Майже кожна дитина дитсадівського віку просить маму приготувати страву так само як у садку. Сирно-макаронна запіканка не є винятком. Хоч і готується вона просто, але слід знати деякі правила. Поради по приготуванню і покрокові рецепти солодких запіканок в мультиварці і духовці. А також ароматна і поживна запіканка з макаронів і фаршу.\nВизнання і популярність серед маленьких гурманів завоювала всім відома запіканка з локшини як у дитячому садку, рецепт якої дуже проста. Люблять її не тільки діти, але й батьки, а також, як не дивно, худнуть мами. На перший погляд страва здається калорійним, але якщо готувати його по-різному, то і калорійність буде різною.\nДля дієтичного страви досить взяти нежирний сир, макарони твердих сортів, замінити цукор стевією або цукрозамінників. Тоді вийде відмінна низькокалорійна випічка.\nАзи правильного приготування\nСир потрібно протирати через сито або подрібнити у блендері. Коли сир придбає однорідну пастоподібну консистенцію, запіканка буде без грудок і добре підніметься.\nВикористовуйте панірувальні сухарі. Особливо якщо суміш для запіканки густа і прилипає до дна. Щоб не пошкодити чашу мультиварки, крім змазування маслом, присипте дно столовою ложкою панірувальних сухарів.\nНе доварюйте макарони. Так як при випіканні макарони будуть готуватися ще від 20 до 60 хвилин, їх слід відкидати на друшляк, злегка сыроватыми.\nПеремішуйте масу міксером для отримання повітряної запіканки. Якщо ж хочете пухку структуру — перемішуйте виделкою.\nПромивайте макаронні вироби холодною водою. Так вони зберігають форму при запіканні.\nРецепт зі смаком дитинства\nБлюдо розраховане на 3 порції і готується дуже швидко. Якщо приготувати сирно-вермішелеву запіканку з вечора, то на сніданок ви витратите 3 хвилини, щоб страва розігріти.\nмакарони — 200 г;\nсир — 200 г;\nяйце — 3 штуки;\nцукровий пісок — 4 столові ложки;\nвершкове масло — 2 столові ложки;\nВідваріть макарони. Для того щоб вони не «розпливлися» вибирайте тверді сорти. Після промивання додайте в вермішель трохи рослинного масла, так вона буде розсипчастою.\nЗмішайте сир, яйця і цукровий пісок. Додайте макарони і перемішайте.\nФорму для випікання змастіть вершковим маслом, посипте сирно-макаронну суміш.\nПоставте в гарячу духовку на 180-190 градусів. Приготування займе 20-25 хвилин.\nЗараз читають:Сирна запіканка в мультиварці. Прості рецепти на кожен день\nОсь і готова сирна запіканка з вермішеллю як у дитячому садку. При подачі багато люблять додавати фруктовий джем або варення, а також будь-які солодкі соуси.\nРецепт з пастою в мультиварці\nЦей рецепт — аналог сирно-вермишелевой запіканки як у дитячому садку. Тільки він відрізняється незвичайною подачею. Трубочки пасти викладаються таким чином, що готовий шматок запіканки дуже схожий на шматок твердого сиру з дірками. Такий варіант, без сумніву, сподобається вашому чаду.\nпаста з великим діаметром — 200 г;\nсир — 400 г;\nяйце — 2 штуки;\nцукор — 4 столові ложки;\nванільний цукор — 1 пакетик;\nсода — третина чайної ложки;\nсметана — 4 столові ложки.\nВідваріть пасту в підсоленій воді і відкиньте остигати на друшляк. Відразу ж додайте до неї шматочок вершкового масла і розмішайте, щоб «трубочки» не злиплися.\nСир розімніть, додайте яйця, цукор (ванільний в тому числі). Злегка присолите. Всипте соду і сметану (2 столові ложки). Всі розмішайте до однорідної маси.\nЗагустіть суміш з допомогою манки — додайте 4-5 столових ложок крупи. Розмішайте і дайте постояти хвилин 20, так вона розбухне, і крупинки не будуть відчуватися.\nСтінки і дно чаші мультиварки промажте вершковим маслом.\nЯкщо для рецепта використовуються ріжки або дрібні макарони, то попередньо після остигання розмішайте їх з одним сирим яйцем для скріплення. Тоді, як і в дитячому садку, запіканка з макаронами не розвалиться.\nНа форму викладіть пасту по колу, рухаючись від бортів до середини. Коли весь шар буде викладений, залийте третину сирної маси. Потім викладіть ще шар макаронів і також залийте.\nТретій макаронний шар змастіть сметаною (2 столові ложки), щоб при запіканні вони залишалися м’якими.\nВерх запіканки полийте розтопленим вершковим маслом.\nВ мультиварці встановіть режим «Випічка», виберіть на таймері 30 хвилин. Але періодично дивіться на верхівку запіканки — вона повинна покритися легкої золотистої шкірочки.\nПісля приготування відкрийте кришку і дайте страві охолонути 10 хвилин, потім можна витягувати і розрізати на порційні шматки.\nЗараз читають:10 закусок на Новий рік, які здивують ваших рідних! Перевірені рецепти з фото\nЗапіканка сирна з макаронами як у дитячому садку викличе ще більший інтерес у малюків, якщо використовувати кольорові макаронні вироби. Також діти із задоволенням їдять фігурну вермішель — у вигляді метеликів, машинок, сердечок і т. д.\nЗапіканка з локшини без сиру\nРецепт також називається «Вермишелевая бабка». Це та ж вермишелевая запіканка як у дитячому садку, тільки готується вона без сиру. Склад страви досить поживний та калорійний. Навіть невеликий шматочок насичує так само, як і повноцінний гарнір з м’ясом.\nвермішель (дрібна) — 400 г;\nванільний цукор — 1 упаковка;\nяйце — 9 штук.\nВермішель відварити. Щоб вона не злипалися, тримайте на вогні не більше 3 хвилин після закипання. Потім злийте воду і відкиньте на друшляк.\nДо ще гарячої вермішелі додайте вершкове масло, цукор і ванільний цукор. Перемішайте.\nЗбийте яйця до однорідного стану. Змішайте всі інгредієнти.\nФорму змастіть вершковим маслом. Викладіть масу, розрівняти.\nВипікайте в духовці при 180 градусах 50-60 хвилин.\nУ дитячих садках таку запіканку ріжуть на порційні шматки і кладуть в густий фруктовий кисіль.\nЯкщо приготувати страву в мультиварці, то воно буде більш пухким і м’яким. У чашу мультиварки суміш добре підніметься, тому стінки потрібно рясно змащувати вершковим маслом.\nГотують запіканку в режимі «Випічка» 40-50 хвилин. Після приготування, дайте постояти з відкритою кришкою ще 10-15 хвилин. Після можна витягувати і розрізати на порції.\nЗапіканка з вермішеллю як у дитячому садку виходить солодкої і служить в якості десерту. Діти люблять запивати її чаєм, какао, молоком або компотом. І в гарячому, і в холодному вигляді запіканка однаково смачна.\nЗараз читають:Прозоре варення з яблук часточками — 8 швидких рецептів на зиму\nЗапіканка з м’ясним фаршем\nРецепт запіканки з макаронів як у дитячому садку можна урізноманітнити і зробити блюдо не солодким, а солоним. Сир тут не використовується. Запіканка поєднує в собі і гарнір, і м’ясне блюдо. У доповнення до нього можна подати салат або овочі. А також приготувати улюблений соус для поливання.\nлокшина або вермішель — 400 г;\nфарш свино-яловичий — 400 г;\nцибуля ріпчаста — 1 великий;\nВідваріть локшину, злийте воду і промийте. Відкиньте на друшляк. Злегка посоліть і додайте чайну ложку соняшникової олії, перемішайте.\nФарш обсмажте до готовності на рослинній олії. Додайте цибулю і готуйте ще 10-13 хвилин. Тушкуйте під кришкою. Додайте сіль і спеції.\nВбийте в окремий посуд яйця, розмішайте, додайте молоко. Також за бажанням можна додати томатну пасту, соєвий соус або сметану. Всі продукти ретельно перемішайте або збийте міксером.\nДеко або форму для запікання змастіть маслом. Викладіть половину загальної маси локшини. Зверху фарш і решту локшину.\nРівномірно залийте все яєчної сумішшю.\nСир натріть на тертці і засипте ним останній шар.\nПоставте в розігріту духовку на 15 хвилин при температурі 180 градусів до появи золотистої скоринки.\nЯкщо ви готуєте запіканку для дитини, обмежтеся використанням солі. Спеції, перець, соус і пасту краще виключити.\nПолюбилася всім макаронна запіканка як в дитячому саду відрізняється простотою приготування і відмінним смаком. Солодкі запіканки з сиром можна готувати з ваніллю, какао-порошком. Солоні запіканки гарні з фаршем, грибами, різними овочами — підійдуть кабачки, солодкий перець, кабачки, кольорова капуста, брокколі. Будь-яка зелень зробить блюдо красивим, а смак — пікантним.\nСалат Олів’є з м’ясом — дуже смачний класичний рецепт\nЖіночі хитрощі: одяг, який приховає широкі стегна


№ 42. Земля семи пагорбів | Херсонська обласна бібліотека для дітей імені Дніпрової Чайки\n№ 42. Земля семи пагорбів\nМій маленький друже, маю для тебе історію. Її ніхто не знає. Саме ти станеш першим, хто прочитає чи почує її.\nУсе почалося у давні чи не давні часи. Тоді Сонце було занадто молодим, а люди тільки-тільки починали жити на цьому світі.\nОтож… було то на Землі Семи Пагорбів. Чому вона мала таку назву? Усе просто. Там було сім великих пагорбів. На першому знаходилося село. На другому – темний ліс. На третьому – поле. На четвертому – озеро. На п’ятому стояла якась занедбана хатинка. На шостому ріс великий столітній дуб. На сьомому знаходилася темна печера. У ній живе звір незрозумілий і хижий, який забирає кожного, хто ввійде в його володіння. Ніхто не любить того звіра, боїться його. Оминали ту печеру сьомою дорогою.\nУ селі жили двоє братів Марк і Макс. Один на одного схожі. Точно, що як дві краплі води. Жили разом, дружно. Перший торговцем був, другий майстром працював, меблі робив.\nОдного разу поїхав Марк у сусіднє село. Там ярмарок як раз був. Поїхав на тиждень.\nМинув тиждень. Марка нема. Минув другий. Брата нема. Вирішив Макс відшукати його. Ну де ж він подівся? Може, щось сталося, га? Зібрав вузлик. Позичив у сусіда коня і поїхав. Шлях був не легкий, пролягав через шість пагорбів.\nНа дорозі став ліс. Темний, густий. Ідуть по стежці, ідуть. Ось ліщина, ось старий пеньок, ось лисяча нірка. Ось знову схожа ліщина, ось знову пеньок, ось знову лисяча нірка. Стоп, а чи не ходить Макс по колу?\n– Щось тут не так, – подумав хлопець і почухав потилицю.\n– Звичайно не так. Ми вже з тобою тут бували. Бачиш, на дорозі. Це ж мої сліди від копит. А ну, знаєш що, злізь з мене. Втомився я тебе тягти, – мовив кінь сусіда.\nМакс ніколи не чув, не бачив чогось подібного. Тому швидко зліз. Уперся спиною за стовбур високого дерева. І почав хреститися.\n– Чур мене, чур мене, – ледь чутно з вуст нашого героя.\n– Що ти там белькотиш? – запитав кінь. Він почав розминатися й вже сидів на повздовжньому шпагаті. – Що, ніколи балакучих коней не бачив? – зробив місток і поглянув на хлопця.\n– Демони, – перелякався Макс. – Чур мене! Киш звідси!\n– Яке ще киш? Ха, сам киш. Це ліс такий. Тут усе розмовляти починає.\n– І шпагати робити?\n– Ну й ще це.\n– А я що можу?\n– Не знаю, – тут кінь підійшов до клена з великим дуплом, постукав по ньому.\nЗвідти визирнула пташина голова:\n– Інформаційне бюро другого пагорбу Землі Семи Пагорбів пана Лісовика «Forest Q & A». З вами ваш інформаційний оператор Шпак. Чого бажаєте?\n– Поясніть, будь ласка, що за приколи? Ми тут по колу йдемо. Де вихід знайти з цього лісу? – з легким обуренням сказав кінь.\n– Ай, знову стежка проставлена неправильно. Зайці, що поробиш. То в них весілля, то в них родини, хрестини, похорони. На встигаєш контролювати процес, – відповів Шпак.\n– Зайці-шманці, йти куди? – роздратувався кінь.\n– Зараз викличу провідника, – сказав і вилетів з дупла.\nМинуло декілька хвилин. Прилетів Шпак. За ним прямувала дивної краси дівчина. У зеленому лляному платті, з темним волоссям, на голові вінок. А очі! Ах, які ж великі зеленющі очі.\n– Ось вам провідник, – почав Шпак. – Знайомтеся – Мавка. Вона вас проведе, – він повернувся до дівчини: – Навіть не думай забирати їх з собою в ліс, зваблювати й лоскотати. Батечко Лісовик дізнається, на вербу тебе перетворить. І більше не зможеш з сестрами співати, з щезником танцювати. Зрозуміло?\nМавка на те просто кивнула.\nІдуть, ідуть. Усі мовчать. Уже дійшли до кінця лісу. Треба прощатися.\n– Ну, дякую за допомогу, – сказав Макс Мавці.\n– Нема за що. Слухай, а куди ти йдеш? Може, ну його? Пішли зі мною. Познайомлю тебе з сестрами. У нас весело. Ми цілий день граємо, співаємо, танцюємо. Пішли, тобі сподобається, – дівчина підійшла трохи ближче до хлопця. Уже хотіла взяти його за руку, відвести у ліс. Її очі так манили, так притягували, що хотілося кинути усе-усе й втонути в піснях, танцях, веселощах лісової красуні.\nТут усю блаженну картину зруйнував кінь:\n– Грм-грм… Пробачте, панно Мавко, чи можете мені сказати, як зберегти мою балакучість… і всі здібності, отримані тут? Не хочеться губити їх. Так звик. А вийдеш з лісу – і нема.\nДівчина роздивилася навколо. Побачила дуб. Зірвала з нього листочок і простягнула коневі.\n– Чого? – здивувався кінь.\n– Пожуй листочок, проковтни його. І твої нові здібності не зникнуть. Ліс чарівний. Тут, що з собою забираєш, може дарувати або відбирати. У твоєму випадку, з’ївши листок, ти не втратиш отриманих здібностей.\n– О, круто. Дякую, – сказав і схрумав листок.\n– Чи не бачила ти мого брата? Він два тижні тому до іншого села поїхав і не повернувся. Я подумав, може ти знаєш щось про це, – звернувся до лісової красуні Макс.\n– Ні, пробач, не бачила. Так як щодо моєї пропозиції? – повернула та до старої теми.\n– Не можу, брата шукаю.\n– Якщо надумаєш, приходь. Буду чекати, – помахала рукою й зникла у лісовій гущавині.\n– Красуня, – сказав хлопець після декількох хвилин мовчання.\n– Ага! Спереду – модель, ззаду – мертва утроба. Бррр! Не думай у неї закохуватися. Вона ж не жива, – відреагував на слова нашого герою кінь.\n– Але ж красуня… Які очі, – тут його перемкнуло: – Слухай, як тебе звуть, га?\n– Що? – не зрозумів Макс.\n– Не що, а хто. Я – Бурачок.\nПішли. Зупинилися біля поля. Великого. Усіяного пшеницею. Йдуть, ідуть. Сонце голови пече, пити хочеться. Кудись прямувати вже немає сил. Хоча б дощику, чи що?\nЯк на диво, небо потемнішало, закрилося хмарами. Подув вітер. Впали перші краплі води. Почав лити дощ. Нарешті немає такої страшенної спеки. Ура! Можна хоч якось пройти те поле.\nНаступне, що постало на шляху наших героїв – озеро. Навколо – тиша. Лише десь можна було почути вітер.\nБурачок і Макс стояли на біля берегу. Кінь дихнув на повні груди:\n– Ах, яка краса! Давай відпочинемо. Ще трохи і я відвалю копита.\nПотягнувся, розім’яв голову. Тут щось схопило за дві ноги. І направило-потягнуло коня у воду.\n– Макс! – лише крикнув Бурачок і зник у озері.\n– Бурачок! – сказав Макс, кинув торбу й пірнув туди.\n«Куди пливти?» – подумав хлопець. Він не бачив, у якому напрямі поплив викрадач його друга. Повертівся туди-сюди. Несподівано зіштовхнувся з чимось великим. І живим…\n– Що це таке? Га? Ану киш, дрібното, – пролунав голос невідомого. Узяв Макса й викинула з озера.\nХлопець нічого не зрозумів. Що взагалі сталося? Знову пірнув у воду.\nСеред водоростей та бульбашок виднілася постать. Велика. То був м’язистий чоловік з сірою шкірою, довгим волоссям і бородою. Тільки замість ніг був риб’ячий хвіст. Водяник. Цар водойм.\n– Я так розумію, мене слухатись не хочеш? Так, дрібното? Ну якщо у нас таке бажання в озері побувати…то чому б тут не залишитися назавжди? Будеш втоплеником, допомагатимеш по господарці, – мовив з якимось обуренням той.\n– Я за другом пірнув. Його хтось з ваших сюди затягнув, – сказав йому на те Макс.\n– Он та худа коняка? Ха! Та то моя донька вирішила животину нову взяти. Для колекції. Любить щось подібне збирати. Ну, брате, пробач, нема вже твого друга.\n– Так це ж не мій кінь. А сусіда. Я у нього Бурачка позичив.\nВодяник потер лоба:\n– Слухай, що ти хочеш? Все! Нема! Якщо так кортить, до доньки пливи. З нею домовляйся. Мене вона не послухається. А тебе тим паче, не захоче. Хош, будь ласка, прямуй прямо. Просто прямо. Далі ти сам зрозумієш.\nПоплив Макс по вказаному напряму. Пливе, пливе. Бачить серед заростей озерної трави Бурачка. Навколо нього крутилася дівчина. Уся синя, з зеленим волоссям, у білій сорочці. Тільки, на відміну від Водяника. Мала дві ноги. Справжня русалка. Вона все крутиться коло коня. Притуляється до нього, обіймає. Запрошує до гри, танцю.\n– Чого ти до мене причепилася? Ну відпусти мене. Благаю! Мене друг на березі вже зачекався. Відпусти-и-и-и, – вже Бурачок ледь не ридає.\n– Оу, так ти не один, а з компанією. Може, запросимо тоді твого знайомого сюди. Разом буде веселіше, – сказала на те русалка.\n– Не треба запрошувати. Я сам прийшов, – відгукнувся Макс, наблизився до них. Минула пауза: – Віддай коня. Бурачок не мій. У сусіда позичив. Будь ласка, поверни.\n– Ще чого! Простіше твого сусіда сюди привести. А худоба вже моя. Кого хапаю біля озера, той мій назавжди. Ні, не віддам, – відповіла на це дівчина.\n– Це порушення моїх прав! Я буду скаржитися. Вас відправлять до суду з повісткою, – заверещав кінь.\n– Куди ? І за що? Про які права ти кажеш? Я дію в межах озерного закону. Претензій до мене немає. Тому помовч краще, – відреагувала на слова бідолашного русалка. Звернулася до хлопця: – Не віддам. Повторювати більше не буду.\nРозпочалася суперечка. Бурачок благав, молив, плакав. Так хотілося нарешті вийти звідси. Русалка нічого слухати не хотіла. Все казала «ні» та «ні». Щоб якось відійти від набридливої теми, вирішила запросити до гри, танцю, співів. Ну хоча б до чогось, щоб більше не чути «відпусти», «відпусти». Вона навіть захотіла причарувати Макса. Той би був без тями від неї, забув про того коня. Залишився тут назавжди. Може, потім нареченим стане. Але хлопець стояв на своєму. Поверни друга і все.\nРусалка не витримала. Сказала, що відпустить коня, якщо хлопець зробить для неї новий гребінь. Бо старий зламав Бурачок, коли вона хотіла йому гриву причесати. Макс повеселішав. Погодився. Попросив дати йому матеріал й інструменти. Почав роботу. Пилить, зачищує, вирізає… Через деякий час у руках озерної дівчини лежав новий гребінь. І та, як обіцяла, відпустила бідолашного коня.\n– Максік, – ледь не ридає від щастя врятований. Обійняв хлопця. Вже хотів розцілувати його. – Рицар ти мій.\n– Я теж радий, що ти живий, – просто сказав хлопець.\nТрохи відпочивши, відправилися у дорогу. Йдуть, ідуть. Піднялися на інший пагорб. Там була якась занедбана хатинка.\nНа небі вже зірки з’явилися. Варто відпочити. Вирішили зробити привал до ранку. Зайшли до хатинки. Їх огорнув дим. Яскраве світло різних кольорів. Гучна музика. І натовп. Танцюючий натовп. Зсередини хатинка мала вигляд звичайного танцювального майданчика.\nБурачок побачив все це. Повеселішав. Сказав Максові, що йде відриватися, і пішов у натовп. Кінь одразу зник. Хлопця якось теж туди затягнуло. Дим, музика, світло. Усе запаморочило голову. Настільки, що забуваєш своє ім’я, рідних і те, куди прямуєш.\nУсе минуло як одна мить. Пробила північ. Зникли натовп, світло, музика. Танцювальний майданчик став кімнатою з пічкою, двома маленькими віконечками і великим столом з двома лавами.\nМакс оговтався, роздивився навколо. Біля нього ще в стані піднесення Бурачок танцював і співав: «Релак, тейк іт і-і-зе-е». А навпроти них обох стояла бабка. Руки в боки, погляд хитрий.\n– Я так і знала! Сьогодні мій день, – сплеснула та долонями. – Щастя яке!\nБурачок прийшов до тями. Покрутився навколо:\n– Що тут було? Де дискотека?\n– Нема, – сказала бабка і поглянула на коня голодними очима, облизнулась, посміхнулась. Витягла ножа. – А з тебе гарна ковбаса вийде, – вона підійшла до нього.\n– Яка ще ковбаса? – затремтів той.\n– Смачна, дуже смачна, – відповіла стара.\n– Стоп, стоп, стоп, – втрутився в ситуацію Макс. – Почекайте. Не робіть з Бурачка ковбасу. Пожалійте, він пройшов так багато, так багато. Для нього смерть зараз страшніша, ніж усі його страждання.\nПочав хлопець розказувати неймовірну історію життя Бурачка. Про те. Що він жив у бідній багатодітній родині, у якій навіть їсти не було. Потім він дізнався, що батько йому не батько, то його старший брат. Далі Бурачок одружився на шикарній кобилі, яку щиро кохав. Але та зрадила йому з якимось жеребцем і пішла від нього. Шукаючи нову роботу й задихаючись від тяжкої смертної хвороби, дізнався, що його кохана вагітна від того жеребця, який виявився її хрещеним батьком. Тепер вона живе сама у крихітній квартирці в не благополучному районі. І Бурачок, як дійсно справжній мужчина, попрямував їй на допомогу. Зараз він подолав половину шляху, залишилося ще трохи, і він нарешті побачиться зі своєю коханою.\nРозповідь була така довга, така чуттєва. Настільки правдоподібна, що стара бабця розридалася і обнімала теж заплаканого Бурачка. Навіть не подумаєш, що історія чистої води імпровізація.\n– Бідолашний, – схлипувала бабака. – Ідіть вже. Конику, щастя, здоров’я тобі, знайди свою кобилу. Ой, як трагічно-оо! – махнула рукою і закрила за ними двері хатки.\n– Фу-ух, – с полегшенням видихнув Макс.\nПішли друзі далі. Знаходитися поряд з такими місцем їм не хотілося. Піднялися на наступний пагорб. Там ріс великий дуб. Уже світало, а наші герої ще нормально не відпочили. Тому вони швидко вляглися біля коріння дерева.\nТак спати ще не хотілося. Аби цей сон не закінчувався. Але ж ні.\nПізній ранок. Тут звідки не візьмись почувся різкий звук гітари. І голос. Ніби не співає – горлопанить:\n– Бринь… Спалили хату.\nБринь… Нема, де спати…\nДалі зрозуміти сам спів вже не можливо. Макс і Бурачок, прокинувшись із солодкого сну, почали шукати, звідки ж цей нестерпний звук лунав. Поглянули вгору і знайшли. На гіллі розлігся з гітарою котяра. Трьохколірний, з зеленим лівим і блакитним правим очима. Його лапи перебирали струни, а голос видавав фальшиві ноти тісні.\n– Чом ти не прийшо-ов,\nЯк місяць зійшо-о-ов?\nЯ тебе чека-а-ала…\n– Гей, – крикнув обурено на кота кінь. – А нічого, що ми ще спали?\n– А нічого, що це моя терито-орія. І тут я робитиму, що хочу. По-ойнятно вам, – відповів той. Продовжив співати.\n– У чомусь він прав, – тихо своєму другові сказав Макс.\n– Не в чомусь, а по-овністю, – поправив його горе-співак.\n– У вас чудовий слух, – похвалив кота хлопець.\n– Так, це правда. А ще я абсолют.\n– Ого! І співаєте ви прекрасно. Так ви ж геній! – в голосі нашого героя чулося захоплення.\n– Ой, та що ви кажете?! Я скромний музикант. Хочете щось зі свого заспіваю. Недавно нову пісню написав.\nКіт усміхнувся. Узявся за гітару, провів по струнах. Залунала музика. Співака почав горлопанити:\n– Не ходи туди,\nНе ходи сюди.\nЗжере тебе звір\nПустить на гарнір.\nОсь так швидко згинеш ти…\nПоки горе-музика «співав». Макс тихо й повільно узяв Бурачка, повів його геть. «Ну котяра, – думав хлопець. – Сподіваюсь, він не сильно засмутиться, що нас нема».\nЙдуть наші герої, ідуть.\n– Бурачку, а ти помітив? В останній пісні… Може, там співалося про того звіра з перери на сьомому пагорбі? – запитав Макс.\n– Чесно, не знаю. Той тип так погано співав. Не хотілося навіть слухати. Жах! – відповів кінь.\nОсь нарешті дійшли до перери звіра на сьомому, останньому пагорбі. Біля входу побачили братів віз. З ним Марк на ярмарок їхав. Невже його зжер звір? Часу не гаючи, Макс увійшов у печеру.\nУсередині стояв кам’яний стіл. За ним сиділо щось. Чимось схоже на дракона, або птаха, або лева. Точно зрозуміти не можна. Те щось сиділо за столом і пило чай. А йому компанію складав Марк. Живий, здоровий.\n– Брате! – гукнув.\n– Марку! – відгукнувся Макс, підійшов до того й обійняв. – Як ти мене перелякав. Я пішов тебе шукати. А ти тут чай п’єш.\n– Довга історія. Розповім усе по-порядку. Може. Приєднаєшся до нас?\nХлопцеві подають чашку з гарячим напоєм. У відображенні чаю він побачив вхід у ту ж печеру. Те відображення було ніби справжнє. Воно затягувало…\nМакс знову опинився біля входу в печеру. Увійшов. Усередині знаходився колодязь. Столу зі звіром і Марком не було. Хлопець підійшов до того колодязя. Глянув всередину. Там – порожнеча. Не видно дна. Несподівано хтось нашого героя штовхнув туди. Тільки було чути якісь вигуки…\nСорочка була мокра, як і його подушка. Макс провів рукою по голові.\n– Що там, брате? – запитав сонний голос.\nХлопець повернув голову туди, звідки лунав голос. На сусідньому ліжку, ледь привідкривши очі, лежав Марк. Його розбудив переляк брата.\n– Нічого, – відповів Макс.\nДобре, що це був лише сон…


Закарпатська область і досі пасе задніх серед областей України в процесі об’єднання громад\nНовини за сьогодні, 8 серпня 2020, субота (06:59)\nНаразі в області утворено тільки 6 громад і досі немає перспективного плану. І справа не в тому, що громади не хочуть об’єднуватися. Ось до прикладу, Холмівський сільський голова розповідає, вже майже рік минув з того моменту, як виявили бажання об’єднатися, однак досі громади немає.\nПані Тетяна каже, дозволу з обласної адміністрації досі не отримали. Підсумовуючи 2017 рік у плані добровільного об’єднання громад на Закарпатті , експерти таки відзначають позитивні зрушення, зокрема кажуть: радує, що є бажання об’єднуватися, а тим паче те, що громади які створені – є спроможними. У новому році на громади чекають певні зміни у системі органів місцевого самоврядування, а також законодавчі новації.\n15 причин поїхати в закарпатське село Дерцен 05.08.2020 10:26 596


Микола Несенюк: «Василь Червоній таки був видатною сволотою» | Газета «Рівне вечірнє»\nЯ вісім років мовчав. Вважав, що після смерті Василя Червонія не варто його зачіпати — Бог все вирішив. Але виявляється, що досі є люди, які вважають його ледь на святим. Не йдеться про добру пам'ять, яку зберігають про нього друзі та рідні — це нормально і по-людськи. А ось «висвячувати» цю людину — це, як на мене, занадто. Тому вважаю за потрібне дати свою версію життя та діянь Червонія. Звісно, дуже коротку версію без тисяч подробиць.\nЯ вперше його побачив на Козацьких могилах влітку 1989-го поруч із Чорноволом, якого він згодом виганятиме із кабінету у Верховній Раді. Було видно, що Василь далеко піде. Він мав гіпнотичний погляд, якому підкорялись жінки бальзаківського віку, пенсіонери та їм подібні. Навколо нього гуртувалися ті, хто прагнув за його спиною пройти подалі. Тих же, хто перед ним не гнувся і не піддавався його гіпнозу, Червоній люто ненавидів.\nВже потім я дізнався, що молодий дружинник Червоній, закомплексований, як багато хто із людей маленького зросту, полюбляв заводити п’яничок до опорного пункту на Короленка (де згодом була редакція ОГО) і досхочу бити їх, таким чином самостверджуючись. Але одного разу п’яничка виявився непростий. Після того, як Вася зламав йому руку, він подав куди треба заяву. Над Червонієм нависла загроза реальної тюрми. Але після спілкування в «органах» за зачиненими дверима справу «спустили на гальмах», скільки не писав потім скарг потерпілий.\nНевдовзі комсомолець Червоній, який ще рік тому відганяв юнаків та дівчат від церкви на Пасху, раптом став безстрашним націоналістом. Нікого не боявся зовсім. Бо знав, що нічого йому за це не буде. Саме тоді ми і познайомились. Я запропонував на громадських засадах робити для Руху газету замість листків, що рухівці клеїли на стовпах. Василь сказав, що я можу допомагати Сергію Кричильському, який за це «відповідальний». Сергій був добрий хлопець, але у журналістиці не тямив. Тож довелося робити газету самому. Але це було трохи згодом.\nТоді, у 1989-му, Рух був у Рівному справді громадською організацією, яка існувала на власні кошти. Раз на півроку Микола Вельгус звітував на зборах Руху про те, скільки грошей отримано (пожертви, продаж прапорів та сувенірів тощо) і скільки потрачено (мітинги, листівки та інше). Голова обласного руху, як було домовлено, змінювався кожні півроку. Першим обрали Пилипчука (Вася поскрипів зубами але стерпів), другим — Поровського (Вася знову упіймав облизня). Коли ж дійшла черга обрати Червонія, все закінчилося. Тому що у Червонія були гроші. Звідки — досі невідомо. Навіть сам Чорновіл казав мені згодом, що знає, що це за фрукт, але цінує Червонія за те, що він «сам фінансує обласну організацію».\nЧервонія у Рівному чомусь боялися усі. Або не хотіли зв’язуватися. Я ж казав про нього всю правду, за що він ладен був мене вбити, про що казав особисто. Про його спроби покінчити із газетою «Рівне Вечірнє», які тривали із 1992-го і до 2002-го, можна написати роман. Може, колись і напишу. Припинилося все лише тоді, коли за позов до суду стало треба платити десяту частину суми, яку вимагаєш «за образу честі і гідності». Тож «честь і гідність» Червонія одразу подешевшала у мільйон разів.\nТепер я розумію, що Червоній багато чому мене навчив. Після нього мені справді нема кого боятися. А головне — він показав мені людей. Тих самих, які з-за його спини кидали каміння у вікна редакції. Упевнений, там були чи не всі ті, хто по ньому нині побивається… Але це була вже агонія. Руки у Червоній виявилися короткими. І не лише у буквальному сенсі цього слова.\nПісля звільнення із голови ОДА, де Червоній показав себе повним невігласом, він почав жити «барином». Завів собі маєток (де згодом і загинув), почав запливати жирком, керуючи численними «побратимами», які зліталися до нього за копійчиною.\nА потім Червонія не стало. Не стало і грошей, які він невідомо де брав. А без грошей закінчилась і «українська народна партія», і «козацтво», і те, що він називав газетою. Рейдерськи захоплений ним триповерховий «народний дім» його «побратими» довели до руїни… Шкодують за ним. Нема більше Василя, прислужуючи якому можна було зробити кар’єру. Є інші, але вони вже не такі видатні. Бо слід віддати йому належне — Василь Червоній таки був видатною сволотою. Вісім років пройшло з його смерті. Думаю, тепер про це знову можна говорити.


Машинобудування України: і знову крок назад\nАбсолютно банальна, очевидна істина: основою технічного прогресу і економічної могутності країни є машинобудування. Тому з особливим сумом і гіркотою сприймаються невдачі і провали саме вітчизняного машинобудування, що перебуває нині в глибокому занепаді, який здав ті високі рубежі, що були завойовані в радянські часи.\nУ 2011 р, здавалося, зажевріла надія, з'явився привід для оптимізму: виробництво в зазначеній галузі зросло за рік на 17,2%. Однак успіх виявився миттєвим: в 2012-му машинобудування України знову зробило помітний крок назад. Відповідно до опублікованого в кінці січня звіту Держслужби статистики «Про соціально-економічне становище України за 2012 рік» при загальному скороченні виробництва в обробній промисловості на 1,8% машинобудування «впало» на 6%. Причому тенденція до спаду розвинулася з особливою силою до кінця року: індекс виробництва у машинобудівній галузі в грудні 2012 р в порівнянні з груднем 2011-го склав лише 81,2% (тобто мінус 19%!).\nПадіння в усіх напрямках\nМайже з усіх конкретних позиціях, представленим в звіті Держстату, зафіксовано скорочення випуску. Виняток склали лише плуги, машини бурові і прохідницькі, низьковольтна апаратура і лічильники електроенергії. Хоча навіть чотириразове (385% до 2011 р!) Збільшення виробництва плугів виглядає зовсім непереконливо: в минулому році їх було виготовлено всього 12,5 тис., Тоді як, скажімо, в 1983-м випуск цих сільгоспзнарядь склав 104 тис.! Це як раз той випадок, коли деякий виробництво опускається до такого жалюгідного рівня, що навіть невелике його пожвавлення відбивається «бурхливим зростанням» в статистичних зведеннях.\nВтім, в іншому сільськогосподарське машинобудування нічим похвалитися не може. Якщо взятися за виробництво в 2011 р за 100%, то випуск наступних видів продукції в 2012 р склав: трактори - 77,3%, борони - 34,7%, сівалки - 54,9%. У 1983 р в Україні вироблено 134,7 тис. Тракторів, нині ж - лише 4,85 тис. (Тобто 3,5% рівня радянських часів!).\nІ хоча експерти нарікають на те, що спад виробництва сільгосптехніки викликаний об'єктивними причинами, такими як поява нових технологій рослинництва, що дозволили скоротити кількість машин на полях, сільське господарство України все ж гостро потребує оновлення та розширення машинного парку. Пам'ятається, міністр аграрної політики Микола Присяжнюк оцінив втрати зерна в країні через зношеність комбайнів фантастичною величиною - 6 млн. Т на рік. Як же буде оновлюватися машинно-тракторний парк наших аграріїв - виключно «Джон Дірамі» та іншими іноземцями?\nВажливою галуззю спеціалізації України завжди була електротехніка. Тут теж спад: виробництво електродвигунів і генераторів постійного струму склало 39,1% рівня 2011, електромашин змінного струму - 69,7%, трансформаторів - 88,5%, проводів і кабелю - 89,5 і 54% (в різних категоріях по напрузі).\nСильно «обвалилося» виробництво в приладобудуванні і електроніці (напівпровідникові прилади - 72,7%, прилади для вимірювання фізичних та хімічних величин - 60,7%, апаратура автоматичного регулювання - 78,2%). Знову ж таки, це все галузі, що відповідають за науково-технічний прогрес.\nЗгідно зі звітом Держстату на 3,6% зросло виробництво рухомого складу для залізниць. Але при цьому вантажних вагонів випущено на 10,3% менше, ніж в 2011 р! Також скоротився випуск легкових автомобілів (на 28,5%), вантажівок (на 7,1%), автобусів (на 14,4%). Спад в автобудуванні посилився ближче до кінця року: в грудні 2012 р випуск легкових авто дорівнював лише 39,5% випуску їх в грудні 2011-го, автобусів - 42,5%. І тільки виробництво вантажних автомобілів на фініші року зросла: в грудні - 143,3% листопада 2012-го, 114% грудня 2011 р\nНа жаль, в уже згадуваному матеріалі Держстату відсутні дані по ряду найважливіших видів машинобудівної продукції. Ні, наприклад, відомостей з металорізальних верстатів (деревообробних випущено на 12,1% менше ніж у 2011-му). Є дані по крейді і піску, по панчохам зі шкарпетками і валізах з валізами, навіть по туалетному папері - а ось верстатів там немає!\nВтім, стан вітчизняного верстатобудування (галузі, що є по суті ядром машинобудування, що визначає його якісний рівень в даній країні) і так всім добре відомо - воно гнітюче.\nДеякі місця в статистичних звітах викликають подив. Прогалини проставлені в рядку «Машини та обладнання для цукрового виробництва». Пояснення: «Дані вилучено з метою забезпечення виконання Закону України« Про державну статистику »щодо конфіденційності інформації». Невже апарати для варіння цукру становлять, поряд з танками, ракетами і т.п., настільки важливу держтаємницю?\nЗасекречена, до речі, і інформація по побутових холодильників (!). Навіть в радянські часи, коли виявлялася надмірна «закритість» і багато видів не однієї лише військової продукції з міркувань секретності в статистичних збірниках не відображалися, дані з випуску холодильників були доступними для широкого загалу. Навіщо їх засекретили тепер - незрозуміло.\nНу а взагалі, по-моєму, це було б дуже «зручно»: не публікувати або ж закривати під гриф «конфіденційно» відомості по тих галузях промисловості і видам продукції, де господарський занепад країни видно найбільш виразно. Щоб не муляли вони очі і не ставили під сумнів «успішне просування реформ»!\nДеякі галузі на Україні вже знищено - так що публікувати по ним, мабуть, просто нічого! Боюся, до такого плачевного стану вже прийшло верстатобудування ...\nЗалежність від закордону\nПравда, як позитивний момент можна відзначити збільшення експорту машинотехнічної продукції - на 5,2% по машинах і обладнанню і на 25,4% з транспортних засобів (при збільшенні експорту взагалі лише на 1,9%). При цьому, однак, і ввезення зазначеної продукції зріс - на 3,9% і 28,4% відповідно (дані по зовнішній торгівлі наведені за січень - листопад 2012 року).\nГоловним локомотивом, що просуває українське машинобудування в світі, буквально виступає локомотив - наше тепловозобудування. У 2012 р експорт локомотивів з України виріс на 11,6% і досяг 3,9 млрд. Дол. Це майже третина всього вивозу машин, устаткування і транспортних засобів (близько 12 млрд. Дол.). Можна, звичайно, порадіти за наших тепловозобудівників, але занадто явна спеціалізація України на одному лише вигляді машинобудівної продукції викликає занепокоєння. Було б краще постачати за кордон широке коло машин і апаратів, бажано - тих, що виготовляють галузі високотехнологічного і кваліфікованого машинобудування.\nОднак в сьогоднішньому стані Україна на таке не здатна. Країна через економічну і науково-технічну відсталість набагато більше машин ввозить, ніж вивозить.\nЧи по кишені транспорту це не дуже помітно: 5,5 млрд. Дол. Експорту проти 7,1 млрд. Дол. Імпорту. Тут ввезення автомобілів в країну більш-менш компенсується вивезенням тепловозів і вагонів. Зате «машин, обладнання та механізмів» (тобто всього того, що необхідно для підтримки і розвитку промислового та іншого виробництва) Україна експортувала на 6,4 млрд. Дол., А імпортувала на 12 млрд. Дол. (В 2 рази більше! ).\nСумарно ж по машинам, обладнання і транспортних засобів негативне сальдо зовнішньоторговельного балансу України одно 7,2 млрд. Дол. Це, між іншим, половина всього перевищення товарного імпорту над експортом країни (мінус 13,8 млрд. Дол. Сальдо балансу зовнішньої торгівлі товарами) !\nУкраїна залежить від імпорту машин і устаткування не менше критично, ніж від поставок енергоресурсів ззовні. І в довгостроковій перспективі ця залежність куди важча і загрозлива, ніж залежність від російського газу і нафтопродуктів. І впоратися з цією проблемою буде набагато складніше, ніж вирішити енергетичну проблему видобутком сланцевого газу або чогось там ще. Занадто багато часу згаяно, занадто багато втрачено, а відставання все зростає. Україна просто перетвориться в країну «третього світу», нездатну виготовляти складні речі і яка сплачує «данину» іноземним постачальникам-монополістам.\nПоправити зовнішньоторговельний баланс - і взагалі підняти економічний потенціал країни, підвищити рівень життя, забезпечити реальну незалежність і самодостатність - можна, розвиваючи машинобудування, долаючи залежність від імпорту ключових видів машин і розширюючи експорт їх в ті країни і регіони, де вони ще можуть користуватися попитом.\n«Друга індустріалізація» - хто її здійснить?\nНеобхідність модернізації та «другий індустріалізації» країни навряд чи хтось стане заперечувати. Цими привабливо звучать гаслами зараз все раді розмахувати. Однак мало хто бачить реальний шлях їх здійснення і тим паче готовий по ньому рішуче піти, не обертаючись на окрики «лібералів».\nОбраний правлячою елітою країни курс на лібералізацію економіки, роздержавлення, розвиток ринкових відносин і інтеграцію національного господарства у світову економіку і в Європу неминуче веде до занепаду найбільш високотехнологічних галузей і до закріплення за Україною статусу «аграрно-сировинного придатка». Минулі 20 років переконливо довели це, і потрібно бути, вибачте, недалеким людиною, щоб як і раніше вірити в кінцевий успіх здійснюваних «реформ» - в успіх з точки зору досягнення економічної незалежності країни і благополуччя її народу, а не збагачення окремих осіб.\nСтатистика фіксує продовження процесу деградації економіки України, виходив із того року в рік, навіть не дивлячись на те що в окремі періоди спад начебто змінюється деяким пожвавленням і підйомом. Хоча і тимчасовий підйом при більш ретельному аналізі зазвичай виявляється дутим, заснованим цілком на експлуатації створеного ще «за совєтів» потенціалу. Тільки ось потенціал цей практично вичерпався, що робить подальше зростання економіки в цілому і її наукомістких галузей особливо малоймовірним.\nКраїна, яка зазнала катастрофу 90-х, тупцює на місці. Проблеми, такі як знос і старіння основних фондів, скорочення кваліфікованих кадрів, зниження загальної культури і знань населення, не наважуються і з часом тільки поглиблюються. Лунають щедрі обіцянки, вкидаються розраховані на «електорат» гасла, оголошуються «національні проекти», приймаються недіючі або погано діють державні програми, створюється, потім скасовується і знову створюється міністерство промполітики, але нічого в кращу сторону не змінюється. Чи не змінюється, тому що ніхто нічого і не змінює. Влада навіть якщо і усвідомлює «безвихідність» шляху, по якому вона веде країну, просто не може дозволити собі «розвернутися на 180 градусів»!\nУкраїна «бовтається» між Євросоюзом і МС, втрачаючи дорогоцінний час. Вступ до Митного союзу - доведено - дозволило б відновити і зміцнити історичні коопераційні зв'язки, розширити ринки збуту складної продукції, дати поштовх розвитку багатьох галузей того ж машинобудування. Але заданий вектор «євроінтеграції» скасувати не можна - йому, мовляв, немає альтернативи!\nВзагалі ж - і це очевидно - «витягнути» економіку нашої спустошеною і розореної країни можна лише на основі її комплексного та планомірного розвитку. Неможливо вирішити проблеми якийсь окремо взятої галузі - будь то суднобудування, або металургія, або хімпром, або АПК - у відриві від всього комплексу народного господарства з його найтіснішого внутрішньої взаємозв'язком. Нав'язана країні ліберальна модель не здатна забезпечити підйом всього цього комплексу, і вона веде лише до руйнування його основ.\nТак чи інакше, має бути затребуваний радянський досвід проведення індустріалізації країни, подолання її відсталості, відновлення після воєн і соціальних катаклізмів. Природно, досвід цей повинен бути творчо застосований до сьогоднішніх реалій, з'єднаний з новітніми досягненнями науки і техніки, зокрема - з інформаційно-мережевими технологіями управління та планування. Однак для всього цього, по суті - для порятунку країни, потрібна політична воля і корінна зміна курсу соціально-економічного розвитку.\nДана стаття вийшла у випуску №7 Тижневик 2000 (642) 15 - 21 листопад 2013 р\n[25.02.2013] Всі статті та огляди


Блог - Сторінка 2 з 3 - Park Tower\nКупити квартиру закордоном: ціни, країни, як оформити угоду\nPosted by parktower on 29.08.2018 09.07.2020 in Блог\nКупити квартиру закордоном – хороша інвестиція, якщо знати нюанси проведення операції та особливості законодавства тієї країни, де отримується житло. Портал столичної нерухомості з’ясував всі особливості покупки квартири закордоном.\nЯк оформити спадщину в Україні і успадкувати за законом квартиру, будинок, землю\nPosted by parktower on 18.07.2018 09.07.2020 in Блог\nЮрист докладно розповів порталу столичної нерухомості , як оформити спадщину в Україні і успадкувати квартиру, будинок, землю та іншу нерухомість.\nРобота будівельником за кордоном: скільки платять і як нестача кадрів впливає на якість будівництва\nPosted by parktower on 04.07.2018 09.07.2020 in Блог\nБагато будівельних компаній стверджують, що на ринку існує колосальна нестача професійних кадрів. Причина – високооплачувана робота будівельником за кордоном. Портал столичної нерухомості дізнавався, які зарплати в українських будівельників в інших країнах і як кадрова криза впливає на якість будівництва і ціну квадратного метра.\nКупівля офісів в житлових комплексах Києва: пропозиція обмежена і ціни ростуть\nPosted by parktower on 26.06.2018 09.07.2020 in Блог\nВ сучасних житлових будинках в більшості випадків перші, а іноді і другі поверхи є нежитловими приміщеннями, часто-густо – під розміщення офісу. Портал столичної нерухомості 100realty.ua дізнався, як та за яку ціну купити офіс в Києві в житлових комплексах та хто найчастіше купує такі…\nОфісна і торговельна нерухомість Києва: попит зростає, а з ним і орендні ставки\nPosted by parktower on 18.06.2018 09.07.2020 in Блог\nРинок офісної та торговельної нерухомості Києва активно розвивається і перебуває на підйомі. Експерти стверджують, що багато показників зараз найвищі за останні 5 років. Портал столичної нерухомості 100realty.ua з’ясовував, які основні тенденції спостерігаються, що відбувається зі ставками, вакантністю і як буде розвиватися ситуація…\nPosted by parktower on 12.06.2018 09.07.2020 in Блог\nУ Києві змінили правила переведення житлової нерухомості в нежитлову. Тепер весь процес став простіше. Як перевести житлове приміщення в нежитлове і який порядок дій встановлено, дізнавався портал столичної нерухомості.\nКвартира під оренду в Києві: як розрахувати майбутній дохід і витрати\nPosted by parktower on 04.06.2018 09.07.2020 in Блог\nКвартира під оренду як і раніше залишається популярним способом для вигідного інвестування. Вкладення в нерухомість користуються попитом через низькі відсотків на банківські депозити в валюті (1,5-4% річних в залежності від умов строкового вкладу). Квартира під оренду в Києві дає значно більше: експерти оцінюють…\nКупівля котеджу під Києвом: ціни приємні, а пропозиція зроста\nPosted by parktower on 24.05.2018 09.07.2020 in Блог\nДля любителів життя за містом відмінний варіант – це покупка котеджу під Києвом. Пропозиція такого житла зростає, а ціни знижуються. Про те, яка ситуація на ринку котеджів, де краще купити заміський будинок і про особливості угод з такою нерухомістю дізнавався портал столичної…\nСклади для зберігання особистих речей: чи буде попит на послугу?\nPosted by parktower on 18.05.2018 09.07.2020 in Блог\nУ Києві з’являються склади для зберігання особистих речей. Такі багато хто бачив у американських фільмах або за кордоном. Що чекає даний сегмент в майбутньому в Україні, дізнавався портал столичної нерухомості.\nКупівля квартири в новобудові для перепродажу: скільки можна заробити\nPosted by parktower on 11.05.2018 09.07.2020 in Блог\nВідсоток покупців квартир, які інвестують гроші в нерухомість і планують продати квартири після введення будинку в експлуатацію, зростає. Це досить прибуткова справа, але при цьому ризиковане. Портал столичної нерухомості 100realty.ua з’ясовував, в яких будинках краще купувати квартири в новобудовах, скільки можна заробити і…\n© 2022 Park Tower. Все права защищены.


Зростання тарифів на ОСАЦВ в 2011 році -\nuapravos.ru » Різне » Зростання тарифів на осацв в 2011 році\nНаші парламентарі знову перейнялися проблемами російських автовласників. На цей раз занепокоєння викликала проблема нестачі страхових виплат по ОСАГО для ремонту дорогих автомобілів і відшкодування шкоди життю і здоров`ю потерпілих у ДТП. Можна відзначити, що навісне обладнання і тому подібні автоаксесуари, які і страждають найчастіше в ДТП, коштує недешево і нерідкі випадки, що страховка ОСАГО не покриває збитки потерпілій стороні.\nЗа чинним на початок 2011 законодавству максимальна виплата по ОСАГО за постраждале в аварії майно становить 120 тисяч рублів, її планується підняти до 300-400 тисяч. Розмір виплат в частині заподіяння шкоди життю і здоров`ю потерпілих у ДТП збільшиться з 160 тисяч до 500 тисяч рублів.\nВтім, це похвальне починання буде означати і зростання вартості полісів ОСАЦВ для російських автолюбителів.\nВ даний час законопроект знаходиться в стадії узгодження. На думку законодавців, тарифи ОСАГО в разі прийняття закону повинні збільшитися не більше ніж на 30-40%. Страховики ж називають реальним зростання цін на поліси на 50%.


Чому зараз 30-річні жінки виглядають молодше своїх ровесниць у минулому - Цікаві картинки\nдодому Приколи Чому зараз 30-річні жінки виглядають молодше своїх ровесниць у минулому\nВи могли помітити, що нинішні 30-річні жінки в більшості випадків виглядають набагато молодше свого реального віку. А якщо порівнювати їх з тими ж 30-літніми актрисами радянського кіно, помітна колосальна різниця.\nВчені спробували пояснити цей феномен. Їх доводи (до речі, вони цілком розумні) ви можете побачити нижче.\nВчені впевнені: у нинішні дні людство відчуває себе молодим набагато довше. Раніше до 30 років в більшості сімей було по кілька дітей, велике домашнє господарство і ціла купа обов’язків. Зараз же 30-річні жінки спілкуються з молоддю, ходять на дискотеки, носять стильний одяг, будують кар’єру і живуть в своє задоволення. І це прекрасно!\nА ось ще кілька преференцій, якими 30-річні жінки минулих поколінь не володіли.\nЗараз 30-річні можуть сміливо експериментувати з образами і носити той одяг, який їм дійсно подобається. Одяг, здатний підкреслити стиль та індивідуальність.\nРаніше більшість дам в цьому віці «ховалися» під багатошаровими нарядами, куртки та пальто оверсайз, носили нудні блузки і спідниці міді. Єдиним проявом їх характеру було використання яскравого макіяжу. Зараз навіть мейкап не обов’язковий, щоб виглядати молодо і свіжо.\nРаніше жінки прагнули якомога раніше вийти заміж і завести сім’ю, адже переживати всі труднощі і негаразди разом набагато легше. Тому сформувався стереотип, що до 30-ти років у дівчини минулого покоління вже повинні були бути чоловік з дитиною, робота і ціла купа обов’язків, взваленных на тендітні плечі.\nЗараз жінки мають більшу свободу вибору. Деякі дами сім’ї віддають перевагу кар’єру і заводять дітей після 30-40 років, а деякі і зовсім обирають позицію «чайлдфрі». І суспільство (велика його частина) відноситься до їх вибору абсолютно нормально.\nРаніше 30-річні навіть не знали такі слова, як мезотерапія, блефаропластика, біоревіталізація або ліфтинг-масаж. Зараз же всі ці косметичні процедури доступні, і сучасні дівчата, звичайно ж, не упускають можливості трохи омолодитися.\nЇх однолітки в минулому змушені були вдаватися до народної медицини, яка далеко не завжди давала бажаний ефект. Знайти хорошого косметолога могла дозволити собі далеко не кожна міська жителька, а кошти домашнього догляду представляли собою дуже обмежений арсенал, включаючи крему з норочьим жиром або лосьйони на спирту.\nРаніше, щоб дізнатися останні новини зі світу моди, дівчатам доводилося чекати виходу чергового модного журналу (і добре, якщо вдалося знайти заповітний Burda) або таких самих рідкісних передач про стилі по телевізору. Зараз, для того щоб «бути в темі», достатньо кілька хвилин поскроллить стрічку Инстаграма або вбити в пошуковик: «що модно навесні-влітку 2019».\nТочно так само дівчата можуть дізнатися абсолютно що завгодно: як боротися з целюлітом, які вправи робити для швидкого схуднення, які дієти ефективні, а які — ні.\nСучасні жінки знають, що правильне харчування — запорука міцного здоров’я і краси. Вони їдять салати, п’ють зелений чай, відмовляються від майонезу і жирної їжі.\nОселедець під шубою буває у них тільки на Новий рік, та й то не у всіх. Зате авокадо на сніданок — обов’язково.\nЗвичайно ж, і зараз у 30-річних жінок життя далеко не цукор… Їм доводиться багато працювати, у тому числі і над собою, щоб довше залишатися молодими і красивими. Але те, що виглядають вони набагато молодше своїх ровесниць минулого покоління, безперечно.\nпопередня статтяПрожити без держави: 5 комун, де будують новий світ\nнаступна статтяТ. Энами – передовий японський фотограф епохи Мейдзі\nТак сталося, що матуся моя - єхидна, кинувши мене в дитинстві пустилася у всі тяжкі. Періодично з'являлася на горизонті, тіпала нерви всій рідні, і...\nЄдина фотосесія Сталіна для «Нью-Йорк Таймс». Москва, Кремль, 1932 рік


Людина без зброї, або Гумовий виріб для міліціонера - Право - dt.ua\nЛюдина без зброї, або Гумовий виріб для міліціонера\nНа початку вересня в Печерському районі столиці під час затримання небезпечного злочинця було вбито офіцера міліції...\nНа початку вересня в Печерському районі столиці під час затримання небезпечного злочинця було вбито офіцера міліції. Анатолію Лавриненку виповнилося трохи більше сорока. Він зробив кілька пострілів по переслідуваному, а сам, смертельно поранений, так і залишився лежати, стискаючи в одній руці посвідчення, в другій — пістолет. Не вогнепальну зброю, а щось, іменоване в офіційних документах «пристроєм для відстрілу гумових куль». Переслідуючи підозрюваного, два офіцери відкрили вогонь із цих «пристроїв». Кулі досягли цілі. І якби вони були не гумові, злочинець, швидше за все, не вбив би опера, осиротивши двох дітей і сховавшись.\nОперація не була спонтанною. Об’єкт, до затримання якого готувалися, підозрювався у скоєнні тяжких злочинів, і ймовірність того, що він озброєний, була висока. Однак, незважаючи на те, що в затриманні брало участь близько десяти оперів, жоден із них не був озброєний вогнепальною зброєю. І якби не смерть людини, можна було б потішатися над комізмом ситуації, коли десяток офіцерів із «пристроями для відстрілу гумових куль», остерігаючись підійти ближче, переслідують одного-єдиного бандита, котрий пострілами з вогнепальної зброї примушує їх, пританцьовуючи, відступати й ховатися...\nХто й чому поставив ментів (які, на відміну від багатьох своїх колег, справді захищають права співвітчизників, реально борючись зі злочинністю) у таке принизливе і безпорадне становище?\nСтарий жарт про символічні міліцейські зарплати — «дали пістолет — крутися, як хочеш» — уже давно не актуальний. Тепер отримати пістолет непросто, але міліцейське начальство пропонує співробітникам придбати «гумовий виріб» за власні гроші. В описаній ситуації всі опери були озброєні саме такими пістолетами, придбаними за кровні. (Зазначимо, до речі, що тим часом відповідна структура того ж таки МВС щедро видає дозволи численним громадянам, які несподівано масово поповнили лави журналістів і дружинників, на таку саму зброю, фактично нерідко озброюючи своїх «підопічних». Те, що з такими дозволами, буває, носять при собі бойову, а також те, що мало який пепеесник захоче і зможе знайти «десять відмінностей» між зареєстрованим і пред’явленим або хоча б звірити номери, — тема окремої розмови.)\nТепер для того, щоб одержати у «зброївці» бойовий «ствол», міліціонерові недостатньо пред’явити «заступника» — документ, котрий автоматично обмінюється на зброю. Потрібен рапорт, та ще й підписаний начальством, яке не завжди перебуває у своєму робочому кабінеті саме в той момент, коли надходить сигнал, наприклад, про розбій.\nТак, міліцейському начальству спокійніше, коли менти не гублять своїх пістолетів, не можуть сп’яну відкрити вогонь із бойової зброї, доводячи до інфаркту сусідів по дачі, а маленький син не має можливості витягнути «ствол» із кобури батька, що прийшов із роботи. Очевидно, цей аспект переважив, бо виявилося набагато простіше убезпечити себе від таких ситуацій ціною того, що діючі опери виїжджають на затримання зі смішною зброєю. Напевно, простіше раз на рік виголошувати скорботні промови біля пам’ятника загиблому міліціонерові й тиснути руки вдовам. І намагатися не дивитися в очі осиротілих дітей, говорячи, що держава надасть їм можливість безплатно навчатися у вузі і піти стопами батька...\nДо речі, міліцейське керівництво чомусь не боїться наліво й направо роздавати нагородну зброю різного роду бізнесменам. А колись видача нагородної зброї передбачала формулювання «за хоробрість». За що видають тепер? За те, що хоробрий і не бідний? За відважну доброчинну діяльність, за небувалі добровільні пожертви? Чому ніхто не боїться відповідальності за те, як буде використано цю бойову зброю? Тому що впевнені у благонадійності обдаровуваних — чи в тому, що їхнє соціальне і фінансове становище унеможливлює кримінальну відповідальність?\nКілька учасників операції із затримання, під час якої загинув Анатолій, напевно через недосвідченість, під протокол відверто зізнавалися, що не знали, як діяти в обстановці, що склалася. Вони не бували у перестрілках, цей досвід вогневого контакту став для них першим. Але він не дасть їм ані незабутнього відчуття подолання гнітючого страху, ні відчуття того, що ти виконав свій обов’язок, незважаючи ні на що, не додасть упевненості в собі. Бо той, хто діяв так, як велів обов’язок, залишився лежати на землі. А другий (заступник начальника розшукового відділу, який керував операцією, один із двох, котрі відкрили вогонь), що діяв так само, але залишився живим, швидше за все, буде призначений крайнім. І головний досвід, яким збагатить молодих співробітників перший реальний бій, полягатиме в тому, що головне професійне уміння — прикрити своє найвразливіше місце. Навички вищого пілотажу в цьому плані, безперечно, продемонструє їм керівництво.\nТак, несподівано виявилося, що є відповідний наказ, із якого випливає, що учасники операції включені до списку тих, хто отримав право на постійне носіння зброї. Причому зроблено все грамотно. Наскільки відомо, наказ датований ще минулим роком. Напевно, так зручніше було підшивати заднім числом. Ось тільки річ у тому, що одержання права на постійне носіння зброї вимагає виконання й низки інших формальностей. Це, зокрема, відповідний рапорт кожного з наявних у списку. Отож у цьому випадку наказ якимсь дивом з’явився на світ, а інших документів — немає. Принаймні поки що. І все ж уразливе місце керівництва столичного головкому більш-менше надійно захищене.\nІ, мабуть, найсумніше те, що ця трагедія нічого не змінить у традиції, яка склалася. Цього разу співробітника втратили. А торік же також у Київському гарнізоні був випадок, коли оперативник залишився живим, незважаючи на таке саме озброєння. Це був резонансний випадок, коли невідомі, котрі донині благополучно залишаються у цьому статусі, спробували з допомогою бойової гранати прибрати головного свідка у гучній справі міліцейських перевертнів. Виконуючи розпорядження Генпрокуратури, офіцер УБОЗ Владислав Кошмяков охороняв свідка-підозрюваного у справі і був озброєний таким самим «пристроєм для відстрілу гумових куль». Після того, як кинута нападниками РГД-5 рознесла половину під’їзду, в який зайшли підозрюваний з офіцером, один зі зловмисників, як і вчить військова тактика, зайшов у під’їзд для «зачистки» тих, хто залишився живим. Офіцер, контужений у результаті розриву гранати, відкрив вогонь і переслідував нападників, що відстрілювалися з бойового пістолета. Це підтверджують свідчення очевидців і кулі, знайдені на місці злочину. Завдяки відважним діям офіцера людина під охороною залишилася живою і свідчить у суді. (Незважаючи на те, що засідання періодично супроводжуються повідомленнями про мінування приміщення суду, а обвинувачувані називають у процесі такі прізвища, що суддя вже, напевно, не один раз тихо радів, що зробив процес закритим, попри відсутність законних підстав для цього.)\nТож очевидно: гучна історія із замахом на свідка у справі перевертнів так і не примусила високих міліцейських начальників замислитися над тим, як має бути озброєний опер. А для пораненого офіцера тоді, якби не безпосереднє втручання куратора кримінального блоку Г.Москаля, і місця в госпіталі МВС не було б. Після дзвінка знайшлося. У госпіталі, знаючи про пригоду, співробітника УБОЗ розмістили в палаті інтенсивної терапії і привели у зразковий лад «прилеглу» територію. Бо, як розповідали співробітники спецмедзакладу, не щодня таке трапляється, щоб у госпіталь потрапив офіцер не з цирозом печінки, а прямо з «поля бою» і начальство з дня на день очікувало приїзду міністра внутрішніх справ. Їм чомусь здавалося, що мента за виявлену мужність неодмінно повинні нагородити. Але міністр не приїхав. Наскільки відомо, ніхто офіцерові й не подякував, напевно вирішили, що залишитися живим — це вже нагорода. А ось керівництву Київського гарнізону в контексті події найбільше припала до душі версія про... інсценування замаху. Ну, професіоналам видніше, може, застосування бойової гранати наступальної дії і типове для «самострілів»...\nУ інших країнах за аналогічними випадками створюють навчальні фільми. Найдетальнішим чином аналізується кожен епізод, і на таких реальних, а тому дохідливих прикладах, які добре запам’ятовуються, вчаться інші. Як і статут, такі навчальні стрічки пишуться кров’ю — для того, щоб її проливалося менше.\nНаших ментів після «бою» не везуть до психоаналітика, щоб зняти стрес. Вони потрапляють на допит, який може тривати кілька днів. А тих, хто виживе в таких ситуаціях, потім найчастіше очікують всілякі службові прикрощі. Коли «тилові» спеціалісти, які й на навчальних стрільбах були востаннє багато років тому, виноситимуть свої авторитетні судження про те, чи правильно діяв співробітник у бойовій обстановці. У бойовій обстановці — із «гумовою» зброєю.\nДо тих, хто загинув під час виконання, в таких випадках у начальників зазвичай доброзичливіше ставлення. Так і не заслужена за роки сумлінної служби в органах нагородна зброя Анатолію Лавриненку, на відміну від сонму хоробрих бізнесменів, уже не потрібна. Можливо, біля перехопленого жалобною стрічкою портрета Анатолія, що стоїть у тещиній квартирі (дослужитися до власної теж не довелося), з’явиться якась посмертна подяка від рідного міністерства. За хоробрість — незважаючи ні на що. Як останнє «пробач» свого навченого досвідом, обережного і завбачливого начальства.


У суботу 14 травня у всій Україні пройдуть дощі та очікується сильний вітер | АРГУМЕНТ\nУ суботу 14 травня у всій Україні пройдуть дощі та очікується сильний вітер\n| Пт, 2022-05-13 20:10\nНестійка погода очікується в Україні у суботу, 14 травня, а в неділю, 15 травня, – поле підвищеного тиску та помірно-тепла повітряна маса, повідомляє Укргідрометцентр.\n14 травня вночі у всій Україні, крім північного сходу, а вдень на Лівобережжі пройдуть короткочасні дощі, подекуди грози (вночі та вранці у Миколаївській, Кіровоградській, Дніпропетровській, Запорізькій та Донецькій областях місцями значні дощі); на решті території без опадів.\nВітер північно-західний, 5-12 м/с; удень у західних, північних та більшості центральних областей подекуди пориви 15-20 м/с.\nТемпература вночі 8-13°, на півдні Одеської області до 16°; вдень у всій Україні 19-24°, на півдні до 27°.\nУ Києві 14 травня вночі та вранці короткочасний дощ, удень без опадів. Вітер північно-західний, 7-12 м/с. Температура вночі 10-12°, вдень 20-22°.\nЗа даними Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського, у Києві за весь час спостережень 14 травня найвища температура була +31,3°С у 2003 р., найнижча +0,1°С у 1888 р.\n15 травня в Україні без опадів. Вітер північно-західний, 5-10 м/с. Температура вночі 7-12°, на узбережжі морів до 16°; вдень 17-22°, на півдні країни, Закарпатті та Прикарпатті до 26°.\nУ Києві в неділю також без опадів, вітер північно-західний, 5-10 м/с, температура вночі 10-12°, вдень близько 20°.


Гра в піддавки: семеро депутатів без недоторканності » Слово і Діло\nЩе в лютому Верховна Рада України зробила перший крок на шляху до скасування депутатської та суддівської недоторканності. 365 голосами парламент підтримав направлення до Конституційного суду законопроекту про внесення змін до Конституції. Вчора, 21 квітня, це рішення принесло перші плоди.\nГолова фракції «Блоку Петра Порошенка» Юрій Луценко анонсував зняття недоторканності з 7 депутатів парламенту. «На столі у генпрокурора подання на зняття недоторканності з семи нардепів», – заявив політик журналістам під час брифінгу у вівторок. Втім, прізвища депутатів не назвав – лише зазначив, що повний список на цьому тижні буде оголошено генпрокурором Віктором Шокіним.\nНазвати прізвища замість Луценка наважився його тезка – журналіст Юрій Бутусов. За його інформацією, недоторканності можуть позбутися Денисенко, Костянтіновський, Лозовий, Мосійчук, Мельничук, Папієв і Клюєв.\n«Сьогодні в Раді буде битва. Генеральний прокурор Шокін підготував на розгляд Ради запити на зняття депутатської недоторканності відразу з семи народних депутатів. Андрій Денисенко, В'ячеслав Константиновський, Андрій Лозовий, Ігор Мосійчук, Сергій Мельничук. Це з парламентської коаліції. І Папієв і Клюєв з Опозиційного блоку», – написав він у Facebook.\nВарто відзначити, що поки жодної закономірності в цьому списку не проглядається. Андрій Денисенко пройшов у парламент від «БПП», проте, після звільнення з посади губернатора Дніпропетровщини відомого олігарха Ігоря Коломойського негайно покинув фракцію. В'ячеслав Константіновський – член «Народного фронту». Андрій Лозовий, Ігор Мосійчук та Сергій Мельничук – вихідці з «РПЛ». Останній, як відомо, був виключений з «Радикальної партії» з великим скандалом та бійками, а потім увійшов до об'єднання Єремєєва «Воля народу». Таку поведінка нардепа різко засудили інші колеги по цеху. До речі, Олег Ляшко публічно звинуватив Мельничука у скоєнні двох вбивств у Луганській області, крім того, ГПУ підозрює його в організації викрадення директора ДП «Укрспирт» Михайла Лабутіна.\nДалі за списком. Сергій Клюєв – позафракційний. Михайло Папієв входить до фракції «Опозиційний блок», а раніше, до обрання в Раду, обіймав посаду губернатора Чернівецької області.\nЦікаво, що станом на 10 ранку 22 квітня в регламентний комітет ВР подання Генпрокуратури на зняття депутатської недоторканності з парламентаріїв не надходили. А в ГПУ кажуть, що прізвища народних депутатів навіть не обговорювалися.\n«Ні я, ні генпрокурор не озвучували ані кількість народних депутатів, ані намірів слідства», – сказав на брифінгу в середу перший заступник генерального прокурора України Володимир Гузир. І додав, що не може назвати прізвища «у зв'язку з тим, що вони не обговорювалися в Генпрокуратурі».\nТим часом, Олег Ляшко заявляє, що генеральний прокурор України Віктор Шокін не підтвердив, але й не спростував інформацію зняття недоторканності з нардепів з «РПЛ». «У мене тільки що відбулася розмова з генеральним прокурором Віктором Шокіним. Я йому поставив пряме запитання, що, як лідер фракції хочу знати, чи є у Генеральної прокуратури якісь претензії до депутатів нашої фракції. Якщо є, то до яких? Шокін відмовився відповідати на це питання, мотивуючи тим, що нібито триває розслідування. І якщо будуть якісь підтвердження, то ми, безумовно, внесемо», – сказав Ляшко в середу журналістам, додавши, що за його інформацією, Мосійчука звинувачують у грабежі при звільненні Маріуполя рік тому, а Лозового – в тому, що він побив сільського голову одного з передмість Києва Коцюбинського.\nЗагалом, нардеп вважає ці претензії безпідставними і називає звинувачення спробою розвалити коаліцію. «Я розцінюю ці події як спробу розвалити коаліцію», – сказав він. Схожої думки притримується і Юрій Бутусов. «Це буде реальна перевірка на міцність парламентської коаліції. Доля уряду, як і дієздатність влади в цілому, залежить від результатів дебатів у Раді. Дуже хочеться послухати, що ж таке інкримінують депутатам. Створюється важливий прецедент», – зазначає журналіст.\nНам же залишається тільки гадати, до чого приведуть такі дії. Адже й справді цікаво: цих депутатів обрали, щоб створити потужний прецедент для «розправи» з неугодними, або ж це просто «злив баласту»?


Yul Brynner, Юл Бриннер, Юлий Борисович Бринер, Yuliy Borisovich Briner, Juli Borissowitsch Briner, Julij Borisowicz Brinier\nЮл Брі́ннер (англ. Yul Brynner, справжнє ім'я: Юлій Борисович Бріннер; *11 липня 1920, Владивосток, Росія — †10 жовтня 1985, США) — американський актор російського й українського походження. Лауреат премії «Оскар» у категорії «найкращий актор» у фільмі «Король і я», 1956. Володар престижної театральної нагороди «Тоні».\nЮл Бріннер — син швейцарця Бориса Бріннера й українки Марусі Благовидової з Владивостоку. Молодим хлопцем виступав у Паризькому цирку, але після падіння отримав травму й приєднався в якості працівника сцени та учня-актора до російської театральної трупи Пітоєва. Одночасно Юл Бріннер навчався в Сорбонні, найкращому та найпрестижнішому університеті Франції. Згодом талановитий молодик став протеже актора Михайла Чехова, який і забрав його 1940 року до США разом з Шекспірівською трупою. Оскільки Юл розмовляв багатьма мовами, то в часи Другої світової війни його призвали на службу до Військового Інформаційного агентства США і протягом всієї війни він був коментатором на радіостанції, що транслювала свої передачі на територію окупованої німцями Франції.\nПісля Другої світової війни актор повернувся до США і 1946 року з'явився разом з акторкою Мері Мартін у головних ролях на Бродвеї в п'єсі «Пісня для лютні». 1949 року Юл вперше знявся в кіно, стрічка була класу «Б» під назвою «Порт Нью-Йорка». Великий перелом у кар'єрі Юла Бріннера настав 1951 року: його обрали на роль короля в бродвейському мюзиклі «Король і я». За цю роль він отримав безліч нагород, любов глядачів та похвали критики. Бріннер виступив у цій постановці 1246 разів, а потім поїхав до Голлівуда і повторив свій успіх в екранізації цього мюзиклу, 1956 року отримавши свого єдиного в житті «Оскара» за роль короля в кіноверсії мюзиклу «Король і я». Для виконання ролі короля Сіаму він поголив голову і відтоді ця поголена голова стала фірмовим знаком актора. Актор знявся в багатьох голлівудських фільмах, як і фільмах інших країн. З цікавих ролей варто відзначити роль Кріса в «Чудовій сімці», Дмитра Карамазова в «Братах Карамазових» і Тараса Бульби в американській екранізації твору Гоголя. Взагалі, завдяки своїй зовнішності, Бріннер міг виконувати на екрані ролі таємничих, загадкових героїв.\nЮл Бріннер був 4 рази одружений. Його першою дружиною була акторка Вірджінія Гілмор (1944–1960). Дві його наступні дружини не мали нічого спільного з акторським фахом, а 1984 року Бріннер, вже знаючи про свою хворобу, одружився вчетверте з Кеті Лі, малайзійською провідною танцюристкою з його пересувної театральної трупи.\nПісля смерті актора Американська легенева асоціація випустила на екрани телебачення серію жахливих звертань Юла Бріннера до телеглядачів з закликом відмовитися від шкідливої звички паління, яка коштувала йому життя.\nАкторська кар'єра, досягнення\nНавчався в одному з паризьких ліцеїв, опанував гру на гітарі. Театральну освіту здобув у театральній студії Михайла Чехова в США, звідки вийшли такі відомі артисти як Мерилін Монро, Грегорі Пек, Ентоні Куїн...\nЯк актор 1945 року Юл Бриннер дебютував у мюзиклі «Пісні лютні». З 1948 року американці захоплювалися телешоу Бріннера, а 1949 року розпочалася його акторська кар'єра (фільм «Порт Нью-Йорк»). Головні ролі в стрічках «Десять заповідей» та «Король і я» принесли актору славу і популярність. 1957 року італійська кінозірка Анна Маньяні вручила Бриннеру першого «Оскара». Новий успіх чекав на актора у фільмі колишнього киянина Анатоля Литвака «Анастасія». Затім він знявся у картині «Брати Карамазови». Всесвітню славу принесла «Чудова сімка», знята в роки, коли Юл Бріннер вимушений був жити в Швейцарії (ховався від переслідування податківцями). «Сім самураїв» (за Акірою Куросавою), «Тарас Бульба» (за Миколою Гоголем), «Одіссея» (за Гомером) утвердили славу Бріннера як неперевершеного кіноактора. Серед прихильників його таланту були Пабло Пікассо, Сальвадор Далі, королі Іспанії Хуан Карлос, Греції – Костянтин, Йорданії – Хусейн.\nУ кінці життя актор відновив мюзикл своєї молодості «Король і я» і зіграв його на театральній сцені 4633 рази. Публіка завжди вітала його вибухом емоцій.\n1956: «Десять заповідей» (The Ten Commandments)\n1966: «Мак також квітка» (телефільм) (The Poppy Is Also A Flow)\n1966: «Потрійний хрест» (Франція — Великобританія) (Triple Cross)\n1967: «Довга дуель» (Великобританія) (The Long Duel)\n1967: «Подвійна людина» (Великобританія) (The Double Man)\n1969: «Записки „Золотого Гусака“» (Великобританія) (The File Of The Golden Goose)\n1969: «Божевільна з Шайллот» (Великобританія) (The Madwoman of Chaillot)\n1970: «Битва на Неретві» (Югославія) (Bitka na Neretvi)\n1970: «Магічний Крістіан» (Великобританія) (TV Magic Christian)\nДжерело: wikipedia.org, calend.ru\n1 Юлий Бринер Дед 00.00.1849 00.00.1920\n2 Алёша Дмитриевич Друг 23.03.1913 21.01.1986\n3 Jean Marais Друг 11.12.1913 08.11.1998\n4 Жан Кокто Друг 05.07.1889 11.10.1963\n5 Salvador Dalí Друг 11.05.1904 23.01.1989\n6 Tony Curtis Коллега 03.06.1925 29.09.2010\n7 Maria Schell Коллега 15.01.1926 26.04.2005\n8 Ingrid Bergman Коллега 29.08.1915 29.08.1982\n9 Мадам Сул-Те-Ван Коллега 07.03.1873 01.02.1959\n10 Wladimir Sokoloff Коллега 26.12.1889 15.02.1962\n11 James Coburn Коллега 31.08.1928 18.11.2002\n12 Arthur Rosson Коллега 24.08.1886 17.06.1960\n13 Joan Woodbury Коллега 17.12.1915 22.02.1989\n14 Henry Wilcoxon Коллега 08.09.1905 06.03.1984\n15 Ethel Waters Коллега 31.10.1896 01.09.1977\n16 Ненсі Рейган Коллега 06.07.1921 06.03.2016\n17 Spike Milligan Коллега 16.04.1918 27.02.2002\n18 Роберт Вон Коллега 22.11.1932 11.11.2016\n19 Грехем Чепмен Коллега 08.01.1941 04.10.1989\n20 Jared Martin Коллега 21.12.1941 24.05.2017\n21 Gala Знакомый 26.08.1894 10.06.1982\n22 Gertrude Lawrence Знакомый 04.07.1898 06.09.1952\n23 Marcel Marceau Знакомый 22.03.1923 22.09.2007\n24 Akira Kurosawa Знакомый 23.03.1910 06.09.1998\n25 Michael Tschechow Учитель 29.08.1891 01.10.1955


В Запоріжжі розпочався набір в патрульну поліцію - ZAXID.NET\nВ Запоріжжі розпочався набір в патрульну поліцію\nСуспільство — Оксана Руда, 12:15, 10 жовтня 2015 0 0\nУ суботу, 10 жовтня, у Запоріжжі розпочався набір в патрульну поліцію.\n«Реєстрація відбувається в спорткомплексі Запорізького національного університету. На честь такої події до Запоріжжя приїхали харківські поліцейські. З самого ранку біля ЗНУ зібралися кілька сотень охочих стати поліцейськими. На даний момент всі чекають початку реєстрації, а також керівництво МВС», – повідомляє місцеве видання «061».\nСеред основних вимоги до майбутніх поліцейським – прагнення до якісних змін; вік від 21 до 35 років; закінчена загальна середня або вища освіта; наявність водійських прав категорії «В»; відсутність судимості; фізичне здоров'я і моральна стійкість.


Як отримати тимчасове посвідчення особи |ЯкПросто\nТимчасове посвідчення особи може бути видано людині на період оформлення нового паспорта громадянина Російської Федерації в тому випадку, якщо загублений або вкрадений паспорт.\n- 2 особисті фотографії;\nВам необхідний тимчасовий документ, який замінює паспорт, щоб вчиняти дії, для яких потрібно посвідчення особистості. Посвідчення видається за вашим бажанням співробітником підрозділу, відповідальним за прийом документів відповідно до пунктом 41 Наказом ФМС Росії від 7 грудня 2009 року № 339. Тимчасове посвідчення видається за формою № 2П (додаток № 2 до Адміністративного регламенту) і реєструється в журналі обліку тимчасових посвідчень громадянина РФ за формою № 3П (додаток № 3 до Адміністративного регламенту). Тимчасове посвідчення особи є документом обмеженого терміну дії. Видається на один місяць, при необхідності продовжується на цей же термін уповноваженою посадовою особою.\nДля отримання тимчасового посвідчення вам необхідно надати дві фотографії розміром 35×45 мм, свідоцтво про народження та заяву з проханням видачі вам тимчасового посвідчення.\nПри написанні заяви заповніть про себе такі відомості: ПІБ громадянина, дата народження, місце народження, особистий підпис, адреса місця проживання (місця перебування). У тимчасовому посвідченні повинні міститися відомості: ким видано посвідчення і вказівка причини видачі, також вказується термін дії документа, ставиться підпис керівника підрозділу, обов’язково ставляться печатки.\nЧерез те що тимчасове посвідчення особи нескладно підробити, співробітники міліції при огляді документів можуть затримати вас і доставити у відділення для перевірки автентичності тимчасового посвідчення. Щоб уникнути даної неприємної ситуації намагайтеся завжди мати з собою інші документи, на яких також є ваша фотографія — студентський квиток, пенсійне посвідчення, службове посвідчення або водійські права.\nТимчасове посвідчення особи знадобитися вам при необхідності відновити втрачені або вкрадені документи. Дане свідоцтво дозволить отримувати грошові перекази по пошті.


Новини Кіцманського району » Сторінка 256\nКіцманчани вшанували Героїв Небесної сотні\nУ понеділок, 20 лютого, біля Пам’ятного хреста борцям за волю України в Кіцмані відбулася поминальна панахида за Героями Небесної сотні.\nТрадиційний шкільний фестиваль-конкурс естрадної пісні «Пісня буде поміж нас», присвячений 68-й річниці від дня народження композитора Володимира Івасюка, відбувся минулої п’ятниці в Кіцманській музичній школі, що названа іменем Маестро.\nУ неділю, 19 лютого в Кіцманському лісопарку собаководи організували змагання з канікросу. Представники громадської організації «Клуб чотирилапих» разом зі своїми домашніми улюбленцями різних порід вже не вперше запрошують на видовищні масові заходи жителів Кіцманщини, популяризуючи таким чином собаківництво та нові цікаві види спорту. Під час змагань власники собак у тандемі з чотирилапими друзями долали 500 м. Подивитися на незвичні перегони та на гарних розумних собак прийшло кілька десятків глядачів, особливо сподобався захід дітям.\n"Герої не вмирають" — патріотичний захід у Драчинцях\n18 лютого в будинку культури села Драчинці, у залі бібліотеки, відбувся захід під назвою «Герої не вмирають», присвячений вшануванню пам’яті героїв Небесної сотні.\n17 лютого об 11 год. до Кіцманського відділу поліції надійшло повідомлення про пограбування в магазині «Ромашка», що в центрі міста.\n«Стратити не можна помилувати», або чи знищить «Голос майдану» сторічні видання?\nМедіа-новини Друге офіційне засідання примирної комісії з вирішення колективного трудового спору між Міністерством культури України та трудовим колективом Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво», до складу якого входять сім україномовних видань культурологічного, націонал-патріотичного спрямування відбулося 14 лютого.\nВ Лужанах вшанували Героїв Майдану та захисників України\nСьогодні, 18 лютого, в Лужанах згадували трагічні події на Майдані трирічної давнини, а також поминали загиблих під час Революції гідності і військових дій на Сході України. Патріотичний захід відбувся біля першого і поки що єдиного на Кіцманщині пам’ятника Героям небесної сотні. Чимало лужанців були активними учасниками Революції гідності, а зараз стали хоробрими захисниками України, невтомними волонтерами... Послухати спогади учасників історичних подій та вшанувати тих, хто віддав життя в боротьбі за Україну, прийшло багато молоді, які\nВ Южинці відбувся вечір пам’яті подій на Майдані і вшанування учасників АТО\n17 лютого в селі Южинець відбувся урочистий і щемкий вечір пам’яті подій на Майдані та вшанування нинішніх захисників України — учасників АТО. Сільський голова Катерина Танасійчук і народний аматорський фольклорний колектив "Южинецькі молодички" вже другий рік поспіль організовують такий захід і запрошують чимало гостей.\nВідбулася координаційна нарада керівників правоохоронних органів чотирьох районів\nКіцманською місцевою прокуратурою проведено координаційну нараду керівників правоохоронних органів Кіцманського, Заставнівського, Вижницького та Путильського районів. У нараді також взяли участь керівники району.\nРайонна спартакіада стартувала серед голів та депутатів сільських, селищних та районної рад\nМинулих вихідних в актовому залі Кіцманського ЗНЗ І-ІІІ ст. було надзвичайно людно. Це стартувала ІІІ районна спартакіада серед голів та депутатів сільських, селищних та районної рад, а також розпочалися ХХVІ районні сільські спортивні ігри серед ФСК І та ІІ груп. Районний турнір проходив із шашок.\n1 ... 252 253 254 255 256 257 258 259 260 ... 265


Духовні й бойові спадкоємці: воїни 72-ї бригади переймають традиції Чорних запорожців Армії УНР - - Україна Молода\nГоловна > Історія > Духовні й бойові спадкоємці: воїни 72-ї бригади переймають традиції Чорних запорожців Армії УНР\nСвяткуємо не гучно, війна ж бо на дворі.\nТа дивує, що попри незмінність вікового ворога українців і Української державності, наші військові підрозділи продовжують вести історію від частин совєтських: армії без жодних традицій лицарства, шляхетності, добросердя.\nЗ різних причин століття тому українці створили кілька військових формувань: Українські січові стрільці, Українська галицька армія, Армія Української Держави, Армія Української народної Республіки.\nПрообразом сучасних добровольчих батальйонів стало Вільне козацтво.\nКожне військо за лічені місяці встигло виробити власні звичаї й традиції бойової звитяги.\nВсі мали бодай одну — славну непереможну, — як тоді казали, «ударну» частину.\nНайуспішнішим українським підрозділом був 1-й кінний полк Чорних запорожців Армії УНР полковника Петра Дяченка.\nКомандарм Михайло Омелянович-Павленко так охарактеризував своїх степових орлів: «Рідко яка частина в армії могла похвалитися такими бойовими трофеями, як Чорні, — десятки великих і малих гармат, сотні кулеметів, тисячі бранців, про обози й згадувати не приходиться. Ніде не було більше забитих та поранених у боях, як серед Чорних».\nДовгі чорні шлики, розвіяні вітром, смертельний блиск вигострених шабель, списи з прапорцями, гасло «Перемога або смерть!» на чорному прапорі й полковник Петро Дяченко попереду навіювали жах на ворогів — рятувалися від Чорних (хто встигав) втечею.\nЦокіт копит, шерех збитої землі й ворожу стрілянину перекривало тисячоголосе «Слава!», — так згадують бойові побратими.\nНа своїх раменах винесли вони тягар Першого зимового походу (6 грудня 1919 — 6 травня 1920).\nДоки Головний отаман Симон Петлюра вів «Мінські» — чи то пак Варшавські — переговори, Українська армія партизанила на рідних теренах.\nНа початку операції полк Чорних запорожців нараховував 212 шабель, 20 кулеметів, 1 гармату.\nЗа п’ять місяців вони подолали 1800 км ворожого запілля, не маючи достатньо набоїв, амуніції, не програвши жодного бою, атакували ворога тільки будучи впевненими у перемозі, після розвідки, котру принципово вів сам 25-річний Петро Дяченко.\n«Полк завше був готовий до бою, але бився тільки тоді, коли хотів його командир, а не тоді, коли хотів ворог.\nЗа час Зимового походу захоплено в полон 40 денікінських офіцерів, 27 комісарів, 338 червоноармійців, а скільки їх було порубано… Військова здобич велика», — пише Роман Коваль у новій книзі «Чорні перемагають: Спомини про прадідів козацтва 72-ї бригади» (К.: Історичний клуб «Холодний Яр»; Українська видавнича спілка ім. Юрія Липи, 2017), підготовленій спеціально для сучасних українських козаків, які воюють із російськими окупантами.\nЯк і сто років тому, в нашій армії є частина, вояків якої вороги прозвали «Чорними».\nЦе 72-га Окрема механізована бригада. Книгу складено з урахуванням специфіки життя воїна: вона має маленький («захалявний») формат, м’яку обкладинку, а головне — це збірка невеличких новел, прочитати які можна під час короткої перерви між бойовими пригодами.\nКнигу вже презентували на Черкащині — на Батьківщині Вільного козацтва, у Києві.\nСеред учасників були увінчані нагородами й овіяні блиском перемог офіцери 72-ї бригади ОМБР. Слово письменника знаходить відгук у вояцьких серцях: хлопці з радістю називають себе «Чорними».\nВідчуття тяглості поколінь у переможному протистоянні з однією з найбільших військових потуг світу не лише створює славні бойові традиції, а й допомагає долати тяжкості й негаразди військової служби.\nБо, як зазначає поет, композитор, волонтер 72-ї бригади Валерій Мартишко, «за Україну за 11 тисяч не воюють. Щоб помирати в бою, треба мати в серці щось більше».\nРоман Коваль багато зробив для відновлення в українському суспільстві пам’яті про Національну революцію 1917—1921 років.\nОсобливо залюблений він у воїнів-переможців, таких як Чорні запорожці та їх командир Петро Дяченко:\n«Від виходу на партизанку і до повороту полк Чорних запорожців, маючи спеціальні завдання, місяцями блукав без зв’язку з іншими частинами, що виробило у старшин і козаків почуття сили і впевненості в собі. До того ж старшини і козаки безмежно вірили командирові полку, за яким — і то без зайвих питань — ішли, куди він вів».\nТакими є й їхні духовні й бойові спадкоємці — воїни 72-ї Окремої механізованої бригади.\nПрезидент і члени Історичного клубу «Холодний Яр» звернулися до Президента України з пропозицією відновити в підрозділах ЗСУ славні традиції Української армії й розпочати цей процес із присвоєння 72-й бригаді імені Чорних запорожців:\n«Нехай пам’ять про наших славетних прадідів, які били московські полки сто років тому, наснажує до перемог козаків і офіцерів 72-ї бригади та інших частин. Слава українській зброї! Козакам слава!».\nКажуть, П.Порошенко не заперечував. Чекаємо указу.


Розсекречені документи Пентагону і ВПС\nРозсекречені документи Пентагону і ВПС, що свідчать про справжнє ставлення американської влади до НЛО\nЦікаві факти про суспільство тотального контролю\nКолишній спецагент повідав про справи АНБ стеження за товариством\nВ Італії без зайвого шуму проходить зустріч Більдербергського клубу\nНовини , Цілком таємно\nПоки увага більшості прикута до всяких дрібниць, схоже, що Більдерберзький клуб влаштував щось таке, що деякі назвали позаплановим римським засіданням.\nКонтакти і контактери або загадкова брехня прибульців\nСенсація! Тільки що вдалося зв'язатися з представниками позаземних цивілізацій (ВЦ)!! Вперше вдалося отримати відповіді на всі поставлені запитання від інопланетян!!! Сенсація? Безумовно... Але таке повідомлення можна було б друкувати щотижня.\nЩО ТАКЕ "БЛАКИТНА КНИГА" І "ЛИСТ ПЕНТАКЛЯ"?\nСаме в Штатах вперше серйозно зайнялися вивченням НЛО. Вже з червня 1947 року, коли льотчик Кеннет Арнольд побачив над Каскадними горами дев'ять "літаючих тарілок", почалися дослідження феномену. Під покровом найсуворішої таємності. З використанням даних і сил армії.\nНанотехнології ілюмінатів. Впровадження наномикрочипов у вакцини\nУ найближчому майбутньому нас очікує масове чіпування з допомогою введення спеціальних нанопрепаратов.Сфабрикованная масштабна пандемія грипу є чудовим приводом для такої глобальної вакцинації.\nУніверсальний електронний проект NASA "Blue Beam". Початок:Грудень 2012\n27.09.2011 р. скандально відомий ресурс WikiLeaks опублікував засекречені документи,в яких,за інформацією сайту,повідомляється про початок вторгнення інопланетян на Землю.Проект NASA "Blue Beam" є основоположною частиною плану по захопленню нашої планети.\nЕксперименти під грифом «Цілком Таємно»\nНайзагадковіші експерименти людей, повні чуток, домислів і протиріч. Але диму без вогню, як відомо, не буває....\nЧому масони не можуть створити єдину світову державу?\nЩе одне питання, безпосередньо пов'язане з масонством і сонячними богами - чому масони, якщо вони дотримуються єдинобожжя і є «провідниками» вселенської гармонії і життя за законами природи, до цих пір не зуміли створити єдину світову державу без приватної власності, експлуатації праці і грошей?\nІндія і Китай знають про бази НЛО в Гімалаях!\nЗемлетрус силою 9 балів за шкалою Ріхтера згубило в південно-західній Азії не менше 200 тисяч осіб і принесла незлічимі нещастя ряду країн. Воно навіть зрушило полюса, змінив географію деяких регіонів і кутову швидкість обертання Землі. Незабаром після катастрофи, вже в перших числах січня 2005р, знову пішли розмови про військових, що зазнають надсекретне екологічне зброю - ці випробування, мовляв, і викликали землетрус. Згадали і про прибульців: не вони намагаються нам допомогти - скорегувати хитке обертання Землі, що гойдається з боку в бік.\nAnonymous: "Світом правлять 147 компаній"\nЧому звичні ЗМІ дискредитували себе? Для чого були прийняті закони про захист авторських прав та інформації ACTA, SOPA, PIPA? Чому свобода слова існує лише в Інтернеті? Про це в ексклюзивному інтерв'ю "Голосу Росії" розповів один з активістів групи Anonymous\n6 загадок сучасності\n1. Експеримент "Філадельфія"За чутками, в 1943 році військове відомство США нібито намагалося створити корабель, невидимий для радарів супротивника. Для цього на есмінці "Элридж" були встановлені спеціальні електромагнітні генератори. Ідея експерименту полягала в тому, що дуже сильне електромагнітне поле навколо корабля буде служити екраном для променів радара. Під час випробування корабель до здивування військових не просто зник з радарів, але просто в буквальному сенсі зник з поля зору.


Розповідь про дикобраза | Dovidka.biz.ua\nПовідомлення про дикобраза на українській мові може бути використане учнями при підготовці до уроку. Інформація про дикобраза може бути доповнена цікавими фактами.\nДикобраз — рід гризунів з родини їжатцевих, найбільший за видовим складом рід цієї родини.\nДе живуть дикобрази? Область поширення охоплює тропічну і субтропічну Азію і Африку. Їх домом можуть бути передгір’я і рівнини, савани і пустелі, тропічний ліс. Тварини проводять день в затишних норах і печерах. А ввечері виходять на поверхню заради полювання.\nСкільки живуть дикобрази? Тривалість життя в дикій природі — близько 15 років.\nДовжина тіла дикобраза від 38 до 90 см. Маса буває від 2-3 кг і досягає 27 кг. Спина, боки і хвіст тварин покриті голками. Колір волосся бурий, а на голках чергуються чорні і білі смуги.\nКількість голок на тварині — приблизно 30 000 штук! Всі голки, що покривають тіло дикобраза — порожнисті. Тому, коли тварина знаходиться у воді, голки служать для неї буйком. А в сутичці з хижаками голки — головний засіб оборони. Сам дикобраз не страждає від втрати голок, так як на місці старих швидко виростають нові.\nЧим харчується дикобраз?\nРослинна їжа — основа раціону дикобраза: зелена і коренева частина рослин, бульби і цибулини, дині, гарбузи, огірки, нижня частина рослинності і кора. Для розгризання їх тварини мають потужні різці, які ростуть все життя і залишаються гострими. Для пошуків їжі дикобразу іноді доводиться відходити від місця проживання на 5-7 кілометрів. І лише в міру настання холодів дикобраз втрачає річну активність. Він рідко залишає нору, а потім впадає в сплячку до весни.\nДикобраз веде одиночний спосіб життя. А весна — період розмноження дикобраза. Самка виношує малят 110-115 днів. Потім на світ народжуються 2-5 зубастих гризунів. Їх тіло при народженні покрито м’якими голками. Однак дуже скоро малюки стають схожими на власних батьків.\nМісцями дикобрази можуть завдати великої шкоди людським посадкам. Їх ласощами по весні стають люцерна, баштанні, виноград, плодові дерева і їх саджанці. Зустріч з тваринами для людини може бути небезпечною — дикобраз часом є рознощиком таких захворювань, як бруцельоз, поворотний тиф і лихоманки різних видів.\nВорогів у дикобраза, незважаючи на його голки, достатньо: ведмідь, койот і вовк, руда лисиця, рись і кугуар, пугач американський.\nСподіваємося, викладена інформація про дикобраза допомогла Вам. А власну розповідь про дикобраза Ви можете залишати через форму коментарів.\nРозповідь про козу Розповідь про метелика Значення червів у житті людини Розповідь про сову Додати коментар


Недовіра — це параліч душі | CREDO\nНедовіра — це параліч душі\n02 Грудня 2019, 14:09 549 о. Кирило Лесько\nРоздуми над Божим словом на понеділок І тижня Адвенту\nТого часу, коли Ісус увійшов в Капернаум, до Нього підійшов сотник, благаючи Його і промовляючи: «Господи, слуга мій лежить вдома паралізований, тяжко мучиться». Ісус йому каже: «Я піду й оздоровлю його». У відповідь сотник сказав: «Господи, я не достойний, щоб Ти увійшов під мій дах, але тільки скажи слово, – і мій слуга одужає. Тому що і я людина підвладна, і маю воїнів під собою; кажу цьому: “Іди!” – і він йде; іншому: “Прийди!” – і він приходить; моєму слузі: “Зроби це!” – і він робить». А Ісус, коли почув, здивувався і сказав тим, які йшли за Ним: «Воістину кажу вам: ні в кого в Ізраїлі не знайшов Я такої великої віри! Кажу ж вам, що багато хто прийде зі сходу й заходу і сяде з Авраамом, Ісааком та Яковом у Царстві Небесному».\nВ Євангеліях ми зустрічаємо дві історії про зцілення паралітика. Перша історія (див. Мк 2, 1-12; Лк 5, 18-26) розповідає про паралітика, якого друзі спускають через розібраний дах до Ісуса; друга історія — це сьогоднішній уривок.\nЯк в одній, так і в другій розповіді паралізованій людині допомагають інші люди. В першому випадку друзі приносять хворого до ніг Ісуса; в сьогоднішньому Євангелії сотник просить за свого слугу.\nМи можемо порівняти параліч із пораненою довірою, браком довіри. Коли людину в житті часто використовували, обманювали, то їй стає важко довіряти будь-кому, а свій страх вона переносить на весь світ, а зрештою — на Бога. Людині важко знайти радість у житті, коли вона не може довіряти. Саме довіри потребує любов, без довіри немає любові й добрих, дружніх стосунків між людьми.\nТе, що ранить, навіть убиває нашу довіру до Бога, — це наш гріх: він бо по своїй суті є обманом, який обманює і використовує душу людини. Людина, яка довіряє спокусі й погоджується на гріх, ранить сама себе, усуваючи довіру, а відтак і любов до Бога, зі свого серця. Така людина не може сама прийти до Бога, потребує, щоб були біля неї ті, які ще зберегли в своєму серці довіру Богові, щоб вони могли свідчити її перед цією зневіреною людиною — а також перед Богом замість неї. Саме такі люди приносять паралітика до ніг Ісуса; саме такою людиною і є сотник, який змиряться у вірі перед Ісусом як перед Богом: вони приносять свою віру, замість паралітика. Господь приймає таку заміну і обдаровує благодаттю кожного з них.\nМожливо, маємо близьких і дорогих серцю людей, які чомусь втратили віру: рідних, друзів, які не ходять до храму, не моляться, не приступають до сповіді, живуть невінчані, і тому подібне. Приносьмо їх до стіп Ісуса, складаймо жертву своєї віри Господу за них і замість них. Ми маємо довіру до Господа і можемо поділитися цим даром із тими, хто хворіє на параліч довіри.\nПонеділок І тижня Адвенту


Як приймати «Кагоцел» і чому його потрібно придбати при перших симптомах вірусної інфекції, розповість лікар при огляді. Цей препарат вважається представником найефективніших і малотоксичних противірусних засобів. Його призначають при лікуванні ГРВІ та в профілактичних цілях.\nвибір препарату «Кагоцел» виправданий, якщо його приймають після контакту з хворим протягом 4 годин і при тривалості від зараження близько 4 днів. Лікарський засіб містить однойменне діюча речовина – кагоцел.\nЙого склад досить складний:\nнатрієва сіль сополімеру;\nкарбоксиметил -? – D глюкози двох видів;\n2-пропив … і ще кілька складних назв, які зрозумілі тільки хімікам.\nЛікарський комплекс, що складається з безлічі хімічних речовин, стимулює виробництво організмом пізнього інтерферону, який містить інтерферони альфа-і бета-. Ці органічні продукти мають активну противірусну дію. Інтерферон виробляється в організмі у всіх клітинах захисної системи – гранулоцитах, макрофагах, ендотеліальних клітинах і фібробластах. Через 48 годин максимально підвищується імунний статус організму після разового прийому препарату – дія лікарського засобу зберігається до 5 діб.\nЦікаво, що в сироватці крові фіксується максимальна кількість Кагоцелу тільки через 2 доби після прийому, а період напіввиведення складових таблетки, починається вже через 4 години.\nЛікарі радять віддавати переваги цього противірусного засобу, з огляду на наступні якості – воно не токсичне, в організмі не накопичується, тератогенні і мутагенними властивостями не володіє, чи не порушує розвиток ембріона.\nперші симптоми захворювань простудного характеру – ГРВІ та грипу;\nпрофілактика ГРВІ після контакту з хворими;\n«Кагоцел» – препарат російського виробництва, він не зареєстрований поза колишнього СНД, не внесений до списків лікарських препаратів ВООЗ.\nЛікарська форма і фармакокінетика\nВипускається лікарський засіб у формі таблеток, колір їх може бути від світло-коричневого – кремового – до темно-коричневого. На поверхні таблеток можуть бути видно темні крапками. У кожній окремій таблетці – 12 мг основної активної речовини.\nлудіпресс – складне комплексне речовина, що складається з лактози різних видів і повідону.\nПрепарат продається в картонних пачках, розфасовка – 10 таблеток в кожній.\nУ кровотік надходить 1/5 частина від прийнятої дози; в плазмі крові діюча речовина зв’язується з білками і ліпідами. Накопичення – в основному в печінці, в меншій кількості в селезінці, лімфатичних вузлах, легенях, м’язах, серці. В головний мозок надходить в дуже малих кількостях.\nПісля разового прийому повністю виводиться з організму через 7 діб: 90% кишечником і 10% нирками. Засвоюється 12% від діючої речовини.\nЯк правильно приймати противірусний «Кагоцел»?\nВ інструкції до препарату вказано, як його приймати. Якщо лікар не призначив іншу схему використання, пити його слід, дотримуючись наступних рекомендацій.\nТаблетки розжовувати небажано, що ускладнює застосування лікарського засобу в педіатричній практиці.\nпершу добу – 2 таблетки кожні 8 годин;\nдругу-третю добу – по одній таблетці 3 рази в день.\nвік від 6 до 12 років:\nпершу добу – 1 таблетка 3 рази через 8 годин;\nдругі-треті – по половині таблетки 3 рази на день.\nУ малюків з 3 річного віку і до 6 років перші дві доби потрібно пити по 1 таблетці 2 рази на день – вранці і ввечері, ще 2 дні по 1 таблетці в день.\nПри профілактиці ГРВІ після контакту із зараженими приймають «Кагоцел» циклами. Це зручно, так як сезон епідемій триває до 1,5 місяців, і організм максимально підготуватися до зустрічі з інфекцією.\nПісля підозри на те, що стався контакт з хворими, раз на добу приймають по 1 таблетці протягом 2 днів, потім роблять перерву на 5 днів і повторюють цикл. Загальний курс лікування може тривати протягом 4-5 тижнів. У дітей до 12 років доза для профілактики зменшується вдвічі – пити препарат слід за тією ж схемою.\nКурс лікування герпесу – 5 днів. Дозування і кратність – 2 таблетки по 3 рази на день. Дорослі та діти приймають однакову дозу.\nДуже важливе питання – потрібно «Кагоцел» пити до їжі або після? Дітям краще давати таблетки після їжі через 40 хвилин – не дивлячись на те, що виробники вказали відносну нешкідливість лікарського засобу, після їжі організм більш захищений від побічних дій.\nАле взагалі прийом лікарського засобу з харчовим прийомом не пов’язаний. Дорослі можуть пити так як, як зручно «Кагоцел» – до їжі або після. Саме тому ці ліки отримало «Популярність» – не потрібно підлаштовуватися під кратність прийому.\nПротипоказання до прийому «Кагоцелу» і побічні дії\nПротипоказання для використання препарату:\nпідвищена чутливість до основного діючої речовини або допоміжних компонентів.\nЯкщо ліки не підходить, можуть з’явитися алергічні реакції різних типів. Відзначали розлад кишечника, нудоту, запаморочення, слабкість.\nПередозувань описано не було, але якщо є підозра, що таке сталося, необхідно спровокувати блювоту і промити клізмою кишечник.\n«Кагоцел» добре вписується в терапевтичну схему лікування вірусних інфекцій, не впливає на дію препаратів, що застосовуються в комплексі – жарознижуючих, антигістамінних, антибіотиків та інших.\nДля дорослих часто актуальне буває питання – чи можна поєднувати прийом «Кагоцелу» з алкоголем? Це не дивно – в цілях профілактики ліки використовують протягом приблизно півтора місяців, невже доведеться пропускати всі свята і заходи, які «Випадають» на цей період?\nЯк вже було зазначено, основна діюча речовина – кагоцел – практично не накопичується в головному мозку, а значить, не впливає на його імпульсну діяльність. Ще одна позитивна властивість ліки – воно не вступає у взаємодію з продуктами, які надходять в організм.\nОднак будь-який лікарський засіб збільшує навантаження на печінку – саме вона несе відповідальність за найважливіший процес детоксикації організму. Алкоголь теж виводиться печінкою – значить, вона повинна працювати на межі можливості. Під час хвороби це може викликати невротичні розлади, безсоння, втрату координації, загальмованість, розлад свідомості …\nСтан зберігається тривалий час – до 2 діб. Це необхідно враховувати людям, професійна діяльність яких вимагає підвищеної уваги – наприклад, водіям транспорту, що рухається або працівникам «Небезпечних» професій – пожежним, лікарям, які служать в армії.\nОсобливо небезпечно пити алкогольні напої, якщо «Кагоцел» застосовується для лікування захворювання. Стан неблагополучно само по собі, і додаткове навантаження на організм – вживання напоїв з етиловим спиртом – може звести на «Немає» дію лікарських препаратів.\nНе варто ризикувати здоров’ям і пити алкоголь при лікуванні «Кагоцелом». Крім того, потрібно враховувати, що дія препарату пролонговану. Тому слід відкласти свята після останнього прийому дози лікарського засобу ще на 4 дні.\n«Кагоцел» – дія лікарського засобу, показання та протипоказання для прийому, як правильно приймати Ссылка на основную публикацию