Широкомасштабна акція протесту, призначена на 20 листопада, має за мету підштовхнути керівництво області до відвертого визнання критичного стану з енерго- і теплозабезпеченням, і більш рішучого захисту інтересів регіону на рівні держави.\nМер Черкас Володимир Олійник закликає черкасців не бути байдужими до проблем міста і вийти у вівторок на головну площу Черкас, щоб “засвідчити своє прагнення до гідного життя”. Акція протесту, яка відбудеться 20 листопада о 13 годині на площі перед облдержадміністрацією, може стати найпотужнішою за усі разом узяті мітинги і пікети, проведені в обласному центрі протягом останніх років – за попередніми підрахунками, у ній мають взяти участь не менше 20-ти тисяч черкасців.\nЧерез відсутність коштів на проведення опалювального сезону квартири черкасців незабаром можуть перетворитися на холодильники. Як стверджують в Черкаському міськвиконкомі, це не чергова вигадка-жах, якими комунальники щороку намагаються пожвавити процес сплати громадянами комунальних послуг, а сумна реальність, яка чекає черкасців найближчим часом.\nЗ початку опалювального сезону в місті вже тричі зупинялися котельні. Причина – НАК “Газ України” відмовляється постачати газ, поки не будуть погашені борги (загалом по Черкасах їх сума становить 12 млн. грн.) за попередній опалювальний сезон. Та сума коштів, яку комунальникам вдалося зібрати і перерахувати газопостачальним організаціям за жовтень і листопад (загалом більше 1 млн. грн.), пішла в рахунок сплати минулорічних боргів.\nЧерез що Черкаси щодня знаходяться перед загрозою припинення подачі газу.\nСесія Черкаської міської ради, розглянувши 8 листопада ситуацію з тепло- і енергозабезпеченням міста Черкаси, дійшла висновку, що загрозлива ситуація для життєдіяльності міста протягом зими виникла внаслідок суттєвого зниження обсягу бюджета міста на 2001 рік у порівнянні з попередніми роками. Через що здійснювати попередню проплату за газ (як цього вимагають газопостачальні організації) з одночасною виплатою заробітної плати працівникам бюджетної сфери абсолютно неможливо. Таких коштів у міському бюджеті просто немає. Ніяке включення внутрішніх резервів, додаткове залучення коштів не в стані суттєво змінити ситуацію на краще.\nУ зв‘язку з цим сесія вирішила звернутися до жителів міста з проханням взяти участь у акції протесту 20 листопада і підтримати ряд економічних вимог до центральної і обласної влади. Серед них – термінове скликання сесії обласної ради з метою розгляду ситуації, що склалася в обласному центрі з питань енерго- та теплозабезпечення, виплати заробітної плати та соціального захисту його жителів.\nСитуацію значною мірою ускладнює неповернення коштів з Державного бюджету на відшкодування пільг та субсидій населенню. Так, станом на 5 листопада заборгованість усім черкаським РЕУ по субсидіях і пільгах становить 1 млн.700 тис. грн. Внаслідок цього комунальні підприємства не можуть своєчасно розраховуватися за електроенергію з ВАТ “Черкасиобленерго”. Попри те, що сукупний борг усіх черкаських РЕУ за електроенергію становить 270 тис. грн., і виник він лише внаслідок неповернення комунальникам коштів за субсидії і пільги з Державного бюджету, енергетики в свою чергу вже почали відключати РЕУ від електропостачання, що викликало в місті масові зупинки ліфтів.\n“Вирішення проблем, які постали перед територіальною громадою, виходить за межі можливостей міської влади” – таким був одностайний висновок депутатів міської ради. Присутній на сесії заступник голови облдержадміністрації Анатолій Рибак теж “на 200 відсотків” погодився з тим, що виправлення критичної ситуації у паливно-енергетичній сфері і житлово-комунальному господарстві лежить поза сферою повноважень місцевих органів влади.\nОтже, 20 листопада о 13 годині в Черкасах відбудеться широкомасштабна акція протесту. Вже не вперше мешканці обласного центру змушені вдаватися до таких форм протесту проти сваволі влади.\nБільше 10 тисяч черкасців взяли участь у громадських слуханнях 29-30 січня, які мерія скликала просто неба на знак рішучої незгоди громадськості міста з тим, що Черкаси, які дають 60-65% усіх податкових надходжень області до місцевого і державного бюджетів, отримали бюджет на 2001 рік, набагато гірший за усі попередні роки. Ще тоді міськвиконком попереджав обласну раду, що цей обсяг коштів не забезпечує утримання інфраструктури міста, оскільки не покриває навіть виплату заробітної плати працівникам бюджетної сфери.\nНа превеликий жаль, заклики 10-тисячного натовпу городян під стінами будинку обласної ради «не приймати бюджет, що суперечить інтересам міста», не змогли зупинити невблаганний хід історії 30 січня.\nПопри оптимістичні запевнення Черкаської облдержадміністрації, складне життя міста протягом року повністю підтвердило невтішні висновки фахівців міськвиконкому. Вже з другого півріччя одна за одною у сферах міського господарства Черкас почали спалахувати кризові ситуації. Попередження про можливе проведення страйку через неналежне фінансування галузі спочатку надійшло від освітян, потім – від медиків. Кількаразовим наданням цільової дотації на потреби освітянської і медичної галузей облдержадміністрація фактично визнала правомірність січневих вимог міськвиконкому щодо справедливого розподілу бюджету.\nТепер міськвиконком і сесія міськради вимагають від облдержадміністрації і обласної ради юридично визнати неможливість вирішення на регіональному рівні проблем своєчасної виплати зарплати і забезпечення опалювального сезону за рахунок наявних бюджетних коштів. На думку керівництва міста, це визнання дасть можливість спільно шукати шляхи вирішення цих проблем вже на рівні центральних органів влади.\nДо речі, ще 25 травня 2001 року Правління Асоціації міст України розглянуло ситуацію, яка склалася в містах з енергозабезпеченням. Аналіз роботи водопровідно-каналізаційних підприємств, підприємств електротранспорту та теплокомуненерго засвідчив, що на сьогоднішній день вони знаходяться на межі фінансового та технологічного банкрутства, що у будь-який час може призвести до виникнення соціально-політичної напруги в містах. Як зазначає мер Черкас Володимир Олійник, лише термінове коригування Державного бюджету України дасть можливість створити належні умови для роботи житлово-комунальної галузі протягом зими 2001-2002 років.\nАкція протесту, що відбудеться в Черкасах 20 листопада о 13 годині, має стати поштовхом для формування більш чіткої і рішучої позиції обласної влади щодо захисту інтересів регіону на рівні держави.


Україна буде представлена в центрі Інтерполу - Україна реалії\nВ рамках зустрічі з представниками Глобального інноваційного центру Інтерполу, яка проходила в Сінгапурі, голова українського МВС Аваков виступив із заявою, що співпраця України та організації допоможе державі удосконалити роботу за межами Інтерполу. Він підкреслив, що зараз в країні здійснена масштабна реформа, за підсумками якої, всі прикордонні пропускні пункти підключені до бази Інтерполу. Таким чином, верифікація даних в державі виконується на сто відсотків.\nМіністр підкреслив, що, ймовірно, в Україні цей процес трохи довший, ніж в інших державах. Однак українська влада робить все можливе, щоб українська делегація брала участь у найкращих світових центрах, одним з яких виступає Сінгапурський, та змогла налагодити з ними співпрацю.\nОдночасно з цим, голова української Нацполіції Сергій Князєв підкреслив, що в державі робота, яка проходить за рамками міжнародної організації, демонструє непогані результати у розслідуванні інтернаціональної злочинності. Крім цього, він додав, що голова сінгапурського МВС пообіцяв розглянути пропозицію про направлення українського представника в центр Інтерполу.\nРазом з тим, помічник голови одного з відділів центру Ву Чор Пінг зазначила, що вона вже розповіла українським представникам про роботу командно-координаційного кібернетичного центру.\nНа благоустрої парку “Партизанської слави” “Київзеленбуд” відвів 10 мільйонів гривень\nВ Україні хочуть поставити автомати, які змінюють сміття на гроші


В Одесі мерія прохатиме Зеленського передати стадіон СКА у муніципальну власність\nГоловна Одеса Труханов просить Зеленського передати стадіон СКА у власність Одеси\nВ Одесі з 18 спортивних шкіл наразі мають власне приміщення лише 8\nВ Одесі мерія планує забрати у власність міста стадіон СКА та збільшити кількість об'єктів для занять зимовими видами спорту.\nПро це стало відомо під час апаратної наради Одеської міської ради.\nЧитайте також: Не довезли – на Одещині 14-річна дівчина померла від COVID-19\nПро що повідомили на апаратній нараді\nЯк повідомили в ході апаратної наради, у місті проводять роботи з ремонту та будівництва спортивних майданчиків. Також у місті проводять спортивні заходи, а деякі закинуті об'єкти переобладнали на інші сучасні спортивні майданчики. Втім, у місті існує й низка інших проблем.\nЯк виявилось, в Одесі з 18 спортивних шкіл лише 8 мають власні приміщення для проведення занять. Усім іншим тренерам та вихованцям доводиться шукати місце для тренувань. Одеська мерія наразі не має можливості допомогти фінансово для вирішення цієї проблеми.\nЯк наголосив мер Геннадій Труханов, цьому завдячують нардепам, які проголосували за закон, що унеможливлює надання пільг для спортивних шкіл. Зокрема, йшлося про народного депутата з партії "Слуга народу" Артема Дмитрука. Окрім того, наразі у місті слабко розвинуті можливості для літніх людей щодо занять спортом.\nЩо планує зробити Одеська мерія\nНаразі в Одеській міській раді готують проєктну документацію щодо будівництва льодової арени на пустирі в Лузанівці. Зокрема, розвинути зимові види спорту у місті планують не лише там. В інших районах також шукатимуть місця для облаштування об'єктів для занять зимовими видами спорту.\nОкрім того, Геннадій Труханов звертатиметься до Офісу Президента України з проханням передачі стадіону СКА у міську власність.\nЯк розвивається спортивна інфраструктура в Одесі\nВ Одесі через три роки відкрили школу вищої спортивної майстерності "Олімпієць". На проспекті Шевченка вже пройшли перші тренування.\n"Одеса" виграла чемпіонат Європи з гандболу\nТенісистка з Одеси Світоліна відмовляється грати проти спортсменок з Росії та Білорусі\n01 березня 11:11


ЯКІ ДЖЕРЕЛА ЕНЕРГІЇ Є НЕВИЧЕРПНИМИ ❤ | Плани-конспекти уроків по натурології\nГоловна ⇒ 📌Плани-конспекти уроків по натурології ⇒ ЯКІ ДЖЕРЕЛА ЕНЕРГІЇ Є НЕВИЧЕРПНИМИ\nЯКІ ДЖЕРЕЛА ЕНЕРГІЇ Є НЕВИЧЕРПНИМИ\nМета: дати загальне уявлення про поновлювані джерела енергії; навчити розпізнавати поновлювані джерела енергії в природі; вчити пояснювати необхідність збільшення використання людиною відновлюваних видів енергії (Сонця, вітру і рухомої води); розвивати творчу активність, уважність; виховувати пізнавальний інтерес.\n– Чи впливає Сонце на ваше самопочуття і настрій? Поясніть.\n– Що ви можете розповісти про Сонце?\n– У якому\nвигляді сонячна енергія досягає Землі?\n– Наведіть докази, що світло й тепло необхідні рослинам, тваринам і людям.\n– Чому сонячну енергію вважають невичерпною? Доведіть.\n– Летить коник, басує.\n– Всі його люблять, всі його чекають,\n– Без рук, без ніг, а цілий світ пройде. (Вода)\n– Сьогодні на уроці ви дізнаєтеся, чому енергія Сонця, вітру й води не може вичерпатися.\nРобота за підручником (с. 68-69)\n– Пригадайте! Для чого потрібна енергія? Які види енергії ви знаєте? Де ви їх використовуєте у щоденному житті?\n– Роздивіться малюнки на с. 68, поміркуйте і розкажіть! Як люди зігрівалися й освітлювали свої оселі в давнину? Що слугувало тоді джерелами енергії? Які джерела енергії використовують у наш час?\n– Завдяки чому рухається паровоз?\n– Назвіть, які корисні копалини належать до горючих.\n– Що розповів хлопчик Струм про горючі корисні копалини?\n– Які невичерпні джерела енергії пропонує нам Матінка Природа?\n– Чому їх називають і невичерпними, і відновлюваними?\n– Джерела енергії бувають поновлювані і непоновлювані.\n– Усі поновлювані джерела енергії черпають свої сили від Сонця – головного джерела енергії.\n– Без Сонця життя на Землі припиниться.\n– За 15 хв Сонце посилає нам стільки енергії, скільки вистачає людству на цілий рік.\n– До поновлюваних джерел енергії належать також сила води і сила вітру.\nЧитання й обговорення казки “Нерозлучні друзі”\nЖили-були друзі: Сонце, Вода, Камінь і Вітер.\nОдного разу вони посперечалися, хто з них наймогутніший.\n– Я даю Землі тепло і світло, можу обігріти або спалити! Без мене немає життя.\n– А от і ні, це без мене жодна істота не може жити! Я перетворюю камінь на пісок, з легкістю обертаю велетенські електричні турбіни, і саме я даю людям енергію!\nКамінь спинив напір Води і твердо вимовив:\n– А я можу перегородити річку і створити повінь, або спинити її.\nНалетів Вітер і просвистів:\n– От хвальки! Та я на всіх вас знайду управу: зруйную кам’яні гори, нажену хмари і закрию Сонце, підніму хвилі на морі, здійму шторм.\nТак вихвалялися природні сили один перед одним, доки не зустріли в пустелі Людину, яку мучила спрага. І попросили, щоб вона їх розсудила. Вислухавши їх, Людина відповіла:\n– Дякую тобі, Сонечко, що випарувано Воду з моря. Дякую тобі, Вітре, що приніс хмаринки. Дякую тобі, Каменю, що на тобі сконденсувалася водяна пара. Саме завдяки вам я вгамував спрагу. Всі ви могутні та важливі, кожен – по-своєму.\nЗ того часу Сонце, Вода, Камінь та Вітер стали нерозлучними друзями. А Людина навчилася приборкувати сили природи.\n– Про які природні сили йдеться у казці?\n– Про що сперечалися Сонце, Вода, Камінь і Вітер?\n– Чим вихвалялося Сонце?\n– Що розповіла про себе Вода?\n– Що може зробити Камінь?\n– Яку силу має Вітер?\n– Хто розсудив природні сили?\n– Як ви розумієте останні речення казки?\n– Сонце, вітер і вода – невичерпні джерела енергії. Всі ці джерела енергії існують завдяки енергії Сонця. Річки живляться дощами, які виникають із-за випаровування океанів і озер під дією сонячного тепла. Вітер дме над поверхнею землі внаслідок її нерівномірного нагрівання сонцем.\n– Прочитайте сторінки Книги важливих знань про природу на с. 69.\n– Назвіть невичерпні джерела енергії.\n– Які джерела енергії люди можуть використовувати у майбутньому?\nЗНАЧЕННЯ ЕНЕРГІЇ. ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ Природні та штучні системи в середовищі життя людини Тема 3. Рукотворні системи §22. ЗНАЧЕННЯ ЕНЕРГІЇ. ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ Ви вже знаєте, що для існування живих істот, роботи машин і механізмів необхідна енергія. Організми її отримують із продуктами живлення, а до машин і механізмів енергія надходить з різних джерел. Розглянемо, які джерела енергії для машин і механізмів використовує […]...\nВи зараз читаєте: ЯКІ ДЖЕРЕЛА ЕНЕРГІЇ Є НЕВИЧЕРПНИМИ\n« Тексти для диктантів\nПОДІЛ КЛІТИН – РОЗМНОЖЕННЯ І ІНДИВІДУАЛЬНИЙ РОЗВИТОК ОРГАНІЗМІВ »


Керівника Ансамблю класичної музики імені Лятошинського Валентину Захарченко нагородили орденом | Music-Review Ukraine\nКерівника Ансамблю класичної музики імені Лятошинського Валентину Захарченко нагородили орденом\nХудожнього керівника Ансамблю класичної музики ім. Бориса Лятошинського Валентину Захарченко нагородили «Орденом княгині Ольги» ІІІ ступеню\n16 листопада 2011, середа\nВідзнаку Президента України вручив перший заступник Міністра культури України Юрій Богуцький.\nНагадаємо, що 5 листопада в Національному будинку органної і камерної музики України відбувся творчий вечір народної артистки України Валентини Захарченко.\nНещодавно Глава Держави привітав Валентину Захарченко з ювілеєм.\n«Все своє життя Ви присвятили українському хоровому мистецтву, яке збагатилось завдяки Вашому таланту, високій професійній майстерності та наполегливій праці.\nЦіную Вашу багатогранну діяльність у Національному будинку органної та камерної музики України, внесок у національну музичну культуру». – йдеться у привітанні Президента.\nНа останок глава держави побажав Валентині Захарченко «міцного здоров'я, благополуччя та творчого довголіття».\nВалентина Іконник-Захарченко - художній керівник Ансамблю класичної музики ім. Бориса Лятошинського, хоровий диригент. Вона закінчила Київську державну консерваторію імені П.І.Чайковського (1967), народна артистка України (1983).\nКолектив ансамблю постійно оновлює свій репертуар шедеврами хорового мистецтва різних країн, епох і стилей: це музика a cappella доби Ренесансу й Бароко, «Висока меса», «Магніфікат» і «Страсті за Матвієм» Й.С.Баха, «Пори року» Й.Гайдна, «Месія» Г.Ф.Генделя, «Ілія» Ф.Мендельсона, «Урочиста меса» Дж.Россіні, «Реквієм» В.А.Моцарта та багато інших творів європейської музичної класики.\nЗа роки концертної діяльності колективом здійснено понад двадцять записів на грамплатівки та у фонд Національної телерадіокомпанії України, виконано понад двісті творів. Сьогодні Ансамбль класичної музики імені Б.Лятошинського складається з 40 артистів хору, 30 артистів оркестру та органіста\nДжерело: Інформаційна аґенція культурних індустрій «ПРО»


“17-річний Іван потрапив до “фільварку” Гостенберга, що був розташований неподалік річки Одер.” | Хата скраю Hata skraju\n“17-річний Іван потрапив до “фільварку” Гостенберга, що був розташований неподалік річки Одер.”\n06.03.2011 Olha Samborska\tНаписати коментар\nПАМ’ЯТЬ ЗАРАДИ МАЙБУТНЬОГО Воспоминания бывших остарбайтеров\nТимочко Іван Стратонович\nНародився 9 березня 1926 року в сім’ї селянина на Тернопільщині. У м. Кременець закінчив семирічку і у 1940 році поступив у лісогосподарський технікум, мріяв берегти рідну природу. Але не так сталося, як гадалося. У березні 1943 року фашисти оточили рідне село Угорськ, багатьох жителів розстріляли, спалили деякі оселі, а молодь зібрали до гурту і відправили на примусові роботи до Німеччини. 17-річний Іван потрапив до “фільварку” Гостенберга, що був розташований неподалік річки Одер. Навіть звиклому до будь-якої роботи сільському хлопцеві неможливо було переносити непосильну працю та знущання. Тому він ще з одним, таким же, як він, бідаком, прийняли рішення про втечу додому. Йдучи ночами, вони досягли Польщі, але були затримані німецькою поліцією, жорстоко побиті і повернуті до місця попередньої роботи. Знущання і годівля стали ще гіршими. Коли наблизився фронт, Івана перевели до “фільварку” за річку Одер. Там він захворів на жовтуху. Таких відправляли на знищення, але його знищити не встигли через прорив фронту на Одері. 22 квітня 1945 року його разом з іншими звільнили радянські війська.\nПісля повернення додому, не дивлячись на перенесені чотири операції, Тимочко не зрадив своїй мрії і закінчив Ленінградську лісотехнічну академію. За 48 років безперервної праці у лісовому господарстві він пройшов шлях від помічника лісничого і створив понад 20 тис. га високопродуктивних насаджень, заклав базисні розсадники, насінневі плантації елітних дерев у Дубнівському та Березнівському держлісгоспах Рівненської та Ківерцівському Волинської області. Всі свої знання віддав на поліпшення рідної природи, постійно займався раціоналізаторством і винахідництвом. Нагороджений медаллю “Изобретатель СССР”, має багато реалізованих рацпропозицій та 5 винаходів, є автором багатьох публікацій в журналах, газетах та інформаційних листках.\nСвоєю чесною самовідданою працею Тимочко Іван Стратонович завоював авторитет серед людей. Користується ним і зараз, очолюючи Ківерцівське районне відділення нашої Спілки.\nПопередній записЗахарченко Олексій: “Справжній дипломат завжди пам’ятає те, що він має забути…”Наступний запис“Де ще можна купити бензин дешевше, ніж воду?”


Тютюнових контрабандистів прикордонники Закарпаття затримали «на гарячому» | Трибуна\nBy Редакція 29.06.2018\nДержавна прикордонна служба України продовжує протидіяти організованій злочинності на державному кордоні, зокрема контрабандній діяльності.\nТак, учора прикордонники Мукачівського загону на ділянці відповідальності відділу «Бодалове» припинили спробу незаконного переміщення через кордон тютюнової контрабанди. Зловмисники намагались переправити до сусідньої Угорщини 24 ящики тютюнових виробів річкою Тиса. Під час патрулювання прикордонний наряд помітив групу осіб, які вивантажували з автомобіля «УАЗ» пакунки обгорнуті у чорний поліетилен.\nЗрозумівши, що їх викрито, контрабандисти спробували втекти. Незважаючи на злісну непокору та фізичний супротив, неподалік від кордону одного із втікачів військовослужбовці затримали. В ході подальших оперативно-розшукових заходів, поблизу кордону прикордонники виявили окрім транспортного засобу з сигаретами ще й гумовий човен з електродвигуном та пристрій для подолання контрольно-слідової смуги.\nДля складання протоколу про вчинення адмінправопорушення за ст. 204-1 затриманого було доставлено до прикордонного підрозділу.\nНаразі проводяться заходи по встановленню причетних до незаконної оборудки осіб та з’ясуванню усіх обставин правопорушення. Згодом справу буде скеровано до суду, який і обиратиме міру покарання правопорушнику.\nНа Ужгородщині автомобіль збив вовка – ЗМІ


Скандал між Туреччиною та Нідерландами – сигнал ЄС про неготовність миритися з диктатурою Ердогана » Слово і Діло\nЕксперт про скандал за участю Туреччини та Нідерландів: для Анкари це була остання крапля\n13 березня 2017, 18:16\nЄвропа показує свій протест, з огляду на з позиції Ердогана, які він намагається закріпити на конституційному рівні.\nПро це в коментарі «Слову і Ділу» розповів експерт-міжнародник Ілля Заводовський, оцінюючи дипломатичний скандал між Туреччиною та Нідерландами.\n«В Туреччині склалася вже інша історична та політична ситуація, після Ататюрка, який вважав армію запобіжним заходом для перемоги над деспотією. Завжди, коли президент Туречини намагався вибити більше повноважень, тим самим порушуючи демократичні норми, армія ставала на захист. Після невдалого перевороту Туреччина вже відкрито йде до авторитаризму», – розповідає експерт.\nЗ позиції дипломатії, зауважив він, особливо з боку ЄС, усі чудово розуміють, що зараз такі кроки є крайньою мірою. Зрозуміло, що перемовини з турецькою стороною велися. За Нідерландами стоїть ЄС. Голландці вибачатися не будуть, зараз це фактично остання крапля.\nЄС показує, що миритися з політикою авторитаризму Ердогана не збирається. Ердоган демонструє, що заради закріплення своєї влади він ладен розірвати відносини з ЄС.\n«Те, що скандал саме з Нідерландами, сталося тому, що саме голландці стали рупором ЄС останнім часом. Вони просто взяли удар на себе. Немає сумнівів, що ця позиція узгоджена з ЄС. Просто відносини Нідерландів із Туреччиною не такі серйозні, як, наприклад, у Німеччини чи Франції», – пояснює Заводовський.\nНа Туреччину, додав він, з огляду на методику керування Ердогана, чекатиме диктаторський режим. Це ще більше дестабілізує ситуацію в регіоні.\n«Туреччина – серйозний гравець для РФ, України, ЄС та навіть США в контексті розбудови євроатлантичної політики Трампа. Ердоган це розуміє й на цьому грає», – підкреслив експерт.\nООН: Туреччина масово порушує права курдівТурецькі сили безпеки відповідальні за тисячі смертельних випадків і порушення прав людини в регіонах, населених курдами. 10 березня 2017, 18:36\n«По суті, якщо, наприклад, можна сказати, що Путін у деяких аспектах блефує, то Ердоган – ні. Він реально грає в свою гру, досить цинічно для міжнародної безпеки. Ставки, які є, він приймає, й готовий іти на жертви. Політика Ердогана показує, що він серйозний гравець, передбачуваний, але передбачуваний у негативному сенсі», – резюмував Ілля Заводовський.\nЯк відомо, влада Нідерландів заборонили посадку літака очільника МЗС Туреччини та проведення в Роттердамі мітингу на підтримку змін до Конституції Туреччини.\nТакож керівництво Нідерландів видворило з країни міністра в справах сім'ї та соцполітики Туреччини. Прем'єр Нідерландів відмовився вибачатися перед Туреччиною.\nВ Анкарі назвали таку політику «фашизмом» і пообіцяли «жорстку відповідь».\nСкандал між Туреччиною й Нідерландами: депортований міністр і блокування диппредставництв 12 березня 2017, 11:43\nПрем'єр-міністр Нідерландів відмовився вибачатися перед Туреччиною 13 березня 2017, 09:46


Laguna.ua | Набори кольорового паперу Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л). Ціна, купити за 43грн Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л) в Ананьєві. Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л): огляд, опис, продаж.\nНаб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л)Ананьїв+ Бонус 1\nКод товару: 265473\nОпис:Набір кольорового паперу крейдованому. Призначений для дитячої творчості, вирізування, аплікацій. Комплектність: 15 аркушів/15 кольорів (жовтий, лимонний, помаранчевий, світло-рожевий, червоний, салатовий, зелений, блакитний, синій, пурпуровий, маджента, світло-червоний, темно-зелений, коричневий, чорний.) ФормаХарактеристики: Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л): Листаж: 10 аркушів Пакувальні дані: 1/200 Вид: Крейдований\nЦя інформація вже є на ціннику включно з датою, на яку інформація була актуальна. Інтернет-магазин "Лагуна" це є автоматично оновлюваний комплекс з періодичністю оновлень кілька разів на добу. Всі товари, що ви бачите на сайті, за замовчанням є в наявності (відповідно товари що закінчилися автоматично знімаються з показу). По телефону вам буде надано ту саме інформацію. Тобто менеджер відповість вам те саме, що бачите й ви, бо менеджер бере цю інформацію звідти ж. Вартість залежить від габаритів товару, населеного пункту доставки, типу доставки і тарифів перевізника. Відповідно ми не можемо просто зараз (до оформлення заявки) надати Вам приблизні або точні дані. Оформіть заявку.Коли я зможу отримати Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л)?\nВ Дніпрі вул. Панікахи, 2 (НПО Орбіта, 11 корпус, стара прохідна, оф.206). Всі населені пункти України обслуговуються через транспортні компанії, наприклад "Нова Пошта". З точки зору отримання замовленого товару нашими представництвами можна вважати точки видачі наших партнерів, компаній-перевізників. З інших точок зору представництв окрім Дніпро не існує.Де і як подивитись на товар Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л) в Ананьєві?\nТак, працює з 2003 року. За цей тривалий час інтернет-магазин "Лагуна" став одним з лідерів інтернет-торгівлі України та пропонує вам безліч товарів, з якими ви можете ознайомитись в каталозі, обрати та придбати прямо зараз! Кількість товарів в каталозі показано справа від логотипу. Сподіваємось наш сервіс сподобається і надалі ви будете користуватись послугами лише нашого магазину.Наша історіяНовітня історія Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л) в м.Ананьїв:Відділення: вул. Незалежності, 19Або замовляйте доставку Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л) від інтернет-магазину "Лагуна" у м. Ананьїв за вказаною вами адресою!\nКупити Наб.10 цв.крейдованого паперу А3(15л) в інтернет-магазині Лагуна (можливо в кредит, на виплат) в містах, селищах міського типу та селах: Ананьїв, Амури, Ананьїв Село, Байтали, Благодатне, Бондарі, Боярка, Великобоярка, Вербове, Гандрабури, Долинське, Дружелюбівка, Жеребкове, Калини, Козаче, Коханівка, Кохівка, Красне, Михайлівка, Новогеоргіївка, Новодачне, Новоіванівка, Новоолександрівка, Новоселівка, Пасицели, Романівка, Селиванівка, Струтинка, Точилове, Шевченкове, Шелехове, Шимкове а також в усіх інших населених пунктах України


Олег Винник про перший прямий ефір Х-фактор-9 | Х-Фактор\nОлег Винник про перший прямий ефір «Х-фактор»-9\nУ «Х-фактор» 9 сезон улюбленцю мільйонів Олегу Виннику випала категорія «Дівчата». Журналісти сайту STB.ua розпитали артиста про перший ефір і його підопічних. Читайте докладніше.\nПерший прямий ефір «Х-фактор»-9 запам’ятався глядачам казковими номерами. Постановки вражали світловими ефектами, а весь вечір пройшов під тематикою пісень про кохання. Команда Олега Винника в повному складі пройшла далі та відправилася готуватися на другий ефір. Ексклюзивно для сайту STB.ua Олег Винник розповів про враження від першого ефіру.\nПриголомшливий! Минулого року я дуже хвилювався, оскільки не знав, як проходять прямі ефіри. Сьогодні відчував себе спокійно перед шоу. Весь ефір насолоджувався конкурсантами. У цьому сезоні всі учасники дуже цікаві, більш професійно підходять до музики та сцени. Нікого не потрібно підбадьорювати. Я був в запалі все шоу. Мені всього вистачало: харизми, таланту, голосу. Цікаві та грамотно поставлені номери. Де треба — дія, де треба — порожня сцена. Я вдячний організаторам «Х-фактор»-9 за те, що цього року все інакше! Ще раз повторюся: в сотні разів професійніше!\nДуже задоволений! Мені з ними дуже легко. І мені подобається те, що дівчата ловлять, поважають і слухають кожне моє слово. Вони хочуть від тебе почути те, що їм допоможе на шляху до перемоги. Все схоплюють на льоту.\nНа сцені я сказав кожній буквально по слову. І таке враження, що вже не треба репетицій проводити. Коли людина тебе відчуває, розуміє і чекає кожну секунду, це теж говорить про професіоналізм!


У Скадовському районі рятувальники дістали із каналу тіло потонулого хлопчика • Интернет-издание Gazeta.ks.ua.\nУ Скадовському районі рятувальники дістали із каналу тіло потонулого хлопчика\n25 мая 2016 Stanislav Znamov дснс, скадовск, спасатели\n24 травня о 17:30 на номер Служби порятунку «101» м. Херсон надійшла інформація про зникнення дитини в зрошувальному каналі поблизу с. Велика Андронівка Скадовського району. При з’ясуванні обставин встановлено, що цього дня чоловік з с. Новомиколаївка з двома дітьми рибалив на зрошувальному каналі. Згодом, залишивши дітей на березі, від’їхав по воду. А повернувшись, виявив на місці тільки молодшу дитину та речі старшого 12-річного сина на березі.\nДо пошуків хлопчика була залучена водолазна група аварійно-рятувального загону спецпризначення обласної служби ДСНС. О 18:45 тіло дитини дістали з води. Причина смерті буде встановлена по завершенню судово-медичної експертизи.\nРятувальники застерігають громадян бути обережними під час відпочинку біля водойм: не купатися, не пірнати в незнайомих місцях, особливо у каналах, які для купання не призначені взагалі, можуть затягнути у вихор, а через слизькість бетонних плит з них дуже важко вибратись на сушу; не дозволяти дітям без нагляду дорослих заходити у воду; не купатися у стані алкогольного сп’яніння.\n← Підсумки роботи херсонських транспортників\nО кандидате в депутаты Илье Киве →\nПрокуратура повернула 7 га землі у державну власність\n18 февраля 2016 Stanislav Znamov Комментарии к записи Прокуратура повернула 7 га землі у державну власність отключены\nКаховські рятівники допомогли ДАІ\n10 июня 2016 Stanislav Znamov Комментарии к записи Каховські рятівники допомогли ДАІ отключены\nВ Партизанах обнаружили двух зарезанных мужчин\n12 сентября 2015 GaZetA Ks Комментарии к записи В Партизанах обнаружили двух зарезанных мужчин отключены


Церкву у Черкасах прикрасили березою і горобиною (відео) | Вчасно\nЦеркву у Черкасах прикрасили березою і горобиною (відео)\nАвтор Вчасно Служба новин 28.04.2015 18:31 | Залишити коментар\nБерізки, горобина, катальпа. Ці та інші рослини відтепер прикрашатимуть територію навколо Храму святого Миколая Чудотворця у Черкасах, інформує ОДТРК Рось.\nІз проханням допомогти із озелененням до обласного Управління лісного та мисливського господарства звернулися самі духівники. Лісівники відгукнулися, хоча до цього посадковим матеріалом вони допомагали здебільшого навчальним закладам, озеленювали й місця відпочинку черкащан.\nБудівництво у храмі святого Миколая Чудотворця триває уже багато років поспіль. Адже коштів, аби завершити бодай внутрішні роботи, не вистачає. Тому й звернулися по допомогу, аби озеленити свою територію.\nОзеленення території при храмі збіглося із проведенням всеукраїнського суботника «Зробимо Україну чистою». До створення затишних куточків та місць, де людина змогла б відпочити духовно, долучилися усі охочі.\nКатегорії Новини, Суспільство Теги озеленення, церква, Черкаси


Як естроген взаємодіє з кістковою системою? | HealthApple\nЯк естроген взаємодіє з кістковою системою?\nДослідницька група з Університету Ветеринарної Медицини Відня встановила, як саме естроген впливає на здоров’я кісток. Робота проводилася під керівництвом доктора Райнхольда Ербена. Результати дослідження були опубліковані 28.07.2017 на офіційному сайті університету.\nЖіночий статевий гормон естроген відіграє важливу роль в регуляції кісткової маси. Так, наприклад, дефіцит гормону часто призводить до розвитку в постменопаузі остеопорозу і зниження кісткової маси. Таким чином, стан скелета і можливі кісткові патологічні зміни безпосередньо залежать від кількості естрогену і того, як він взаємодіє з кістковими клітинами. Проте, вченим досі не був відомий цей механізм взаємодії, і, зокрема, не були виявлені клітини-посередники між кістками і естрогеном.\nРозвиток кісткової структури безпосередньо залежить від складної системи гормонів і білків. Одним з найбільш важливих компонентів цієї системи є сигнальна молекула RANKL, яка впливає на розвиток остеокластів, що відповідають за резорбцію кістки. Недолік естрогену або необхідних клітинних рецепторів призводить до перевиробництва RANKL, викликаючи безліч патологічних змін в кістках. В ході експериментів доктор Ербен використовував кілька груп мишей, у яких були деактивовані або RANKL, або естрогенові рецептори в кровотворних або мезенхімальних клітинах. Потім, використовуючи лазерну захоплюючу мікродіссекцію і РНК-аналіз, вчені змогли встановити, що клітинами-мішенями гормону є клітини кісткової оболонки: саме вони відповідають за комуніціювання гормону з кісткою, вони ж беруть участь в розвитку кісткових захворювань, пов’язаних з надлишком RANKL через порушену у відсутності гормону експресії.\nЗа словами авторів, в майбутньому необхідно провести додаткові дослідження, щоб зрозуміти, чи впливають інші гормони на стан кісток за допомогою клітин кісткової оболонки. Доктор Ербнер зазначив, що отримані дані, можливо, допоможуть у розробці ліків і профілактичних засобів проти втрати кісткової маси.\nДжерело: University of Vienna


ІННА ПАРХОМЕНКО. Невідомі «країни» Туреччини — Журнал «Всесвіт»\nВсесвіт Архів ІННА ПАРХОМЕНКО. Невідомі «країни» Туреччини\nІННА ПАРХОМЕНКО. Невідомі «країни» Туреччини\nНевідомі «країни» Туреччини\nТуреччина, яка сьогодні є привабливим для українців простором відпочинку, насправді приховує в собі зовсім невідомі для нас «країни». Незвичайні відкриття і враження чекають на того, хто наважиться відхилитися від протореного шляху.\nЯкщо ви хочете побувати в Греції, Римі, Генуї одразу, їдьте місцевим автобусом на південне узбережжя Чорного моря. Ви опинитеся одразу — у Віфінії та Пафлагонії (назви провінцій Римської імперії). Сюди плавав Одисей, описують особливості цієї місцевості Страбон, Пліній молодший та Пліній старший Птоломей, Микита Пафлагонянин, Марко Поло, Клавихо та інші стародавні історики, географи, мандрівники.\nЗемля тут зберігає «товстий шар» історичної пам’яті. Причому все — своєрідність ландшафту, пам’ятки архітектури — зберігається майже в первісному вигляді. Потрапляємо ніби в зачаровану країну, яка заснула на багато років і не знає, що таке бетонні будинки, пластикові вікна, метро тощо.\nДавнім центром, столицею цього регіону — Пафлагонії — було місто Амастрида, тепер Амастра. Вона розташована на живописному півострові, з’єднаному мостами з островом. Перше враження від міста — що ти потрапив до Італії: горбаті венеціанські мостики, різноманітні острови та химерні скелі, старовинні дерев’яні будинки під червоною черепицею. У стінах високих кам’яних фортець VІІ–ХІV ст., які з різних боків оточують місто, впадають в око численні мармурові плити (так звані закладні) з гербами відомих генуезьких родин. Це Вісконті, Поджио, Монтенегро, Кампо, Кампофрегозо, Маластино, Лузиньян, адже місто було протягом тривалого часу (з ХІV ст.) генуезькою колонією.\nГерби та генуезькі написи були досліджені та розшифровані англійським ученим Ф. Хазлуком (Hasluk F.) і видані в Лондоні 1911 р.\nГенуезці з Амастри підтримували тісні торговельні зв’язки з Кафою (Феодосією), Балаклавою. Тому закладні плити з тотожними гербами є й у Феодосії. Від них прийшов і культ св. Георгія до Криму. Св. Георгій був офіційним покровителем Генуї. На його честь був названий головний банк Генуї — Сан Джоржо, в розпорядження якого з 1453 р. перейшли всі чорноморські генуезькі колонії. Свято св. Георгія було включено до каталогу загальнодержавних свят Генуї. Невипадково зображення св. Георгія встановлено на міських воротах у Кафі.\nВодночас у місті багато грецьких статуй — Зевса, Геракла, пам’ятник римському імператору Клавдію, багато римських надгробків, театр. У 1951 р. після розкопок на некрополі значна кількість артефактів надійшла до місцевого археологічного музею.\nСвого часу Ліціній Лукулл, римський проконсул Пафлагонії, вивіз звідси кілька Мармурових статуй для прикрашення своєї вілли на околицях Рима.\nЗнав про тутешні історичні цінності Рудольф Распе (Raspe), німецький письменник (1737–1794) — автор славнозвісного Мюнхаузена. Він цікавився археологією, перекладав Гомера. З хвилюванням піднімаєшся старовинними кам’яними сходами до візантійської церкви VІІ ст. В ній служив Єпископ міста — св. Георгій Амастридський. Рукопис його життя було віднайдено в ХVІ ст. греком К. Лукарисом і продано італійській королеві Марії Медичі. Після її смерті колекція була перепродана французькому королю. Зараз рукопис — у Паризькій національній бібліотеці. В Росії він був виданий лише в 1893 р. візантологом В. Василевським. Там, зокрема, є важливі свідчення про перші набіги росів, скіфів на узбережжя Чорного моря в І половині VІІІ ст., пограбування Амасри тощо.\nПафлагонія мала першого Єпископа (його ім’я Пальма), поставленого ще апостолом Андрієм. Вона була найстарішою християнською парафією візантійської імперії, і в пізні часи, після мусульманського завоювання, тут мешкало багато греків. Зараз залишилося три храми (відреставровані), залишки православного монастиря на острові (лише фундаменти).\nНапевно, ще від греків перейшла сюди любов до червоного кольору (на відміну від інших районів Туреччини, де полюбляють синій).\nМісцеві жінки вишивають рушники, які одразу ж і продають. В них орнамент вишито «червоними і чорними» нитками. Також червоний колір домінує у килимах. Він вважається символом щастя. Колір виготовляють із рослини марени. До шерсті вівці для інтенсивності кольору додається, крім фарби, ще й її кров.\nЦікаві місцеві лікарські поради щодо цього кольору. Пліній молодший писав у листах до імператора Трояна, як лікують тут головний біль. На голову треба покласти траву, що виросла на голові статуї (а їх тут було багато), і загорнути її в червону тканину, чи вуха обмотати червоною тканиною. Американець Томас Джефферсон посилав саме сюди по цю фарбу. В цьому маленькому, тепер уже провінційному містечку, є велика книжкова крамниця. До речі, і праці географа ІХ ст. Страбана про місцевість у перекладі турецькою мовою також є. Тут я придбала чудово ілюстровану книгу, видану 1999 р., до 1380-річного ювілею Амасри — турецького науковця, автора Неджет Сакаоглу «Чарівний світ Амасри». 31 липня щороку в місті відбуваються святкові паради з цікавими театральними сценами з життя генуезців.\nУ книзі вміщено малюнки Амасри, зроблені англійськими вченими і мандрівниками у 1-й половині ХІХ ст. Зокрема, представлено роботи Жуля Лоуренса 1846 р., Вільяма Айнсворта 1838 р. та ін.\nАнглійці були першими, хто відважився у І пол. ХІХ ст. мандрувати цими турецькими місцями. Саме тому до Британського музею в Лондоні наразі надійшло багато артефактів із цих місць, зокрема й поеми Гомера.\nОдними з перших англійців, які зацікавилися саме цим регіоном, була династія шотландців Гамільтонів. Вільям Гамільтон (1730–1830) був колекціонером античності (брав участь у розкопках Помпеї, Геркуланума). Його велика колекція була подарована Британському музею в Лондоні. У свої мандри він брав художника П’єтро Фабріса, який замальовував за його вказівкою важливі краєвиди. Вільям Гамільтон (Hamilton William, 1788–1858), син відомого ботаніка з Глазго, особливу увагу звертав на описи флори цих регіонів. Дуже докладно й поетично описує він узбережжя, гавані, породи дерев у своїй книзі, виданій у Лондоні 1842 р., «Researches in Asia Minor, Pontus» — «Дослідження в Малій Азії, Понті».\nЇдучи його маршрутом — з Амасра до Синопа, узбережжям Чорного моря, я мала змогу переконатися у правдивості описів В. Гамільтона. Позаяк ліси тут не вирубують, а узбережжя не забудовується; нові дороги теж не прокладені, залізниць немає. Залишилися римські дороги через високі перевали (600–750 м над рівнем моря) та поодинокі прибережні історичні селища, які перейменовані на турецький взірець.\nБагато з цих місць описано в томах «Argonavtica» Аполлонія Родоського (біля 270 р. до н.р.), начальника бібліотеки в Олександрії. Римляни високо цінували його поезію, а сам Вергілій радо перекладав його твори. У другому томі «Argonavtica» Аполлоній описує розташовану біля Амасри Гераклею Понтійську. Зараз вона носить назву Єреглі. Тут варто зупинитися й оглянути старовину.\nСаме місце на узбережжі Чорного моря просякнуто історією. Місто було засновано греками з Беотії (560 р. до н.р.). Тут народився знаменитий Геракліт. Місцеві мешканці покажуть печеру Геракла, де, вважається, був вхід до пекла. Тут є три великі печери, гроти, пам’ятник собаці Церберу, був Храм, присвячений Гекаті, на місці якого у V ст. побудовано християнський храм. Є акрополь, мури візантійської фортеці. З гори можна побачити затоку, куди припливав Язон. Цей краєвид зі спорудами, мечетями замалював Айнсворт у 1839 р., пізніше з нього було зроблено офорт.\nНімецький археолог Вольфрам Хольпфнер (Wolfram Holpfner) у 1965 р. тут розкопав багато цікавого в експедиціях.\nПоруч, на скелястому узбережжі розташовано мальовниче селище Шиле. Воно має дивовижної форми скелі, які стоять у морі близько берега. На одній із них височіє мальовнича генуезька башта ХІV ст. До неї з ближньої скелі прокладена канатна дорога. Це місце також, за переказами, відвідував Одисей. Чорне море тут надзвичайно чисте, прозоре з піщаним берегом.\nВарто зупинитися тут у готелі хоча б на одну ніч, аби вранці, забравшись на одну з високих скель (заввишки 300 м), дивлячись на неозорий морський краєвид, насолоджуватися гекзаметрами «Одіссеї» в українському перекладі Миколи Зерова.\nДоїжджаючи узбережжям Чорного моря до Синопа, згадуємо, що саме тут у Пафлагонії висадився супутник Язона — Автоликой. Він побудував храм, куди й призначив оракула. Тут була до 75 р. до н.е. колонія мілетців. А у 1951 р. в Синопі німецькими археологами на чолі з Людвігом Будде було розкопано залишки єгипетського храму зі скульптурами Ізиди, Сераписа — цей культ був поширений іще за Птоломея (305–282 р. до н.е.). У Синопі, народився наймогутніший цар Сходу Митридат (132 р. до н.е.– 63). Життя його описує Аппіан та автор 24 томів історії Римської імперії Плутарх. Саме Митридат переніс столицю Понта з Амасії (де народився географ Страбон) у Синоп. Він здобув грецьку освіту, знав 22 мови, весь час воював із римлянами, зрештою, під час третьої митридатівської війни зазнав поразки від Помпея й утік до Керчі (в Пантікапей). Його скарби вивіз до Криму переможець Лукулд.\nУ Синопі збереглися залишки величного палацу Митридата, який уміщував 10 000 осіб. Монументальні високі стіни вражають красою й міцністю кладки, на них розміщена охоронна дошка з пояснювальним історичним текстом. Дорогу до палацу показав мені місцевий школяр.\nВ. Гамільтон залишався у Синопі протягом трьох днів і докладно описав старовину. Синоп — місце народження грецького філософа Діогена. Тому, в’їжджаючи до міста, бачимо йому пам’ятник із ліхтарем у руці та з собакою; сам Діоген стоїть на діжці. Саме тут виникло слово «синоптик», що в перекладі з грецької мови означає «можливість осягнути все». Звідси ж і пішли слов’янські назви книжок з описами історичних подій — «Синопсис». У нас, у Києво-Печерській лаврі, видав таку книжку 1674 р. Інокентій Гізель, архімандрит Лаври.\nУ місцевому археологічному музеї зібрано багато стародавніх скульптур — це хетські леви, римські мозаїки, а також візантійські ікони. На подвір’ї музею — гармати, ядра — пам’ять про кримську війну 1853 р.\nАрхітектурною перлиною Синопа є мечеть ХІV ст. з великим внутрішнім двориком, орнаментальними написами на мармурі куфічним шрифтом та тюрбе (тобто надгробком) знаменитого еміра Синопа Газії Челебі (1298–1324) безстрашного вояка. Був Газії Челебі непереможним флотоводцем, мореплавцем і воїном, він воював з італійцями, нищив генуезькі галери. Подейкують, що саме він першим придумав підводний човен. Ібн Батута називає його людиною-жабою. Нащадок еміра, турецький мандрівник Евлія Челебі (1611–1683) у своєму 10-томному «Seyhatnames» (1313, Стамбул) описує Україну і Крим.\nВзагалі цей витягнутий у море півострів, зручний як гавань, був ареною постійних війн. Генуезці воювали з венеціанцями за володіння ним. Петрарка в листі до свого друга венеціанця Бандино (герб якого бачимо в Амасрі) благає припинити братовбивчу війну. Війна знайшла відображення в мистецьких пам’ятках. Так, синопський військовоначальник, генуезець Мегало Леркарні, який відрізав носи та вуха своїм супротивникам та засолював їх у діжках, наказав зобразити це у своєму палаці в Генуї відомому художнику того часу (ХVІ ст.) Луке Камбіазо. На фронтоні палацу були вміщені скульптури безносих каріатид роботи ломбардського скульптора Таддео Карлоне.\nЦі місця біля Синопа — численні башти, замки — знайшли своє відображення і в західній літературі, в лицарських романах, особливо 4-го Хрестового походу.\nОсобливу пошану отримав французький роман у віршах «Мелюзина», складений у кінці ХІV ст. Жаном з Арраса за наказом герцога Беррійського. Прозова версія книги вийшла в Женеві в 1478 р., а німецький переклад через польське посередництво у 1677 р. став відомим у Росії.\nНезважаючи на красиві живописні місця, все ж таки, на жаль, місцевість маловідома і в нас, і в Європі, сюди не пролягають екскурсійні маршрути. Єдина книга про цю частинку світу вийшла друком у Берліні 1915 р. — авторства Леонарда Пафлагонії. Ця праця насичена історичними подіями і незвичайними пристрастями.\nНайближчими за духом до цієї атмосфери мені видалися поетичні переклади римських елегій українського неокласика Миколи Зерова. Впевнена, тут він почувався би як удома. В його гекзаметрах — перекладах Вергілія, Горація, Овідія — можна знайти безліч аналогій — описів Амастри й, зрештою, численних інших місць.\nТак, коли раптово посеред Амастри (біля автобусної зупинки) бачиш старовинний камінь із напівзатертими грецькими літерами — очевидно, чиїмось іменем — мимохіть спливають у пам’яті рядки М. Зерова з перекладу поета Авзонія: «Не втече від загину камінь могили твердий, імені слава дзвінка».\nЩодо мене, то я знайшла в поета і для себе дещо відповідне, епіграф до своєї подорожі. Це вірші з його перекладу Публія Марона.\nМелібій: «Що ж так тягнуло тебе до того величного міста?»\nTiмip: «Воля, мій друже!\nХоч пізно, як волос на старість посивів\nВзнав я принади її — осяяла вік мій ледачий!»1\n1 Зеров М. К. Публій Марон (70–19 до н.е.). // Твори у 2-х т. — т.1. — К.: Дніпро, 1990. — С. 197–198.


Пастки свідомості, з яких потрібно вибиратися. | ГАРМОНІЯ\nГоловна » ДУХОВНИЙ РОЗВИТОК » Пастки свідомості, з яких потрібно вибиратися.\nІноді нам здається, ніби в житті щось йде не так. І ми раді б все змінити, але що саме – не знаємо.\nІснують пастки свідомості, яких ми часто не помічаємо\nЖиття – це не пряма рівна лінія.\nІ це не набір графіків і розкладів. Це нормально, якщо до якогось віку ви не встигли закінчити університет, одружитися, знайти стабільну роботу, обзавестися сім’єю, сколотити статки і так далі. Також здорово розуміти що, якщо ви не одружилися до 25 років, або не стали віце-президентом до 30, або навіть просто не стали щасливими, то світ не збирається засуджувати вас.\nПрямо зі шкільної лави ми починаємо складати програму свого життя і з нею власне прямуємо до інших учбових закладів. У альма-матер ми вибираємо роботу, якою будемо займатися. Навіть якщо програма нам не подобається. Це тому, що ми вже вклали в неї час. Щоранку ми ходимо на цю роботу, тому що нам необхідно підтримувати вибір, який ми колись зробили. І ми робимо наступний крок, а потім наступний і ще раз наступний, думаючи, що ми проставляємо галочки в якомусь контрольному списку нашого життя. В один прекрасний день ми прокинемося в депресії. У дуже сильній депресії. Ми відчуємо одного разу, що щось величезне тяжіє над нами, але причину цього знати не будемо. Ось так ми руйнуємо своє життя.\nМи руйнуємо своє життя, вибираючи не ту людину.\nЩо це за потреба в прискорених відносинах? Чому ми так зачаровані ідеєю в першу чергу бути з кимось, а не самим ставати кимось?\nПовірте, любов, яку вирощують з зручності, любов, що розквітає разом з необхідністю спати поряд з кимось, і любов, яка обслуговує наші потреби в увазі, а не пристрасті, – така любов не надихне вас прокинутися о шостій ранку і обійняти людину , сплячу поруч. Прагніть виявити фундаментальну любов – відносини, які змусять вас стати кращим чоловіком або жінкою. «Але я не хочу бути на самоті!» – так часто вигукуємо ми.\nПобудьте одні. Їжте наодинці, спіть наодинці. Через якийсь час ви багато чого відкриєте в собі. Ви будете рости, ви знайдете те, що надихає вас, ви будете керувати своїми мріями і переконаннями. І, коли ви зустрінете людину, яка змусить кожну вашу клітину танцювати, ви будете впевнені в цьому. Тому, що будете впевнені в собі. Зачекайте. Будь ласка, я закликаю вас дочекатися її, боротися за неї, докладати зусиль для неї, тому що це найпрекрасніше, що ваше серце коли-небудь зазнає.\nМи руйнуємо своє життя, дозволяючи минулому управляти нами.\nУ житті багато що трапляється і трапиться – така вже його властивість. Розчарування, сум’яття, дні, коли ви відчували себе непотрібним. Такі моменти і слова, що, здається, залишаються з нами. Але ми не повинні дозволяти їм впливати на нас – вони були всього лише словами.\nЯкщо ви дозволите кожній не дуже приємній події в житті визначати те, як ви сприймаєте себе, то і весь світ ви будете бачити в негативному ключі.\nВи упустите дорогоцінну можливість тому, що не отримали просування п’ять років тому, переконуючи себе в тому, що ви дурні. Ви упустите свою любов тому, що будете вважати, що колишній партнер залишив вас тому, що ви були недостатньо гарні, а тепер ви і зовсім не вірите чоловікам чи жінкам. Це якийсь замкнутий круг. Якщо ви не дозволите собі залишити в минулому те, що сталося, було сказано і випробувано, ви продовжите дивитися на світ через призму віджилого своє і не дуже вдалого сприйняття.\nМи руйнуємо своє життя, коли порівнюємо себе з іншими.\nКількість ваших передплатників в інстаграмі не зменшить і не збільшить вашу цінність. Кількість нулів на вашому банківському рахунку не вплине на ваше співчуття, інтелект чи ваше щастя. Людина, у якої в два рази більше власності, ніж у вас, не відчуває якесь подвоєне блаженство.\nМи загрузли в постійне стеження за тим, чиї фотографії лайкають наші друзі, на кого ще підписані наші послідовники в твіттері, і, звичайно, сьогодні до кінця дня ми не помремо від цього, але в глобальному сенсі це руйнує наше життя. Це створює в нас потребу відчувати себе важливими і часто ми придушуємо інших, щоб добитися цього.\nМи руйнуємо своє життя, позбавляючи себе почуттів.\nМи всі боїмося говорити занадто багато, відчувати занадто глибоко, щоб люди ненароком не дізналися, як багато вони значать для нас. Інтерес – це не синонім слова «божевілля». Так, висловлюючи своє особливе ставлення до когось, ви стаєте уразливим. Але в цьому немає нічого поганого. Навпаки, є якась магія в тому, як ви оголюєте душу і чесні з тими, хто для вас важливий. Нехай дівчина знає, що вона надихає вас. Зізнайтеся матері в любові перед своїми друзями. Відкрийте себе, не ставайте кам’яним, будьте сміливими в тому, кого і як ви любите. Це вимагає мужності.\nМи руйнуємо своє життя, коли терпимо його.\nКоли ви погоджуєтеся на менше, ви самі руйнуєте можливості, які живуть всередині вас, і в цьому випадку обдуреними залишаються обидва – ви і ваш потенціал. Можливо, наступний Мікеланджело зараз сидить перед комп’ютером, з’єднуючи скріпками документи, бо змушений платити за рахунками або тому що так зручно. Не дозволяйте цьому статися з вами. Не руйнуйте своє життя таким чином. Життя і робота, життя і любов – вони нерозривно пов’язані між собою.\nМи повинні прагнути до непересічної роботи і такої же незвичайної любові. Тільки тоді ми пізнаємо все різноманіття і блаженство цьому житті.


Крижані купання в Качанівці | Життєві ОБРІЇ\nКрижані купання в Качанівці\nЦього року на свято Водохреща в селі Качанівка зібралось багато охочих пірнути в крижану ополонку. Для багатьох "моржів" Качанівка уже стала традиційним місцем прийняття хрещенського обряду. Тут, на сільському ставку, уже дванадцять років поспіль проходить так званий традиційний заплив "моржів". Його організаторами були ветерани велоспорту на чолі з Олександром Романком.\n- Ми з друзями давно займаємось моржуванням, але раніше я жив у Вінниці і купалися ми там, а коли переїхав жити в Жданівку, запросив до себе на Водохреща друзів, так і відбулись перші купання на качанівському ставку - згадує Олександр Романко.\n- В перший рік нас купалось лише шестеро, а потім до нас долучались знайомі, друзі та усі бажаючі, так ця традиція прижилась не лише в Качанівці, а й розповсюдилась в інших селах Хмільниччини. Люди вірять в цілющу силу води у цей день, тому це чудове дійство і набуло популярності і масовості, подивіться скільки нині бажаючих скупатись, їх сотні - продовжує розмову Олександр Степанович. Люди купаються, вірять, отримують задоволення і це чудово. Важливо й те, що бажання громади проводити такий захід знайшло підтримку місцевої влади. Чув, що в Хмільнику кілька років тому міський голова Сергій Редчик замість того, аби забезпечити безпеку громадян, видавав якісь розпорядження про заборону купання, але, на мою думку, це повна дурня, адже заборонити купатись міський голова не може, а забезпечити безпеку - зобов'язаний. Слава Богу, в нас таких колізій не виникає. Жданівська сільська рада завжди допомагає в організації цього чудового дійства, саме тому воно, мабуть, тут і прижилось. Потрібна допомога в облаштуванні ополонки і території для купання, - в сільській раді завжди готові допомогти. Тому я вдячний керівництву Жданівської сільської ради за розуміння і підтримку. За допомогу в організації цьогорічних купань вдячний Жданівському сільському голові Станіславі Ядвіжиній, керуючому справами виконкому сільської ради Ігорю Павлюку, за охорону громадського порядку - начальнику Хмільницького відділення поліції Дмитру Руденку, за безпеку під час купань та медичний супровід - начальнику Жданівського центру безпеки Володимиру Усу та головному лікарю центру первинної медико-санітарної допомоги Юрію Насірову, за благоустрій та облаштування території для проведення хрещенського обряду - керівнику комунального підприємства "Війтівецький господар" Віталію Мартинюку. Ваша допомога і підтримка є свідченням того, що ви поважаєте людей, шануєте давні традиції українського народу, намагаєтесь їх зберегти та примножити. Сподіваюсь, що традиція, започаткована ветеранами велоспорту за вашої підтримки залишиться в Качанівці назавжди, - сказав на завершення розмови Олександр Романко.


По різні боки церковної огорожі | Українська правда\nАндрій Стародуб, для УП — П'ятниця, 7 березня 2008, 12:36\nНа початку листопада в Києво-Печерській Лаврі відбулася подія, на яку фактично не звернули увагу ЗМІ. Намісник Лаври архієпископ Павло (Лебідь) нагородив орденом Святого Рівноапостольного князя Володимира групу депутатів-комуністів (Петра Симоненка, Ігоря Алексєєва, Ігоря Калетника та інших).\nПлідне співробітництво між КПУ та УПЦ в єдності з Московським Патріархатом (УЦ МП) має давню історію і традиції.\nНікого вже не дивує ані публікація в якості передовиць газети "Комуніст" різдвяних чи великодніх послань Блаженнійшого митрополита Володимира (Сабодана), ані нагородження церковними орденами комуністів-активістів міжфракційного об’єднання "На підтримку канонічної православної церкви в Україні".\nОднак останнє нагородження лише на перший погляд є черговим обміном люб’язностями між УПЦ МП та Комуністичною партією України. Це дійство мало глибокий символічний підтекст, оскільки відбувалося в день пам’яті священомученика митрополита Володимира (Богоявленського).\nМитрополита було убито біля Лаврських стін 25 січня (7 лютого за новим стилем) 1918 року під час навали на Київ армії Муравйова. Таким чином, нагородження прямих спадкоємців більшовиків саме в цей день можна вважати видачею остаточної індульгенції комуністам за всі злочини, які були зроблені проти церкви в радянський період.\nВ принципі, готовність вибачити чи навіть полюбити своїх ворогів, не є чимось гідним осуду. Але занадто вже є готовність "прощати" вибірковою та обумовленою політичною кон’юнктурою.\nНаприклад, для того, щоб визначити "непричетність" більшовиків до вбивства 90-річної давності УПЦ МП виявилось не потрібно ані звертатись до робіт істориків, ані створювати спеціальні комісії.\nТак само легко церковні діячі заявляють, що відкритий атеїст Володимир Ульянов (Ленін) цілком може бути (у випадку перенесення з Мавзолею) похований за християнським обрядом.\nА ось для того щоб визнати очевидне – безпідставність відлучення від церкви Івана Мазепи, ієрархи цієї церкви створюють комісії, котрі імітують бурхливу діяльність та роблять глумливі та цинічні заяви, що для скасування анафеми потрібно дослідити історію взаємин Гетьмана з жінками.\nДо речі, відповідь Патріарха Алексія ІІ на звернення президента Ющенка з приводу анафеми Мазепі (21 лютого) – ще одна нещодавня подія, символічний підтекст якої пройшов повз увагу ЗМІ.\nНевідомо, хто порадив Вікторові Ющенку саме зараз звернутись до Патріарха Алексія у цій справі. Та й документи, які нібито хотів отримати президент у Москві, давно відомі й їх можна знайти навіть у Інтернеті.\nАле це деталі – головне, що тепер відома чітка й недвозначно висловлена позиція першоієрарха РПЦ: для цієї церкви Іван Степанович Мазепа перебуває поза церковною огорожею і бажання змінювати цей статус-кво в Москві немає.\nЩоправда, для того, щоб відповідь не прозвучала вже аж занадто брутально, до неї, було додано фразу, що "вопрос может быть рассмотрен". У невизначеному майбутньому...\n"Мазепоненависництво" настільки глибоко вкорінене в свідомості російських ієрархів, що вони навіть не усвідомлюють, що збереження даної анафеми більше шкодить їм самим.\nОскільки це прецедент, котрий ставить під сумнів єдність світового Православ’я. Адже кожна Помісна Православна Церква визнає таїнства, рукопокладення та церковні покарання, накладені в інших.\nТобто, якщо РПЦ вважає Мазепу відлученим від Церкви віровідступником, то так само мали б вважати в усіх православних юрисдикціях. Однак панахиди по Мазепі вільно служать в храмах Константинопольського Патріархату, неодноразово служили єпископи та священики Православної Церкви в Польщі.\nПід час встановлення пам’ятника в місті Браїлів заупокійну службу по Гетьману відслужили в Румунській Православній Церкві, цілком імовірно, що подібні факти мали місце й в інших автокефальних Церквах.\nТа й у самій РПЦ 9 липня 1918 року, з благословення тодішнього митрополита Київського Антонія (Храповицького), було відслужено урочисту панахиду по Гетьману.\nЩе більше приводів задуматись є в єпископату Української Православної церкви (саме такою є її офіційна назва, додаток "Московського патріархату" використовуються задля запобігання плутанини).\nАдже для росіян "дело Мазепы" не є конфліктом з власною візією історії, а от українські владики, що служать у тому числі й у побудованих Гетьманом храмах, повинні були б відчувати певний дискомфорт.\nАле їх більше обурило перейменування вулиці, на якій розташовано Києво-Печерську Лавру. Більшовики, які інспірували Січневе повстання (попередня назва вулиці ім. Івана Мазепи), виявились набагато милішими для Собору єпископів, аніж один з найщедріших українських церковних меценатів.\nЗалишається сподіватись, що все це робиться внаслідок щирого переконання в тому, що Ленін та комуністи мають більше заслуг перед Православ’ям, аніж Мазепа й мазепинці. Хотілося б лише, щоб ця теза була виголошена відкрито, а не маскувалась обтічними заявами та символічними нагородженнями.\nАдже Преосвященним владикам (на відміну від політиків) достеменно відомо, наскільки важким є гріх лицемірства...\nP.S. Нещодавно довелось почути цікаву оповідку. Нібито в одному з монастирів УПЦ МП чернець, побачивши поминальну записку українською мовою, викинув її. А прикладену до неї десятигривневу купюру, на якій зображено Гетьмана Мазепу, спокійно поклав до каси.\nІсторія, звісно, апокрифічна і, можливо, злонамірено поширюється представниками "конкуруючих" православних юрисдикцій. Однак це, на жаль, не означає, що вона не могла б відбутись у реальному житті.\n"Праведна смерть священомученика Володимира, митрополита Київського. 25 січня 1918 року" (клеймо ікони "Собор нових мучеників та сповідників Російських за Христа постраждалих").\nАндрій Стародуб, для УП


Аліменти – послуга юридичної групи «Право»\nАліменти на дитину зобов’язаний платити той з батьків, який проживає окремо. Відповідно, особою, яка має право подати судовий позов щодо стягнення аліментів, є той з подружжя, з ким проживає дитина. При цьому абсолютно не важливо, чи перебувають батьки у шлюбі.\nНа жаль, є частими випадки безвідповідального ставлення члена подружжя, який проживає окремо, до матеріальних потреб дитини; трапляються випадки укривання доходів і відвертої непорядності. Що вже говорити про необхідність здорового психологічного клімату в сім’ї і потребу дитини в повноцінному спілкуванні з обома батьками.\nСтатус безробітного не звільняє від обов’язку утримувати і виховувати своїх дітей. Законом передбачено, що батьки в рівній мірі зобов’язані виконувати зазначені вище батьківські функції. Сімейним кодексом, серед іншого, передбачено стягнення аліментів з пенсій і стипендій, зарплат і взагалі всіх видів доходів.\nДля успішного стягнення аліментів необхідно звернутися до досвідченого адвоката по сімейним спорам, який підготує позовну заяву про стягнення аліментів і представлятиме Ваші інтереси аж до відкриття виконавчого провадження, результатом якого буде виплата аліментів у примусовому порядку. Позов на аліменти являє собою письмову заяву, адресовану суду, де коротко і обгрунтовано викладені всі необхідні для прийняття судового рішення обставини.\nРезультатом судового розгляду справи є відповідне рішення, обов’язкове до виконання на всій території України.\nНесвоєчасна або повна несплата аліментів є підставою для нарахування боржнику пені в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Питання про стягнення пені вирішується в судовому порядку.\nАльтернативним способом виконання обов’язків з виплати аліментів для боржника є передача приватного житла або його частини у власність дитині, що позбавляє боржника від необхідності надалі виплачувати аліменти.\nХороший адвокат не завжди використовує судовий примус. Існують способи мирного врегулювання питання про утримання дитини – наприклад, укладення договору про утримання та виховання дитини, в якому обумовлюються розмір аліментів, розмір додаткових витрат на оздоровлення та розвиток дитини, а також час, місце і тривалість зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо.


ЗМАГАННЯ ЗА “КУБОК ШУХЕВИЧА”\n11/03/2016 -- Goculka\nЗ 28 лютого по 7 березня у Тернополі проходив патріотичний турнір “Кубок Шухевича”, в якому брали участь громадські організації Тернополя та студентські ради університетів. В загальному 12 команд, серед яких вперше – ВО “Тризуб” ім. С.Бандери.\nЗмагання проводилися з таких видів спорту як волейбол, футзал, баскетбол, біг-естафета, скелелазіння, стрільба, шахи, інтелектуальні змагання.\nКРУГЛИЙ СТІЛ: "ДЕНЬ МАТЕРІ, А НЕ 8 БЕРЕЗНЯ"\n08/03/2016 -- Goculka\nСьогодні у готелі “Тернопіль” активісти молодіжних громадських організацій провели круглий стіл, на тему “8 березня”. Молодь міста закликала громаду до святкування проукраїнських свят, а не дат з сумнівною історією.\nФЕМІНІСТИЧНЕ ПОХОДЖЕННЯ "СВЯТА" 8 БЕРЕЗНЯ\nКвіти, солодощі та подарункові набори, білборди та сіті-лайти з вісімками. Той ажіотаж, який ми спостерігаємо напередодні і в день т.зв. свята, є чудовим виявом того, як маркетологи вдало інтегрували суто соціалістичне свято у капіталістичну систему.\nБезперечно, наповнення “свята” 8 березня має культурно гібридний характер, але не варто забувати про його витоки. Найчастіше, критикуючи цю “традицію”, День усіх жінок згадується як пережиток комуністичного минулого, проте він має значно глибше коріння.\nВЕЧІР-ПАМ'ЯТІ НЕБЕСНОЇ СОТНІ У М.ГОРОХОВІ\n24/02/2016 -- Goculka\nНЕ МАЄМО ПРАВА ЗАМЕРЗНУТИ СЕРЦЕМ – ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОСЕРЕДОК ЖC\n08/02/2016 -- Goculka\nЗимові морози не на жарт лякають жителів Чернігова і ті стрімголов мчать щоранку – на роботу і щовечора – додому, аби швидше зігрітися та закутатись у красиві мрії про весну… Але ж, хіба то цікаво – щодня одне і те ж? Саме заради активізації соціальної пильності громадян, референтурний підрозділ ВО “Тризуб” ім. С. Бандери – “Жіноча Січ” Чернігова не раз змусила перехожих померзнути на вулиці і прийняти участь в акціях. Адже, ми можемо мерзнути в руки, але не маємо права замерзнути серцем!\n7 ЛЮТОГО – АНТИРЕЖИМНИЙ ПРОТЕСТ У ЛЬВОВІ\n02/02/2016 -- Goculka\nПатріоти України об’єднуються! На жаль, під час режиму Порошенка-Яценюка в тюрмах по всій Україні сидить понад 800 патріотів, які не хотіли підпорядковуватися нинішній владі, які сказали “Ні!” продажній системі.\nКрути…. Слово, яке в кожного українця викликає різні емоції: одні пишаються подвигом своїх співвітчизників, інші вважають це безглуздям, третім взагалі все одно. Але ми знаємо точно, що цей подвиг не повинен лишати байдужим жодного українця ....


Рома їде: навколосвітня подорож без грошей. Азербайджан — Платформа — "Проекти"\nРома їде: навколосвітня подорож без грошей. Азербайджан\nМи вже писали про Рому Свечнікова, який здійснює кругосвітну подорож фактично без грошей. Тепер ми продовжуємо публікацію його книги, що нещодавно вийшла білоруською мовою у видавництві наших друзів з 34mag.net. Після Грузії, Вірменії та Ірану Рома завітав до Азербайджану. Ночівлі в парку, кілька десятків знайомств, міліція і «трава», а також раптова зміна маршрута. Без грошей у кишені. Без царя у голові. Ти знаєш: Рома їде!\nМоя іранська банда\n– Доброго дня, Ігоре Михайловичу, це Рома Свечніков турбує. Я заходив до вас кілька тижнів тому з питанням про кредитну картку.\n– Так, доброго дня, Романе. Я вас пам’ятаю. Ви ще досі у Тегерані? – не без подиву питає третій секретар амбасади Білорусі у Ірані.\n– Так-так. Якраз хотів спитати вас щодо можливості продовження візи. Хочу затриматися тут ще на пару тижнів.\n– Який ви маєте тип візи?\n– Туристичний. Одноразова віза терміном тридцять діб.\n– На жаль, продовження туристичної візи є неможливим, вона видається виключно під конкретний перелік цілей.\nЩо ж, доведеться знову набирати висоту.\nЯ підраховую кількість днів з моменту мого в’їзду до Ірану, і виявляється, що сьогодні – останній. Зрештою я розумію, що все ж маю в запасі ще один день. Від Тегерану до межі з Азербайджаном – п’ятсот кілометрів. Це нормальна відстань для одного дня автостопом, коли б не той факт, що я нині у центрі величезного міста, вибиратися з якого мені доведеться не менш ніж чотири години. Здається, вперше у житті я порушу строк візи.\nВидзвонюю Женю, який загубився у нетрях мегаполіса. У нього ще є кілька днів у запасі, бо він заїхав до Ірану трохи пізніше за мене, але, обміркувавши ситуацію, приймаємо рішення вирушати разом. До того ж, йому вдалося десь здобути п’ятдесят баксів.\nМій телефон розривається від дзвінків хлопців та дівчат, з якими я провів минулий тиждень. Я прошу їх допомогти знайти транспорт до Астари – це місто, навпіл поділене кордоном між Іраном та Азербайджаном. Нічого не виходить, і в результаті ми будемо намагатися потрапити до Азебайджану автобусом і навіть заплатимо за квиток.\nЯ заходжу на вокзал, де мене зустрічає Абтін, мій бородатий худорлявий брат. Поруч з ним стоїть його подружка Ада – вогненно-руда кучерява дівчина з неймовірно чарівною посмішкою. Навколо бігають Парадіз і його подружка Мет. Певно, моя англійська здалась їм надзвичайно слабкою, бо Парадіз і Мет дарують мені підручник з граматики. З нізвідки вибігає Фріз, дівчина років двадцяти п’яти, яка працює у ляльковому театрі. Вона така маленька, що її, певно, плутають з ляльками на сцені. Фріз висне у мене на шиї якорем і починає переконувати лишитися ще на пару днів. Абтін, тим часом, приймаючи невідворотність мого від’їзду дістає з заплічника пакет з їжею і віддає його мені.\nЯ десять разів обіймаю друзів – я готовий забрати їх усіх із собою у заплічнику! Моя іранська банда – ми ще обов’язково зустрінемося!\nУсе за велінням Корану\nЯ сиджу в автобусі та сумую. За вікном пустеля, яка тепер зовсім не лякає. Через вісім годин, уже вночі, вилазимо у Астарі і беремо таксі до митного переходу. Проте, виявляється, що кордон закривають о шостій вечора. Барабанний дріб! Я протермінував візу!\nМи розповідаємо випадковим слухачам про свою подорож у одній з місцевих кафех, і господар частує нас їжею безкоштовно. Свого часу його батько об’їхав земну кулю на ровері. Господар навіть виносить з підсобки фотокартку в якості доказу.\nО восьмій годині ранку ми вже стоїмо на кордоні серед натовпу азербайджанських «човників». Іранський митник не звертає жодної уваги на мою протерміновану візу і ляпає штамп.\nАзербайджанська частина Астари неймовірним чином нагадує білоруську провінцію. Так само чисто, та ж бруківка, ті ж самі трактори. Перша ж людина, з якою ми заговорили, зривається на крик:\n– О-о-о! Земляки! Я сім років у Ліді прожив!\nВін, як і має бути, годує нас яєшнею та вивозить з міста на трасу. Наступний водій вирішує тримати планку і частує нас місцевою стравою «лавангі» – це начинена різними смаколиками курка. Якщо коротко, то у Баку ми заїжджаємо ситими та задоволеними.\nЯкщо казати відверто, то така поведінка азербайджанців нас трохи бентежить. Чомусь і я, і Женя не дуже воліли сюди їхати і зробили це тільки від безвиході. Але тепер до моєї голови закрадаються сумніви – схоже на те, що Азербайджан не менш гостинний за інші регіони Кавказу.\nВпевнено крокуючи, ми пробираємося до центру міста. Баку – великий та дорогий. На центральних вулицях важко знайти авто, що коштувало би дешевше за п’ять тисяч баксів. Починаються сутінки, я розглядаю перехожих, щоб знайти когось з «наших». Декілька спроб закінчуються невдало – велосипедист, гітарист і жінка з лабрадором гадки не мають, де можна переночувати двом туристам з братньої Білорусі. Стомлені, ми звертаємо на темну вулицю, щоб знайти подвір’я для намету. Раптом попереду я помічаю компанію, від сміху якої спрацьовують сигналізації. Відчуваю: це успіх! Молодий інженер Яшар готовий лишити нас у себе до ранку. Ми розмовляємо на суміші російської та англійської, виходить щось накшталт: «If u wanna, we could eating торт».\nКоли я вчився в університеті, то завжди просипав першу пару. І не зовсім тому, що вельми втомлювався. Просто кожен новий день був ще порожнішим за попередній. Спав я по дванадцять годин. Спав би, напевно, і по п’ятнадцять або взагалі, як ведмідь узимку, не прокидався, але організм такої розкоші не дозволяв. Тепер же я сплю не більше за шість, часто – п’ять годин. Ранкова реальність б’є так різко й раптово, як ОМОНівець протестувальника. Ти розплющуєш очі і намагаєшся врубитися: «Де я? А-а-а, так то ж я у інженера Яшара. Йому йти на роботу о восьмій. Ненавиджу інженерів!»\nДалі місто, де зранку робити рішуче нема чого. Падаю на траву у парку на набережній у надії ще трохи доспати. Парк, до речі, красивий. Взагалі, у Баку до «Євробачення» побудували багато чого цікавого, місто виглядає сучасним та приємним. Але це як славнозвісна білоруська чистота – всього лише пил у очі гостям:\n– Е-е-е! Вставай! Тут не можна спати!\n– Так я ще й не встиг заснути! Приходьте, коли засну.\n– Давай, вставай! До готелю йди спати!\nЦе Магомед, двометровий охоронець парку. У його величезній черепній коробці схована купа консервативних поглядів на газон та міський етикет загалом. Йти нема куди, а Магомеду ще одинадцять годин охороняти парк від сонних людей. І ось ми стоїмо поруч і дивимося на спокійний Каспій.\n– Магомед, а як ти до вірменів ставишся?\n– Я їх ненавиджу! Я б їх усіх виїбав! У нас тут просто усіх їх ненавидять! Ти у Вірменії був, чи шо?\n– Так, був. Перед Іраном заїжджав, – кажу я, пронизуючи поглядом каспійську далечінь.\n– Коли б ти сюди голову вірменина привіз, то зробився б одразу багатієм!\n– Зміг би і тачку нормальну купити?\n– Ха! Легко!\n– Слухай, ну не можуть же усі вірмени бути поганцями! Сам поміркуй, усюди ж є хороші люди.\n– Ну-у-у, баби вірменські мені до вподоби. Тіла у них непогані, всередині ж - лайно.\n– Магомед, а ти у Бога віриш?\n– Звичайно ж, у нас у Азербайджані все за велінням Корану!\n– А ти його увесь прочитав?\n– Я все і так знаю. Читати не обов’язково.\nЗ плином часу я починаю відходити від жебрацького життя у Ірані, але коли заходжу до магазину, то автоматично оцінюю розміщення камер та поведінку охоронців, хоч тирити нічого й не збирався – тут вже працює кредитна картка. Я не напружуюсь при спілкуванні з людьми – ми говоримо російською, у нас спільне минуле. Я знаю, що навряд чи відкрию для себе щось нове, я вже досить непогано розумію Кавказ. Все, що мені насправді потрібно тепер – це відпочинок. Тому ми з товаришем спрагло з’їдаємо перехожих очима у надії зустріти кого-небудь, хто задовільнив би нашу потребу.\nМурад підходить до нас, коли ми корпаємося у смітнику, щоб відшукати шматок картону для чергової таблички. Він запрошує нас до сусіднього бару випити пива. Взагалі я майже не п’ю, тому що ніколи не розумів, навіщо це робити. І ось, напевно, вперше у житті я з диким задоволенням пропускаю пару кухлів. Світ стає простішим, а заплічник – легшим. Мурад пропонує заночувати у нього на роботі. Він системний адміністратор у сейсмологічному центрі. Ми розміщуємося просто на підлозі у серверній під монотонний гул кулерів.\nМіліціянти нюхають «пуер»\nРанком я випадково зустрічаю Соху і Самає, своїх іранських друзів, з якими їздив до грузинського дитячого будинку. За той час, що ми не бачилися, у них вкрали велосипеди, але, як і у будь-якій історії про відважних мандрівників, знайшлась добра людина, яка купила їм нові. Соху і Самає збираються перебратися до Казахстану на паромі, наша команда має ті ж плани. Іранці хутко звалюють у деяких справах, а ми відправляємося на головну вулицю Баку, щоб за досить звичною схемою відшукати собі житло.\nЖодного разу я не сидів з табличкою «Looking for host» так довго. І що найцікавіше, результат операції так само перевершує мій попередній досвід. Людина, що погодилась нам допомогти, знімає для нас готель! Правда, тільки на одну ніч і найдешевший номер, але такий варіант все одно кращий за будь-яку вписку, бо тобі не треба проходити через втомлюючу кавказьку гостинність.\nЗаселившись, Женя відправляється як слід відмокнути у душі, а я хочу пробігтися містом з камерою. Просто на порозі готелю я зустрічаюсь з Мурадом. Ми рухаємося до бару Otto, де сьогодні ввечері на сцені виступатиме філіпінка Мішель. Пришов час зняти накопичену нервову напругу. Забігаючи наперед скажу, що мої танці цього вечора в барі годуватимуть мене увесь наступний тиждень.\nПісля дикої вечірки мені вдається поспати у готелі не більше чотирьох годин. Вночі мене, ледве живого, гвалтує рій комарів, але дякуючи тому, що у вухах дзвенить і страшно пульсує драйвове музло, комах я не чую зовсім. Коли ранком я дивлюсь у дзеркало, мені видається, що за минулі декілька годин я втратив не менш ніж літр крові.\nЗ Баку ми плануємо плисти на паромі до Казахстану, але вартість квитка виявляється просто захмарною. Сто двадцять баксів за папірець – то надто велика розкіш для нас.\nКоли я прогулююсь містом, то без упину сканую перехожих, бо завжди сподіваюсь зустріти когось з місцевих самородків. За декілька днів у Баку я не знаходжу нікого – по центральними вулицями дефілюють виключно бакінці у поспіху. Вони добре одягнені і посміхаються білосніжними посмішками. Від цих людей віє валютно-грошовими операціями. Як сказав один з лідерів опозиції, якого я тут зустрів, влада дасть тобі заробити, тільки до нафти не лізь.\nНа набережній мене спиняє невисокий чоловік років тридцяти. За рисами його обличчя я одразу ж упізнаю в ньому іранця:\n– Hey, man! Have you been in Otto-bar yesterday?\n– Yes, I had. My name is Roma, – подаю йому руку.\n– I'm Yashar. You danced like crazy, man!\n– It was a national Belarusian dance.\nТак у мене і Жені ще на одну ніч з’являється дах над головою, а також пральна машина, холодильник, автомобіль та гітара. Яшар має свій бізнес у Азербайджані, а у вільний час лабає на тій самій гітарі, бо не полишає надій створити свій музичний бенд. Вечір з Яшаром ми проводимо за розмовою про дорогу, музику та сенс усього, що відбувається довкола. Здається, що завтра він продасть свій інфініті та поїде разом із нами.\nБіля входу до бістро у центрі міста зі мною знайомиться Салмаз, довгонога дівчина модельної зовнішності. Вона так само бачила мене у Otto, тому мої танці годують мене ще раз. Салмаз вельми схвильована тим, що я не маю де ночувати, вона продзвонює усіх своїх друзів, витративши на це більше години, проте результат нульовий.\nЗ Євгеном тиняємось по Баку в пошуках придатного місця, і я випадково знаходжу відкриту квартиру в одному з будинків. Там вже давно ніхто не живе, ми замикаємося всередині та відрубаємося.\nНаступної ночі нашого полку прибуває. Ми знайомимося з двома французами, один з яких подорожує ровером, інший – пішки, та з двома англійцями, що їдуть навколо світу на авто. Ми пропонуємо хлопцям відправитися на ночівлю до нашої квартири. Розумію, що такою ватагою нам буде важко залишитись непоміченими, тому одразу ж відправляюсь до усіх сусідів, яких тільки можу знайти аби спитати у них дозволу на ночівлю. Усі погоджуються.\nМи з Євгеном прокладаємо електрику з сусідньої квартири, Соху миє підлогу, Ральф йде за водою, сусіди приносять нам чай та їжу. Настрій піднімається. Доки хлопці готуються до сну, я відправляюсь до «Макдональдса», щоб поюзати Wi-Fi. Не встигаю я вмикнути лептоп, як у ресторан забігає англієць і кричить, що до квартири увірвалися менти.\nЯ зриваюсь і біжу «додому». У нашій компанії я – дипломатична особа, бо розмовляю російською та вмію переконувати. Виявляється, що ментів викликав якийсь сусід, якого ми, мабуть, не попередили. Я довго намагаюсь врегулювати ситуацію з міліціянтами, але ті поводяться як тупі барани, і тільки пускаюсь морську піну з рота. Сусід, що викликав міліцію, полохливо ховається за їх спинами. Ситуація погіршується тим, що на столі, який стоїть у центрі квартири, лежить газета, у яку делікатно запакована марихуана, але я ще про це не знаю. І ось міліціянт бере газетку і нюхає суміш. Дивлюсь на нього, згадую хлопців, які усією командою звалили з квартири, Соху, який, мабуть, розкумареним приніс велосипед на третій поверх, замість того, аби спустити його вниз, і раптом усе стає зрозумілим.\n– Що то таке? – питає міліціянт.\n– Не бачите, ми чай пили! Це пуер. Можу я поговорити з людиною, що викликала міліцію? Мені здається, що вона просто не розібралася і тепер, довідавшись, що ми звичайні туристи, не буде проти нашого сусідства.\n– Треба було раніше казати, – викрикує сусід з-за спини міліціянта. Інший співробітник тим часом починає довбатися у «чаї».\n– Ну ж бо підійди до нас! – стискаючи кулаки, кажу я сусідові – Я ж підходив до тебе й питався! Не соромно брехати тобі, га?!\nПобачивши мою агресію, міліціянт кидає «пуер» аби допомогти мені. Фу-у-ух, пронесло! Але наша вписка накривається. Ми виходимо на вулицю, усі змучені, англійці взагалі чкурнули з переляку.\nТим часом іранські хлопці отримують листа від Неди, яка має сьогодні приїхати до Баку, аби їх побачити. Це там сама дівчина, у якої я жив декілька днів у Тегерані. Соху і Самає відправляються її шукати. Женя та французи так само кудись зникають і я лишаюсь наодинці. Довго не роздумуючи, встановлюю намет у сусідньому дворі. Починається дощ.\nБлизько другої години ночі мене будить один з жителів будинку. Каже, що тут не публічний будинок і просить «зйобуватися звідси нахуй», доки він міліцію не покликав. Я збираю намет і йду у двір навпроти. Усе як уві сні, через декілька годин мене будить жінка:\n– Йдіть до готелю! Тут не можна спати! Я зараз міліцію кликатиму!\n– Все-все-все! Вибачайте, йду!\nЯ переношу свій намет до наступного двору. Зранку мене знову будять. Якась жінка кидається на мене з лютими матюками. Я кажу їй, що я мандрівник, що їду навколо світу. Вона називає мене аферистом і йде кликати міліцію. Спати мені більше не хочеться.\nМені ламає плечі, на ногах пухирі. Я мало їм та нерегулярно сплю. Моє тіло несамовито прагне відпочинку. З боку може здатися, що я морально виснажився, проте насправді це не так. Дійсно, мені не подобається прокидатися під матюки о третій годині ночі і під дощем хлюпати з наметом у руках і двадцяткою кіло за плечима, але коли таке трапляється, я просто тішусь з того, як усе це влаштовано.\nЧас вибиратися з міст\nЯ зустрічаю хлопців на тому ж місці, де ми вчора випадково розійшлися. Ми вирішуємо, що нам до снаги зняти квартиру на усіх одразу за невеликі гроші. Але на нашу табличку з проханням про оренду реагують тільки міліціянти. Спочатку вони кажуть, що ми не можемо тут сидіти, бо поруч будинок президента. Ми відмовляємося йти. Вони ще довго лякають нас тим, що зараз приїде машина і повезе нас усіх до відділку, але я пояснюю їм, що посли Білорусі, Ірану, Англії та Франції будуть дуже незадоволеними. І Азербайджан залишиться без тракторів, газопроводу у Туреччину, нафтовидобувних станцій, а Франція вже точно самостійно щось вигадає. Міліціянти раптом змінюють гнів на милість, просять не користуватися табличкою і у випадку будь-яких проблем звертатися до них по допомогу. Я їм одразу кажу, що ми сьогодні не їли. Міліціянти купляють нам вісім дьонерів та по пляшечці коли.\nСтає зрозумілим, що у центрі нема чого ловити, і ми вирішуємо перебратися на околицю. Французські брати знаходять непогане місце для стоянки у порту. Величезною бандою ми селимось на терасі покинутого кафе. На ній навіть знайшлися декілька розеток. Наступного дня частина нашої команди відпливає на паромі з мазутом до Казахстану, але їм на заміну одразу ж прибуває молода пара, Конрад та Ліза. Ліза з Пітера, а Конрад з Дрездена. Своїм виглядом Конрад вельми нагадує молодого інженера-фізика, і швидко виявляється, що він і є молодий інженер-фізик.\nУ нас з Євгеном практично немає грошей, але більше сидіти на місці ми не можемо. Я сідаю у центрі міста з табличкою «Не вистачає на квиток до Казахстану» і за годину збираю сто тридцять доларів. Жені сідає у менш фартовому місці, але так само наколядовує пристойну суму. Ми складаємо усе разом – виходить рівно двісті сорок доларів.\nЧерез пару днів паром нарешті прибуває у порт і ми йдемо купляти квитки, але у останній момент невидима рука ховає гроші до кишені, і ноги самі несуть нас геть від каси. Ввечері ми вже стоїмо на трасі у бік Дагестану, а наступного дня перетинаємо кордон з Росією.\nАзербайджанці пропускають нас за десять хвилин, а ось на російському кордоні ми проводимо годин сім. Через втрачений час доводиться ночувати у полі неподалік траси.\nДоки ми добираємося до Махачкали, водії тричі дарують нам по п’ятсот рублів. Ми не чекаємо такої любові від дагестанців. Та й узагалі, ми глибоко вражені тим, що усі вони дуже привітні та часто дуже адекватні. Агресію направляють тільки місцеві молоді та борзі пацанчіки. Раз-пораз з якої-небудь тонованої «копійки» хтось показує нам «фак». Один альфа-самець навіть вискакує з машини, аби розібратися з нами, помилково прийнявши нас за москвичів. Ми втихомируємо його співучою білоруською мовою.\nПроїжджаємо Махачкалу і вирішуємо розділитися до Уфи. З неймовірною хуткістю я добираюсь до Саратова. Коли б усюди я так їздив, то по екватору б об’їхав земну кулю за місяць.\nО сьомій ранку на заправці за двадцять кілометрів від міста я помічаю дівчину Наташу. У неї на шиї висить панорамна камера з плівкою, і я одразу ж розумію, що нам є про що поговорити. За годину я вже сиджу на кухні її батьків і їм найсмачніший суп на планеті. Потім з дівчиною цілий день роз’їжджаємо по місцевих фермах і полях у пошуках агрокадрів. Наташа у захваті від ранкових полів, а я в захваті від неї. Мені до вподоби те, з якою швидкістю вона витрачає плівку. Пам’ятаю, що я витрачав не більше за одну плівку на тиждень, вона – одразу чотири за пару годин.\n– Я не шкодую грошей на творчість, для чого ще жити? – каже вона.\nДорога зводить мене з видатними людьми. Жити б нам у одному місці – обов’язково стали б близькими друзями. Але невідоме кличе, тому я купляю квитка на поїзд до Уфи і ввечері виїжджаю.\nДзвонить мобільний. Мама каже, що померла бабуся.\nВона казала, що житиме, доки її онук вчиться… Мені до батьківщини – три тисячі кілометрів. Це, якщо неймовірно поспішати, три дні у дорозі. Можна ще літаком. Назад у Мінськ? Я не можу, ніяк не можу.\nПоїзди зіштовхуються всередині мене, рейки плавляться, поворухнутися не виходить. Коли б тільки мене було два!\nМені дуже хочеться відпочити від дорожніх розмов, і половину шляху до Уфи я мовчу, але один з подорожніх все одно починає мене розпитувати. Слово до слова, і до розмови підключається сусіднє купе. Врешті мені забезпечують їжею на декілька наступних днів.\nУфа дуже схожа на Мінськ своїми сталінськими будинками, спальними районами та кількістю заводів. Тут вже помітно прохолодніше. Я затарююсь на секонді зимовою курткою. Усе – на гроші, зекономлені на квитку до Казахстану.\nПерше авто, друге авто – і я вдираюсь у Сибір. На кільцевій Челябінська спиняю далекобійника Юру. На його руці набита хмаринка, усередині якої написано ім’я «Наташа». З розмови за життя я довідуюсь, що його жінку звати Віра, а коханку Маша. Хто ж ця таємнича Наташа, я так і не наважуюсь спитати.\nЗа вікном пролітають тільки болота та ліси. Температура опускається нижче нуля, про що свідчать морозні візерунки на дзеркалах заднього виду. Від холоду розмовляти не хочеться – ми пробираємось крізь тайгу. На новосибірському перехресті наші шляхи розходяться. Юрі – на Кємєрово, а мені – на Алтай.\nЯ планую затриматись у Новосібі пару днів. Місцеві байкери показують мені кав’ярню, де я сподіваюсь знайти вписку. Вони описують її як місце, де тусують «усілякі дредасті». Так насправді і є: я знайомлюсь з дредастою офіціанткою Настею. Настя маленька, їй двадцять чотири, у неї забита татухами ліва рука, вона сміється, ніби мультяшний персонаж. Я оселяюсь на її кухні. Декілька днів перетікають у кілька тижнів. Я сплю по дванадцять годин і нічого не роблю. Мені конче потрібен такий відпочинок.\nЗа місяці, що минули, я познайомився з сотнею людей та проїхав більш ніж десять тисяч кілометрів. Доводилося спати на вулиці, доїдати за кимось у «Макдоні», не митися тижнями і просити милостиню. Я чудово розумію, що означає життя на вулицях міста. На Алтаї до чорта віддалених поселень. Я досі точно не знаю, куди збираюсь, але прийшов час вибиратися з міст.


С1-98 осцилограф >> 34999грн, 69999руб, 2шт. в наявності.\nОсцилограф С1-98 універсальний (С198, С-1-98, С 1 98, c1-98, С-198, С 198, С1 98, c198, c-1-98, c 1 98, c-198, c 1198, c1 98)\nОсцилограф С1-98 універсальний призначений для візуального спостереження та дослідження електричних сигналів: напружень від 0,02В до 40В в діапазоні частот 0МГц-50МГц без дільника 1:10; напруг від 0,02В до 200В в діапазоні частот 0МГц-35МГц з дільником 1:10; тимчасових інтервалів від 0,04∙10-6с до 4,0с.\nТехнічні характеристики приладів осцилографи С1-98 універсальні:\nКоефіцієнт відхилення - 0,005В/поділ., 0,01В/поділ., 0,02В/поділ., 0,05В/поділю, 0,1В/поділ., 0,2В/поділ., 0,5В/поділ., 1В/поділ., 2В/поділ., 5В/поділ.;\nВхідний опір С1-98 - 1 МОм±0,02 МОм; 1 МОм±0,02 МОм (з виносним дільником 1:10);\nЄмність С1-98 - 20пФ±2пФ; 12пФ (з виносним дільником 1:10).\nКоефіцієнт розгортки - 500мс/поділ., 200мс/поділ., 100мс/поділ., 50мс/поділ., 20мс/поділ., 10мс/поділ., 5мс/поділ.,2мс/поділ., 1мс/поділ., 500мкс/поділ., 200мкс/поділ., 100мкс/поділ., 50мкс/поділ., 20мкс/поділ., 10мкс/поділ., 5мкс/поділ., 2мкс/поділ., 1мкс/поділ., 500нс/поділ., 200нс/поділ., 100нс/поділ.;\n- Основний - ±3%;\n- У робочому діапазоні впливаючого чинника ±4,5%;\nРобоча частина екрану - 80х100;\n- Напругою 220В±22В, 60Гц±0,6Гц з вмістом гармонік до 5%\n- Напругою 115В±5,75 В і 220±11В, 400Гц±10Гц з вмістом гармонік до 5%;\nСпоживана потужність - 180В∙А;\nГабаритні розміри - 404х240х495мм;\nМаса С1-98 - 20кг.


Свинарство, Продовольство, Публікації, АгроCheck\n2 грудня 2017 - 09:00\nСвинарство Продовольство Публікації АгроCheck\nЦикл матеріалів “Міфи про їжу". Ми збиратимемо факти, які вважаються чи не аксіомами, про продукти та їх виробництво, та перевірятимемо їх. Адже не завжди те, що ми звикли вважати дійсністю, не є вигадкою.\nЗа розрахунками ФАО, загальне поголів’я свиней на початок наступного року буде найнижчим за всю сучасну історію України — на рівні 6,1 млн голів. Разом з тим збільшуються обсяги імпорту. Зокрема, протягом жовтня закупівлі цього виду м’яса вчетверо перевищили експорт (1 тис. тонн проти 0,24 тис. тонн відповідно). Серед українців через такі новини починають ходити чутки, що на прилавках магазинів вже скоро продаватимуть лише імпортну продукцію.\nПроте не варто панікувати, адже загалом обсяги імпорту не такі великі, аби заполонити ринок. За даними Економічного дискусійного клубу, протягом 2017 року попит внутрішнього ринку на свинину складе 815 тис. тонн, тоді як власне виробництво забезпечує 750 тис. тонн.\nЗагалом, протягом останніх кількох років м’ясопереробні підприємства все більше покладаються на внутрішньо вироблену свинину. І хоча Україна поступово починає розвиватися як експортер свинини, все ж ми поки не можемо похизуватися повною незалежністю від поставок з-за кордону. Тим не менш, відсоток імпортованої продукції відчутно послабився. Так, у 2013 році питома вага імпортованої свинини, свинячих субпродуктів, жиру та м’ясопродуктів складала ледве не чверть загальної ємності ринку, а впродовж останніх трьох років цей показник менший за 10%.\n«Основна товарна позиція, яку імпортують до України в найбільших обсягах, — свинячий жир. Проте, не варто плутати його з салом для споживання, яким люблять ласувати українці. Такий свинячий жир не знайдеш на полицях супермаркетів. Його основним імпортером є м’ясопереробні підприємства, які використовують жир у виробництві сирокопчених та напівкопчених ковбасних виробів. Імпортне сало, на відміну від українського, тугоплавкіше, тому його використання м’ясопереробнику зручніше», — коментує аналітик Асоціації «Свинарі України» Олександра Бондарська.\nЗа її словами, окрім сала, як сировину для ковбасних виробів, імпортують свинячу печінку, інші морожені субпродукти та свинячий тримінг (безкісткове м’ясо з різних частин свинячої туші). Це дозволяє переробникам зменшити собівартість виробництва м’ясопродуктів. Епізодично до України потрапляють і цілі свинячі частини (грудинка, лопатка та ін.) чи напівтуші, однак питома вага такої продукції дуже незначна. Вона суттєво поступається частці свинячого тримінгу, яка складає не менше двох третин загальних обсягів імпорту свинини за підсумками трьох кварталів 2017.\n«Звичайно, є частина продуктів свинячого походження, які все ж потрапляють на полиці супермаркетів та до меню ресторанів. Це — хамон, прошутто, бекон, паштети та інші м'ясні та ковбасні вироби. Проте сукупні обсяги їх імпорту за січень-вересень 2017 склали менше 1 тис. т, чи менш ніж 4% від середньомісячних обсягів промислового виробництва ковбасних виробів з усіх видів м'яса в Україні. Ціна імпорту таких смаколиків варіює в межах від 1 дол. США до понад сотні доларів за кілограм, а середня цінова позначка складає не менше 5 дол. США/кг.\nТакож варто зауважити, що виробництво свинини в Україні впало не так значно. За інформацією Держстату, виробництво охолодженої свинини протягом січня-вересня 2017 року скоротилося на 5,4% (182 тис. тонн), тоді як замороженої — зросло на 20,8% (10,7 тис. тонн).\nТегиАСУ імпорт експорт свинина Держстат сало ЕДК Олександра Бондарська Асоціація свинарів України міфи про їжу виробництво свинини чи справді в Україні імпортна свинина АгроCheck


Розминаю кісточки прямо в ліжку, поперек як підмінили, не болить уже 2 місяці. – Kenguru\nРозминаю кісточки прямо в ліжку, поперек як підмінили, не болить уже 2 місяці.\nЧасом з ліжка просто неможливо встати! Навіть не тому, що нe виспався, а тому, що ниє поперек або болить спина. Коли турбує поперек, необхідно робити фізичні вправи для поліпшення самопочуття. Але змусити себе злізти з ліжка і розминатися на підлозі – завдання не з легких.\nЩоб полегшити біль в попереку, а то і зовсім позбутися від них, можна робити щоденні вправи, не встаючи з ліжка. Ще 10 хвилиночок можна повалятися і одночасно провести їх з користю для здоров’я.\nМи з радістю розповімо і покажемо, як робиться ранкова зарядка для гарного самопочуття і здоров’я спини.\nЛежачи на спині, випрями ноги і стули п’яти. Злегка розведіть носки в сторони.\nОпусти руки і розслабся, потім знову повтори вправу 5-8 раз. Поза нагадує шамана в горизонтальному положенні. У такому положенні розтягується хребет і зменшується навантаження на поперек, поліпшується приплив крові.\nПраву руку і ліву стопи ноги потягни вгору на вдиху. П’ятка лівої ноги відштовхується вниз.\nНа видиху розслабся і ляж рівно. Повтори потягування 5 разів на кожну сторону. Під час цієї вправи витягується поперековий відділ. Поза дуже схожа на позу статуї Свободи.\nПлавно опусти ногу і повтори такий же рух лівою ногою. Виконай вправу 3-5 разів для кожної ноги. В такому положенні по черзі розтягуються м’язи задньої частини стегна. Забавна поза фламінго позбавить від неприємної ниючий біль в попереку і крепатури.\nЗвівши стопи разом, утримуй їх руками.\nРоби плавні пружинисті рухи, щоб краще розтягнути хребет і поперек. Хребет краще розтягнеться, якщо робити вправу на підлозі і злегка захитався вгору і вниз.\nКращий комплекс вправ для ранкової зарядки закінчено, тепер можна і вставати. Після 10 хвилин такого тренування сонливість як рукою зніме, самопочуття поліпшиться, а з ним і настрій.


Костюм Джерсі хакі. Розмір 44-52\nРозмір --- Виберіть --- 46 48 50 52\nКолір --- Виберіть --- Пудровий Коричневий\nЖіночий трикотажний костюм з двох одиниць рубашка оверсайз та брюки кльош з високою посадкою. Рубашка вільного крою, спущена лінія плеча, спереду дві нагрудні кишені, спинка подовжена. Брюки кльош з прострочкою спереду, дві кишені з боків. Такі брюки роблять ніжки стрункими та довгими.\nМатеріал - трикотаж Джерсі\nРозмір - 44/46, 48, 50, 52\nКолір - капучино, пудровий, хакі


MELOVIN показово відмовився спілкуватись з російськими журналістами - Lifestyle 24\nMELOVIN показово відмовився спілкуватись з російськими журналістами\n11:18, 7 травня 2018 - Читать новость на русском\nMELOVIN на прес-конференції / РБК\nНа відкритті Євробачення-2018, яке цьогоріч відбувається в Лісабоні, представник від України MELOVIN радо спілкувався з журналістами та давав відповіді на питання. Однак російські ЗМІ вокаліст показово ігнорував.\nЯк відомо, 6 травня в Лісабоні відбулось урочисте відкриття пісенного конкурсу Євробачення-2018. Учасники від 43 країн пройшлись по голубій доріжці та поспілкувались з журналістами. Серед конкурсантів яскраво виділявся представник України – співак MELOVIN, який прибув на церемонію на розкішному авто.\nMELOVIN на церемонії відкриття Євробачення-2018\nВокаліст з України поводився дуже приязно та давав відповіді на всі питання журналістів. MELOVIN навіть зізнався, що організатори конкурсу добряче попотіли з його номером, оскільки повинні були посилити заходи протипожежної безпеки. Попри це тільки представники Росії залишились без уваги MELOVIN'а. Ймовірно, таким чином вокаліст показав своє ставлення до зовнішньої політики країни-агресора.\nНагадаємо, що на Євробаченні-2018 MELOVIN заспіває пісню "Under The Ladder". Згідно з офіційними прогнозами букмекерів, співак має всі шанси потрапити у фінал конкурсу. Наразі ж українець посилено готується до виступу та засвітив ефектний номер з вогнем на сцені Лісабону.\nТеги: LifeStyle Євробачення 2018 Євробачення MELOVIN


Голова МВС обіцяє розмістити на дорогах тисячу камер - Україна - dt.ua\nСистему відеофіксації на дорогах запустять до кінця року — Аваков\n20 березня, 2019, 22:57 Роздрукувати\nНа дорогах планують встановити близько тисячі відеокамер.\nАваков обіцяє "жахливі" штрафи за порушення ПДР © ua.news\nМіністр внутрішніх справ Арсен Аваков прогнозує запуск системи відеофіксації на дорогах України ще до кінця 2019 року. Про це він повідомив у середу, 20 березня, передає прес-служба МВС.\nЗа словами Авакова, планується встановити до тисячі камер.\n"Майже все зроблено. Майже все готово. Нам не вистачає дрібних деталей, однієї постанови Кабміну і однієї поправки в Парламенті. Думаю, ще в цьому році ми підключимо камери по всій країні. Спочатку запрацює 30 камер, потім 50, потім 150. Думаю, межа буде 1000 камер", - сказав Аваков.\nГолова МВС анонсував зміни в системі штрафів, припустивши, що суспільство не буде готове до їх розмірів.\n"Штрафи з цих камер будуть жахливі. І не впевнений, що суспільство готове до такого нововведення", - зазначив міністр внутрішніх справ.\nРаніше повідомлялося, що патрульна поліція почала використовувати на українських дорогах радари TruCam в жовтні 2018 року. На сьогодні зафіксовано 43 тисячі порушників.\nЗа перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год передбачено штраф в 255 гривень, більш ніж на 50 км/год – 510 гривень.\nДетальніше про статистичні дані смертності при ДТП читайте в статті Ольги Скрипник "Кінські сили vs людське життя" в тижневику "Дзеркало тижня. Україна".