Вінниця.info | Замах на вбивство: на Вінниччині 3 чоловіків отримали вогнепальні поранення під час святкування\nЗамах на вбивство: на Вінниччині 3 чоловіків отримали вогнепальні поранення під час святкування\n2 жовтня 2017, 12:51\n1 жовтня близько першої години ночі в одному з сіл Немирівського рaйону святкувaння обжинків, влaштовaне місцевим сільгосппідприємством, зaкінчилося вогнепaльним порaненнями трьох людей. Поліція зaтримaлa нa місці події підозрювaного у зaмaху нa вбивство, 30-річного охоронникa цього підприємствa. Нaрaзі він перебувaє в ізоляторі тимчaсового тримaння.\nЗaстілля з приводу вдaлого збору урожaю в подaльшому переросло в конфлікт із зaстосувaнням зброї. Охоронник підприємствa, який святкувaв рaзом з прaцівникaми підприємствa, після вживaння спиртних нaпоїв розпочaв свaрку тa в подaльшому почaв стріляти по присутніх з трaвмaтичного револьверa.\nВнaслідок зaстосувaння зброї порaнено трьох людей. Серед потерпілих – двa комбaйнери, віком 38 тa 34 роки, жителі Немирівського рaйону, тa 31-річний непрaцюючий мешкaнець Бершaдського рaйону. Усі троє з вогнепaльними порaненнями госпітaлізовaні до Немирівського рaйонної лікaрні.\nПрaвопорушникa нa місці події зaтримaли прaцівники поліції. Зa словaми нaчaльникa Немирівського відділу поліції Олексaндрa Короля, під чaс зaтримaння він поводився неaдеквaтно, не реaгувaв нa вимоги поліцейських. У зaтримaного вилучили пристрій для відстрілу гумових куль, який перебувaв у нього нa підстaві дозволу. Чоловіку оголошено про підозру у вчиненні зaмaху нa вбивство відповідно до ч.2 ст.115 ч.1 ст.115 КК Укрaїни.\nНaрaзі він перебувaє в ізоляторі тимчaсового тримaння. Свої дії підозрювaний пояснити не може. Вирішується питaння про обрaння йому міри зaпобіжного зaходу у вигляді тримaння під вaртою. Тривaє слідство.\nРаніше ми повідомляли, що суд відпустив депутата, якого звинувачували у замахові на вбивство.


Девід Кремер: Уведення додаткових санкцій — це єдиний шлях врегулювання російсько-українського конфлікту\n9 листопада, 2017 12:21\nПоки не санкцій не побільшає, поки вони не стануть жорсткішими та всеосяжнішими, Москва не матиме достатньо причин забратися з України.\nУведення додаткових санкцій — це єдиний шлях вирішення російсько-українського конфлікту, адже зараз росіяни не відчувають достатньо тиску для зміни своєї поведінки. Поки не буде більше санкцій, поки вони не стануть більш жорсткими та всеосяжними, Москва не матиме достатньо причин забратися з України. Таку думку в інтерв’ю Тижню висловив Девід Кремер, колишній старший директор із прав людини й демократії Інституту Маккейна.\n«Розширення санкцій дуже важливе. Кожні кілька місяців, якщо Росія відмовляється виконувати мінські домовленості (які, я вважаю, мають бути скасовані, адже вони не працюють), ми маємо збільшувати санкції. У серпні 2014-го Мінськ-1 підписали, і він не працює. Мінськ-2 був ухвалений у лютому 2015-го й також не працює. У якийсь момент ми маємо зрозуміти, що потрібно бути креативнішими, щоб створити Мінськ-3 чи щось інше. Або тиснути більше на Кремль. І, як на мене, введення додаткових санкцій — це єдиний шлях вирішення проблеми, адже зараз росіяни не відчувають достатньо тиску для зміни своєї поведінки. Поки не буде більше санкцій, поки вони не стануть більш жорсткими та всеосяжними, Москва не матиме достатньо причин забратися з України», - сказав він.\nЗа словами Кремера, він враховує в цьому процесі й Крим, хоча він не згадується в мінських домовленостях. Однак ні США, ні інші країни не мають визнавати російську анексію. Це незаконно, це перемальовує карту Європи та порушує принципи суверенності й територіальної цілісності.\nВін також зауважив, що Україну потрібно надалі підтримувати і в дипломатичному сенсі.\n«У дипломатичному сенсі ми маємо й далі підтримувати Україну. Треба зробити все, щоб було зрозуміло: ми на боці України в цій кризі. І що це Росія напала на Україну, а не навпаки. Потрібно зупинити реалізацію проектів на кшталт «Північний потік-2». Це жахлива ідея, непотрібна навіть з економічного погляду. І вона шкодить Україні. Та не лише їй, а ще й Польщі, країнам Балтики та навіть Німеччині, бо робить ФРН більш залежною безпосередньо від РФ», - сказав Кремер.\nсанкції, Росія, війна на Донбасі, Девід Кремер


Запчастини Бід Ф3 Кузнецовськ - магазин пропонує купити для ремонту\nЗапчастини на Бид Ф3 в м. Кузнецовськ\nНаш сайт пропонує ознайомитися з каталогом, в якому ви знайдете запчастини на Бид Ф3 для всіх систем і вузлів цього автомобіля в місті Кузнецовськ.\nПридбання комплектуючих для обслуговування і ремонту в магазині Zapchasti-Chery.com.ua стане для автолюбителів м. Кузнецовськ справжньою знахідкою. Крім того, що ви отримуєте доступ до величезного каталогу, в якому автозапчастини BYD F3 представлені від усіх офіційних постачальників України, у кожного клієнта з’являється можливість знайти в нашій особі довгострокового надійного партнера. Ми завжди пропонуємо:\nСьогодні ми раді запропонувати всім своїм клієнтам в м Кузнецовськ не тільки звичайний продаж і доставку автозапчастин для Бид Ф3, але і додаткові послуги, що надаються нами абсолютно безкоштовно. У нас ви знайдете спеціальні статті консультаційного характеру і СТО по діагностиці та експлуатації. Все це допоможе поліпшити працездатність вашого автомобіля.


На Львівщині внаслідок пожежі загинув 54-річний чоловік - 032.ua\n09:20, 28 лютого\nУ вівторок, 27-го лютого, внаслідок пожежі в літній кухні в селі Красне, що в Буському районі Львівщини, загинув 54-річний чоловік.\nЯк повідомляє прес-служба ГУ ДСНС України у Львівській області, пожежа виникла близько 15:32, по вулиці Коцюбинського, 2.\nЧитайте також: на Львівщині врятували велосипедиста, який з’їхав у кювет та травмувався.\nПід час гасіння вогню рятувальники виявили тіло 54-річного чоловіка власниці помешкання.\nВогнеборці ліквідували пожежу о 15:53. Вогнем знищено стіни та стелю на площі 30 кв.м, речі домашнього вжитку на площі 20 кв.м та пошкоджено перекриття на площі 20 кв.м.


Нові шпалери Graham & Brown Kids & Home 5 в нашому магазині - купити в магазині шпалер для стін oboi.ua\nНові шпалери Graham & Brown Kids & Home 5 в нашому магазині\nАкція! Паперові шпалери для дітей Kids & Home 5 випущені відомим англійським виробником шпалер Graham & Brown. У цій чудовій колекції Ви знайдете шпалери для дітей різного віку, які принесуть кожній дитині гарний настрій і море радості.\nРізноманітна, приємна колірна гамма дитячих шпалер Kids & Home 5, а в основному це сині, жовті або рожеві шпалери, зробить кімнату комфортною і ненудної - адже це найулюбленіші кольори дітей. Яскраві смугасті шпалери з різнокольоровими смугами виділять стіну, зроблять на ній акцент. Дитина із задоволенням буде розглядати шпалери з цікавими малюнками, улюблені персонажі, які весело дивляться зі стіни, зроблять атмосферу кімнати легкою і невимушеною. Виконані з прекрасним смаком, дитячі шпалери з квітами, сердечками, машинами або людиною-павуком будуть не тільки заспокоювати, радувати, але і розвивати уяву дитини. Англійські дитячі шпалери Kids & Home виробника Graham & Brown високої якості можна купити за акційними цінами в Oboi.ua.\nПридбати паперові шпалери Kids & Home 5 виробництва Graham & Brown в інтернет магазині:\nПереглянути всі паперові шпалери Graham & Brown Kids & Home 5.\nОзнайомитеся з інтер'єрами Kids & Home 5 Graham & Brown\nПодивитися галерею інтер'єрів Graham & Brown Kids & Home 5.\nOboi.ua - це оптимальний вибір, надійний сервіс, зручний інтерфейс, новітні модні.\nТеги: Шпалери Шпалери для стін Graham & Brown Kids & Home 5 Новини


Адвокат по наследству > Консультация > Як діє заповіт після смерті людини\nНе можу розібратися з питанням про спадок. У подруги трапилася біда, у неї померли батьки, і вони не залишили заповіту на майно та нерухомість, якої у них було декілька. Є тільки заповіт її рідної бабусі, в якому написано про те, що вона заповідає все те ж майно її батькам. Якою буде тепер сила старого заповіту, тобто чи можна тепер отримати все майно в користування подрузі, раз батьків тепер теж немає?\nЧи діє заповіт, написаний для її батьків на неї? Вона рідна дочка, і по ідеї все тепер дістається їй, або якось по-іншому? Із ситуацією хотілося б розібратися скоріше, оскільки моїй подрузі якнайшвидше потрібно виїхати за кордон. Найближчим часом повертатися звідти вона не збирається, а питання з усім майном ставить дату запланованого від'їзду на невизначенний час. Питаю у Вас, так як вже помічала не раз хороші відгуки про вашу роботу і про те, що Ви допомогли вже багатьом людям.\nГотова йти на більш тісний і особистий контакт, аби Ви допомогли з вирішенням проблем і допомогли розібратися з майном моєї подруги. Копії заповіту можуть надати або привести на зустріч подругу з усіма документами.\nЗаповіт - це акт односторонньої волі спадкодавця, який визначає долю майна на випадок його смерті. У всіх випадках коли існує не змінений заповіт від спадкодавця і він не визнаний в судовому порядку недійсним, тоді відбувається спадкування за заповітом. І тільки у випадку, коли немає заповіту, має відбуватися процедура спадкування за законом. Щоб повністю розібратися з такою проблемою, як у Вас, звичайно, краще тримати діалог не Вам, а самій подрузі з юристами з питань спадщини. Як випливає із запитання, прямого заповіту всього майна на Вашу подругу немає. Але це не означає, що вона нічого не отримає. Існують деякі правила про перехід спадщини без заповіту, про які Ви або Ваша подруга особисто зможете дізнатися у адвоката у спадок.\nТакож отримати спадщину на нерухомість за заповітом можна без особливих проблем, якщо в ньому зазначені Ви або Ваш другий кровний родич, якого немає в живих. Щоб більш детально Вам і вашій подрузі пояснити порядок спадкування в таких випадках, краще зустрітися особисто і дати юристу із спадкових питань ознайомитися з усіма документами справи.\n© Як діє заповіт після смерті людини, 2022 год |


Вікове акне у чоловіків і жінок: проблема XXI століття - Beauty HUB\nВікове акне у чоловіків і жінок: проблема XXI століття\n13 Вересня 2021г., 15:00\nАкне – це захворювання шкіри, яке виникає внаслідок надмірного вироблення шкірного сала і закупорки сальних залоз із подальшим запаленням.\nНа виникнення акне впливають кілька факторів:\nПри цьому акне давно переросло з підліткової хвороби в проблему поза віком. Так, це захворювання може вражати людей більш зрілого віку (після 40 років). Варто відзначити, що жінки після 30 більш схильні до розвитку вугрової хвороби, ніж чоловіки. Причина, як стверджують лікарі, криється у гормональних змінах організму, зокрема, ендокринних відхиленнях. Надмірна активність чоловічих статевих гормонів може викликати не тільки виникнення вугрів, але і збій в роботі репродуктивної системи. Саме тому при виникненні вікового акне найчастіше одним лікарем-дерматологом не обходиться. Для визначення грамотного лікування можуть бути призначені додаткові консультації гінеколога, ендокринолога, гастроентеролога. Крім самих консультацій призначаються також додаткові аналізи.\nПідтипи пізнього акне\nПізнє акне можна розділити на кілька підтипів у залежності від його виникнення. Так, перший випадок, коли у переважної більшості (приблизно 80%) акне переростає з підліткового у вікове. У другому випадку – акне вперше з’являється в дорослому віці (20-40%). У третьому випадку – акне було в підлітковому віці, потім після декількох років ремісії знову з’являється у зрілому віці. При зборі анамнезу лікар враховує всі фактори виникнення даного захворювання. Варто відзначити, що вікове акне також супроводжується порушенням пігментації і появою рубців, причому, чим пізніше воно з’являється, тим складніше позбутися слідів.\nОсобливості вікового акне\nКрім того, що вікове акне зустрічається частіше у жінок, на відміну від підліткового, коли захворювання проявляється практично однаково в обох статей, є й інші особливості перебігу вугрової хвороби. Патології ендокринної системи також можуть провокувати появу вугрів. Спадковість і анатомічні особливості, коли акне локалізується на певних ділянках обличчя або тіла, а також має переважні запалення (наприклад, папули і пустули). Сезонні загострення хвороби, пов’язані із запаленням хронічних захворювань, а також після перебування на сонці або відхилення від дієтичного харчування. Психологічні стани (наприклад, частий або постійний стрес), тягнуть за собою підвищення рівня гормону кортизолу, і, як наслідок, можуть провокувати висипання. У стані емоційної нестабільності проблема акне може призводити до зниження якості життя дівчат, чоловіки менш схильні до цього стану. Але тим не менше, це серйозна проблема, яка часто переходить у кабінет психотерапевта. Нерідко лікарі-дерматологи рекомендують відвідувати психотерапевта для стабілізації емоційного стану, що також позитивно відбивається на лікуванні вугрової хвороби.\nНайчастіше вікове акне протікає в легкій або середньотяжкій формі, кількість висипань невелика, але вони доставляють дискомфорт його власникам. У жінок вугрова хвороба може загострюватися напередодні чергової менструації (найчастіше за 2–5 днів до початку з’являється 1–3 нових прищі), після – висипання минають. Але буває і так, що акне присутнє постійно. До вікового акне також можуть приєднатися й інші супутні захворювання, наприклад, себорея, розацеа та ін. Що стосується висипань, то це часто папули запального і незапального характеру, рідше можна помітити пустули або комедони.\nНа відміну від підліткового акне, вікове виникає найчастіше в нижній третині обличчя, рідко, коли висипання можуть вражати середню або верхню третину (але це не означає, що такого бути не може зовсім). Значні висипання в зоні декольте, плечей, спини можуть з’явитися після використання різних живильних або комедогенних засобів з догляду за тілом, або ж невідповідних косметологічних доглядів, інтенсивного фізичного навантаження. Саме тому так важливо правильно підбирати косметику з догляду за тілом.\nЛікування вікового акне проводиться виключно лікарем і медикаментозно. Займатися самолікуванням або просто ходити на чистку обличчя недостатньо для того, щоб позбутися проблеми. У першу чергу лікар визначить причину появи вугрів і вже потім буде призначати індивідуальне лікування для кожного пацієнта. При цьому щороку з’являються все нові і нові методики та медикаменти, які допомагають поліпшити стан шкіри як чоловіків, так і жінок.\nВікове акне: причини виникнення та методи лікування\nвікове акне\t,\nпричини вікового акне\t,


кожна зустріч із Богом – це диво, яке може ціле твоє життя перетворити в Диво | Духовні роздуми на сайті: www.rozdum.org.ua _†_\nРозділ: Проповіді. Написав о.Віталій ~ 20 Лютого, 2021. Видрукувати цей допис\nНа початку Великого Святого посту Церква через це Писання запрошує нас пригадати про цей великий дар бути покликаним стати учнем Ісуса.\nПригадати про те, що це великий вияв Божої любові до нас, що Він першим нас шукає, кличе і приймає, бо Він хоче бути з нами. У ньому ми можемо віднайти себе, своє покликання – тобто ціль в житті, можемо відповіді на наші запитання, навіть дуже абсурдні, як наприклад: “що доброго може бути з Назарету?” таке іронічне запитання привело до зустрічі із Месією. Мабуть це була велика несподіванка для Натанаїла, але не для Ісуса, який бачить набагато більше і дальше. Бог уміє дивувати.\nТому кожна зустріч із Богом – це диво, яке може ціле твоє життя перетворити в Диво.\nІнколи ми не бачимо цього дива… і декого навіть страх навіює. Бо втрачається цей дар бачити більше… адже обіцянка Ісуса може бути тільки із-за умови, що будеш з ним.\nМи не можемо бути спостергачами теперішнього чи згадувати як було колись із кимось. Бог є тут і між нами. Спокусившись і захопившись чимось іншим, ми можемо втратити цей живий звязок із нашим Спасителем, тоді будемо мати відчуття небезпеки і поченемо мати схильність звертати увагу на те, що не є виявом Божої слави, а є наслідком нищівної сили гріха.\nДорогі браття і сестри, згадуючи сьогодні слова апостола Павла, запрошую всіх нас у цей другий тиждень св.Посту, щоб побачити більше:\n“Тому й ми, маючи кругом себе таку велику хмару свідків, відкиньмо всякий тягар і гріх, що так легко пристає до нас навколо, і біжімо витривало до змагання, що призначене нам, 2. дивлячися пильно на Ісуса, засновника й завершителя віри, який, замість радости, що була перед ним, витерпів хрест, не звертаючи уваги на сором, і возсів праворуч Божого престолу.” Евреїв 12.1-2.\nКатехитична зустріч у сімʼї\nКлючові слова до цього допису: зустріч, Неділя Великого Посту 1


Тушка кальмара 3 шт\nПокрокове приготування фаршированих кальмарів\n1. Кальмари фаршировані рисом та крабовими паличками.\nПідготувати все необхідне. Кальмарів слід обирати середнього розміру.\n2. Якщо тушки у вас неочищені, після нетривалого розморожування їх слід залити щойно закипілою водою. Всі темні плівки тут же згорнуться, і на поверхні залишаться лише невеликі крупинки, які дуже легко змиваються під краном. Також не забути видалити нутрощі, якщо вони є. Дійте акуратно, намагаючись не пошкодити ніжне м'ясо.\n3. Правильно підготовлені кальмари мають бути білими зовні і всередині. З приводу хвостового плавника вирішуйте самі, за бажання його можна обрізати.\n4. Для начинки заздалегідь треба зварити рис до готовності і остудити. Посипати перцем і сіллю.\n5. Додати шматочки крабових паличок, подрібнений часник і натертий сир.\n7. Нафарширувати тушку кальмара, ущільнюючи начинку пальцями.\n8. Закріпити зубочисткою. Викласти на деко і запікати за 170 градусів 15 хвилин.\n9. Під час термічної обробки м'ясо кальмара скорочується, тому тушки трохи зменшаться в розмірах.\n10. Подавати кальмарів фаршированих рисом і крабовими паличками краще трохи остиглими або холодними, так буде зручніше їх нарізати.\n11. Кальмари фаршировані овочами та сиром.\nТушки кальмара очистити від бурих плівок. Для цього їх потрібно скласти до миски і залити окропом. Потримати пару секунд, акуратно дістати і промити кожну під краном. Завдяки гарячій воді плівки, які вкривають тіло кальмара, легко відійдуть. Зробити начинку. У сковорідці на олії обсмажити чвертькільцями цибулю і терту моркву до м'якості. Намагайтеся сильно не засмажувати, бо м'ясо кальмара дуже ніжне, а на овочі ще чекає запікання в духовці. Викласти до миски, додати подрібнені сир та часник. Посолити і приправити за смаком.\n13. Ложкою начинити кальмара, намагаючись не пошкодити тушку. Край заколоти зубочисткою, щоб начинка при запіканні не вивалювалася.\n14. Готувати в духовці за 170 градусів 15-17 хвилин. Подавати кальмари фаршировані овочами та сиром найкраще як холодну закуску.\n15. Кальмари фаршировані рисом і яйцем.\nРис відварний 1 скл\nПочистити кальмарів, добре промити і просушити паперовим рушником. Два яйця зварити круто, одне залишити сирим. Підготувати начинку. До миски викласти холодний рис і кубики вареного яйця.\n16. Розбити сире яйце, додати нарізану зелену цибулю. Всипати сіль і спеції.\n17. Перемішати. Сире яйце скріпить масу і вона не буде розсипатися.\n18. Заповнити начинкою порожнину тіла кальмара, ущільнюючи пальцями. Але важливо не перестаратися, адже якщо тиснути занадто сильно, тушка може порватися. З боку залишити трохи вільного місця, щоб можна було закріпити зубочисткою. Викласти до просторої форми для запікання або на деко. Змащувати не потрібно.\n19. Готувати кальмари фаршировані рисом і яйцем в духовій шафі 15 хвилин за температури 170 градусів. Якщо плануєте подавати цілими, то можна в гарячому вигляді, а ось якщо потрібно нарізати, то краще страву все ж охолодити.


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Може ми самі ще не готові щось змінювати в своєму житті та країні? | Korrespondent.net\nВ останній час зловила себе на думці, що багато ким можна захоплюватися. Зараз дуже популярні різні ток-шоу з політиками, де вони висвітлюють найважливіші питання українців. Слухаю одного й розумію, що він прав, говорить по справі, має власні пропозиції з того чи іншого питання, все логічно та складно. Тільки бери та роби все по його схемі. Але слухаючи його опонента, виникає теж саме враження від його виступу. Перемикаю канал, зовсім інше ток-шоу (формат той же ), а враження ті ж. Спочатку виникає захоплення всіма цими людьми, думаєш які розумні та як за нас простих українців переживають.\nЗгодом це враження змінилося на роздратованість. Чому всі так правильно говорять, все знають, а в Україні нічого на краще не змінюється? Почався аналіз. Всім героям, так назву учасників цих ток-шоу, завжди хтось чи щось заважає. Принаймні, цим вони пояснюють те, що нічого на краще не змінюється, що їм не дають працювати и т.д.\nІ ось дійшло!!! Люди, та ми самі ще не готові щось змінювати в своєму житті. На перший крок зараз можуть зважитись багато українців але на другий – одиниці. Що правда, буває в нас натхнення, ми рішуче йдемо на майдан і щиро віримо, що зможемо все. Тобто, робимо й перший і другий крок. Але потім свідомо даємо зробити нам підніжку, а потім шукаємо когось на кого можна перекласти всі наші невдачі. Прикладом цього є податковий майдан. Було все але «здулись». Зараз надія на чорнобильців. Надія на то, що ці люди, вже не молоді, які мають купу проблем зі здоров’ям, зроблять всі необхідні дії для відстоювання своїх прав.\nПитання до себе. Чи готова я сама щось змінювати? Так чи ні? Готова. Але за певних умов. З таким підходом далеко не поїдеш, тут якраз йдеться про той другий крок. Щось заважає думати про те, що кожен в України може змінювати все на краще. Що це? Думаю кожен перерахує щонайменше пару умов, від байдужості, невіри в свої сили до страху.\n«Разом нас багато…». Люди ми всі достойні, в кожного з нас великий потенціал для досягнення наших мрій. В голові ми вже готові виплеснути своє «нечто» й стати громадянами, яким комфортно, багато, душевно живеться в своїй країні. Й кожен з нас цінний для нашої країни. Давайте робити другий, третій … крок для досягнення мрій, мрії особистої, мрії української. Але для цього треба кожного дня своєю працею будувати нашу країну, йти вперед й не боятися нічого в досягненні благородних цілей.\nЯ готова! Запитайте себе.


Духовний розвиток і есхатологічна проблема: Обговорювати проблеми по суті дуже заважають різноманітні;\nДуховний розвиток і есхатологічна проблема\nОбговорювати проблеми по суті дуже заважають різноманітні; асоціації, які іноді відштовхують нас від самої постановки проблеми . Люди дуже мало вільні у своєму мисленні, воно спотворюється емоційністю. Так, релігійна думка відштовхується від самої постановки та неупередженого обговорення проблеми розвитку, тому що розвиток асоціюється з еволюційною теорією і теорією, прогресу XIX століття. Еволюціонізм і прогресизм заступили ідею, творчого розвитку духу. Внесення принципу розвитку в релігійне життя вважається модернізмом, пристосуванням до сучасного безрелігійному еволюціонізму. Ось що необхідно перш за все встановити: можна заперечувати еволюційну теорію, але неможливо заперечувати самий факт розвитку у світі. Слід також встановити розрізнення між розвитком духу і еволюцією природи. Ми справедливо критикуємо теорію прогресу і бачимо в ній лжерелігію, підміняти релігію християнську . Але слід нагадати про те, що ідея прогресу релігійного, християнського походження, що вона є лише секуляризація та спотворення християнської месіанської ідеї, християнського шукання і очікування Царства Божого. Ідея прогресу є телеологічна релігійна ідея, що припускає абсолютну мету всесвітньої історії та абсолютний її сенс. На грунті позитивізму ця ідея, по суті, позбавлена всякого значення і абсолютно суперечлива. Для позитивізму припустимо говорити лише про еволюцію, позбавленою мети і сенсу. Прогрес ж передбачає духовні цінності, які підносяться над ним і визначають його зміст. Це істина елементарна і давно встановлена. Але недостатньо звертають увагу на те, що сама ідея прогресу, тобто руху до абсолютної, верховної мети історичного процесу, стала можливою лише завдяки християнству, що вона ніколи не могла б народитися на грунті свідомості еллінського. Історія рухається до центрального і абсолютному за своїм значенням подією - явищу Христа, і вона далі рухається від Христа до останнього, завершального події всесвітньої історії - до Другого Пришестя Христа. Цим визначається існування епох у всесвітній історії, духовного прогресу в історії. Так конструюється внутрішній, духовний динамізм історії. Історія миру не є тільки зовнішня, позбавлена сенсу еволюція, тобто перерозподіл елементів світу, в якому не виявляється ніяких абсолютних смислів і цінностей. В історії світу є динаміка сенсу, є Логос, що визначає внутрішній рух. Християнство мессіанічно і есхатологічно, тобто динамічно, прогресивно в глибокому, духовному сенсі слова. Християнство є рух до всеразрешающему кінця. Християнство не еволюційно в сучасному сенсі слова, в ньому немає еволюції, яка визначається природною необхідністю. Але християнство найвищою мірою динамічно. Цей динамізм був чужий грецькому свідомості. Християнство з'явилося в світ не як статична, нерухома істина, відразу дана в остаточному і готовому вигляді: воно з'явилося в світ як динамічна, що розкривається і розвивається істина. Не відразу зрозуміло було, хто такий Христос, не відразу розкрилося догматичне вчення Церкви, не відразу створилася літургія та оформилася церковна організація. Сама Церква Христова є продукт розвитку, вона розвинулася з первісної есхатологічної ідеї Царства Божого. Були щаблі, періоди в розвитку і розкритті християнства. Це потрібно вважати остаточно встановленим, і цієї істини немає ніяких підстав боятися. Абсолютна істина християнства нітрохи цим не коливається. І також немає ніяких підстав заперечувати, що може бути подальший розвиток і розкриття християнства у світі. У християнському одкровенні закладені величезні потенційні багатства, і вони можуть актуалізуватися в світі, розкриватися в історії. Кожне слово Євангелія є лише насіння, лише початок нескінченного процесу розвитку. Якщо християнство в минулому було найвищою мірою динамічно, то воно може бути настільки ж динамічно і в майбутньому. Зупинка динаміки, розвитку є лише показник духовного ослаблення, окостеніння. У Церкві може бути і має бути догматичне розвиток. На цьому з великою переконливістю наполягали кардинал Ньюман і Вл. Соловйов. Не всі питання вирішені. Християнство не завершилося і не завершиться. до кінця часів. Завершення християнства є наступ Царства Божого. Але коли ми шукаємо Царства Божого, рухаємося до нього, ми знаходимося в стані розвитку, ми не можемо бути в змозі статичному. Існування статичного православ'я і статичного католицтва є привид і самообман, це є лише об'єктивація і абсолютизація тимчасових духовних течій і періодів в Церкві, не більше.\nКоли творчі завдання не ставляться, тоді позначається духовний занепад, иссякание і угашение духу. Всі великі діячі християнського світу були свого часу "модерністами". Це не означає, що вони потурали духу часу, розуму віку цього, але це значить, що вони ставили і вирішували творчі завдання свого віку християнства. І Св. Фома Аквінат був у свій час "модерністом", як "модерністом" був Св. Афанасій Великий. У християнстві модернізм , тобто відповідність з духовним віком, завжди пов'язаний з глибиною, а не поверхнею часу, він майбутнє завжди пов'язує з минулим. Сама ідея розвитку або прогресу пов'язана з існуванням релігійних епох, з ступенями одкровення. Вже саме розрізнення релігійних епох Старого Завіту і Нового Завіту, язичництва і християнства означає визнання самого факту духовного розвитку, тобто встановлення періодів та епох. Гностична ідея еонів сама по собі дуже плідна і робить можливим філософію історії. Явище Христа поділяє історію світу на два основних періоди, два космічних зона, з яких кожен може, в свою чергу, мати підрозділи. І самий цей духовний факт, духовний первофеномен світового процесу означає існування духовного розвитку, динамічного процесу в історії. Статичний розуміння світу робить незрозумілим і неможливим факт явища Христа, який є факт космогонічний. Статичний розуміння світового життя народжується із статичного розуміння структури свідомості. Статізм онтологічний і метафізичний, виправданий і богослов'ям, породжений вірою в те, що нерухоме свідомість відомого періоду, відомого духовного віку є вічне і незмінне свідомість. Але від погляду такої свідомості вислизає сама природа духовного життя. Бо духовне життя є рух, динаміка, розвиток; розвиток не у внешнееволюціонном сенсі перерозподілу елементів ззовні, а у внутрішньому, духовному, творчому сенсі. Не існує навіки встановленого і незмінного світопорядку, як то представляється статичному, замкнутому свідомості. Буття є життя і дух. Дух є вогонь, вічно розгоряється і рухоме полум'я життя. Статичний світорозуміння хоче зобразити світ згаслим вулканом. Але миротворении не закінчилося. Людина творчо спільником у справі Божого миротворения, і наслідки цього ми сприймаємо як розвиток. Біблійне старозавітне свідомість бачило лише частина миро-творіння і по обмеженості свідомості брало його за все миротворении, розуміло його як закінчене. Ця старозавітна космогонія передалася і самому християнству, яке насилу від неї звільняється. Старозавітне космогонічні свідомість не вміщає таємниці свободи, і тому воно не бачить творчого розвитку, воно завжди собі представляє світ закінченою системою, незмінним порядком. Але творчий розвиток у світі можливо, тому що є бездонний, який іде в невимовної глиб джерело волі. Творчий розвиток, творчий рух у світі не тільки можливо, але і неминуче, тому що людина несе в собі образ Творця, Його волі та творчої сили. Відбувається творче розкриття Того, що потенційно закладено в глибині свободи, в глибині духу. Розвиток припускає потенцію. Це є розвиток зовсім іншого порядку, ніж розвиток, про який вчать Дарвін, Спенсер і Геккель, це не є натуралістична еволюція, це є розвиток або розкриття з духу. Розвиток з волі зовсім не те означає, що розвиток з необхідності, воно не є необхідний розвиток, воно є творчість, лише ззовні видиме як розвиток. Розвиток є лише зовнішнє вираження того, що відбувається всередині, всередині ж відбувається творче, з волі йде духовне розкриття і розгортання. Ніякого світового закону розвитку або прогресу не існує. Оптимістичне вчення про безперервність світового розвитку і світового прогресу є абсолютно натуралістичне, а не духовне вчення, і воно не може бути узгоджене з вченням про свободу людського духу, про свободу творіння. У світі діє домірная свобода, діє ірраціональна сила і тому в світі розвивається і наростає не тільки добро, але й зло. Поступального, прогресивного, по прямій висхідній лінії совершающегося торжества доброго, божественного начала в світі не відбувається. Добро є справа свободи, а не необхідності. Розвиваються і прогресують окремі елементи, початку, організми, але розвиток і прогрес не є необхідний закон життя всього світу. Переважали в XIX столітті теорії еволюції і прогресу спрощували проблему розвитку та тлумачили її в дусі натуралістичного оптимізму. Цей натуралістичний оптимізм абсолютно заперечує зв'язок розвитку з свободою і творчістю, пориває з реальними джерелами розвитку. Еволюціонізм не знає суб'єкта розвитку і приходить до заперечення того, що розвивається. Еволюціонізм статичний, він проектує в минуле ієрархічні щаблі сучасного природного порядку, витягаючи їх в хронологічний ряд. Він не розуміє таємниці генізіса. Дикун, як і тварина, і рослина, - наші сучасники. На зорі ж світовий житті все було безмірно таємничіші, все було іншим. Віки людства, епохи людського духу в історії не означають неодмінно прямого духовного поліпшення, поступального здійснення Царства Божого у світі. Самий перехід від світу дохристиянського до світу християнському не їсти ще моральне поліпшення, не означає, що люди перемогли зло і поступово наблизилися до Царства Божого. Це є настання нового духовного віку людини, розкриття нових духовних сил, нової боротьби добра зі злом, нового добра, але й нового зла. Античні люди були спокійні, урівноважені, покірність долі, ніж люди християнського світу. Міра, гармонія, краса, пластичність форми греків були загублені в християнському світі. Багато чого розвинулося, розкрилося, а інше закрилося і регресувати. Деякі древні знання були загублені,, а поряд з цим розвинулися нові знання, невідомі древнім. Багато здібності древніх людей загублені начебто б навіки. Людина нових часів став менш витривалий, менш мужній, більш лякливий, ніж люди колишніх епох. Це є дуже складний процес і його ніяк не можна зрозуміти, як по прямій лінії відбувається наростання позитивного і зникнення негативного. Духовний розвиток людини і людства здійснюється через розкриття протиріч і протилежностей. Це є процес трагічний, чого не розуміє еволюціонізм і прогресизм. За духовним розвитком коштує свобода, і вона нескінченно ускладнює процес. Ми бачимо лише зовнішню сторону, поверхня розвитку. Але те, що відбувається в глибині духовного життя, є складний творчий процес, в Якому свобода звернена до добра і зла, до Бога і дияволу. Ми бачимо цю складність по процесу розвитку у новій історії, по долі християнства в історії. У глибині відбуваються зміни, наступають нові часи й епохи, є духовний розвиток, але немає прогресу в тому сенсі, в якому це стверджували люди XIX століття. Прогрес неминуче супроводжується і регресом, розвиток поєднується з розкладанням. Наростає нова і більш витончена духовність, і разом з тим духовність йде на спад, світ матеріалізіруется. Але світ, Боже творіння є становлення, є абсолютне що стає на відміну від абсолютної сущого.\nЧи можна говорити про закон розвитку? У тому сенсі, в якому це стверджує натуралістичний еволюціонізм, закону розвитку не існує. Розвиток, як сказано вже, визначається зсередини, а не ззовні, з духу, а не з природи, з волі, а не з необхідності. За розвитком, як зовнішньої картиною, ми виявляємо творчий процес, а творчий процес не закономірний, чи не подзаконен. І все ж щось на зразок діалектичного закону можна прикласти до всякого розвитку. Так розкривається шлях, яким вчиняється всякий приріст у світі, всяке збагачення в життя світу. Джерелом який збагачує розвитку є життєвий досвід, пережите і випробуване. Основна істина про таємницю розвитку виражена в афоризмі Л. Блуа, який наведено у введенні до цієї книги. Страждання можна подолати, але ніколи не подолає те, що було пережито страждання. Всі випробуване можна подолати, але ніколи не подолає те, що щось було випробувано. Кожен досвід збагачує, хоча б збагачення було запереченням цього досвіду. І самий досвід зла, коли зло подолане і викрита, збагачує і призводить до вищого добра. Досвід сумніви, коли воно подолано і переможене, приводить в більш вищої якості віри. Досвід переживання протиріччя і роздвоєння, коли вони долаються подужані, призводить до вищої єдності. Після досвіду революції я не можу вже повернутися до дореволюційного стану. Переживши кантовську філософію, я не можу вже повернутися до кантівської філософії. Після досвіду гуманізму я не можу його зовсім закреслити. Після романтизму не можна вже повернутися до старого класицизму. Випробувавши свободу, я нічого вже не можу прийняти за потребою. Єдність досягається через протиріччя. Всі завойовується випробуванням. Без досвіду немає в житті руху, рух не може відбуватися за апріорним нормам. Не допускати до досвіду, до випробування означає заперечувати у світі розвиток життя, значить закріплювати статичну нерухомість. Духів потрібно випробовувати. Світ і людина повинні пройти через великі випробування. Такий шлях. Велике значення німецького ідеалізму, що корениться в німецькій містиці, було в тому, що він відкрив діалектичний рух духу. Значення досвіду протиріччя відноситься до проблематики християнської свідомості. Це є проблема подолання первісної наївності в релігійному житті, проблема з'єднання спокушеного знання з твердою вірою. Чи визнає християнство шлях випробування, або християнство є апріорна статична система, що охороняє від шляху випробування, від досвіду, тобто від творчого розвитку? Я знаю, що переважає в християнстві погляд статичний, що жахався досвіду руху світу і залякуючий його фатальними наслідками, і я мучусь цим. Це моє мука теж є досвід, і від досвіду цього щось має народитися. В історії християнства безмірно зловжили методом охорони малих цих від спокус. Творчий розвиток заперечували саме в ім'я охорони малих цих від спокус. Від спокус не пильнує, бо досвід життя не можна запобігти ніякими силами світу, життя не можна підморожувати, християнство ж довели до окостеніння і скам'яніння. І малі оці найбільше спокушаються тепер тим, що християнство виключно статично і вороже всякому руху життя.\nБездонна тема нескінченності повинна бути прояснена. Людина призначений до того, щоб відчувати нескінченність і осмислювати її вищим сенсом, вносити світло в витоки темряви. Розвиток визначається існуванням споконвічного ніщо. Людина призначений не для статичного перебування в навіки установленому порядку, а для випробування всіх сил, для вправи волі.\nЯкий сенс свободи, якщо вона повинна діяти і ні в чому не проявляти себе? Свобода веде до досвіду, до випробування, до зживання протиріч, тобто до творчості та розвитку. Заперечення творчості та розвитку в християнстві завжди пов'язане з запереченням свободи. Система Св. Фоми Аквината, по суті, примушена заперечувати свободу як недосконалість, все зводити до необхідності істини і тому примушена заперечувати розвиток. Ми проникне в саму глибину проблеми розвитку в християнстві як проблеми свободи, якщо поставимо її з боку відношення Бога до людини і світу, тобто творінню. Чи хоче Бог, щоб людина і все творіння відчували свою свободу, в досвіді розкривали свої сили, або Бог хоче лише того, щоб людина і все творіння формально корилися Його волі, виконували Його закон? З рішенням цього питання пов'язане подолання рабських форм богосознанія і богопочитания, останнього залишку ідолопоклонства в світі. Идолопоклоннической релігія страху веде до заперечення творчого розвитку, до жаху перед новим досвідом, до створення загороджень для процесів життя. Статична метафізика і статична мораль в християнстві були екзотеричне і відображали лише тимчасовий досвід, лише скороминущий період в історії християнства. Але людська обмеженість робить відносне і тимчасово абсолютним і вічним. Це є одна з форм людського самоствердження, людського достатку своєю обмеженістю, людської боязні нескінченності духовного світу. Саме творчість і є трансцензус, вихід з людської замкнутості та обмеженості. Езотерічним духовна нескінченність, екзотеричне кінцівку, обмеженість, граничність. Екзотеричне статичне світогляд. Але також екзотеричне світогляд еволюційне в тому сенсі, як його затверджує позитивізм, стверджує сучасна наука. Еволюціонізм так само заперечує свободу, заперечує творчість, заперечує, новий досвід в глибині буття, як і світогляд статичне. Гегель вловив якусь істину в своєму вченні про розвиток через протилежності, через примирення протилежностей у вищій стадії розвитку. Але і в гегелівському саморозвитку духу була замкнутість, була натуралізація духовного життя в її бездонною таємничості і нескінченності. А натуралізація духовного життя завжди екзотеричне, ніколи не сокровенна. Істину про розвиток ми можемо висловити лише в термінах духовного досвіду, духовного шляху, а не в категоріях метафізики. Метафізики розвитку не можна побудувати, бо вона завжди буде закривати і обмежувати духовний досвід, який бездонна і нескінченний, сокровенен і не покривається жодними категоріями. І безсумнівною істиною є лише те, що ніякий досвід, добрий чи злий, не пропадає дарма, що він завжди входить в наступну стадію розвитку, що не буває зовсім безплідно випробування людини, що немає повернення до станів, колишнім до випробування, що йти можна лише вперед, що і реакція в духовному житті є нове, а не старе.\nДля християнської свідомості існує розвиток не тільки індивідуальне, але й історичне, соціальне, світовий розвиток. Саме християнство є один з етапів - самий центральний - світового одкровення. Весь світ наш є один з етапів буття, самої первожізні. Лише екзотеріческіе свідомості представляється цей "мир" всім світом, всім Божим творінням. У свідомості середньовічному, у світі Фоми Аквината і Данте, ідея порядку (ordo) закривала ідею розвитку, творчого процесу. Світ сприймався як вічний порядок, встановлений Богом. У новий час ідея розвитку замінила собою ідею порядку, незмінною космічної ієрархії. Більш повна істина полягає в суміщенні ідеї космічної ієрархії та розвитку. Світ є не тільки космос, а й космогонія. Наш світової зон є космогонічний процес. І в самому світі є зони антропогонические процесу. Ці зони чи епохи атропогоніі існують не тільки в історії світового релігійної свідомості, а й в історії християнства. Явище Христа у світі є центральний факт антропогонии, розкриття образу людини. Але розкриття людської самосвідомості відбулося в християнстві не відразу, воно мало свої епохи. Немає ніякого підстави стверджувати, що цей процес закінчився. Розвиток в часі існує вже тому, що повнота Невмістимого в часі, а у вічності, і в часі розкривається частинами. Християнство не до кінця актуалізувалося, в ньому є величезна потенційна енергія. Консервативне течія в християнстві не виносить самої ідеї існування творчої потенційної енергії, для нього все виявлено, все актуалізовано навіки. Цим збіднюється християнство. Дорожать начебто б малим об'ємом християнства, малими його можливостями. Завдання наше зовсім не в тому, щоб пристосувати християнство до сучасного еволюціонізму, як то роблять деякі "модерністи", а в тому, щоб розкрити з глибини християнства самобутній принцип розвитку, істотно відмінний від натуралістичного еволюціонізму.\nЯкщо християнська Церква є Богочеловечество, то новий досвід людства, розкриває в боріннях духу, в протиріччях, у випробуваннях людської свободи, повинен увійти в нову християнську епоху. Так розкриває себе людство. І воно покликане Богом до того, щоб вільно себе розкрити. Але вся складність і болісність питання в тому, що в цьому досвіді від Бога і для Бога і що від диявола і для диявола. Таємниця свободи в тому і полягає, що свобода може звернутися до Бога і проти Бога. І нова історія в цьому відношенні надзвичайно складна. Творчий розвиток духу, вільне розкриття сил людини не можна розуміти нормативно і законнической, як здійснення ззовні даної норми, як покірність предвечно установленим порядком. Це є вільний співучасть людини в Божій справі. У творчому духовному розвитку є те нове, що дає свобода людини Богу, що Бог чекає від людини. Життя духу не їсти віковічний натуральний порядок, але є творчий динамічний процес. Духовний розвиток можливо, тому що є свобода. Джерело розвитку - НЕ трансцендентне буття, як нерухома норма, а безодня (Ungrund), яка повинна бути прояснена, в якій народжується світло. Інтеллектуалістіческі розуміння природи духу веде до заперечення можливості розвитку. Інтелектуалізм схиляється до визнання раз назавжди встановленого порядку. Залишається лише розуміння розвитку, як кількісної перестановки в матеріальному світі, як зовнішньої еволюції. Дух визнається нездатним до розвитку. Але розвиток в істинному сенсі слова є розвиток духу, є розкриття прихованих, таємних сил з глибини, а не перестановка в зовнішньому світі. Еволюціонізм не знає вільного творчого суб'єкта і зовсім не визнає таємниці творчості з свободи духу. У релігійному житті, звичайно, немає еволюцні в сучасному сенсі. Християнство не еволюціонує. Товар релігійного життя та прогресу, як необхідної милостивого процесу, що здійснює абсолютну норму, верховну мета майбутнього. Духовний розвиток є динаміка, заснована на свободі, а не на необхідності. Для еволюційної теорії розвиток є природна необхідність. Для теорії прогресу розвиток людства є моральна необхідність поступального здійснення норми, неминучого наближення до мети. Але це є однаково заперечення свободи духу і творчості. Розвиток в християнстві не їсти необхідний процес, це є розкриття зсередини свободи духу, прорив духовного світу у світ природний / І в природному світі духовний розвиток представляється проривом трансцендентного начала в наш світ. Розвиток не є іманентне саморозкриття природи. Іманентно в природі відбувається лише перерозподіл частин. Розвиток є перемога духу над природою, зрозуміла як акт свободи, а не необхідності, зрозуміла зсередини духу, а не з зовнішньої природи. Сподівання на те, що в християнстві може бути розвиток, є надія, що дух ще більш розкриє себе з свободи і виявить себе в світі природному, що може бути долаються прикованность християнства до природного світу .. Заперечення можливості розвитку в християнстві є результат прикріплення духу до природних форм, неведення вогненної природи духу. Вогняну природу духу краще за інших розуміли Геракліт і Я. Беме і, звичайно, Достоєвський. І у них більше правди, ніж у Парменіда або Фоми Аквината і чим у Гегеля або Спенсера. Але для християнської свідомості центральною є не ідея прогресу і розвитку, а ідея просвітлення і преображення.\nДуховний світ є вогненний потік, творча динаміка в свободі. Але в світі природному отяжелевает рух духу і приймає форми еволюції. Справжнє, творчий рух завжди відбувається по вертикалі, по лінії глибини. По горизонталі ж, по поверхні, воно тільки проектується, об'єктивується. І тому джерело творчого розвитку завжди в глибині духу. На поверхні, в лінії горизонтальної рух відбувається тому, що пересуваються точки, в яких йде вертикальний рух з глибини. Одне з найсумніших помилок еволюційної теорії полягає в тому, що джерело руху, розвитку завжди бачили в факторах, діючих ззовні. Еволюціонізм XIX століття ніколи не міг дійти до ядра буття і в ньому побачити енергію, що породжує розвиток. Еволюційний метод і полягає в тому, щоб все більш і більш йти на поверхню, бачити джерело життя не всередині самого життя, а поза нею, в чомусь зовсім на життя не схожому. І коли ви знайшли джерело життя, джерело руху в зовнішньому, то в цьому зовнішньому теж не виявляється ніякого внутрішнього джерела життя і потрібно далі йти зовні, шукати зовнішніх поштовхів, щоб пояснити розвиток. Еволюційна теорія зайнята виключно горизонтальним рухом і шукає джерело розвитку в горизонтальній лінії. Вона має справу з вторинним, а не з первинним, з проектуванням, а не з творчою ініціативою. Внесення принципу розвитку в християнство не може бути підпорядкуванням християнства зовнішньої еволюції, еволюції по горизонтальній лінії світу, определяющейся зовнішніми стосовно християнському духу факторами. У цьому сенсі християнство антіеволюціонно. Але принцип розвитку в християнстві може бути похідним від вільної, вогненно-динамічної, творчої природи духу. Всередині, в глибині завжди відбувається творчість з волі, те ж, що нам представляється розвитком, відбувається лише зовні, у горизонтальної лінії, проектується на площині. Розвиток є категорія екзотерична. На площині нашого світу відбувається розвиток. Але там же ми зустрічаємо і статичність, нерухомість, окостеніння. У самому дусі, у внутрішньому світі немає нічого нерухомого, усе в русі, але немає і розвитку, еволюції у зовнішньому сенсі слова. Там ніщо не визначається зовнішніми факторами, все йде з глибини. Зовнішній процес розвитку в християнстві в тому сенсі, в якому я про це говорю, означає лише, що немає розриву між двома світами, вічним і тимчасовим, що вічність може прориватися під час і час може входити у вічність. Статичність завжди означає замкнутість світу, закупорених в собі, навіки встановлену межу. Ми говоримо: відбувається догматичне розвиток Церкви. Це означає, що в глибині накопичився новий релігійний досвід, що вогняна природа духу проривається назовні, у форми цього світу. Зовні це приймає форму розвитку. Коли по вертикальній лінії, тобто у вимірі глибини, відбувається творчий рух духу, накопичився новий досвід, тоді неминуче розвиток по горизонтальній лінії, по площині світу, тоді не можна вже його затримати. Виробляється нове вино духу, і для нього потрібні нові міхи.\nБувають епохи, коли у світі відбувається як би перевтілення. Така наша епоха. Тліють старі одягу людства, розкладається історична плоть. Стара плоть не може вже тримати в собі душі. Світ як би развоплощается, і важко передбачити, як він буде знову втілюватися. Цей процес развоплощенія супроводжується загибеллю пластичної краси життя. Життя стає потворною і часто потворної, втрачає форми. Фатальним симптомом є загибель архітектурного стилю. Краса зникає не тільки з життя, але і з мистецтва. Футуризм голосно сповіщає смерть краси в мистецтві. Естетична сприйнятливість загострюється в епохи роздвоєння і развоплощенія. Але вмирає предмет естетичної сприйнятливості. Те, що відбувається в сучасній цивілізації, - матеріалізація і механізація життя, і є процес развоплощенія, загибель органічної історичної плоті. Гине форма конкретної органічної зрощеними. Матеріалізація людського життя є не втілення, а развоплощение. Машина, техніка є могутнє знаряддя цього развоплощенія. Машина відриває дух від плоті. У машинної цивілізації душі людей стають безтілесними. Машина руйнує пластичні форми історичної плоті, вона замінює органічне механічним. Руйнується весь побутовий уклад християнського світу. І багатьом, прикутим до цього побуті і ототожнює його з буттям, це представляється загибеллю християнства, загибеллю світу. Насправді ж кінчається і гине побутове, родове християнство. Приголомшливий самі основи родового побуту , з яким християнство було історично зрощені. Але за зовнішніми потрясіннями побутового укладу, який представлявся вічним, приховані духовні процеси, духовний досвід. Побутове, родове християнство розкладається тому, що дух переріс його. Але вічна істина християнства від цього не коливається нітрохи. Християнство не може себе навіки зв'язати зі старою і скороминущої історичної плоттю, з родовою стихією і родовим ладом життя. У житті духу виробляється вічно нове вино, і воно проливається безплідно, коли їм наповнюють застарілі міхи. Цей процес развоплощенія і перевтілення світу ми не можемо розглядати, як його розглядає теорія прогресу, для якої перехід до майбутнього завжди є милостивий процес. Це двоїстий процес, в ньому діють злі сили, але досягаються і позитивні завоювання духу.\nЗ точки зору теорії розвитку доводиться визнати, що машинна цивілізація веде до регресу людської організації, до ослаблення людини. У колишні часи людина була набагато більш озброєний з точки зору антропологічної, був сильнішим, організація його була витонченішими, ніж на вершинах цивілізації. Прогрес соціальний супроводжується біологічно-антропологічним регресом.\nУдосконалення переноситься з людини на соціальне середовище. Людина робиться абсолютно безпорадним і беззбройним без технічних засобів соціального середовища. Тому розвиток має бути визнано двоїстим процесом, якщо дивитися на нього з об'єктивною антропологічної точки зору. І питання робиться дуже складним, якщо розглядати кожну окрему історичну епоху. Так, процес нової історії глибоко двойствен за своїм змістом. Розвиток і прогрес нової історії супроводжується послабленням духу, зверненням людини до тимчасового земного життя. Народи стали менш релігійні. Вони не здатні вже до священного безумству середньовіччя. Безстрасність руйнувала в людині духовний світ. Жадібність до використання земного життя, хіть земних благ володіє людиною нової історії. Така одна сторона процесу нової історії. Але є й інша. Нова історія і яке у ній процес розвитку є накопичення величезного нового досвіду людства. Ускладнилася і розгорнулася, розвинулася людська душа. Зменшилася грубість і жорстокість колишніх століть, пробудилась велика людяність.\nНова сострадательность з'явилася у світ, сострадательность не тільки до людей, а й до тварин. Пробудилась нова, більш чуйна і витончена совість, яка не мириться з жорстокістю, з насильством, з брехнею, яка вимагає любові та свободи. Чому християнство, православне і католицьке, що не домагалося зміни суспільних відносин в християнському дусі, в дусі християнської любові, чому воно часто так енергійно підтримувало лад життя, заснований на антихристиянських засадах насильства і жорстокосердості, чому християнство в історії так часто бувало з багатими і сильними світу сього проти бідних і слабких? Не християнство винне в цьому, винні християни. Жорстокосерда, груба і обмежена людська душа, повна ще напівтваринних інстинктів насильства, спотворила християнство і наклала на нього свою печатку. Це спотворення християнської істини, ця нездатність вмістити в себе повноту небесної істини брала іноді дуже піднесені форми любовного піклування і турботи про вічне спасіння душі. Панічний страх вічної загибелі, не тільки своєю, а й ближнього, визначив насильства і жорстокості, якими сподівалися купити позбавлення і порятунок. Але за довгий процес історії змінилася людська душа, внутрішньо пом'якшилася під таємним, непримітним впливом християнства, хоча б зовні і відступала від християнства. Позитивне розвиток людської душі є справа самого християнства. Але гуманістичний прогрес не тільки зменшував жорстокість, звільняв від насильств, стверджував гідність людської особи, але також призвів до новим жорстокості і насильства, до нівелювання індивідуальності, до безособової цивілізації, до безбожництва і бездушшю, до заперечення внутрішньої людини. Дійсно народилась нова душа, що вимагає більшої співчутливості до всього живого, більшої м'якості. Нові почуття розвинулися. Сучасні, нові християни насилу вже миряться з вірою в пекло і в вічні пекельні муки. Постійне нагадування про вічної загибелі і вічних пекельних муках для середньовічної людини мало значення виховує і дисциплінуючий, утримувало людей в Церкві. Сучасну душу не можна вже виховувати і залучати до Церкви залякуванням вічної загибеллю і вічними пекельними муками. Навпаки, педагогічно краще якомога менше говорити про пекло, так як ідея вічності пекельних мук стала перешкодою для входження в Церкву. Сучасна людина воліє йти в теософію і прийняти вчення про перевтілення. Але в порівнянні з колишніми епохами сучасна душа стала менш цілісною, роздвоєною, пізнала протилежності, маловіри, більш слабкою і нерідко більш поверхневою.\nХристиянство стоїть нині перед зовсім новими душами, і це вимагає зміни способів впливу на людські душі. Душа людини до кінця нової історії пізнала всі спокуси, всі сумніви, вона пройшла через усі випробування, через всі протиріччя життя, вона спускалася в підпілля і обійнята була темрявою. Християнська ж Церква, і православна і католицька, у своїх панівних течіях і раніше, за старими спогадами, за інерцією продовжує стояти на охороні свого стада, маси людської від спокус, від небезпечного досвіду, від душевного ускладнення, від розумового розвитку. Але основне завдання, яке стоїть зараз перед християнством, полягає зовсім не в зовнішньому охороні від спокус, а в подоланні спокус зсередини, зовсім не в недопущенні людей до випробувань, а у виході з випробувань, у набутті Духовно плідних результатів випробувань. Ніякими силами не можна зупинити розвитку, з усіма ув'язненими в ньому протилежностями, не можна оберегти від розвитку. Бог сам хоче розвитку, хоче розкриття всіх можливостей, хоче випробувань людської свободи, розширення і поглиблення досвіду. Християнська Церква вічна, але вона повинна рахуватися з фактом розвитку в світі, із змінами людської душі, з виникненням нової свідомості. Якщо можливо в світі християнська відродження, то воно почнеться не з охорони старих душ від спокус і випробувань, а з повернення до християнства нових душ, що пройшли через спокуси і випробування. Християнське відродження принесе з собою блудний син, який повернувся до Отця. Ми стоїмо зовсім нема перед небезпекою відходу від християнства і неминучості огорожі від спокус. Світ давно вже пішов від християнства і спокусився всіма можливими спокусами. Ми стоїмо перед спрагою подолання спокус і повернення до християнства. Охороняти від спокус, не допускати до випробувань є найбільший анахронізм. Світ вже не християнський, народи вже не християнські народи, християнство вже зовні не юродствує в світі. Потрібно бачити світ таким, який він є, потрібно визнати доконаний факт. Це перша наша обов'язок. Наша епоха зовсім не їсти охоронна епоха. Смешон страх перед свободою вираження спокусливих ідей, коли спокусливі ідеї давно стали пануючими в світі. Нині панування, а значить, і охорону в світі буде належати не християнству, а ворожому християнству атеїзму, соціалізму, механічної цивілізації. Панівне церковна свідомість начебто б що не зрозуміло, що сталося зі світом, відстало на кілька століть. Християнська апологетика в методах своїх так відстала, що вона може бути лише шкідлива, може лише заважати поверненню до християнства. Християнське відродження може бути пов'язане лише з почуттям творчої молодості, а не охоронної старості. Нову душу вже важко чим-небудь налякати, - вона пройшла через граничні спокуси человекобожества, через релігію гуманізму, через марксизм, через ніцшеанство, соціалізм і анархізм, через естетизм і окультизм. Для неї прихід до Бога, до християнства тобто не охорону, а духовна революція. З глибинної і бездонної свободи приходить душа до Бога, до Христа. Це рух сучасної душі геніально показав Достоєвський. Вся велика російська література говорить про шуканні Бога вільною душею, ураженої спокусами і изобличающей їх. Духовний розвиток можна зупинити, через нього потрібно пройти.\nДуша людська стала іншою після всього випробуваного, після трагічного зживання теми гуманізму, з новими запитами і муками. Старий стиль християнства вже не відповідає строю сучасної душі. Але вічної істини християнства ця душа шукає. Не в силу зовнішнього, горизонтального руху, а в силу внутрішнього, вертикального руху по-іншому визначаються відносини між Богом і людиною. Ставлення до зла змінюється, воно робиться більш духовним і внутрішнім, менш зовнішнім і законнической. Не можна вже вірити в те, що зло може бути попереджено або переможене зовнішнім, насильницьким шляхом. Позитивна духовна сила повинна запобігти зло, не допустити зсередини до помилкового шляху, шляху зла. І ми повинні мати волю до того, щоб ця духовна сила була в нас максимальної. Але якщо творчої духовної сили немає, то шлях випробувань зла та його наслідків неминучий і має провіденційне значення. У цьому сенс всіх революцій. Революції не можна протиставити зовнішнього насильницького ров'я, це є завжди безсиле й приречене на загибель ставлення до життя. Революції можна протиставити лише позитивну творчу духовну силу, реформується і животворящу життя. Якщо цієї сили не виявилося, то революція вирішується Промислом Божим. Також і в особистому житті людини. І в ній неминуча перемога-спокус, революції, якщо немає позитивної творчої духовного життя. Людину не можна зовні, примусово захистити від "світу" і його спокус. Він занурений в "мир" і його спокуси і повинен зсередини, у свободі їх подолати. Кожен з нас розділяє долю світу і людства. Нікого не можна поставити під скляний ковпак. Всі скляні ковпаки вже розбиті, всі перегородки зметені. Людина вкинуто в світ, в долю людства, повинен прийняти на себе відповідальність за всіх, повинен працювати у світі для перетворення світу. І благодать Божа діє всередині свободи людини, зсередини її перетворює.\nЗ проблемою духовного розвитку пов'язана проблема есхатології, проблема кінцевої долі людської душі та світу. Нова християнська душа не може морально примиритися з старої есхатологією. Дуже важко прийняти метафізику, по якій вічна доля душі вирішується остаточно її тимчасової життям від народження до смерті. При такому розумінні наша коротка земне життя виявляється пасткою і гідність вічності визначається мізерно малим досвідом часу. У християнстві нашої епохи не може вже в такій мірі визначати все життя жах пекельних мук, в якій визначав її в релігійній свідомості середньовіччя. Це є один з результатів пережитого духовного процесу. І для нашої свідомості це насамперед не догматичний питання, а питання морально-духовний. Питання зовсім не в тому, що ми знову хочемо, подібно Орігену і Св. Григорія Нісського, побудувати теорію апокатастазіса *. Всі переноситься зі сфери богословсько-метафізичної, роздільної останні таємниці людської долі за допомогою раціональних категорій (Оріген намагався дати раціональну есхатологію), до сфери нашої духовної спрямованості, нашої моральної волі. Ми повинні прагнути не лише до особистого порятунку, а й до загального порятунку і преображення. Питання про те, чи будуть всі врятовані і як настане Царство Боже, є остання таємниця, нерозв'язна раціонально, але ми повинні всіма силами нашого духу прагнути до того, щоб всі були врятовані. Рятуватися ми повинні разом, світом, соборно, а не поодинці. І це дуже відповідає духу православ'я, особливо російської. Н. Федоров в своєму вченні про воскресіння і про умовність апокаліптичних пророцтв геніально висловив істину про спрямованість нашої волі до загального порятунку. Це є великий моральний прогрес, подолання трансцендентного релігійного егоїзму. Воля до загального порятунку є прояв любові. Ми не будуємо онтологію загального порятунку, в якій загальне спасіння виявляється необхідним. Ми усвідомлюємо, що найбільші труднощі тут пов'язані з проблемою свободи. Ідея пекла має своє обгрунтування не в Божому суді і каре, не в ідеї справедливості, як то було у Хоми Аквината, а в людській свободі. Бог не може насильно врятувати людьми насильно увігнати його в рай, Бог не хоче насильства над людською свободою. Людина може вільно віддати перевагу муки поза Бога блаженства в Бозі, він має як би право на пекло. Така психологія пекла. Пекло є неможливість любити Бога внаслідок напрямки людської свободи, відраза від Бога і відокремленість від Нього, замкнутість у собі. Ідея вчених пекельних мук народилася з того досвіду, в силу якого всяка пекельна мука, яку ми переживаємо ще в цьому житті, представляється нам вічного. Борошно ж Невічні не була б пекельної борошном. Адскость і є нескінченність, неведення кінця. Це є вічність муки, укладена в миті, а не в тривалості. Трансцендентна онтологія раю і пекла є лише об'ектівірованіе в категоріях природного світу духовного досвіду і духовного шляху, це є вчення натуралістичне. Вчення про пекельні муки є породження тієї варварської і жорстокої епохи, яка на землі бачила справедливість у затвердженні страт, катувань і жорстоких покарань. В ідеї пекла і раю є уявлення про духовне життя, як про натуралістичних сферах. Пекло Данте весь ще проникнуть дохристиянськими, язичницько-натуралістичними елементами. Але есхатологія повинна бути звільнена від натуралізму і виражена в термінах духовного життя. Духовну ж життя ми розуміємо творчо-динамічно. Звідси і зовсім інше розуміння завдань здійснення Царства Божого, Правди Христової. Царство Боже не їсти натуралістичне буття, так само як і пекло не є натуралістичне буття. Царство Боже є життя духу. І пекло є лише духовний досвід, духовний шлях. Пекло є невирішеність духовного шляху, безвихідність, яка представляється вічної, нескінченної, пекло є трагедія людської свободи. Якщо екзотеричне і рационалистично дозвіл есхатологічної проблеми, яке дає традиційне богослов'я, то і точка зору нескінченного розвитку, нескінченної еволюції не менш рационалистична і екзотеричне. Вона розріджує наше життя і робить її духовно ненапряженной. Немає нічого болісніше есхатологічної проблеми в релігійному житті та релігійної думки. Три есхатологічних кошмару маряться людині: кошмар релігійний - вічні пекельні муки; кошмар оккультіческі-теософічний нескінченна еволюція, перевтілення через нескінченні світи; кошмар містичний - зникнення людської особистості в Божество. І невідомо, який кошмар легше. Іноді здається, що людина готова погодитися на пекло, щоб цією дорогою ціною відмовитися від кошмару нескінченних еволюції або від кошмару остаточного розчинення в Божество. У релігійній ідеї зла було глибоке затвердження особистого буття. Це є основна антиномія і апорія, до якої призводить есхатологічна проблема. Якщо ми до кінця стверджуємо особистість і свободу, то ми приходимо до можливості пекла. Легко подолати ідею пекла, але цим також знімається особистість і свобода. З іншого боку, наша особистість і наша воля не миряться з вічними пекельними муками, наше моральне свідомість протестує проти пекельних мук хоча б для однієї людської істоти. Я ще можу допустити можливість пекельних мук для себе і нерідко переживаю їх передчуття. Але насилу можу допустити їх для інших. Можливо ще допустити пекельні муки з точки зору людини, але неможливо їх допустити з точки зору Бога. Вже Оріген думав, що Христос не примириться з загибеллю хоча б однієї істоти, що хресна мука його триватиме до порятунку всіх . І це дуже глибоко. Інша Апорія полягає в наступному. Перед особистістю повинна бути розкрита можливість нескінченного розвитку, вічного, творчого виявлення своєї природи. Але нескінченність розвинена, відсутність кінця і результату, сприймається особистістю як кошмар, як неможливість досягти Царства Божого. Ця апорія вказує на нерозв'язність есхатологічної проблеми раціоналістично-натуралістичним шляхом. Вона вирішувана в Царстві Божому, яке не можна мислити натуралістично. Проблема походження, долі і кінця душі не має ще в християнстві остаточного догматичного дозволу. Таємнича не тільки кінцева доля душі, але і її походження, її витоки. Традиційно-богословський погляд, що душа людська твориться Богом в момент фізичного зачаття, так мізерний, що на ньому не варто серйозно зупинятися. Вічна істина є в орфічному вченні про душу, яке виражене Платоном; Необхідно допустити передування душ в духовному світі, ізвечность душі в духовному світі. Душа людська не їсти дитя часу, вона є дитя вічності. Але несумісне з християнським свідомістю вчення про перевтілення на землі. Воно дробить особистість і вносить натуралістичне розуміння в духовне життя. Тут ми зустрічаємося з межами можливого внесення до християнства принципу розвитку. Коли принцип розвитку намагається вирішити таємницю походження і кінцевої долі людської душі, він переходить в натуралізм і ворожий християнству. Заперечення ж духовного розвитку є заперечення того, що людина повинна вдосконалюватися, повинен досягати досконалості, подібного досконалості Отця Небесного, заперечення шукання і здійснення Царства Божого. Але кордоном принципу розвитку є таємниця, що охороняє божественну життя. Проблема есхатологічна впирається в відмінність, яке має бути встановлено між нескінченністю і вічністю. Нескінченність перевтілень і нескінченність пекельних мук залишаються в природному світі, вічність ж належить світу духовного, буття божественного. І не може бути злою, диявольською, пекельної вічності поряд з вічністю божественної .\nІнформація, релевантна "Духовний розвиток і есхатологічна проблема"\nдуховні цінності людства, нації, людини від загибелі в часі. Таке визначення включає в себе і прагнення захистити свої багатства і положення окремими соціальними верствами, і тип політики з відповідними йому ідеологічними та організаційними структурами, і філософське, куль - турологіческое ставлення до світу, суспільству. Основне завдання кон - серватізма - врівноважити радикальні\nдуховною і навіть побутового укладу і способу існування людства, об'єктивно наказують теорії права глибоко розібратися з самою проблемою соціального регулювання. Що це таке, які інші, крім права, регулятивні системи діють в суспільстві, які взаємодії продуктів вия або протиріччя існують між ними, яке місце права в соціальному регулюванні - ці та інші питання відразу ж\nдуховно-моральна проблема. Те чи інше рішення цієї проблеми пов'язано з вибором шляху розвитку нашої країни, визначенням головних ціннісних орієнтирів. Тому дискусія з цього питання не припинялася протягом всієї російської історії. На нашу думку, немає необхідності відтворювати весь хід цієї дискусії. При викладенні відповідних тим ми торкнемося цього питання. Зараз же\nдуховного розвитку. Їх місце займають навчання, що аналізують людини в конкретних життєвих ситуаціях, різні форми його індивідуального буття. Із зникненням метафізики як вчення про всеопределяющіх-щих кінцевих підставах буття стають зайвими традиційні філософські проблеми людини. Постійно зростаюче наукове знання про людину, верифіковані раціональними і емпіричними\nдуховному і політичному житті Візантії. Тому Росія є не Європа, а православний Схід. Космізм - вчення, згідно з яким процеси розвитку на землі і в суспільстві взаємопов'язані з космічними. Тому людство здатне об'єднатися на розумних засадах і загальнолюдських цінностях. Космізм розроблений такими філософами як Н. Федоров, В. Вернадський, К. Ціолковський. Європоцентризм -\nдуховним, а тому - джерелом гріха. Чітко Вищєла значення лінійного часу в християнстві М.А. Барг, що відзначив, що «утвердилися в християнстві ... уявлення про час, як прямої лінії, прийшли на зміну античним уявленням про час, як круговороті. Саме в розумінні лінійності часу полягав великої важливості культурно-історичне зрушення. Справді, коло означало\nдуховні цінності, заздрість, агресія)-г гідне братство всіх. Однією з головних людських ілюзій, породжених пристрастями і невіглаством, Ціолковський вважав почуття самотності, занедбаності маленької людини, до якого немає справи долю, світу, людству. Завдяки знанню істин космічної філософії людина знаходить справжню, нескінченну радість буття. Зникає навіть страх смерті. Одна\nКритика К. Е. Ціолковським історично минущих форм релігії.\nдуховного світу людини, і як ряд суб'єктивних феноменів, що не узгоджених між собою. Вчений стверджував, що за самою своєю природою віра надзвичайно суб'єктивна, і людина схильна вірити в те, у що йому вигідно. Суб'єктивності віри він протиставляв об'єктивність раціонального знання; туманності і розпливчастості віри - суму логічно несуперечливих доказів; плюралізму безлічі\nдуховний інструмент, який спочатку призначався для цієї мети - заповідь Господню. Непротивлення злу насильством і ненасильство як дві сторони однієї моральної посилки стали тим стрижнем, на якому грунтувалося як глибоко особисте, так і соціальну поведінку людини. Між тим і іншим не повинно було бути істотної різниці. Толстой прямо вказував: «Даремно кажуть, що вчення християнське\nдуховні діти Достоєвського. М.Бердяєв Н.А.Бердяев - один з перших представників вітчизняної філософської думки XX століття, що отримав визнання на Заході. І справа не тільки в близькості його поглядів одного з різновидів європейської філософії - персоналізму, але і в його здатності в загальнодоступній, популярній формі знайомити Захід з фундаментальними досягненнями російської релігійної філософії, з\nдуховна реальність. Правда, Церква існує для всіх, як зовнішня емпірична реальність, до неї визначають своє ставлення, з нею борються, як з реальністю, вороги Церкви, в Церква не вірять. Але зовсім в іншому сенсі визнають вони Церква реальністю, ніж ті, які в Церква вірять і в ній живуть. Але ззовні, але примусово, чуттєво видно лише камені, лише ритуал, лише установа, лише\nдуховних грамот цього часу, то повне прощення боргів залежним селянам не має аналогій. Сто двадцять рублів - сума прощених боргів. Це вартість великий вотчини. Посилення великокнязівської влади не можна назвати становленням деспотизму. Традиції станового представництва мали в Росії тривалу, багатовікову історію, а в ході реформ 50-х років XVI ст. стали загальнодержавної


В Семенівці відкрито льодову арену! | Семенівська районна рада\nСеменівська районна рада » Новини » В Семенівці відкрито льодову арену!\nВ Семенівці відкрито льодову арену!\nДата: 12.01.2019 12:27\n12 січня у спортивному житті Семенівщини відбулась неординарна подія – відкриття льодового майданчика, спорудженого в рамках проекту – переможця обласного конкурсу розвитку громад «Реконструкція Семенівського районного стадіону «Колос» як суттєвий фактор зміцнення фізичного здоров’я громадян». Це був довгоочікуваний момент в процесі тривалої підготовчої роботи, завершальними етапами якої стали придбання ковзанів та формування якісного льодового покриття. Організатори доклали чималих зусиль для відкриття ковзанки, аби вона могла повноцінно функціонувати як спортивний об’єкт.\nМорозне дихання суботнього ранку не стало на заваді піднесеному настрою, з яким зібралися на стадіоні справжні ентузіасти та прихильники активного відпочинку незалежно від віку. І це чудово, бо життя ніколи не повинно втрачати своїх барв та сенсу рухатись вперед.\nГолова районної ради Віктор Юрченко щиро привітав громаду з відкриттям льодової арени. Він підкреслив, що до цього докладено зусилля багатьох людей та численних структур, але результат того вартий. Очільник районного представницького корпусу палко подякував всім причетним до цієї важливої справи, особливо начальнику районного сектору ГУ ДСНС України в Полтавській області Олександру Шуляченку за надання вагомої практичної допомоги з підготовки льодового майданчика. Він побажав семенівцям успіхів в спорті, приємного спілкування, позитивних емоцій та привітав з наступними святами новорічно-різдвяного циклу.\nТеплі слова прозвучали також від президента хокейного клубу «Семенівські яструби» Сергія Киби, який висловив подяку районному депутатському корпусу, насамперед голові районної ради Віктору Юрченку та заступнику голови районної ради Володимиру Сербину за втілення в життя такого важливого проекту. У заході також взяли участь перший заступник голови районної державної адміністрації Микола Недюха та заступник голови райдержадміністрації Артем Даценко.\nВідкриття льодової арени супроводжувалось цікавим театралізованим дійством. Своє вокальне мистецтво глядачам дарував жіночий ансамбль «Мрія» (художній керівник Надія Зубренко). Оскільки подія відбувалася напередодні Щедрого вечора, то не минулося без ялинки, Діда Мороза і Снігуроньки, щедрівок та без частування смачними варениками, популярним зігріваючим глінтвейном і чаєм, що чудово підсилювало святкову атмосферу. Та найочікуванішим моментом стало перше випробування крижаної гладі, де вистачало сміху, жартів, справжнього оптимізму! Любителі хокею стали свідками захоплюючого дружнього поєдинку між хокейним клубом «Семенівські яструби» та їх колегами – аматорами з Хоролу.\nТож реалізація проекту «Реконструкція Семенівського районного стадіону «Колос» як суттєвий фактор зміцнення фізичного здоров’я громадян» фінішувала. Це вкотре переконливо свідчить про переваги проектної діяльності в забезпеченні життєдіяльності громади. Сподіваємося, що вона буде надалі успішно розвиватись і у зміцненні спортивної бази, і в інших сферах життя, а проектні інвестиції надійно закріпляться як один із вагомих інструментів нашого перспективного розвитку.\nВід душі бажаємо хокеїстам та ковзанярам на новому льодовому майданчику шліфувати спортивну майстерність, наполегливо працювати на успішний результат, а вболівальникам отримувати видовищну насолоду. Віримо, що це буде добрим стимулом щодо здорового способу життя для дітей та молоді. Водночас звертаємось з проханням відповідально та бережливо ставитись до нашого спільного майна, серед якого ковзанка і стадіон. Адже це результат спільної роботи багатьох людей, котрі прагнули примножити спортивні ресурси нашого краю, створити умови для яскравого відпочинку, фізичного удосконалення, морального задоволення. Тож хай вирують спортивні пристрасті та наповнюється теплом людських сердець холодний лід!


Загинув засновник банку Аваль бізнесмен Шпиг - Новини України - Економіка - dt.ua\n31 березня, 20:22 Роздрукувати\nБізнесмен Федір Шпиг входив в топ-50 найбагатших людей України.\nБізнесмен Шпиг розбився у ДТП на трасі Київ-Чоп © Гордон\nНа трасі Київ-Чоп у ДТП загинув бізнесмен Федір Шпиг, який раніше володів банком "Аваль". Аварія сталася 31 березня близько 14:15 на території Житомирської області, на 215 км автодороги Київ-Чоп, повідомляє УНН.\nБізнесмен перебував за кермом автомобіля Mercedes Benz GLS-350, який раптово втратив керування, з'їхав у кювет та перекинувся. В результаті ДТП водій загинув. Обставини і причини аварії встановлюються правоохоронцями.\nЗа попередніми даними, в салоні авто перебували також два пасажира (мати і тітка бізнесмена). Одна з них загинула на місці.\nВідомо, що Федору Шпигу було 64 роки. Він обіймав 56 місце у списку найбагатших людей України в 2018 році за версією журналу Focus. На початку 90-х років разом з партнерами заснував банк "Аваль", який у 2005 році був проданий австрійській групі Raiffeisen International. Гроші бізнесмен вклав у власний бізнес, заснувавши групу "Молочний альянс".\nРазом з іншими екс-власниками банку "Аваль" Шпиг виступив співінвестором ТРЦ River Mall загальною площею 140 тис. кв. м на Дніпровській Набережній в Києві, відкриття якого відбулося в 2019 році. Також бізнесменові належить розважальний центр "Блокбастер".\n"Молочний альянс" створено в червні 2006 року, виробляють молочну продукцію під ТМ "Пирятин", "Славія", "Яготинське" і "Яготинське для дітей", "Хопс" і ін\n27 березня виповнилося 25 років з моменту створення "Авалю".\nРаніше повідомлялося про те, що в результаті ДТП під Києвом загинув директор однієї з найбільших агропромислових компаній України Allseeds і волонтер Володимир Слабовський.


На сторінках "Живої Води" вже неодноразово писалося про проблеми, пов'язані з теорією еволюції. Зараз цю проблему обговорюють і на світському рівні. Однак, на тлі цих дискусій дещо відійшло на задній план інше запитання: якщо теорія про походження людини, яку ми знаємо зі шкільної лави, є помилковою, то яка ж є тоді правдивою? Або, простіше кажучи, чи дійсно у всього людства колись існували двоє прабатьків - Адам і Єва?\nМолячись кожного дня Господню молитву «Отче наш», ми промовляємо такі слова, які мали бути синергійною співпрацею Бога і людини, для її освячення і обожнення, преображення себе і всього творіння, аж до того, щоб стати синами Божими по благодаті. Саме це було в задумі Божому. Це слова «Нехай буде воля Твоя». Звернемо свій погляд на наших прародичів Адама і Єву. Будучи в раю і виконуючи волю Отця: "з того дерева не їстимеш плоду", жили чудовим життям володіли всім, що дав їм Господь. Детальніше...\n– такими словами ми величаємо Пресвяту Богородицю в словах акафісту. Бо саме Вона є прикладом віри для нас. Вона – та, яка завжди приймає з вірою волю Божу, знаючи те, що Його воля є найкращою. Можливо, дорогі брати, як і кожна людина, Марія переживала, як складеться Її життя. Напевно Вона мала свої життєві плани, уявлення, про Своє майбутнє життя, як і кожен із нас, але завдяки Своїй вірі, своєму довір’ю до Бога Вона каже: «Ось я слугиня Господня, хай станеться зі мною по твоєму слову».\nОце другий тиждень оспівуємо Пресвяту Богоматір, краплина за краплиною черпаючи з бездонної чаші її Таїнства. Прославляємо ту, яка своєю вірою розцвіла запашним цвітом для Господа. Глибина любові якої Воплочується, та всіх провадить нас до неба. Пропоную і нам сьогодні розважити над празником Введення Пречистої діви до єрусалимської святині. Як чуємо у литійних стихирах свята, ця подія стає надзвичайною у житті ще юної Марії, адже первосвященник вводить її у Святая Святих, куди і сам входив лише раз на рік і то не без крови. Ця кров дня покути була жертвою народу для свого очищення, натомість первосвященник пророчо заповідає Марію, як найдорожчий дарунок людства для свого Спасителя. Детальніше...\nБогородиця - сповнення пророцтв\nВ місяці травні ми, щодня збираємося у храмі, щоб у молитві висловити наші почуття благоговіння й вдячності перед Тією, Яка стала Матір’ю Сина Божого, ми розважаємо над значенням Пресвятої Богородиці в історії нашого спасіння, над її чеснотами, які є взірцем до наслідування для кожного християнина. Від сотворення людини на землі і до моменту приходу Спасителя пройшло багато віків. Детальніше...\n"До Богородиці з запалом прибіжімо нині ми грішні і смиренні…"\nЩойно ми чули в Євангелії, як Марія вийшла в дорогу, в гірську околицю, у місто Юди, де ввійшла в дім Захарії і привітала Єлизавету. Мабуть, ніхто з нас не думав і не думає, що про цю зустріч євангелист Лука згадує даремно, адже очевидно, що в ній є глибокий символічний зміст. З одного боку ми бачимо Марію та Єлизавету – двох великих жінок, які цілковито віддались Божій волі та Провидінню. З іншого ж боку це перша зустріч Івана Хрестителя та Ісуса Христа, адже каже євангеліст, що «здригнулось дитя» в лоні Єлизавети. Іван Хреститель, – умовно кажучи, остання людина Старого Завіту. Ісус Христос – обіцяний Месія, Богочоловік, в Якому Старий Завіт сповнюється і починається Завіт Новий – Завіт Любові. Варто зазначити те, що згодом зазначив сам Ісус – Він не прийшов заперечити Старий Завіт, Він не заперечує й Івана Хрестителя, а радше навпаки – Іван готує народ до приходу Месії через хрещення покаяння. Так і Старий Завіт готував людство до укладення Завіту Нового з Богом.\nЛюбов Марії і її довіра до Бога\nУ нашому українському народі місяць травень називають місяцем Пречистої Діви Марії. В цей весняний час в особливий спосіб почитають Богородицю. А щоденні молебні на її честь збирають на молитву багато людей. В нашій семінарії почитання Пресвятої Богородиці, також є особливим. Всі ми знаємо, що у нашій семінарії на її честь є братство «Введення в храм Пресвятої Богородиці», а також впродовж цього місяця брати говорять проповіді, у яких представляють життя Марії у різних аспектах.\n"Господь з Тобою"\nВ ці травневі дні Церква, особливу увагу, приділяє особі Пресвятої Богородиці, матері Господа нашого Ісуса Христа. Таким чином дозвольте, дорогі брати, поділитися з вами думками на тему свята Благовіщення, яке ми нещодавно святкували. Празник Благовіщення, який пригадує нам прихід архангела Гавриїла у Назарет до Марії, вчить нас. що справжнє щастя і радість у житті людини - прийняти Слово Боже і дати благодатні плоди.\nБогородиця - Нова Єва\nВпродовж травня у кожному храмі ми святкуємо Маївку. Співаємо Молебень на честь Богородиці. Вона для нас є добрим прикладом послуху, любові і терпіння. А також вона є матінкою нашою небесною і заступницею перед Богом, у всіх наших потребах. В молитві до неї, ми можемо звертатись у будь який момент нашого життя. Вона вислухає наше прохання, коли воно буде для нашого добра і спасіння.


Полтава вперше в історії приймала Посольства шістьох країн одночасно / Полтавщина\n1 березня 2020, 16:59 Розмір тексту\nПолтава вперше в історії приймала Посольства шістьох країн одночасно\nУ суботу 29 лютого в Полтаві зібралися представники країн з усіх кінців планети. Мета візиту — ознайомлення з містом та регіоном, вивчення його економічного та інвестиційного потенціалу, виробництва, бізнесу. Презентували гостям інвестиційний потенціал міста, його легенди та самобутній стиль секретар Полтавської міськради Олександр Шамота, та заступники міського голови.\nДо Полтави завітали Надзвичайні та Повноважні Посли: від Бельгії — пан Алекс Ленартс, від В’єтнаму — пан Нгуєн Ань Туан та пані Фам Біч Лой, від Словенії — пан Томаж Менцін та пані Дар’я Зорко Менцін, від Вірменії — Тігран Сейранович Сейранян, від Палестини — Самір Абу Харуб та від Індонезії — аташе з питань культури та інформаційної політики пані Ерна Герліна.\nОлександр Шамота сказав: «Дуже важливо розвивати такі закордонні відносини. В рамках сьогоднішніх розмов ми знайшли багато точок дотику, в яких ми можемо розвивати міжнародну співпрацю».\nСекретар полтавської міськради зазначив, що обговорив з послом Бельгії, зокрема, питання пошуку міста побратима для Полтави. «В Бельгії є така потреба, бажання розвивати спільні освітні проєкти. Зараз ми говоримо про можливі варіанти співпраці».\nШамота повідомив, аташе з питань культури індонезійського посольства говорила про готовність надавати гранти для розвитку індонезійської культури в Полтаві. Теж стосується зв’язків зі Словаччиною, яка теж зацікавлена у ефективному партнерстві. Палестина зацікавлена, в тому числі, в освіті своїх громадян в вузах Полтави. «Це вже завдання профільних заступників налагоджувати ці зв’язки, давати можливість інвестору заходити в Полтаву. Надважливі зустрічі тому що не часто приїжджають посли інших держав в такому складі. Ми презентували поважним Послам культурний, стоматологічний, освітній потенціал Полтави. Це створює можливості для розвитку економіки нашого міста. Міська влада повністю відкрита до розгляду варіантів співпраці».\n«Ми маємо 6 закладів вищої освіти, які співпрацюють з іноземними вишами. Утім ми відкриті для такої співпраці у значно більших масштабах. Наші випускники-абітурієнти також мають високий рівень підготовки для навчання за кордоном. Про можливість надання стипендій на навчання ми говорили з представниками Бельгії та Індонезії, можлива співпраця й з іншими країнами, всі висловили потребу у подальшому обговоренні таких пропозицій. Ми вже маємо позитивний досвід — наші випускники шкіл безкоштовно можуть навчатися у Вільнюському колегіумі — Інституті прикладних наук у Литві. Цього року таку змогу отримають 10 кращих школярів. І розширення географії для нас важливе, адже дасть змогу отримати в Полтаві фахівців у різних галузях з провідними світовими знаннями та навичками», — зазначила Світлана Нестуля.\nТетяна Юрченко — заступниця міського голови, яка відповідає за розвиток економічного потенціалу та інвестиційної привабливості міста говорить, ця зустріч за прогнозами може стати новим витком в історії міжнародної співпраці міста.\n«Минулого року ми провели в Полтаві Міжнародний економічний форум, де з торгово-промисловими палатами різних країн, інвесторами спілкувалися про потенціал міста. Сьогодні ми вже маємо зацікавленість ще ширшого кола країн для такої співпраці і це не може не радувати, особливо зараз в умовах децентралізації. Ми обговорили основні можливості і тепер продовжимо цю співпрацю та діалог із посольствами для подальшого розвитку взаємин. Адже у результаті така співпраця — це розвиток економіки та збільшення робочих місць у місті, його всебічне зростання. А з розвитком індустріальних парків допомога і досвід зарубіжних колег для нас будуть просто необхідними. Попередньо також домовились про кооперацію з одним із Бельгійських міст, яке стане нашим побратимом», — привідкрила завісу перемовин Тетяна Юрченко.\n1 березня 2020, 16:59 На правах реклами\nЗа 5 років на зв’язки Полтави з містами світу заплановано витратити 9 млн грн 17 січня 2020, 09:48\nПорошенко був цвяхом у черевику Путіна 22 жовтня 2019, 15:10\nТеги: міжнародні відносини, Полтавська міська рада, Олександр Шамота, Ігор Федій, Тетяна Юрченко, Світлана Нестуля


Будь-які сторонні освіти на шкірі малоприємні. Вони можуть сильно заважати, а іноді і є дуже небезпечними з позиції онкології. У зв’язку з цим у обивателя виникає багато питань. Наприклад, чим відрізняється бородавка від папіломи, як вони виглядають, тягнуть чи за собою якусь загрозу? Спробуємо у всьому цьому розібратися.\nРізниця між бородавкою і папіломою\nБородавка – шкірний виріст, зазвичай доброякісний, нерідко стає результатом проникнення в організм інфекції.\nПапілома – утворення, що виникло після зараження людини особливим вірусом.\nОдна з назв є узагальнюючим, інше – трохи вже. Якщо сказати більш повно, то відміну бородавки від папіломи полягає в тому, що перше поняття означає будь наріст певного типу на шкірі, а друге – лише ті з таких утворень, які викликаються конкретним збудником.\nЙдеться про папіломавірусу. Підхопити його можна, маючи контакт із зараженими людьми або користуючись побутовими предметами. Але не варто надмірно побоюватися інфекції і повністю позбавляти себе спілкування з ким-то і відвідування улюблених місць. Ризик зараження невеликий при хорошому стані організму. А ось поганий імунітет (про це свідчать часті застуди) або постійне травмування шкіри стануть сприятливими факторами для дії збудника.\nУтворення цього різновиду неможливо не помітити через їх вираженої хворобливості. З’являються вони на ступнях, де тре взуття, іноді на долонях. Такі бородавки часто приймають за мозолі, але вони мають іншу структуру.\nІнша назва – юнацькі. Неприємні тим, що можуть з’являтися на найпомітніших місцях: обличчі і шиї (втім, і інші види іноді там локалізуються). На щастя, ці бородавки схильні з часом самостійно зникати.\nЗ’являються в пізньому віці. Не мають відношення до дії вірусів. Ростуть повільно і відрізняються темним забарвленням.\nЧим відрізняється бородавка від папіломи? Посилання на основну публікацію\nЧим відрізняється граф від князя\nЧим відрізняються основні засоби від основних фондів?


Новорічні плаття або мода на новий рік | Стиль у Кубі\nНоворічні плаття або мода на новий рік\nДо новорічних свят залишилося зовсім мало часу, але ви як і раніше не знаєте що надіти в новорічну ніч? Не переживайте, досить проявити трохи уяви та кмітливість, і вам зовсім не знадобиться товстий гаманець, аби виглядати на мільйон доларів. Ось декілька актуальних порад, які допоможуть вам не опинитися в ролі Попелюшки, яка тільки що втратила свою чарівну туфельку:\nЧорний колір знов входить в моду. Чарівні зірки Голлівуду із задоволенням демонструють публіці шикарні вбрання, які, до пришестя в модний бізнес мадемуазель Шанель, могли одягати хіба що на знак трауру. А у випадку занадто пишних форм, благородний і вишуканий чорний колір стане вашим порятунком. Проте, якщо ваші подруги непогано обізнані про останні модні тенденції, то є небезпека перетворити свято на репетицію траурної церемонії, і однаково елегантні чорні плаття змусять ваших супутників полохливо здригатися, переймаючись питанням чи туди вони потрапили.\nНе слідуйте за натовпом, будьте оригінальні. На тлі чорного смутку червоне або рожеве плаття виглядатиме на рідкість ефектно, створюючи приємну різноманітність. Якщо ви вважаєте, що червоне занадто сильно віддає східним гаремом і не личить волелюбній європейській дівчині, ви можете вибрати атласне або шовкове плаття смарагдового відтінку. А уявіть собі як оригінально буде виглядати ваше вбрання кольору шампанського на тлі цього вируючого напою, що традиційно прикрашає новорічне торжество.\nМіж іншим, за вибух інтересу до яскравих соковитих кольорів, який намітився у останній час, відповідає особисто головний дизайнер будинку моди Гуччі Том Форд, який в своїй останній осінній колекції рішуче відмовився від традиційної чорно-білої гамми, занурившись в буйство екзотичних фарб. Якщо ваша кишеня така ж широка, як і ваші амбіції, ви можете сміливо вибрати вбрання з останньої коллеции майстра.\nЗрозуміло, головною проблемою, яка хвилює більшість модниць, як і раніше залишається питання про те в якому саме вбранні з'явитися на світській вечірці або прийти на святкову вечерю до друзів. Не варто обмежувати свій вибір виключно платтями. Вузькі, обтягуючі брюки з останніх коллеций французьких кутюрье у поєднанні з топом без бретелей і блискучими сережками-"дощик" можуть скласти гідну конкуренцію найсліпучішому традиційному одіянню.\nПроте, якщо ви вважаєте, що брюки - це занадто, то вам напевно припаде до душі плаття з ассиметричною прозорою спідницею і бюстье без бретелей з коллеції Chloe, або ж розкішне вбрання з багатошарового мережива від Аланнах Хілл. А можливо ви виберете сексуальне бра з мережив у поєднанні з шовковим платтям смарагдового кольору від Тома Форда? Чи напівпрозоре рожеве шовкове плаття і шари шифону, що зовсім не приховують мереживну нижню білизну, яка вийшла з майстерень американського модельєра? А може вам припаде до смаку маленький топ, розшитий тисячами маленьких кристалів? Але як не загубитися у всьому різноманітті, яке пропонує нам сучасний модний ринок?\nДля зручності давайте розділимо (вельми умовно) сучасну вечірню моду на три напрями:\n1.Простота і елегантність.\n-плаття з відкритими плечима;\n-вузьке обтягуюче плаття з вишитими комірцем;\n-комірець-"лодочка" на шиї і відкрита спина;\n-V-подібний комір і дорогоцінна шпилька на спині;\n-просте атласне плаття доповнене розкішною шаллю;\n-трикотажний топ, розшитий кристаликами, намистинками або мішурою у поєднанні з брюками з жоржета;\n-пишна спідниця з органзи з блузою з того ж матеріалу;\n-в'язаний светр з атласним бюстье і чорною спідницею;\n-атласна блуза з кардіганом і елегантні обтягуючі брюки;\n-приталений блейзер з шнуруванням на спині (відмінно підійде для корпоративної вечірки);\n-розшитий бісером шарф, використовуваний як пояс у поєднанні з довгою чорною спідницею;\n-блуза-безрукавка з китайським комірцем (підійде і до брюк і до спідниці);\n-плаття-корсети з шнуруванням;\n-металічна мішура, страусине пір'я і плаття з вельвету, з "косим" кроєм (повернення в світ -голлівудського гламуру);\n-плаття в стилі 50-х років з крихітними крінолінами і напівдитячими стрічками-воланами на спині;\n-рожеві мереживні костюми;\nЗрозуміло, будь-яке свято - це не лише привід відкрити шампанське і виголосити красивий тост, але і підстава для того, щоб потішити себе, вдосталь похизувавшись ефектними прикрасами, які подаровані вам другом/чоловіком/коханим (потрібне підкреслити). Нарешті після десятиліть забуття в моду знов входять милі брошки, які ви можете носити не лише на пальті або светрі (як це було в минулих сезонах), але і представляти публіці у вигляді шпильки для шалика або навіть приколоти їх на спідницю.\nОсобливою увагою модної публіки також користуються сережки-"дощик", моду на які ввела Ніколь Кідман, з'явившись на церемонії вручення премії "Золотий Глобус" в прекрасних золотих сережках, що так личили до її облягаючого плаття, створеного Томом Фордом.\nЩе одним хітом сезону, який непогано виглядатиме в новорічну ніч, будуть сандалі, оброблені напівдорогоцінними каменями. Останній "писк" взуттєвої моди - великі масивні камені на тонких ремінцях. Проте пам'ятайте, що подібна прикраса на ногах сама по собі здатна привернути загальну увагу, тому ваше вбрання повинне було витримано в мінімалістських традиціях (ви можете навіть відмовитися від всіх інших прикрас, включаючи сережки, або ж вони мають бути маленькими, ледве помітними).\nВтім, якщо ви не збираєтеся відмовлятися від елегантного намиста або прекрасних сережок, то радимо вам уважніше придивитися до перлів, які знову мають величезний попит на модному ринку. Останній писк сезону: перлові прикраси у поєднанні з костюмом в стилі "унісекс". Якщо ж ви віддаєте перевагу більш жіночним формам, придивіться до колекцій Будинку Моди Шанель: Карл Лагерфельд ніколи не забуває додати трішки перлового блиску до своїх творінь.\n10 найактуальніших речей святкового сезону\nБезсмертне творіння мадемуазель Коко як і раніше є палочкою-виручалочкою в будь-якій ситуації. Хоча в моді ультраміні, для світських вечірок безпечніше вибирати довжину дещо нижче за коліно. Відповідні матеріали: атлас, вельвет, джерсе і креп.\nЗрозуміло, якщо ви прикрасите себе вишивкою від ніг до голови, це буде занадто, проте розшитий бісером або кристаликами топ буде прекрасним доповненням до будь-якого святкового костюма. Надіньте чорні облягаючі брюки або ж довгу вузьку спідницю, зав'яжіть волосся у вузол, трохи підфарбуйте губи червоною помадою і ви готові підкорити весь світ!\nТак, так, не дивуйтеся. Брюки стали неодмінним атрибутом будь-якої світської вечірки. Ви можете вибрати як обтягуючий варіант, так і широкі брюки, що приховують недоліки вашої фігури (якщо такі є). Основні кольори: чорний і білий. Основні матеріали: вельвет, атлас, креп.\nВона не просто надає вам вигляду світськогої львиці, але і захищає від холоду голі плечі. Вишита шаль вельми личить до відкритих платтів без бретелей, шаль з пензликами прекрасно виглядає з костюмами. "Вага" матеріалу, з якого зроблена шаль, повинна відповідати вазі основного вбрання.\nСумочка з металічною застібкою (відмінно підійдуть золоті або срібні деталі).\nЕлегантні туфельки без задника підійдуть і до брюк і до маленького чорного плаття.\nВельветовий жакет став як ніколи актуальним цього сезону. Він відмінно личить і до білої блузи з чорними брюками. Сповна до місця виглядатиме і святкова вишивка. Кольори, яким варто віддати перевагу: чорний і темно-червоний.\nБлискуча пудра (накладається не лише на обличчя, але і на плечі)\nМереживо (як правило, чорного кольору). @md\nЯк вибрати новорічне плаття: відео


Конспект заняття з трудової діяльності. Догляд за кімнатними …\nКонспект заняття з трудової діяльності. Догляд за кімнатними …\nКонспект заняття з трудової діяльності. Догляд за кімнатними рослинами.\nЗалучати дітей до трудової деятельності.Учіть доглядати за кімнатними растеніямі.Визвать інтерес до праці, і бажання допомагати дорослим.\nвеликий іграшковий вантажівка, горшкові квіти (5 шт.), лійки (5 шт.), Оприсківатьль (5 шт.), серветки (5 шт), палички для розпушування землі (5 шт.), іграшка хом’ячка.\nЗаняття проводитимуться по підгрупах приблизно з 5 дітей\n— Хлоп’ята подивіться хто до нас у гості прийшов? Незнаю? Та це ж Хомка хомячок.Посмотріте який він м’який, а які у нього пухкенькі щёчкі.А виявляється хомка то до нас не один приїхав, він щось для вас прівёз.Посмотріте.\nВиводжу ігругрушку вантажівку, а у вантажівці кузова знаходяться горшкові квіти.\n— Ой, хлопці, подивіться, що це нам Хомка в грузовичке привіз, що це, хлопці? (Квіточки ). Правильно, молодці. Хлопці, знаєте, Хомка незнает як потрібно за квіточками доглядати і просить йому допомогти.\nНу що, допоможемо Хомко, навчимо його доглядати за квіточками? Так! Ну тоді давайте підходите до столу.\nНа столі заздалегідь приготовлені 5 горщиків з квітами, бажано з широкими листочками, лійки, обприскувачі, тряпочние серветки, палички я в своїй роботі використовую китайські, вони не дорогі і зручні.\n— Хлоп’ята, зараз я пропоную вам вибрати собі квіточку за яким ви будете доглядати. Добре, молодці. А тепер давайте возмем лійки і поллємо свої квіточки.\nА ти Хомка уважний дивись і запам’ятовуй. Молодці, добре полили квіточки, подивіться тепер у всіх земля стала мокрою.\n— Квіточки ви все водичкою попоїли, а тепер потрібно протіреть листочки від пилу. Давайте все возмем пряпочкі (Показую як правильно намотати на ручку, щоб було зручно протирати) і протираємо листочки.\n-Молодці, всі впоралися, але це ще не все, давайте тепер хлопці покутуємо наші квіточки, ось подивіться як (Беру обприскувач і показую як їм правильно користуватися, а потім пропоную діткам спробувати самим) .\n— Молодці. Ну, а тепер подивіться у мене є ось такі чарівні палички, я вам покажу, як треба розпушувати землю (показую як). ну а тепер хлопці спробуйте самі.\n— Ось які молодці. Подивіться які у нас квіточки стали, ще красивіше. Хомка ну як ти все запам’ятав? Ось видешь, які у нас дітки молодці, всьому тебе навчили. Хлопці, а ви знаєте, ви Хомко так сподобалися, хомка не хоче з вами розлучатися, він пропонує з вами ще пограти. Ну, що пограємо з нашим хом’ячком?\nЗарядка "Хомка — хом’ячок"\nХомка, хомка, хом’ячок, (Стоячи, руки округлені уздовж туловіща.Делаем нахили вправо-вліво.)\nПолосатенький бочок. ( Проводимо руками з боків )\nХомка рененько встає — ( Потягується, піднявши руки вгору )\nЛапки миє, ( Гладимо тильну сторону долоні )\nЩічки тре. ( Гладимо щічки. )\n— Ось, хлопці, молодці, на славу потрудилися, хом’яку Хомко у нас дуже сподобалося, але Хомку чекає його мама, тому йому терміново потрібно поспішати додому. Мама нашого хом’ячка дуже зрадіє адже хомка для неї приготував сюрприз і везе свою маму квіточки за якими ми сьогодні доглядали. Давайте ми попрощаємося з Хомко, і попросимо щоб він приходив до нас ще.\n« Застосування чорнобривців в народних рецептах\nЩоб позбавитися від неї всього лише за 12 годин »