten, raskaana olevien ja tietyistä sairauksista kärsivien on syytä olla käyttämättä lainkaan alkoholia.\nHuumausaineiden käytön haitat\nHuumausainelain mukaan huumausaineen tuotanto, valmistus, tuonti Suomen alueelle, vienti Suomen alueelta, kuljetus, kauttakuljetus, jakelu, kauppa, käsittely, hallussapito ja käyttö on kielletty.\nHuumausaineiden käyttö alkaa usein kokeilusta, jonka kuvitellaan olevan harmitonta. Käyttö voi kuitenkin muuttua hyvin nopeasti vakavaksi henkeä vaarantavaksi riippuvuudeksi.\nHuumausaineen käytön jatkuessa yksittäisen annoksen koko ja tämän myötä myös hinta kasvaa. Huumeisiin koukkuun jäänyt joutuu rahoittamaan käyttönsä jollain tavoin. Aluksi rahaa saatetaan esimerkiksi lainata kavereilta. Rahantarpeen kasvaessa huumausaineisiin koukkuun jäänyt joutuu turvautumaan esimerkiksi varkauksiin, huumausaineiden myyntiin ja salakuljetukseen tai itsensä myymiseen. Pitkään jatkuneeseen käyttöön liittyykin usein lukuisia vankilatuomioita.\nHuumausaineiden käyttöön liittyy vakava psyykkisen (erilaiset mielenterveysongelmat, kuten psykoosit) ja fyysisen (kuten hepatiitti ja HIV) sairastumisen riski. Lisäksi huumausaineeseen kehittyvä riippuvuus on itsessään diagnosoitava sairaus\nHuumausaineiden käytön asteet\nKokeilukäyttäjällä huumausaineiden käyttömäärä jää alle 10 kertaan. Hän hakee kokeilustaan tyydytystä kokeilunhaluunsa ja uteliaisuuteensa sekä hetkellistä mielihyvää ja irtautumista arjesta.\nSatunnaiskäyttäjällä on menossa huumausaineen kanssa ns. ”kuherruskuukausi”. Hän on rakastunut aineeseen, mutta uskoo voivansa lopettaa milloin vaan. Käyttö on tapa- ja tilannekäyttöä ja kohdistuu vapaa-aikaan.\nOngelmakäyttäjä on jo menettänyt kontrollin huumausaineiden käyttöönsä. Huumausaineiden käytöstä on tullut pakkomielle ja käyttöä jatketaan sen ilmeisistä haitoista huolimatta. Fyysiset, psyykkiset, taloudelliset ja sosiaaliset haitat ovat jo selvästi näkyvissä. Viimeistään tässä vaiheessa kulissit yleensä romahtavat. Tällöin voidaan puhua myös riippuvuudesta.\nAlkoholin käyttöön liittyvät testit (Päihdelinkki)\nHuumeiden käyttöön liittyvät testit (Päihdelinkki)\nTietoa päihteistä -opas (Mielenterveystalo)\nAlkoholiongelmaisen hoito (Käypä hoito)\nHuumeongelmaisen hoito (Käypä hoito)\nJeppe juomapäiväkirja (Päihdelinkki)\nOpas kannabiksen käytön lopettamiseen (Päihdelinkki)\nRetkahduksen ehkäisyn käsikirja (Päihdelinkki)


Prisoner's Open Letter to Melissa Harris-Perry - Elää Lockdown\nRakas Rouva. Harris-Perry,\nSallikaa minun aloittaa sanomalla, että olen tukenut oman uran 2000-luvun alusta. Sinun vaatimus on ääni äänettömien on kriittinen ja erittäin tervetullutta. Kiitos.\nNimeni on Mark Dixon ja olen ollut vangittuna kun olin kahdeksantoista-vuotias. Olen nyt kolmekymmentäneljä ja kasvot yhdeksäntoista vuotta vankeuden. Olen työskennellyt kovasti todistaa, että olen arvoinen toisen mahdollisuuden, mutta näyttää siltä, tuomioistuimet ovat sokeita minun pyrkimyksiä. Ehkä he ovat liian hypnotisoinut kiristää rikollisten politiikka, jotka ovat johtaneet ahtaissa vankiloissa. Tuomioistuimet’ haluttomuutta muuttaa on ehkä mitä vakuuttaa heille, että vangit kuten minä myös valmistautumaton muuttaa.\nJuuri nyt Amerikka on tunne taakkaa liian täynnä vankiloissa. Poliitikot sekä vasemman ja oikean sopivat, että jotain on tehtävä. Halkeamia oikeusjärjestelmässä on niellyt 2.3 miljoonaa kansalaista ja määrä kasvaa jatkuvasti. Vaikka ihmiset tunnistavat vankila menojen tärkeä asia, harvat kohdistaa muista vahingoista, jotka johtuvat Amerikan pakkomielle vangitseminen. Vaikutukset ottaa niin monet äidit ja isät vankilaan yhä heikentävä vakautta amerikkalaisissa perheissä. Kodit että pitäisi olla äidit ja isät ovat rujo menetys vanhemman, tai molemmat vanhemmat, koska ne tarpeettomasti vangittiin.\nKyse ei ole siitä, pitäisikö rangaista ihmisiä rikoksen. Kysymys on siitä meidän pidätys, vakaumus, ja rangaistus mallit ovat tehokkaita ja oikeudenmukaisia. Myös, meidän on harkittava, että jotkut rikolliset on mahdollista tehdä käänne parempaan. Jos otamme tämän huomioon, voimme käyttää sitä eduksemme. Niin monet 2.3 miljoonaa ihmistä, jotka riutuvat Amerikan vankiloissa ovat valmiita osoittamaan muuttuneen käyttäytymisen, se on naurettavaa, että kukaan ei tunnu huomannut tai hoitoa. Varsinkin kun resursseja helpottaa niiden muutostarpeet ovat niin minimaalisia.\nToisin kuin monet saattavat ajatella, jokainen pystyy muutos. Viime keskustelut rikosoikeusjärjestelmän uudistuksen kaikki huomio on keskittynyt väkivallaton rikolliset sai toisen mahdollisuuden. Jos ei kaikki rikollisia annettava mahdollisuus saada asiat oikein? Hanki tämä! Viime oikeuskäytäntö Miller v. Alabama ja Graham v. Florida tuomioistuimet pyrki korjaamaan ongelmat, jotka liittyvät antaneessa elinkautista rangaistusta ja nuoria. Päätöksestään muuttaa tapaa nuoria tuomitaan perustui kolmeen tekijään: 1) Alaikäiset eivät voi hallita ympäristöään 2) alaikäiset helposti vaikuttaa ja 3) persoonallisuudet alaikäisten eivät ole täysin kehittynyt. Valtaosa maan vangit ovat nuoria tai olivat nuorten ikä, kun ne kiinni asiansa. Ne, jossain määrin, ovat todennäköisesti uhreja vaikutusvaltainen luonne oman nuoriso.\nKuinka moni pojista tuli vankilassa täynnä ajatuksia, että kiersi rikollisuus on tullut miehiä valmis omaksumaan yhteiskunnan terveellä tavalla? Kukaan ei näytä kysyä tätä kysymystä. Tilastot antama Prison Legal News sanovat, että vain 2% of offenders who serve at least seven years in prison will recidivate. This should serve as clear evidence that it does not take forever for the wayward to recognize the ills of their ways. Se antaa myös tukea käsitystä siitä, että jotkut ihmiset ansaitsevat toisen mahdollisuuden elämää.\nTiedän, että tämä on tosiasia, koska olin tuomittiin murhasta klo kahdeksantoista. Tänään, Olen mitään, kuten poika, joka tuli nämä vankilat. Most importantly, tarkasti minun kirjattua osoittaa vakiintunut kasvun kohti on henkilö jotain arvoa. Vaikka tuomittiin ensimmäisen asteen murhasta, Olen väittänyt, että tekoni olivat itsepuolustukseksi. Tuomioistuimet puolinen minua vastaan. Sisään 1999 Olin ensimmäisten joukossa kärsimään seurauksena Bill Clintonin Totuus-in-tuomitseminen lakien. Nämä lait sanelee, että minun piti palvella 100% minun virke. Voidaan vain olettaa, että tuomioistuimet katsoi tarpeelliseksi, että rikoksentekijät palvelevat jokapäiväistä lauseen, jotta yhteiskunnan turvallisuutta.\nKun olin kuusitoista vuotta vankilassa. Olen ansainnut G.E.D., osallistui useisiin vankilassa ohjelmiin, säilytettävä positiivinen yhteiskunnallinen vaikuttaminen kautta Liven Lockdown, ja Olen tällä hetkellä työskentelee kohti ja Associate tutkinto Liberal Studies. Vankilastani käyttäytyminen tietue sisältää ainoastaan yksi merkittävä kurinpidollinen lippu kahteentoista vuoteen, joka on hyvin vaikeaa vankiloissa olen ollut kuten Menard, Pontiac ja Stateville [Illinois Department of Korjaukset]. Kaikki tämä menee sanoa, Olen osoittanut, että olen muuttunut mies. Minulla näkyy että minulla on ominaisuuksia, jotka voivat itse tehdä yhteiskunnan paremmin. Valitettavasti, Olen edelleen kohtaa ylivoimaisen Bill Clintonin nyt myönsi virhe. Koska minun virke 100%, sijasta 50%, mikä se oli ennen Bill Clinton muutti lakia, Olen jäänyt yhdeksäntoista vuotta vankeutta.\nAiemmin puhuin minun pyrkimyksiä muuttaa. Toiveeni on saada ihmiset tunnustamaan, että jotkut vangit, onko niiden rikokset olivat väkivaltaisia tai ei, olisi annettava toinen mahdollisuus elämää. Aivan kuten Ymmärrän elämän arvon, välttämättömyys lain ja järjestyksen, ja tarve positiivista henkilöä yhteiskunnassa, niin monet muut vangit. Vangit, jotka on loukussa takana virheitä he tekivät vuosia sitten, ja ovat kasvaneet kaukana. Aivan kuten Kaipaan itseni, perheeni, ja maailmalle, kuinka hyvin joku hänen kauhea asemaan elämässä (vankila) voi tehdä toisen mahdollisuuden, samoin monet muut. Vain ihmiset, joilla on valtuudet tunnustaa meidän muutos eivät ole valmiita.\nSe ei ole, että vangit eivät ole halukkaita muuttamaan. Ongelmana on, että lainsäätäjät eivät halua palkita vankien tehdä niin. Ongelmana on, että monet pitävät vangit olevan enää hyvä. Ongelmana on, että lainsäätäjät yksinkertaisesti ei anna vangin toisen mahdollisuuden siitä, kuinka varustettu hoitamaan ne ovat. Sanon varustettu hoitamaan koska kunnostettu ehdottaa, että monet vangit koskaan opetettu oikea ja väärä. Monet eivät koskaan olleet. Haluan lainsäätäjät on mahdollisuus osoittaa, että minä, ja toiset haluavat minut, jotka ovat työskennelleet muuttaa ansaitsevat toisen mahdollisuuden.\nOne response to “Vangin Avoin kirje Melissa Harris-Perry”\nJoulukuu 30, 2016 at 6:14 pm\nliittovaltion vankilaan Bloods vankila inmate search Illinois Elää Lockdown vanki lookup New Jersey Nosta UP Tewhan Butler mass-incarceration SMU muutos live from yksinäishuone vankila USP Lewisburg katujengit runous vanki paikannin Gangsta Herätän Media rikollisuus Chicago vangit Stateville Correctional Center Special Management Unit Lockdown vankeja jengit


Muusapuudeli: Epistelyä ja ulkoilua kevätsäässä :)\nEpistelyä ja ulkoilua kevätsäässä :)\nTänään käytiin taas epiksissä. Meni ihan jees, mutta jotenkin itselle jäi sellainen fiilis, että ei ollu ihan meidän päivä. Monta asiaa oli eri tavalla kun viimeksi. Perjantaina uimalakeikka, eilen trimmipäivä ja siihen päälle vielä myöhäinen iltalenkki. Sit aamulla ilman ruokaa kisaamaan. Mukana oli vielä lempiystävätkin. Namit oli väärät, lempilelukaan ei ollut enää kiva. Jotenkin Piitu ei ollut niin hyvässä vireessä kuin normisti on. Kyllähän se teki ja radalla kuumuikin joo... Mut oliko se ehkä kuitenkin vähän väsynyt? En mä tiijä.. Kattokaa ite!\nEkalta radalta siis 10 rv, aikaan 24,50. Kielto tuli tuolta hypyltä ja kaiketi 5 tosta kun Piitu törmäs muhun. Tein siis kuitenkin valssin tossa putken jälkeen, vaikka olin suunnitellut tekeväni persjätön. Pari rataa katseltuani totesin, etten kyllä millään ehdi tehdä persjättöä, että valssi on parempi. No ei ollut. Uusintakierrokselle suunnittelin sitten tekeväni takaaleikkauksen seuraavalle putkelle, mielessä kävi kyllä sekin, että kun Piitu haki tuon "suoan" putken niin hyvin, että voisin lähettää sen sinne kauempaa ja sit ehtisin tekemään persjätön. Päätin kuitenkin ottaa varman päälle ja tehdä sen takaaleikkauksen..\nKuten näitte, en tehnyt :D Extemporee päätin kuitenkin tehdä sen persjätön ja hyvin ehdin. Olihan se heti siistimpi. Mut sit samalla hypyllä kielto taas. Toista virhettä en tiedä, mistä se tuli.. Tältäkin radalta siis 10 rv, aikaan 22,31. Lopullinen sijoitus oli 23/27.\nHauskaa oli kuitenkin ja oli taas ihana huomata kuinka edistystä tapahtuu. Piitu odotti Tuiskun kanssa häkissä ihan hiljaa ja taas rennosti makoili radan jälkeen siinä kaiken kansan keskellä. Tämä on jo niin suuri saavutus, ettei voi olla kuin ylpeä. Paljon tuttuja nähtiin ja puudeleita oli sankoin joukoin liikkeellä. Huippukiva juttu! :)\nKisojen jälkeen suunnattiinkin sitten päästelemään höyryjä ihanaan tuuliseen kevätsäähän. Tässä muutama kuvamaistiainen..\nPäivän kootut hauskat kuvat:\nTolle Piitun ilmeelle oon nauranut ääneen jo niin monta kertaa. Apina <3\nKoko kuvasaldo nähtävissä TÄÄLLÄ!\nTunnisteet: Agility, Kisat, Koirakavereita, Videot\nOona 11. maaliskuuta 2014 klo 22.39\nIhan hyvinhän se näytti teillä menevän, mitä mä nyt siellä paikanpäällä jo kattelin! Piitulla näytti olevan ainakin hauskaa, ja sehän on se pääasia :) Tuomari oli musta aika tiukkis epiksiin, anto heti viis jos koira pikkusenkin epäröi esim. irrota putkeen. Mä säädin kanssa ekalla startilla tossa putken jälkeen, olin silleen että "ehdinkö tehä valssin?! ehdinkö tehä persjätön?!" ja sitten ehtinyt ja reisillehän se meni :/ Teijän toisessa startissa meni kyllä tosi nätisti tuo persjättö, itse pelasin varman päälle ja tein takaaleikkauksen tuolla nurkkaputkella, ei se kaunista ollut, mutta toimihan se niinkin...\nOlin muuten ihan varma, että kun startissa irrotin Paddingtonilta hihnan niin se olisi sännännyt heti sinne teijän luokse, kun siinä pihalla se oli jotenkin niin ihastunut Piituun... Kevät tulee ja tytöt kiinnostaa. Se teijän villiskaveri taisi olla uros? Örisi ilmeisesti Paddingtonille niin selvästi, että tää on mun tyttö, pysy sinä huligaani kaukana :D\nLelle 12. maaliskuuta 2014 klo 13.17\nNo ilmeisesti näyttää paremmalta miltä tuntui... teillä meni kyl tosi hyvin! :) ettekö viidenneksi tullu?\nTuisku on leikattu uros. En muista et se olis örissy. Mut ehkä en ollu ihan niin kartalla sen käytöksestä. Se kyl tulee pääsääntösesti kaikkien kans juttuun. :) Nuttu oli kyl hauska tapaus. Hienosti keskittyi häiriössä :)\nOona 12. maaliskuuta 2014 klo 19.11\nNo siis silleen vähän tuhahti Paddingtonille :) Ihan kiltin oloinen uroshan se oli, mutta semmoista pientä jännitettä oli kun vieras koira yhtäkkiä tupsahti paikalle, niin sille vaan kerrottiin että tää tässä on mun lauma, älä saa mitään hassuja ajatuksia. Ihan perusmeininkiä siis.\nPaddington on vaan niin herkkä, että sille ei toisen uroksen täydy kovinkaan kuuluvasti sanoa, niin se jo uskoo.\nJoo, taidettiin päästä johonkin viiden parhaan joukkoon. Viime epiksissä Nuttu veti ensimmäisen startin aikana kivoja "kunniakierroksia" ympäri hallia ja kävi nuuskuttamassa joka nurkan, kun meitä ennen oli mennyt joku ihana tyttö. Taisi se käydä tuomariakin moikkaamassa :D Että siihen nähden olin tosi tyytyväinen, että homma ei lähtenyt pahemmin lapasesta...\nLelle 12. maaliskuuta 2014 klo 20.44\nNo toi herkkyys on ihan hyvä piirre nuoressa uroksessa :) Tosi kovapäisiin oon törmänny jossain puistossa, ne ei oo uskonu millään!\nVoin niin kuvitella noi kunniakierrokset. Piitu on vetäny sellasia treeneissä eräänkin kerran :D