БлоГнот Методиста: липня 2015\nВидатний український церковний, культурний та громадський діяч ХХ століття, якого цими днями проголошено праведним, більш ніж 50 років був митрополитом Української греко-католицької церкви України. Нащадок вельможного українського роду митрополит Андрей Шептицький присвятив своє життя служінню українській Церкві та українському народу.\nПід його егідою в українські села прийшла освіта. Для народу були побудовані школи, лікарні на кошти з прибуткових статей володінь родини Шептицьких у Галичині.\nНародився 29 липня 1865 року в родовому маєтку графа Івана Шептицького в селі Прилбичі, неподалік Яворова, що на Львівщині.\nПерша письмова згадка про село Прилбичі датована 1376 р. Через борги Урбанські продали маєток дружині Модеста Гумецького Терезі, а вона перепродала греко-католицькому перемишльському єпископові (1750–1779) Атанасію Шептицькому. Відтоді Прилбичі стають родинним гніздом Шептицьких аж до 1939 року.\nЙого мати Софія була дочкою відомого письменника Олександра Фреда. Мала семеро синів, трьох з яких батько назвав на честь галицьких князів Романом, Левом і Юрієм. Високо інтелігентним обдарованим зростав Роман, який з юних років відзначався богомільністю.\nНавчався на юридичному факультеті Краківського та Вроцлавського університетів. У 1888 році вступив до монастиря отців василіан у Добромилі. У чернецтві прийняв ім’я Андрей.\n1900 року був номінований галицьким митрополитом. Як депутат Галицького сейму і член палати панів австрійського парламенту у Відні, відстоював інтереси українського населення Галичини. Дбав про організацію фахової підготовки молоді, сприяв розвитку української культури (1905 року заснував церковний музей, де зібрано одну з найбільших у Європі збірок іконопису). У 1903 році заснував Народну лічницю, яку згодом (1930-1938рр.) перетворили на сучасний шпиталь. За його допомогою велося будівництво духовної семінарії у Львові, засновано бібліотеку станіславської капітули.\nПісля окупації Львова росіянами Шептицький був висланий у Росію. Через два роки повернувся – з великим тріумфом. У зв’язку з розпадом імперії і боротьбою за українську державність Шептицький, виконуючи функції адвоката українських політиків, об’їздив всю Європу, а також США. Його повернення до Львова у 1923 р. сучасники порівнювали з в’їздом до міста короля Данила. Остаточно митрополит відмовився від активної політичної діяльності у 1925 році, коли польський уряд припинив фінансування греко-католицької церкви.\nУ 1930 році митрополита тривожив наступ комунізму, фашизму, інтегрального націоналізму та тероризму, але й духом він не занепадав. Факт радянської окупації пробував використати на користь католицизму, ініціював заходи, спрямовані на відновлення унії в Наддніпрянській Україні. Під час Другої світової війни Шептицький продовжував протестувати проти здичавіння й дегуманізації суспільства, застерігав вірних від ескалації насильства, переховував євреїв Львова.\n1941 року очолив Українську національну раду, а 1944-го – Всеукраїнську національну раду. Митрополит негативно ставився до німецького окупаційного режиму. Засуджуючи переслідування євреїв, він звернувся з протестом щодо нищення єврейського населення в Галичині до рейхсканцлера Г. Гіммлера. Ймовірно, передбачав крах своєї церкви.\nВ останній період свого життя був прикутий до ліжка. Помер 1 листопада 1944 року. Похований у крипті собору св. Юра у Львові.\nЦікаво зауважити, що радянські газети Львова опублікували некрологи про смерть «глави греко-католицької церкви Радянського Союзу», а адміністрація дала дозвіл на урочистий похорон. Це була остання масова маніфестація українців у Львові.\nОпубліковано Любов Сташко о 13:49:00 Немає коментарів:\nСкоро добігають до кінця літні канікули...\nВчителі зберуться на свої наради...\n...а бібліотекарі зможуть їм запропонувати матеріали для проведення Першого уроку в 2015/2016 навчальному році.\nОпубліковано Любов Сташко о 16:17:00 Немає коментарів:\nМітки: 1 вересня, методичні рекомендації, перші уроки\nА як давно ви були в музеї?\nВже понад 20 років у науково-методичному відділі Львівської обласної бібліотеки для дітей існує Музей бібліотечної реклами. Його експонати дають можливість бібліотекарям значно розширити, збагатити традиційні форми рекламування бібліотек та їх послуг, впровадити нові форми реклами.\nОскільки фонд регулярно поповнюється різноманітною рекламною продукцією, виникла ідея «Віртуального музею бібліотечної реклами», що є логічним продовженням наявного і має на меті ознайомити більш ширше коло колег з родзинками бібліотечної реклами.\nОтож запрошуємо відвідати…\nЗнайомтесь з новими експонатами, фотоматеріалами, надсилайте і свої роботи.\nОпубліковано методист о 10:35:00 2 коментарі:\nМітки: досвід, музей реклами\n"Навздогін книзі". Випуск 4\nКокотюха, А. Полювання на Золотий кубок / Андрій Кокотюха.—К. : Грані-Т, 2008.— 80 с.— (Дивний детектив—08)\nІнколи життя тих, кому від 12 до 16 років, скидається на детектив зі справжнісінькими розслідуваннями, карколомними пригодами, небезпечними пошуками загадкових предметів і цікавими незнайомцями, котрі допомагають розкрити таємницю. Кмітливість, розум, наполегливість і допитливість – невід’ємні помічники головних героїв усієї серії “Дивний детектив – 08” видавництва “Грані-Т”. Зараз серія закрита, однак вийшло 17 назв видань сучасних українських письменників. Серед них - Андрій Кокотюха.\nДонині детектив в нашій державі розглядають, як жанр популярної літератури, яка розважає. В Європі думають навпаки, що детективи вчать логічно мислити... Цікавий сюжет, прості шкільні істини, дружба, проблеми підлітків у вирі сучасного Інтернет-світу – все у книзі “Полювання на Золотий кубок” Андрія Кокотюхи.\nОскільки триває пора літніх канікул, а ми турбуємось про змістовне дозвілля своїх читачів, рекомендуємо у своїй роботі колегам скористатись такимим формами реклами і залучення до читання як виставка-перегляд “За віконцем DD– 08” (усі видання серії, які надішли чи є наявні у фондах); виставка-презентація (презентуємо як книгу, так і її автора); “У гості до детектива” літературний вечір (можна використати уривок фільму за сценарієм автора, скористатись послугою “Замов письменника”, влаштувати віртуальне спілкування з ним).\nАндрій Анатолійович Кокотюха – сучасний український письменник. Народився 17 листопада 1970 року у м. Ніжині, що на Чернігівщині, в родині зварювальника і медичної сестри. Перший художній твір написав у віці 7 років. До 12 років читав і писав лише казки. Мріяв стати бібліотекарем, але закінчив факультет журналістики Київського університету імені Т.Шевченка.\nСьогодні книжки Кокотюхи виходять друком майже в усіх українських видавництвах, відзначені почесними нагородами. Він тісно співпрацює з найбільш популярними українськими газетами, журналами і телеканалами. За однією такою публікацією на студії ім. О. Довженка зняли кіно під назвою «Тупик». Низка його творів чекає на екранізацію. Пише українською і російською мовами.\nМітки: Андрій Кокотюха "Полювання на Золотий кубок", методична закладка, серія "Навздогін книзі"\nМаніфест Української бібліотечної асоціації прийнято\nМаніфест Української бібліотечної асоціації «Бібліотеки в умовах кризи» читайте на порталі УБА.\nОпубліковано Любов Сташко о 17:12:00 Немає коментарів:\nМітки: бібліотекарі, Маніфест, УБА\nБібліотечна громадо, не пропусти таку можливість!\nПрезидія Української бібліотечної асоціації оголошує\nпро конкурси УБА у 2015 р.\nВсеукраїнський конкурс «Бібліотека року 2015»\nТермін подання документів – до 31 серпня 2015 року.\nВсеукраїнський конкурс літературних творів\nбібліотечних працівників - 2015\nРоботи переможців конкурсу публікуються у часописі «Бібліотечний форум України».\n«Творчий злет: молодий бібліотекар року 2015»\nДля участі у Конкурсі необхідно заповнити анкету та створити відеоролик, який має продемонструвати основні види діяльності молодого бібліотекаря, показати його професійний досвід, підготовку і впровадження власних проектів у межах бібліотеки чи галузі загалом, участь у роботі УБА та МС УБА, активну громадську позицію тощо. Відеоролик необхідно розмістити на відеохостингу YouTube.\nКонкурс з популяризації читання на сайтах бібліотек України проводиться у 2015 році до Всеукраїнського дня бібліотек і продовжує низку щорічних конкурсів з сервісного веб-обслуговування користувачів.\nОрганізаторами Конкурсу є Українська бібліотечна асоціація і Асоціація «Інформатіо-Консорціум».\nТермін подання документів – до 1 вересня 2015 року.\nКонкурc проводиться з метою промоції 20-річної діяльності УБА щодо сприяння всебічному розвитку бібліотечно-інформаційної сфери, бібліотечної професії та бібліотечно-інформаційної освіти.\nОтож не пропустіть!\nОпубліковано Любов Сташко о 11:25:00 Немає коментарів:\nВ Трускавецькій міській бібліотеці для дітей стартував проект “Бібліотека на галявині”, в рамках якого проводяться літні читання: “Топ – п’ятірка кращих журналів” і “Бібліотечні лавочки” під гаслом “Нам без книг ніяк не можна”.\nБібліотекарі Віра Лучковська та Зіновія Мазур ознайомили дітей з новими журналами, що надійшли до бібліотеки, запропонували їм спробувати свої сили у розгадуванні кросвордів, сканвордів, а також із задоволенням почитати вголос віршики та оповідання.\nНа ігровому майданчику під час таких дійств завжди цікаво і людно. А бібліотека поповнюється новими користувачами.\nОпубліковано методист о 10:52:00 Немає коментарів:\nМітки: досвід, літня програма, проекти, Трускавець\nНаша пісня буде жити вічно\nПід такою назвою відбувся День української пісні в дитячому оздоровчому таборі «Росинка», що на Жовківщині. Він об’єднав усіх присутніх в єдину українську родину. Захід відбувся в рамках програми літніх читань Жовківської районної дитячої бібліотеки «Відпочивай, але про книгу не забувай».\nБібліотекарі Надія Хомишин і Леся Клепач разом з вихованками Жовківського центру дитячої творчості – А. Дем’янець, А. Арсентєвою, І. Кузьмін, Х. Джурик, Т. Гожельник (керівник - Анатолій Щурик) підтримали атмосферу свята цікавою вікториною про українську пісню, майстерним вокальним виконанням безпосередньо творів...\nОпубліковано методист о 10:40:00 Немає коментарів:\nМітки: досвід, Жовква, літня програма


До Києва на мітинг з’їхалися прихильники Корбана. Спершу вони зібралися біля Ради, а потім перейшли до стін слідчого ізолятора СБУ. Бо з’явилася інформація, що після нового затримання в Чернігові Корбана привезуть саме туди.\nVideo: Нове затримання Корбана\nДо Києва на мітинг з'їхалися прихильники Корбана. Спершу вони зібралися біля Ради, а потім перейшли до стін слідчого ізолятора СБУ.\nлюди митинг сбу


Інститутська 12. Особняк Трепова, 1871 р. - КИЇВФОТО\nДореволюційна / Вторник, Июль 16th, 2019\nБудинок побудований в 1871 р за проектом архітектора Михайла Самонова на замовлення Федора Трепова (старшого) — генерал від кавалерії, російський державний та військовий діяч, генерал-ад’ютант. Через територію його садиби була прокладена вулиця, яка спочатку називалася «Царедарською» або «Трепіською», а потім стала Банковою.\nУ 1876 р. власницею садиби стала Сара Бродська, дружина Лазаря Бродського, цукропромисловця й мецената, потомственого почесного громадянина. Будинок належав Бродським до 1918 р. За архівними документами, в березні 1918 р. всі кімнати знімала княгиня Дарина Горчакова з сім’єю.\nПісля націоналізації тут були різні державні установи — Управління Запасних військ округу (1921 р.), Головна інспекція військових навчальних закладів (1922-1923 рр.), Райкоми компартії та комсомолу і т.д., зараз офіси Національного банку України.\nБудинок одноповерховий, з підвалом, в плані Т-подібний, фасад має дев’ять вікон. Спочатку планування мало форму літери Г, в лівому крилі знаходяться парадні приміщення, в правому — житлові. Парадний вхід має дерев’яний тамбур, поруч — в’їзні ворота.\nУ 1879 року за проектом архітектора Віктора Сичугова зроблена прибудова — бічний правий обсяг будівлі, та трохи змінили фасад. З тих пір в будівлі стало 14 кімнат, заново був оброблений інтер’єр, доданий балкон у сад.\nБудинок декорований в формах неоренесансу: головний фасад розчленований рустованими лопатками, вікна обрамлені лиштвами оригінального малюнку. Центральна та бічні композиційні вісі акцентовані аттиками у вигляді балюстради. Художній інтерес представляє оформлення ряду інтер’єрів, які частково втрачені.\nЗа матеріалами ru.wikipedia.org та pamyatky.kiev.ua\n16.07.2019 16.07.2019 MaximusДореволюційна\nPrevious Post Засоби для прибирання Frosch\nNext Post Основные виды крафт-бумаги и их использование


Дитячі плаття для Першого Причастя\nОптимальний вік для першої сповіді – час, коли діти розуміють різницю між добром і злом, між звичайним хлібом і Хлібом Євхаристійним, свідомо грішать, – від 6-7 років. У православних ця подія особливо не вирізняється, проходить переважно індивідуально, коли дитина усвідомлює свою провину і хоче покаятися.\nТоржество Першого Причастя у католиків\nУ католиків Перше Причастя – це друге після хрещення важливе свято, якому передують уроки катехізису і, звичайно, перша Сповідь. Ця торжественна подія вимагає серйозної підготовки і фінансових затрат, адже традиційно роблять святковий стіл, запрошують на гостину рідних і друзів. А чого коштує лише вбрання?! Якщо для хлопчиків цілком достатньо святкового костюма чи білої сорочки, то дівчатка мають бути схожі на наречених –у білих платтях, на голові – розплетене волосся, віночок із квітів або маленька фата. Сучасні магазини пропонують не тільки дитячі плаття для Першого Причастя будь-якого фасону та розміру, а й різноманітні аксесуари – туфлі, накидку, віночок, сумочку, прикрашену свічку. Батьки готові на все, щоб їхня донечка в таке важливе для неї свято, була у найчарівнішому і найпрекраснішому вбранні. При цьому ніби забувають, що суть свята – не зовнішній вигляд і подарунки (А подарунки-то не прості, а золоті), а – те, що дитина приймає у себе Бога.\nБатьки можуть обговорити зі священиком, у що мають бути одягнені діти під час церемонії. До того ж, майже у кожній католицькій церкві можна взяти однакові білі плаття для дівчаток на прокат за символічною ціною. Спостерігаємо хорошу тенденцію, коли, за домовленістю батьків, дітей одягають в одинакові білі туніки (і хлопчиків, і дівчаток), які можуть бути прикрашені золотавими стрічками або вишивкою на релігійну тематику. У такому випадку всі дітки постають між собою в рівності, ніхто не виділяється серед інших.\nЦерква не забороняє, щоб дитячі плаття для причастя були і красивими, і розкішними, але в той же час і скромними. Тому існують деякі вимоги до одягу, обумовлені вже традиціями і звичаями: довжина плаття – за коліна, закрита спина і плечі, без яскравих і колоритних аплікацій, надписів.\nДуже хвилюючий момент, коли дітки у білому одязі, схожі на маленьких ангелят, приймають своє Перше Причастя. Ця подія – з тих, що запам’ятовується на все життя.


Становлення та розвиток етичних норм на Україні\nГлавная Коллекция "Otherreferats" Этика и эстетика Становлення та розвиток етичних норм на Україні\nКА'МЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ\n3. Етична думка XVI -- XVIII сторіччя\n5. Становлення етики як науки в Україні\n6. Українська етична думка у XX -- на початку XXI сторіччя\nГотуючись до доповіді я насамперед визначив поняття етикет. Етиет (з франц. - ярлик, етикетка) - це сукупність правил поведінки які заголюють зовнішні вияви людських стосунків.\nѕ Наукових спільнот;\nПушкін С.А. сказав: «Уважение к минувшому - вот черта отличающая образованности от дикости».\nТривалий час притаманна нашим далеким пращурам мораль залишалася загалом поза їх увагою. Роль відігравала міфологія. Саме міф був першою формою самоусвідомлення людини у світі, коли вона ще не виокремлювала себе з природи і соціуму, а ототожнювалася з навколишнім світом. Українські міфи, початкові вірування були найтісніше пов'язані з життям -- з природою довкілля, бо це вимагалося всім господарським побутом. В українських народних казках, переказах, піснях фігурують різні демонічні сили, часто з людською подобою. Одні з них постають як носії добра, інші -- зла. Міфи втілювали в собі перші загальні і разом з тим наглядні уявлення про добро, зло, справедливість, добру і лиху долю тощо. Наприкінці X -- XI ст. міфологічна картина світу стала предметом аналізу мислення і поступово міф руйнується.\nОб'єднання східних слов'ян у державних кордонах Київської Русі зумовило формування з розрізнених племен єдиної української народності. Істотне значення для розвитку тогочасної культури мало запровадження на Русі християнства, що сприяло встановленню зв'язків з багатьма державами, поширенню писемності, ознайомленню з надбаннями світової, передусім європейської, культури, в тому числі й філософської думки і під впливом християнства та етичних концепцій античної Греції, Візантії тощо.\nФілософія Київської Русі була насамперед філософією людини, яка вбачала своїм завданням навчити людей, як їм наблизитися до ідеалу (“...наблизитись до Бога, як ділами своїми уподібнитись за образом і подобою Творцеві своєму”), усвідомити сенс свого життя та місце у світі. Про “етизацію” тогочасної філософської думки свідчить притаманний їй кордоцентризм (грец. kardia -- серце) -- властиве ментальній свідомості українців прагнення пов'язати ентузіастичні настанови людини з її чуттєвою сферою, охопити в обмеженому безмежне, відносному -- абсолютне.\nВ “Ізборнику Святослава 1073 року” йдеться, що перед людиною відкриваються два шляхи: шлях життя і шлях смерті. Шлях життя -- це шлях закону, який вимагає: любити Бога і ближнього, як самого себе; не бажати ближньому того, чого не бажаєш собі; молитися за тих, хто чинить тобі зло; любити ворогів своїх; ухилятися від плотських і мирських гріхів; бути милостивим; шанувати святих; не вбивати; не чинити перелюбу; ухилятися від злодійства і обмови; поступатися тому, хто хоче судитися з тобою; не чаклувати; не гніватися; не заздрити; не лицемірити; не пиячити; не бути гордим; не лихословити; не бути корисливим. Дотримання цього гарантує людині спасіння, оскільки майбутнє залежить від її поведінки на землі (“Яко свяжете на земли -- связано будет на небесах”). Перелічені вимоги неодноразово повторюються в обох “Ізборниках”, що свідчить про особливу увагу до моральної сутності людини. В “Ізборнику Святослава 1073 року” все, чим сповнений світ, оцінюється як добро чи зло.\nМоральною проблематикою пройняті і твори Володимира Мономаха. У них можна знайти немало високоморальних настанов: “Лжі бережися, і п'янства, і блуду, бо в сьому душа погибає і тіло”; “Бо коли хто мовить: "Бога я люблю, а брата свойого не люблю", -- [се] лжа єсть”.\n3. Етична думка XVI--XVIII сторіччя\nРізноманітні проблеми людини, її розумового і моральних начал намагався осмислити Ісайя Копинський (?--1640), який вважав, що світ живої і неживої природи створений Богом для людини. Вінцем удосконалення людини, писав він у праці “Алфавіт духовний...”, є пізнання Бога і єднання з ним. Проте “ніхто не зможе пізнати Бога, доки не пізнає насамперед себе”.\nНа думку І. Копинського, визначальну роль у пізнанні істини й добра відіграє правий розум: “Нічого не можна зробити во благо, не маючи правого розуму.., початок усякому благу є правий розум і міркування, якщо хтось зробить що добре, то лише завдяки розуму... Отже, більше за інші чесноти буде віддана перевага розуму й поміркованості”.\nБагато непересічних думок щодо сутності людини, її місця у світі та шляхів самовдосконалення міститься у праці “Діоптра” Віталія (XVII ст.) з Дубна (ігумена монастиря в Дубні). Він говорить, що у людині слід цінувати передусім “внутрішню людину” -- дух, душу, розум, адже вона вічна, а тіло минуще (“Якщо любиш плоть, то підкори її розуму й ні в чому не раболіпствуй”). Адже “духовне багатство зводить до небес, тимчасове -- до пекла”.\nУ різних місцях “Діоптри” він веде мову і про такі чесноти:\nѕ віра (“Віра є велика річ, але без діл мертва”);\nѕ працелюбство (“Уникай передусім неробства й розкошування, яке є матір'ю всіх пороків”);\nѕ доброта (її Віталій протиставляв злостивості);\nѕ чиста совість (“Шляхетна людина ні в чому не може відчувати такої радості, як у чистій совісті”);\nѕ правдивість (“люби правду...”; “Правда є коренем миру й спокою, зі спокою народжується справжня радість”);\nѕ мудрість (вона є протилежністю пожадливості);\nѕ розсудливість (протиставляється безумству);\nѕ здатність терпіти (протиставляється малодушності);\nѕ лагідність (протиставляється гнівливості). Доброчесність людини, за переконаннями Віталія, виявляється насамперед у здатності орієнтуватися у світі моральних цінностей, умінні відрізняти добро від зла.\nНад усе козаки цінували свободу, яку називали волею. На козацьку мораль позитивно впливав демократичний устрій на Січі, особливо в мирний час. Важливі справи вирішувала військова рада, в якій брало участь усе козацтво. Усі козаки на Січі вважалися рівними, їх рід, походження не бралися до уваги. Всі були товаришами, навіть знатні козаки. (“Терпи, козаче, отаманом будеш.\nКозацька вольниця за відсутності держави і відповідних норм права постійно містила в собі загрозу анархії, оскільки норми моралі не здатні втримати людей від свавілля. Про це свідчить історія козаччини. Тому розквіт козацького війська пов'язують із діяльністю видатних гетьманів (Петро Сагайдачний, Богдан Хмельницький), які домагалися високої дисципліни в козацьких рядах, спрямовували їх сили на оборону рідної країни, що зміцнювало лицарський дух, патріотизм і свідомість козаків. Безперечно, висока організованість козацького війська була результатом запровадження певних норм життєдіяльності козацтва, які впливали не тільки на успіхи в боях, а й на мораль козаків.\nЯк наука етика заявила про себе в Україні завдяки старанням учених Києво-Могилянської академії, котрі розглядали її як один із видів філософії (моральна філософія), теоретично обґрунтували категорії етики, робили спроби системного викладу етичних проблем, намагалися з'ясувати її предмет.\nСекрети добра прагнув розкрити Інокентій Гізель (1600--1683). Центром людського пізнання, на його думку, є сутнє (очевидно, створений Богом світ), яке має три явища (властивості) -- “єдине”, “істинність” і “добре” (“"Добре" є властивістю сутнього, як і "єдине" та "істинність"”). “Єдине” не додає до сутнього нічого реального й позитивного.\nВиникла філософія “громадського гуманізму”.\nПросвітницьку справу, що здійснювали діячі Києво-Могилянської академії, продовжував один з найталановитіших її вихованців Григорій Сковорода (1722-- 1794), поділяв на три гармонійно взаємопов'язані світи: макрокосм (природа), мікрокосм (людина) і символічний світ (Біблія). Мікрокосм теж складається з видимої і невидимої натур. Справжня, дійсна людина народжується тоді, коли вона осягає невидиме і стає не тільки тілесною, а й духовною людиною. В цьому аспекті принцип “Пізнай себе”\nРідкісну чутливість до зла, різноманітних моральних проблем виявляв у своїй творчості Тарас Шевченко (1814--1861). Однак “доля”, як і “воля”, “правда”, у Т. Шевченка -- не поняття, а уявлення, своєрідні образи.\nБагато міркувань з проблем етики висловлював письменник, політичний і громадський діяч, учений і філософ Іван Франко (1856--1916). На його думку, науки умовно можна поділити на фізичні, або природні (науки про зовнішній світ), і антропологічні (науки про людину), які становлять, по суті, єдиний нерозривний ланцюг, одну цілість, бо людина також є витвором природи, а все, що вона зробила і що може зробити, мусить бути зроблене не тільки на підставі вроджених сил”. І. Франко доводив, що суспільство розвивається за об'єктивними законами, а поступ людства “веде до добра”. Основою цього поступу є дві могутні сили -- голод (матеріальні і духовні потреби) і любов (чуття, що здружує людей). Однак людський розум ще не став одним із джерел цього поступу.\nПомітний внесок у розвиток української етичної думки зробили видатні діячі культури й громадського життя України, які в 60--70-ті роки XIX ст. об'єднались в організацію української інтелігенції “Громада”.\nОсобливо упереджено ставилася комуністична ідеологія до гуманітарних філософських проблем, в тому числі до етики та естетики. Наприклад, курс етики було включено до програм деяких вищих навчальних закладів тільки наприкінці п'ятдесятих років, а в наступному десятилітті були написані політично заангажовані перші підручники з етики (“Марксистсько-ленінська етика”). Якщо в тогочасній естетиці іноді розгорталися дискусії (між “природниками” і “суспільниками”), то в етиці панувала цілковита одностайність думок, яка зводилася до політичної установки, що “моральним добром є служіння справі комунізму”.\nМоральним гаслом в етиці конкордизму є не “Ти мусиш!”, а “Якщо ти хочеш, то...” Тому вона відкидає будь-які “приписи-накази”, визнаючи тільки “правила-поради”. Конкордистська етика розробляє правила, адресовані як індивіду, так і колективу. Індивід, за твердженнями В. Винниченка, має підпорядковувати себе таким правилам:\nСучасні українські вчені зосереджуються на дослідженні історії етичних ідей в Україні (В. Нічик, В. Горський, М. Лук), етичних концепцій у західному світі (В. Єрмоленко), проблеми універсальних і національних моральних цінностей (В. Малахов), відносин етики з політикою та ідеологією (В. Лісовий), різноманітних аспектів екологічної етики (М. Кисельов) тощо. Більшість досліджень сконцентровано в Інституті філософії імені Г.С. Сковороди НАН України, долучаються до цієї роботи і науковці вищих навчальних закладів.\nдоклад "Становлення та розвиток етичних норм на Україні" скачать\nДругие документы, подобные "Становлення та розвиток етичних норм на Україні"


Будні «республік»: у центрі Донецька вибухнув автомобіль, а в Луганську підліток підірвався на міні\nБудні «республік»: у центрі Донецька вибухнув автомобіль, а в Луганську підліток підірвався на міні 08.12.15, 09:10\nВчора, 7 Грудня в Донецьку, поблизу торгового центру «Золоте кільце» вибухнув автомобіль. Це стало відомо завдяки повідомленню користувачів у соцмережах. «Влада» ніяких офіційних повідомлень не оприлюднювала, тому, що саме вибухнуло, не знають навіть самі донеччани.\nЧитайте також: Гарячий вік-енд: бойовики ховалися за мирними мешканцями, стріляючи по українських позиціях\nА в Луганську від протипіхотної міни, встановленої, очевидно, терористами, ледь не сталася трагедія. На ній підірвався 16-річний підліток. Інцидент стався біля селища Тепличний. Потерпілого відвезли до лікарні з діагнозом «травматична ампутація стопи». Стан потерпілого 15-річного підлітка лікарі оцінюють як важкий.


ІМПАК – традиції і новації\nІМПАК – традиції і новації\nЯкість – як принцип\n«Трудитися на ниві сільського господарства для мене не просто робота – це і високе покликання, і служіння рідній землі, і складна наука. Для українця мало любити землю усім серцем. Припасти душею до землі – це самовіддано на ній працювати, вкладаючи у цей труд усю свою душу. Бути справжнім господарем – це відповідально. Скрізь повинні бути знання, розум і порядок!\nПриватне підприємство «ІМПАК» – новаторська сільськогосподарська компанія. Ми не ставимо меж, сміливо підкорюючи нові високотехнологічні знання. При науковому підході до сільського господарства багата і родюча українська земля принесе більш ніж щедрі плоди!\nКолись розхожим був журналістський штамп: «Битва за врожай». Сьогодні врожаї в нас високі, і головне наше завдання – це битва за якість. За справді європейську якість екологічно бездоганної, здорової продукції!\nЗгуртована команда «ІМПАК», спираючись на віковічні традиції предків, сучасні технології та свій професійний досвід, прокладає дорогу для нового.\nЧільні принципи нашої діяльності ми і виклали у девізі –\n«ТРАДИЦІЇ ТА НОВАЦІЇ!»\nСоя поки що екзотична рослина для України\nЦього року Україна збере понад 1 мільйон тонн сої. Поки що це для нас рекорд. >>\n© 2009 «Імпак». Всі права захищені.


Название работы: Перлини рідної мови\nОписание: Мета: формувати соціальну компетентність; зацікавити учнів інформаційно-творчим проектом, навчати дітей збирати фольклорний матеріал, співпрацювати в групі, визначати коло обов’язків, привчати відповідально відноситися до своїх обов’язків...\nНазва проекту: «Перлини рідної мови»\nАвтор проекту: учні 4 класу\nКерівник проекту: учитель початкових класів Шиленко С.М.\nНавчальний предмет: Читання\nАктуальність: Зміна суспільної свідомості у ставленні до освітньої сфери, надання українській мові статусу державної, а також мовна політика в Україні - ці чинники зумовлюють якісно нові вимоги до вивчення української мови в школі.\nДержавна національна програма «Освіта» (Україна XXI ст.) одним із пріоритетних напрямів перебудови навчання в школі вважає орієнтацію роботи на розвиток в учнів високої мовної культури, комунікативної компетенції учнів, досконале оволодіння рідною (українською) мовою, що сприятиме залученню сучасних школярів до невмирущих скарбів української духовності, до культурних та історичних надбань свого народу, адже мова - це той «найживіший, найбагатший і найміцніший зв'язок, що з'єднує віджилі, живущі і майбутні покоління в одне велике, історичне, живе ціле».\nОдним із найбагатших і найколоритніших джерел, за допомогою якого можна залучити молодших школярів до пізнання витоків української культури, є перлини рідної мови( прислів’я, загадки, скоромовки, народний гумор, народні ігри). У них відбиваються народна мудрість і дотепність: специфіка народного мислення, погляди трудящої людини на світ, на буття у всіх його незліченних проявах – не лише неабиякі фольклорні, мовотворчі здібності, а й висока духовність.\nМета: формувати соціальну компетентність;\nзацікавити учнів інформаційно-творчим проектом, навчати дітей зби рати фольклорний матеріал, співпрацювати в групі, визначати коло обов’язків, привчати відповідально відноситися до своїх обов’язків;\nсформувати розуміння того, що українська мова - наш скарб, без якого не може існувати ні народ, ні Україна як держава. Розширювати знання про красу й багатство рідної мови. Ознайомити дітей з українськими обрядами і звичаями. Пробудити почуття національної гідності;\nрозвивати мовленнєві та артистичні здібності, комунікативну компетентність, дослідницькі навички учнів, естетичні смаки, почуття гумору, патріотичність й емоційно-художні почуття, дитячу творчість; сприяти збагаченню словникового запасу дітей, розвитку пізнавальної активності;\nвиховувати любов до рідної мови, рідного краю, його традицій, почуття поваги до всього свого, українського, бажання розмовляти рідною мовою, наполегливо оволодівати перлинами рідної мови.\nОчікувані результати: учні навчаться збирати та аналізувати інформацію, планувати свій час, зацікавляться проектною діяльністю, розширять уявлення про усну народну творчість, жанр, звукову образність та образність художньої мови, відчують світ звуків, ритмів і рим. Покращаться міжособистісні стосунки між дітьми.\nМатеріально-технічне, інформаційне та методичне забезпечення: підручники, словники, додаткова література; доступ до Інтернету, комп’ютер, принтер, сканер, папір.\nІнформаційний матеріал, буклети;\nсценарій свята «Українські вечорниці»;\nРобота з інформацій-ними джерелами\nУчасть у колек-тивному самоаналізі проекту й самооцінці, у колективній оцінці результатів проекту\nПідготовка сценарію, публічний захист проекту, оцінка\nФормування груп для проведення проектної\nдіяльності, визначення напрямків діяльності.\nГрупа 1. Збір матеріалу про прислів’я, приказки.\nГрупа 2. Збір матеріалу про скоромовки.\nГрупа 3. Збір матеріалу про загадки.\nГрупа 4. Збір матеріалу про народні пісні.\nГрупа 5. Збір матеріалу про народні ігри.\nГрупа 6. Збір матеріалу про народний гумор.\nмудрі і веселі!\nНедаремно «Концепція мовної освіти» головною проблемою вивчення мови визначає «відродження й подальший розвиток української мови на всьому терені України, формування мовної особистості як гаранта збереження і подальшого розвитку національної культури та державності». Це й зумовлює мету навчання української мови, що «полягає у створенні умов для формування національно свідомої, духовно багатої мовної особистості, яка володіє виражальними засобами рідної мови, всіма її видами, типами, стилями і найважливішими жанрами, акумульованими в ній духовними скарбами, уміє орієнтуватися в потоці різноманітної, нерідко суперечливої інформації і спроможна вільно, у неповторній мовленнєвій формі виражати власну позицію патріота і громадянина щодо певних життєвих явищ, самостійно визначати цілі самонавчання, самовиховання й саморозвитку, добирати відповідні для досягнення мети засоби та способи навчання».\nУкраїнська мова на сучасному етапі розбудови нашої держави усвідомлюється як фактор національного, економічного, науково-технічного прогресу. Тому необхідно враховувати визначальну роль особистості в суспільному житті країни, яка творить і зберігає історію, відроджує національну культуру, духовність, мову. Від мовного рівня особистості залежить і її професійний рівень, а отже, рівень розвитку держави в усіх сферах: політичній, економічній, соціальній.\nОдним із показників духовної культури особистості, її моральності, внутрішньої й зовнішньої краси є мовленнєва культура. У мовленнєвій культурі проявляється інтелект і рівень мислення індивіда, його освіченість і вихованість, культурність і ціннісні орієнтації, краса слова і духу як ознаки духовного багатства та неповторної людської сутності.\nОсобливої значущості сьогодні набуває необхідність формування мовленнєвої культури у молодших школярів, яка пов’язана з інтенсифікацією інформаційних комунікацій, із широким упровадженням мережі Інтернету, сучасними технологіями видавничої справи, що певною мірою негативно впливають на створення культури особистісного мовленнєвого простору, оволодіння естетикою слова, морально-естетичним самовиразом у спілкуванні.\nВажливе місце в формуванні мовленнєвої культури належить вчителю, адже саме він, поряд із сім’єю, має найбільші можливості для того,\nщоб посіяти в серцях своїх вихованців зерна любові до рідної мови і гордості за культуру свого народу.\nРобота над проектом «Перлини рідної мови» допоможе ще краще пізнати красу та багатство української мови, широко розкриє значення поняття «фольклор», «усна народна творчість», її жанри та особливості кожного з них; сприятиме розвитку мовленнєвих та артистичних здібностей, дослідницьких навичок учнів, естетичних смаків, почуття гумору, патріотичності й емоційно-художнього почуття, дитячої творчості; сприятиме збагаченню словникового запасу дітей, розвитку пізнавальної активності; виховуватиме любов і повагу до рідної мови, до культурної спадщини свого народу, необхідність знати та продовжувати його традиції; бажання наполегливо оволодівати перлинами рідної мови.\nМетодика початкового навчання не передбачає окремих уроків для опрацювання малих фольклорних жанрів, таких як загадки, прислів’я, скоромовки. Вони вводяться в урок як супровідний матеріал, хоч і важливий, необхідний для роботи з молодшими школярами.\nЗагадки, прислів’я, скоромовки урізноманітнюють прийоми навчальної роботи. Вони вносяться до навчального процесу як елементи гри, що психічно виправдано в навчанні дітей 6-10 років. Їх слід використовувати як дидактичний матеріал при вдосконаленні техніки читання, виробленні літературної вимови. Нарешті, вони становлять суттєвий елемент розвитку мовлення і мислення.\n«Прислів’я, - за словами К.Ушинського, - являє собою маленьку розумову задачу». Зміст кожного прислів’я відображає погляди народу на природу, людей, значення всіх явищ життя. Учням визначення прислів’я треба дати у загальних рисах, наголошуючи на тому, що прислів’я – це вислів, який у вигляді ритмічно побудованого і навіть заримованого речення передає багатовікові спостереження народу над поведінкою людей і навколишньою природою, виражаючи їх у вигляді мудрого узагальненого повчання, наприклад: «Друзі пізнаються в біді», «Під лежачий камінь вода не тече».\nРозкрити таку властивість прислів’я можна на багатьох прикладах. Так, в азербайджанській народній казці «Сім лозин» йдеться про те, як в одного чоловіку було семеро синів. І були вони нерозлийвода. А коли одружилися, кожен звив своє гніздо й відцурався від інших. Тоді батько, зібравши їх, попросив принести по гранатовій лозині. Принесені лозини батько зв’язав і дав їм, щоб кожен спробував переламати пучок. Ніхто цього зробити не зміг. Тоді батько дав кожному по лозині. Окремі лозини, звичайно, були поламані. Батько зробив висновок: “Якщо ви триматиметеся купи, ніхто вас зламати не зможе, як оці сім лозин”.\n- Так в житті буває завжди, - говорить вчитель. – Дружба дає щастя людям. У народі тому й говорять: «Щасливо там жити, де вміють дружити». Такий вислів називають прислів’ям. Прислів’я – це народна мудрість.\nДля першокласників читання загадок і прислів’їв – не тільки засіб розвитку мислення, а й предмет дидактичних вправ. Так, у роботі з шестилітками загадку “Що за диво прилетіло – поле зразу почорніло? Не живий, а помагаю, замість тисячі лопат я копати землю рад” можна використати для вироблення правильної вимови, а також для вироблення навички “читати” розділові знаки. Як дидактичну вправу на вироблення правильної вимоги звука [дж] доцільно застосовувати прислів’я «Раді люди літу, бджола – цвіту».\nНад загадками і прислів’ями корисно працювати як на уроках пояснення нового матеріалу, так і на уроках узагальнення опрацьованого. Помилково вважати, що оскільки загадки і прислів’я у читанках розміщені після текстів художніх творів і нарисів, то й залучати їх до аналізу слід по завершенні роботи над ними. Зміст і форми прислів’їв різноманітні, а тому дають змогу звертатися до них на уроках опрацювання різних жанрів. [Чому б, наприклад, не почати роботу над віршем Д.Павличка «Нічний гість» із загадки «Влітку сіренький, взимку біленький, довгі вуха має, швидко в ліс стрибає». Здається, що такий варіант переходу до вивчення нового матеріалу цілком прийнятий, педагогічно виправданий.] У ньому – елемент гри, зацікавленості і тематичної підготовки до слухання тексту поезії. Загадкою «Язика не має, а розуму навчає» і прислів’ям «Книжка мовчки все розкаже» можна розпочати читання вірша Я. Щоголіва «Вчіться, діти!». А ось аналіз художнього твору О.Клубкова «Мій перший хліб» логічно завершити приказкою «Хочеш їсти калачі, не сиди на печі».\nНад виконанням даного проекту працювало 6 груп. Кожна група опрацьовувала своє вибране питання. Для цього спочатку був складений план. Між членами групи були раціонально розподілені обов’язки та встановлені строки виконання. Учні збирали інформацію, систематизували її, узагальнювали.\nПо закінченні проекту учні створили такі буклети: прислів’я та приказки, українські народні пісні, загадки; сценарій свята «Українські вечорниці», який показав доцільність зібраних матеріалів і розкрив творчі здібності кожного учасника проекту.\nФормою представлення результатів проектної діяльності було обрано мультимедійну презентацію. Було створено слайди, на кожному з яких представлено результати роботи творчих груп.\nПідсумовуючи роботи, учні обговорили результати своєї діяльності в групі.\nДаний проект за домінуючою діяльністю - інформаційно-творчий, за предметно-змістовною галуззю – моно-предметний за характером контактів – внутрішній, за кількістю учасників – груповий, за тривалістю виконання – середньої тривалості.\nСкоромовка, жанр як фольклорного, так і літературного походження: дотепна гра спеціально скомпонованих важковимовних слів, і звуків, що створюють труднощі для швидкої й виразної вимови слів. Зазвичай має форму ритмізованої прози, іноді римованої. Зміст скоромовок. найчастіше жартівливий: «Про Прокопа й про прокопенят»; «Ходить посмітюха по смітнику з посмітюшенятами».Скоромовка може бути застосована для тренування артикуляційного апарату. Також скоромовка - поширений засіб, за допомогою якого виправляються дефекти мови у дітей.\nСкоромовка — весела і віртуозна гра у швидке повторення віршів і фраз, які складно вимовляти без належної практики. Краса скоромовки полягає у тому, що з першого разу її взагалі важко промовити. Адже за правилами гри скоромовку не читають, а повторюють зі слуху, що значно важче. Гра полягає не тільки в тому, щоб дібрати важкі для вимови звукосполучення, а й у плутанині, у постійній перестановці звуків. У наступній групі скоромовок складність полягає у дзеркальному повторенні двох майже однакових слів («Охрім осипнув, Осип охрипнув»), що створює примхливий малюнок звуко-\nвого руху. В іншій групі своя гра звуків і слів. У цих скоромовках потрібно повторити слово, складене з декількох слів або з одного кореня і декількох префіксів і суфіксів. Це і корисні граматичні вправи, що тренують в правильному, осмисленому вживанні частин мови і частин слова, і одночасно — улюблена гра у словотворення. На відміну від лічилок, у скоромовці немає «нісенітниці», немає абсурдних словосполучень. Скоромовка найчастіше передає картину знайомих реалій повсякденного побуту. Кожна дія, вказівка, визначення в скоромовці має сенс. Наступна особливість скоромовок — її складна ритміка. Кожен звук, звукосполучення і слово скоромовки підпорядковані ритму і створюють ритм. Майже будь-яку скоромовку можна записати як двовірш або чотиривірш. Принципи скоромовки — це глибинні поетичні закони. Такі властиві поезії звукові механізми як асонанс, консонанс, дисонанс, алітерація мають безпосередній зв'язок із народною скоромовк\nДзижчить над житом жвавий жук.\nКожна загадка має осколок сонця –\nсяюча і гаряча, мов тятива – натягнута і гнучка,\nмов спис отой – гостра і разюча. Ніби промені в краплях роси,\nвідбиваються в них творчий геній і душевна краса народу,\nйого розумова й художня обдарованість,\nйого спостережливість і дотепнгість.\nЗагадка — народний твiр, який з’явився ще задовго до того, як люди навчилися читати й писати. Столiтгями загадки поширювалися усно, i тепер уже не можна встановити, хто ту чи iншу склав першим.\nВиникнення загадок вiдноситься до первiсного ладу, коли людина не розумiла явищ природи, боялася їх, а тому боготворила. Щоб умилостивити Богiв, яких придумали люди (Перун — бог грому, Дажбог — бог Сонця, Стрибог - бог вітру, Велес — бог тварин і т.д.), вони приносили їм жертви, зверталися до них з проханнями, порiвнювали їх з тваринами або людьми. Так виникла вiра в магiчну силу слова. А жива природа, одухотворена, як вважали нашi предки, надихала їх на створення рiзних загадок, де давалася словам-вiдгадкам пряма назва i умовна.\nЗагадка — це уособлення, персонiфiкація, образнiсть, що й зараз чарує нас. Бо в загадках точно пiдмiчаються й пiдкреслюються подiбнi ознаки в рiзних речах, порiвняння явищ: грiм розсипаний горох, лисиця — хитра й руда, верблюд —- горбатий мiст, рiчка — постiйний потiк (тече, тече, не витече) i та ін..\nЗ давніх-давен до згадування i розгадування загадок ставились вiдповiдалыо. Вважалося, що це може сприяти плодовитостi худоби та доброму урожаю. Залежнiсть людини вiд природи, зокрема, вiл свiйських тварин, була така велика, що доводилося пристосовуватись до них.\nУ наш час загадки є одним з видiв розваг, але ця розвага має серйозний пiдтекст.\nВiдгадування загадок розвиває кмiтливiсть, умiння зiставляти, порiвнювати предмети чи явища i знаходити в них схожiсть.\nНазва «загадка» походить вiд слова гадати, тобто думати. Невеликий фольклорний твiр в iномовнiй формi описус предмет, котрий слiд називати. Тут широко використовується метафора, алегорiя, уособлення, метонiмiя, менше - порiвняння, синекдоха. Часто задуманому предмету (явищу,) дається назва iнших на основi їх схожостi. Вiзьмемо загадку про сонце: «Встає рано, лягає пiзно, свiтить яскраво, грiє жарко. Сонде тут порiвнюється з людииою, з її дiями, вказусться на характернi ознаки — свiтить i грiє.\nУ загадках народ виявляє свою велику дотепнiсть, вмiння робити дуже цiкавi, часом незвичайнi порiвняння чи зiставлення. Скажiмо, небо у загадках — пе голубий шатер, синя шуба, синя хустка, поле немiряне, море безкрає; комар — не звiр, не птиця, нi рак, нi риба, лаюче, маленьке, кусюче; морква — це дiвчина, панна, що має пишну косу i та надворi та ін.\nЧасом загадки мають форму запитань.\n— Що воно за штука, що день i нiч стука? (Серце)\n-— Хто старший — овес чи ячмiнь? (Овес, бо, мас вуса)\n— Як за допомогою трьох займенникiв зробити руки чистими? (Ви - ми-ти)\nА що то за конi в гаю на припонi — довгастi, голчастi, зеленої мастi, нiкого не возять i лише солi просять? (Огірки)\nУ читанках для початкових класiв є вiршованi або римованi загадки, якi легше сприймаються i запам’ятовуються школярами, рiдше вiдгадкою є останнє римоване слово (бурiме).\nСмiються до сонця.\nдiточки довкола —\nНаша люба... (школа)\nСлiд пам’ятати, що, складаючи загадку, народ вживає найяскравiшi, найважливiшi ознаки речi. Так, гриб асоцiюється з однiєю - ногою, на яку накинуто шапочку (брилик, капелюх, ковпачок...) Використовуються й зоровi та слуховi уявлення, порiвняння: сонце – це золота дiжа (комора, теля, паляничка, сито) – зоровi образи; порiвняння: паровоз - це корова, кiнь, а вагони – телята, близнята.\nСкладнiшi загадки – коли асоцiацii, викликанi розглядуваною рiччю, ше й уособлюються, як живi.\nНаша панна в десятеро вбрана:\nЯк її порушити, плакати мусиш. (Цибуля)\nЇх варто порiвняти i з прислiв’ями та приказками:\n– Грiм гримить — хлiб буде родить.\n– Ревнув вiл на сто дiл.\n– Гримить – родить, вiл – дiл.\nУ прислiв’ ї є висновок, узагальнення, змiст зрозумiлий, а загадки потрiбно розгадати. У прислiв’ї «Грiм гримить на сто сiл» прямо говориться про грiм. А в загадцi грiм названий волом.\nТак на конкретних прикладах учнi усвiдомлюють основну ознаку загадки: задуманий предмет (явище) в нiй замiнюється iншим, схожим. Загадки вчать зiставляти предмети i явища, видiляти в них найiстотнiшi ознаки, коротко та образно висловлюватися, розвивати кмiтливiсть. Як, наприклад, цi:\n1) На дубi 3 гiлки, на кожнiй гiлцi по 6 яблук. Скiльки всього на дубi яблук? (На дубi яблука не ростуть)\n2) Все жигггя один одного обганяють, а випередити не можугь. (Ноги)\nЗавдяки писемностi та розповсюдженню грамоти виникло багато загадок про книжки, освiту.\nВам розкаже всi пригоди,\nА сама мовчить iзроду. (Книжка)\nЗагадка дає багато можливостей для мовного розвитку дiтей, для прилучення їх до словесної художньої творчостi. Створюючи загадки, вони зосереджуються на конкретному предметi, звертаючи увагу на окремi, найвиразнiшi ознаки певного предмета чи явища.\nОтже, загадки — то справжнi перлини народної мудростi, коштовнi згустки думки i почуггiв, що хвилюють розум та уяву людей.\nСидить дівчина в коморі, а коса її на дворі. ( Морква )\nСам червоний, а чуб зелений. ( Буряк )\nЧервоний Макар по полю скакав, а в борщ плигнув. (Перець )\nЩо то за голова,що лиш зуби і борода. (Часник )\nНе кінь, не віл, а прив’язаний. (Гарбуз )\nХто ховає під кущі наші супи та борщі. (Картопля )\nЗелена шийка, червона шапочка. ( Суниця )\nСам маленький,а шуба Дерев’яна. ( Горіх )\nКорінь викинь, тісто з’їж. ( Ягода )\nНа чистому полі попутані коні,\nІ вузлики знати, та не можна розв'язати.(Зорі)\nКубло звела і яєць нанесла. (Картопля)\nНа одній подушці сплять. (Соняшник)\nВосени не в'яне,\nУ прислiв’ї правди шукай.\nВ історії кожного народу прислів’я та приказки залишили неповторний слід. Прислiв’я — це жанр фольклорної прози, короткий художнiй твір узагальнювального характеру, що являє собою сталий образний вислiв у формі логiчно завершеного судження з висновком, складається з двох частин i, як правило, вживається в переносному значеннi.\nПриказка — жанр фольклорної прози, короткий сталий образний вислiв констатуючого характеру, що має одночленну будову, нерідко становить частину прислiв’я, але без висновку, i вживається в переносному значеннi.\nПрислiв’я й приказки називають ще приповiдками, пословицями; найдавнiша їх назва — притчi. Рiзкої межi мiж прислiв’ями та приказками не існує, тому їх розглядають як один жанр. Рiзниця мiж ними полягає хiба в тому, що приказки будуються як одночленнi речення, а прислiв’я бiльш розгорнугi. На вiдмiну вiд iнших видiв народної поетичної творчостi, прислiв’я та приказки якнайтiснiше пов’язанi з щоденним побутом, доступні найширшим верствам i не потребують особливих обставин i широкої аудиторiї. Недарма сама назва вказує на те, що прислiв’я вживаються при словi, тобто при нагодi. Вони промовляються тодi, коли треба наголосити, пiдкреслити, видiлити основну думку з усього сказаного перед тим. Наче промiнь прожектора, прислiв’я вихоплюють найсуттевiше: «Мудре слово глибше безоднi, прислiв’я гострiше голки». Вони завжди мають практичне значення, слугують готовими формулами, правилами для пiдтвердження певних думок, явищ, подiй, повчають, застерiгають, дають поради. Цьому сприяють їх змiст, звучання, влучнiсть, можливiсть багатозначного тлумачення.\nЧим бiльше мова насичена прислiв’ями й приказками, тим вона образнiша, яскравiша, тим сильнiше емоцiйне враження справляє на слухача або читача: «Приказка в мовi, як сiль у стравi».\nПрислiв’я та приказки є енциклопедiєю народного життя. Немає такої сфери побуту, стосункiв мiж людьми, якi б не знайшли вiдображення в народнiй мудростi. За словами К.Ушинського, в прислiв’ях, «як у дзеркалi... вiдтворенi всi сторони життя народу: домашня, родинна, рiльнича, лiсна, громадська, його потреби, звички, його погляди на природу, на значення всiх явищ житгя. Вони не тiльки вiдображають рiзнi об’екти дiяльностi людини, а й дають свою оцiнку, живуть разом з народом його турботами й болями, радiють його успiхам, палко захищають i стверджують добро, нещадно картають зло.\nПершi записи зразкiв народної творчостi, як вважають ученi, зробив Аристотель; крiм того, прислiв’я та приказки трапляються в бiблёйних оповiдях, а в слов’янських літературах — на полях хронiк та житейських описiв. Наприклад, приказка «Погибоша, аки обре» зафiксувала подiю десятивiкової давностi — зникнення з iсторичної арени племенi аварiв. Про це розповiв лiтописець Нестор, автор «Повiстi временних лiт».\nА ось деякi факти з iсторiї збирання прислiв’їв в Українi.\nОдним iз перших збирачiв прислiв’їв був вiдомий український поет ХVІІ ст. Климентiй Зiновiїв. Вiн зiбрав понад пiвтори тисячi прислiв’їв.\nУперше опублiкував невелику добiрку (146) прислiв’їв у своїй «Граматицi української мови» О.Павловський 1818 року. Окремою збiркою вперше українськi прислiв’я були надрукованi 1834 року. У нiй вмiщено 607 прислiв’їв. Збiрка видана за сприяння українського письменника Г.Квiтки-Основ’яненка.\nНайбiльшу кiлькiсть прислiв’їв зiбрав, об’їздивши десятки сiл i мiст, Іван Франко. Вiн надрукував їх у 1901—1910 роках у шести книгах «Етнографiчного збiрника» — тридцять одну тисячу дев’яносто одне прислiв’я.\nКожне прислiв’я вимагає конкретного пояснення змiсту, над яким треба помiркувати, використовуючи набуті знання та досвід. Завдяки цьому розвивається уява, розумові здібності К.Д.Ушинський писав: «Прислів’я тим саме й добре, що в ньому завжди, не зважаючи на те, що воно коротше за пташиний ніс є дещо, що слід зрозуміти, являє собою маленьку розумову задачу, яка цілком під силу кожному». Якщо людина усвідомила, коли, при якій нагоді слід вживати те чи інше прислів’я, значить, вона розв’язала оцю маленьку розумову задачу.\nПiсня — це голос душi народу, поетичний вияв його працелюбної i спiвучої вдачi, образне втiлення його iсторiї, моралi, мрiй і прагнень. Пiсня нездоланна i безсмертна, як i той народ, що її породив. Зароджувалась вона у працi й в забавах, у календарних обрядах та ритуальних дiйствах наших далеких предкiв. Була вона з козаками i в звитяжних походах, i в турецькому полонi, i на жалiбних тризнах, ночувала при чумацьких вогнищах пiд високими зорями, тамувала бiль розлуки.\nНароднi пiснi рiзножанровi — це iсторичнi, родиннопобутовi, календарно-обрядовi, лiричнi, жартiвливi та iн.\nДо iсторичних пiсень належить пiсня «Ой у лузi червона калина», яка була нацiональним гiмном сiчових стрiльцiв.\nКрасу i силу народної пiснi глибоко розумiли визначнi дiячi нашої лiтератури i мистецтва. Саме з пiснею, з кобзарською думою пов’язував Т.Шевченко безсмертя народного генiя i славу рiдноi землi:\nДля Великого Кобзаря народна пiсня була школою мудростi i правди, живою iсторiєю Батькiвщини, незрадливою i щирою порадницею в житгi й творчостi. Не випадково і народ вiдповiдає йому такою ж вiрнiстю й любов’ю, підхопивши на крила мелодiй багато вiршiв поета і зробивши їх своїми улюбленими пiснями: «Реве та стогне Днiпр широкий», «Заповiт».\nВ iсторичних пiснях є особлива ознака — вони мають закличний дух, возвеличують єднiсть народу в боротьбi за волю. До них вiдносяться і «Ой на горi та й женцi жнугь», i «За рiчкою вогнi горять», i «Розлилися крутi бережечки» та iн.\nВ родинно-побугових пiснях розповiдається про повсякденне життя народу. Зокрема, до родинно-побутових пiсень вiдносяться колисковi.\nКолискова пісня. Скiльки їх створив народний генiй! Цей особливий фольклорний жанр позначений високим поетичним свiтосприйняггям, глибиною мелодiйного звучання, багатством образiв. Лагідний материн наспiв засiвав дитячу душу любов’ю до людей, до природи, до усього живого. Пiд звуки неньчиної пiсні виростали поети і композитори, фiлософи та мудрецi, хлiбороби i захисники рiдної землi, просто люди. Якби не мамина пiсня, яким убогим було б наше житгя.\nАй — ну, люлi-люлi, люлi,\nНалетiли з поля гулi,\nТа й посiдали на воротях\nКожна спiваночка оддзеркалює поетичною неповторністю, казковим дивосвiтом, дитинним свiтосприйнятгям образiв: «буде листя з дуба опадати та синочка забавляти», буде дощик iти, дитину купати», «буде сонечко сiяти, через листя заглядати i синочка цiлувати», «будуть пташки прилiтати, дитиноньку годувати»...\nКолисковi, як високопоетичний жанр народної творчостi, здавна привертали пильну увагу дослiдникiв i майстрiв художнього слова. Вперше запис колискової «Ой ходить сон коло вiкон», з’явився в альманаху «Русалка Днiстрова» (1838). Згодом цикли пiсень, чи окремi твори входили до збiрникiв М.Максимовича, А.Метлинського, Я.Головацького, Марка Вовчка, М.Номиса, В.Грiнченка та iн. Не обiйшли цей жанр увагою i композитори: мелодiями колискових захоплювалися С. Гулак-Артемовський, І. Колеса, К.Квiтка. До речi, останнiй записав кiлька народних мелодiй з голосу Лесi Украiнки.\nТа й сама поетеса надавала цьому жанровi великого значення, навiть сама писала художнi тексти, один з яких — «Колискова» — став хрестоматiйним:\nЗ пiснею над колискою народжується не лише вiдчуггя красивого, з нею засвоюється найбiльше наше багатство — рідна мова, й краса i неповторнiсть. Бо ж, як слушно зауважив К.Д. Ушинський, коли зникає мова, то i зникає народ. А її можна засвоїти лише з маминих уст.\nСамi найвiдомiшi такi колисковi: «Котику-сiренький», «Ой ходить сон коло вiкон», «Ой спи дитя, колишу тя», «Ой ну, коту, коточок», «Ой ти, коте-ря6ку», «Колисочка нова» та iншi.\nМогутнiй вплив на українську иародну пiсню виявила творчiсть Тараса Шевченка. Овiянi духом щирої народностi, поезії Шевченка надзвичайно близькi до народних пiсень i своїм змiстом, i поетичною формою. Разом з тим, вони означенi неповторно яскравою творчою iндивiдуальнiстю великого художника.\nОсобливий материк у свiтi української народної пiснi — жартiвливi пiснi. Тут, незалежно вiд того, хто творив її, панує вiртуознiсть у словi, незбагненна здатнiсть i веселитися, i веселити. Наша жартiвлива пiсня буквально втягує в настрiй, опановує душу, мовби омолоджуючи свiт, наповнюючи його вiдчутно-веселою зухвалiстю, мигтiнням, дзенькотом, заливчастим смiхом. І в усьому цьому надзвичайна чистота i делiкатнiсть. Слово i настрiй поєднанi так дивовижно, що несугься вони, мов по самому краєчку леза. Без настрою слово може здатися дуже рiзким. А в ансамблi — i шляхетно, i весело, i дотепно. І розкiшно, соковито спалахує наш животворний характер, в якому трiпоче жива, здорова, безсмертна сила нашого роду.\nДо жартiвливих пiсень вiдносяться такі пiснi, як «Ой пiд вишнею», «Кину кужiль на полицю», «Грицю, Грицю, до роботи, «Од Києва до Лубен», «Ой ходила дiвчина бсрежком» та багато iнших.\nОдним iз скарбiв у скарбницi української народної поезії є календарно-обрядовi пiснi. Вони нерозривно пов’язанi з певною порою року, вiдповiдними звичаями i сiльськогосподарськими роботами. Зустрiч Нового року i весни, проводи лiта i збирання врожаю завжди супроводжувалось ритуальними дiями, пiснями, iграми, хороводами. Рiзноманiтнi за змiстом i формою, характером i часом виконання, колядки, щедрiвки, веснянки, петрiвки, русальнi, купальськi та жниварськi пiснi вiдображають свята i буднi давнього українського села. Впродовж вiкiв у них втiлювались мудрiсть i досвід народу, його духовне багатство, морально-етичнi та естетичнi ідеали.\nВ основi багатьох обрядiв лежали язичницькi вiрування: анiмiстичне обожнювання природи, культ померлого предка, вiра в силу проспiваного i зображеного слова. В календарно- обрядових пiснях зустрiчаємо антропоморфнi (людиноподiбнi) образи Весни, Купала, Коляди, Шума, та iмена богiв Перуна, Лади. Пiзнаючи природу, людина поступово\nвтрачала вiру в надзвичайнi сили, забувала iмена язичницьких божеств. У плинi вiкiв саме слово «бог», що зустрiчається в усталенних мовних зворотах календарно-обрядових пiсень, позбулося свого первiсного значения i стало узагальненим звертанням. Календарнi пiснi разом з основними обрядовими\nдiями ввiйшли до фольклорно-етнографiчного комплексу певного свята.\nВиконувались вони колективно, в хороводах та iграх. Гра завжди сприяла формуванню обряду, була його обов’язковим елементом. Хоровод (танок) є також певним видом обрядових iгор, семантично пов’язаних iз культом сонця. В iгрових та хороводних пiснях слово, мелодiя, мiмiка, танцювальнi рухи i драматична дія не розмежованi, а гармонiйно поєднанi, i створюють художню цiлiснiсть.\nСпоконвiчно обряди мали не тiльки ритуальну мету, а були, здебільшого, і емоцiйною розрядкою для людей. Із втратою аграрно-магiчної ролi календарних пiсень, їх обрядова функція поступово замiнювалась естетичною, розважальною. Святковi обряди перетворювались у масовi розваги. Календарно-обрядова поезiя у тому виглядi, в якому вона дiйшла до наших днiв, мiстить багато лiричних, гумористичних i сатиричних пiсень, а чимало їх, особливо iгрових та хороводних, перейшло в дитячий репертуар.\nВесну зустрiчали радiсно i пишно, з пiснями, танцями, iграми. Цi пiснi називаються веснянками. Iснують i паралельнi назви: в Галичинi — гаївки, гагiлки, на Полiссi – маївки, магiвки, на Волинi – рогульки. Назва «веснянка»об’єднує всi пiснi, які спiвають на вулицi, на вигонi за селом вiд ранньої весни аж до зелених свят...\nЯк тiльки починали танути снiги, дiвчата виходили на пагорби, «на високу гiрку», iнодi навiть вилазили на дерева i спiвали пiсень, запрошуючи весну скорiш повернутися. Цей обряд називався «закликанням» або «гуканням весни»:\nЗ приходом весни землероб мрiяв про той час, коли можна буде «поле орати». А тому з таким нетерпiнням чекав повернення з вирiю птахiв – провiсникiв весни, що нiбито на своїх крилах приносили тепло. Щоб скорiше настала благодатна пора, в українських селах випiкали з борошна печиво у формi пташок, пiдкидали його вгору – або носили на довгих палицях i приспiвували:\n«Вилети, гулю, горою,\nВинеси лiто з собою».\nНайстародавнiшими, за походженням, є хороводно-iгровi пiснi землеробської тематики («Просо», «Овес», «Льон», «Гречка»), де учасники iмітували оранку, засiв, визрiвання та збiр – сiльськогосподарських культур.\nВiдгомiн обожнювання природи простежується у хороводнiй пiснi «Шум», де подано персонiфiкований образ шуму першої весняної землi. «Нумо, нумо, заплiтати Шума! У нашого Шума зеленая шуба...».\nОкремий цикл українського календарно-обрядового фольклору становлять купальськi пiснi, виконуванi під час свята Івана Купала.\nУ колi рiчних свят Купало – одне з найголовнiших i вiдзначалося урочисто, чому значною мiрою сприяла благодатна пора проведення: буяла рослиннiсть, сонце було в апогеї своєї сили, тепла та впливу на природу. За народним повiр’ям у цей день «сонце сходить, грає», трави i квiти набирають найбiльшої сили, а опiвночi вогнистим цвiтом розквiтає папороть, вiщуючи тому, хто здобуде його, скарби, багатство, статок і здоров’я.\nУкраїнськi жниварськi пiснi вiдносяться до врочистої та відповідальної пори у життi хлiбороба – пори збирання врожаю. Вони є своєрiдним апофезом землеробської працi селянина-трударя, величним гiмном природi й людинi. За своїм походженням цi пiснi такi ж давнi, як і саме землеробство.\nЖниварськi пiснi подiляються на:\nзажинковi – спiванi на початку роботи;\nжнивнi – виконуванi пiд час збирання врожаю;\nобжинковi – (дожинковi) – що супроводжували святковий комплекс закiнчення праці на нивi.\nУ зажинкових пiснях бажали радiсних i щасливих жнив, спiвали похвалу першому снопу, який урочисто ставили в свiтлицi на покугi. Першi зрiзанi колоски, як i останнi, вважалися надiленими особливими якостями, здатними впливати на майбутнiй урожай. Бажання зберегти першi колоски, очевидно, походило від уявлення про те, що в них зберiгається плодюча сила зерна.\nПiсля зажинку робота на полi йшла повним ходом. Жали i спiвали жнивних пiсень переважно жiнки.\nНайбiльшу групу жниварських пiсень складають обжинковi пiснi, пов’язанi з численними обрядами i звичаями закiнчення жнив.\nТема тяжкої працi поступається щедрiй похвалi золотiй нивi, яка «сто копiв зродила» i подарувала хазяїну на весь рiк достаток; величанню господаря, що зростив i полив своїм потом урожай; уславленню працелюбних женцiв, які допомогли зiбрати збiжжя. Спiвали обжинкових пiсень хором всi женцi, що працювали на нивi.\nЗа язичницькими вiруваннями, збереження в хатi на покуттi останнього снопа та обряд «завивання бороди» мали зв’язок з духом рослинностi\nй покликанi були передати силу, що перейшла в колосся, назад землi, а також всьому хазяйству господаря. Закiнчивши жнива, женцi качалися на стернi, щоб не болiла спина i легко було жати наступного року. При цьому\nОй, ниво наша, ниво,\nМи на тобi жили,\nЖниварський пiсенний цикл яскраво доповнює позаобрядова лiрика родинно-побутової тематики. Основнi її мотиви теж зосереджено навколо збирання врожаю, i особливо цiкавим є те, що розпочата у веснянках тема зародження першого почуття знаходить тут нiби своє логiчне завершення — пiсля жнив вiдбувалися весiлля, i бiльшiсть подiбних пiсень присвячено саме очiкуванню майбутнього шлюбу, що має вiдбутися по закінченнi жнив восени:\nОй жни, дiвче, пшениченьку,\nТа й не думай собi,\nНа коровай тобi.\nПiсенна творчiсть українського народу — нев’януча окраса його духовної культури. Все життя народу, його мрiї й надiї відтворенi в пiснях i легендах, в казках i оповiданнях, у великих епiко-героiчних творах — думах.\nНародна музика вiдiгравала, й нинi вiдiграє, вирiшальну роль у виникненнi й розвитку професiйно-музичної творчостi та виконавства.\n- Добрий день, пані і панове! - Ми вітаємо вас у нашому прес-центрі «Барвінчата». - Дружня зустріч нас чекає. Зветься – презентація. Нас немало й небагато, 10 хлопчиків й дівчаток\n- Презентація - серйозне слово,\nНещодавно увійшло у рідну мову.\nОзначає воно – треба знати –\n«знайомити» чи «представляти».\n- Сьогодні ми представляємо наш проект\n(Разом) «Перлини рідної мови»\nУводячи дитину в народну мову, ми вводимо її в світ народної думки, народного почуття, народного життя, у сферу народного духу.\nЧасто у житті ми чуємо слово «фольклор». Що воно означає? Буквальний переклад цього слова – « народна мудрість». Виникла вона дуже давно. Люди тоді ще не вміли писати, а передавали з вуст в уста твори різні за жанрами.\nУ фольклорних формах К. Ушинський вбачав «…кращий засіб привести дитину до живого джерела народної мови». Він надавав народній творчості великого значення з дидактичного погляду, але ще більшого – з виховного. Видатний педагог зазначав, що в народній творчості закладаються основи світогляду дитини.\nКазки, приказки, прислів’я, загадки, народні пісні, ігри, лічилки, скоромовки, заклички, усмішки є витвором колективного генія – народу. Протягом віків відточувалася їх поетична форма, набуваючи довершеності і простоти, що є ознакою високого мистецтва. Вони свідчать про живий і постійний інтерес людей до власної історії, рідної землі, краю, дають справедливу оцінку історичним подіям. Про це влучно говорять прислів’я: «Народ скаже – як зав’яже», «У прислів’ї правди шукай». В історії кожного народу вони залишили неповторний слід.\nПроект «Перлини рідної мови» розширює знання про усну народну творчість, збагачує словниковий запас учнів, поглиблює уявлення дітей про влучність, красу рідного слова, знайомить з традиціями нашого народу, сприяє формуванню морально - етичних навичок, мовленнєвої культури школярів, розвитку пам’яті, акторських здібностей, пробудженню любові до української пісні, почуття гордості за свій народ та його духовну скарбницю; сприяє прагненню пізнати історію рідного краю. Засвоюючи зразки усної народної творчості молодші школярі вчаться свідомо ставитися до слова.\nУ наш проект входять зібрані в буклети матеріали груп: прислів’я, загадки, народні пісні, перемовки, народний гумор, скоромовки, народні ігри; сценарій свята «Українські вечорниці».\nСвято «Українські вечорниці»показало доцільність зібраних матеріалів і розкрило творчі здібності кожного учасника проекту.\nУчитель. Розпочинаємо знайомити вас з перлинами рідної мови.\nМов перлинки – росинки у траві, так виблискують і збагачують нашу мову прислів’я та приказки. Прислів’я – це короткий образний вислів із повчальним змістом. Наприклад: Наука в ліс не веде, а з лісу виводить. А приказки не містять у собі повчального, а вживаються у мові, щоб влучніше підкреслити сказане. Послухайте ланцюжок прислів’їв і приказок про мову:\nДіти. - Якщо мову зневажаєш, батька й неньку не поважаєш.\n- Зберігши мову, збережемо народ.\n- Я – українець, і мова для мене – святість.\n- Де народився і проживаю, тією мовою розмовляю.\n- Не цвістиме калина без сонця й тепла.\n- Без мови – нація мертва й німа.\nУчитель. Своєрідними фольклорними перлинками є скоромовки. І їхня цінність полягає в тому, що в них підбираються і розставляються такі слова, вимова яких вимагає певних зусиль і сприяє виробленню дикції, правильної артикуляції, що підвищує культуру мовлення. Наш народ любить скоромовки тому, що їхнє виконання сприймається як весела забава: той, хто прагне швиденько продекламувати скоромовку часто потрапляє у смішне становище, «спотикаючись» чи перекручуючи слова. Давайте послухаємо учасників проекту:\n2. Летів горобчик, сів на стовпчик,\n3. Бабин біб розцвів у дощ,\n4. Хитру сороку\nУчитель. А зараз давайте поговоримо про особливі перлинки народної творчості – загадки. Це стислі твори, в основі яких лежить запитання. Для того, щоб дати відповідь на нього, потрібно зіставляти життєві явища на основі їхньої подібності. Для цього в загадці дається кілька чи одна ознака предмета чи явища. Відгадати загадку може той, хто вміє по своєму бачити в природі те, що іншим здається звичайним. Загадка привчає людину думати, ширше бачити, набиратися розуму та фантазувати.\nСлово учасникам проекту:\nЗагадочок у нас повен міх.\nЯк не відгадаєте - ото буде сміх.\n3. У лісі вирізана,\nСпіває – заливається,\nЩо день і ніч стука. (Серце)\n- Тоді і похвалиш. (Буряк)\nЯке слово об’єднує 33 літери? (Алфавіт)\nА буде моя загадка така…\nЗ якої чашечки не нап’єшся чаю? (Колінної)\nЩ о існує в світі, в яке все влазить? (Голова)\nКоли дурень буває розумний? ( Коли мовчить або спить )\nУчитель. Любов до рідного краю, до мови починається з колиски, з маминої пісні. Народні колискові пісні зачаровують надзвичайною ніжністю і простотою. У них - материнська ласка і любов, світ добра краси і справедливості. Колискова пісня… скільки їх створив народний геній. Лагідний материн спів засівав дитячу душу любов’ю до людей, природи, до всього живого. Під спів материнської пісні виростали поети і композитори, хлібороби і захисники рідної землі, космонавти і вчені, філософи і просто мудрі люди. Мати колише дитину, співає колискову… і сам бог посміхається в небесах.\nа сонце зійде, обігріє,\n3. Пішов тато по груші,\nА мати по дині.\nЗ’ їли вовки барана,\nА ягничку пси, пси,-\nТи, дитинко, спи, спи!\n4. Чужі діти горді,\nА нашії пишні, як у саду вишні.\nВ саду вишні червоненькі,\nУ нас діти молоденькі,\nСпати раденьке. А-а-а\nУчитель. Багатий український народ на ігри зі співанками. «Як дитина бігає і грається, так її здоров’я усміхається, - говорить народна мудрість. Хто знас не любить гру? В ній передається характер народу. Гра виховує почуття дружби і колективізму, розвиває спритність, силу, швидкість реакції. Змалечку треба бути чесним, сміливим. Саме гра допоможе стати таким.\nЯ пропоную учасникам проекту відпочити і пограти в українську народну гру «Подоляночка».\nОсь так, ми обрали Подоляночку. Вона стає в коло, а ми усі беремось за руки.\nТа візьмися в боки, скачи свої скоки,\nБіжи до Дунаю,бери ту, що скраю.\nУчитель. Наш народ любить жарти. Тож давайте і ми пожартуємо. Я почну перша - слухайте:\n- Ти там, шибенику, що робиш?»- запитує сердито.\n- Та упало ваше яблуко, то я його вішав, - не розгубився хлопчик.\nА тепер давайте послухаємо з перлинками гумору учасників проекту:\nІнсценівки – гуморески.\nМій буряк з’їдати?\n- Ти мене не допікай,\nБо у мене ж кожуха нема!\nТа чув, як говорили, що бачили, як їли.\nЧула, як не чути! Все місто говорить!\nСкажете, буду знати.\nУчитель. Розвеселили нас гуморески. А під гарний настрій завжди хочеться співати.\nПісня — це голос душі народу, поетичний вияв його працелюбної i співучої вдачі, образне втілення його iсторiї, моралі, мрій і прагнень. Пісня нездоланна i безсмертна, як i той народ, що її породив. Зароджувалась вона у праця й в забавах, у календарних обрядах та ритуальних дійствах наших далеких предків. Була вона з козаками i в звитяжних походах, i в турецькому полоні, i на жалібних тризнах, ночувала при чумацьких вогнищах під високими зорями, тамувала біль розлуки.\n(Звучить українська народна пісня «Гречаники»)\nУчитель. Ось і закінчується наша презентація проекту. Ми, збираючи перлинки рідної мови відчули, яка вона прекрасна і багата.\nМи з вами, любі друзі, -\nАдже після батьків\nНам продовжувать життя!\nВсі багатими стаємо,\nУчитель. Дорогі діти, мине час, ви станете дорослими. Мені хочеться, щоб ви зростали в ріднім краї, де вас постійно супроводжуватиме рідне слово. І ніколи не цурайтесь нашої рідної співучої мови.\nДякую вам за участь у проекті.\nМета: знайомити дітей з народними звичаями, традиціями і обрядами української родини;\nрозвивати почуття любові і патріотизму по відношенню до місця, де народився, рідної оселі, свого народу, України;\nпоглиблювати уявлення дітей про влучність, точність рідного слова, розвивати відчуття краси та милозвучності української мови;\nудосконалювати навички виразного читання, мелодійного виконання пісні; розвивати пам’ять, акторські здібності, сприяти розвитку творчих здібностей дітей;\nпробуджувати любов до української народної пісні, удосконалювати уявлення про календарно-обрядові звичаї, традиції і обряди нашого народу; викликати почуття гордості за свій народ, прагнення пізнати історію рідного краю;\nстимулювати активну участь батьків у позакласному житті класної родини.\nОбладнання: святково прибраний зал у дусі української світлиці: рушники на вікнах, над дверима, на дошці. Під стіною, прикрашеною рушниками, стіл, вкритий вишитою скатертиною. На столі – рушник, на якому коровай, уквітчаний калиною; глиняний посуд з українськими стравами; під дошкою виставка виробів ручного ткацтва, вишивки дорослих та дітей. Дошка, стіни, прикрашені плакатами з висловами про мову та українським гумором, на дверях – оголошення: „Сьогодні двері нашого класу гостинно відчинилися для всіх, хто любить і шанує рідну мову, народну пісню, стародавні обряди і традиції.\nНаш господар й господиня.”\nНа дошці ілюстрована карта України, портрет Шевченка, прикрашені рушниками, український оберіг.\nУчасники свята в українських костюмах.\nУчитель. Добрий вечір, шановна родино, любі друзі, дорогі гості! Щиро вітаю вас на нашому родинному святі „Українські вечорниці”.\nУкраїна... Золота, чарівна сторона. Земля уквітчана квітами, закосичена зеленню. Це історія мужнього народу, що віками боровся за свою волю, щастя, свідками чого є високі степу могили, обеліски та прекрасна на весь світ народна пісня.\nУкраїнська пісня... Хто не був зачарований нею, хто не згадує її, як своє дитинство, свою юність, красиву і ніжну. Яка мати не співала цих легких, як сон, пісень над колискою дорогих дітей своїх\nУ глибину століть сягає історія нашого народу. Пізнати історію рідної сторони, рідної мови нам допомагають книги і самобутня творчість нашого народу, мелодійні пісні та думи, барвисті коломийки й ліричні хороводи, чарівний світ казок. Отож, нехай сьогоднішнє свято ще раз покаже вам, дорогі друзі, розум, мудрість, щедрість, гумор нашого талановитого народу. Запрошуємо вас на „Українські вечорниці”.\n(Діти-учасники виходять із зали)\nУчитель. Ось і весна настала, зимі вже кінець прийшов. Хоч снігом ще в березні ще повіває, та тепло вже стукає у вікно. А з весною і турботи нові настануть. Скоро будемо із хатньою роботою закінчувати: прясти, ткати, в’язати, шити-вишивати. Зимовими довгими вечорами і поспівати, і повеселитись був час. Певно, це вже будуть останні вечорниці. Давайте завітаємо до однієї з українських хат, де на нас чекають добрі господиня і господар.\nГосподар. Доброго вам здоров’ячка!\nГосподар. А я господар вечорниць – Микола.\nГосподиня. До нас часто збирається молодь. Щиро прошу і вас завітати до нас на вечорниці.\nГосподиня. Голови б ти не морочив,\nГосподиня. Вередливий став ти діду\nЩо тобі іще зварить!\nЯ мабуть би з’їв оце...\n(Починає місити тісто)\nГосподар. Ти готуй, стара, швиденько...\n(Підходить до баби, обнімає)\nГосподиня. Танці, співи, сміх до ночі...\nВечорниці... А тепер?\nГосподар. А хто ж це там такий?\n(Голос дівчат за дверима)\nПерша дівчинка. Добрий вечір, господаре!\nДруга дівчинка. Добрий вечір! Вміємо співати, вмієм танцювати!\nГосподар. Заходьте дівчата. Якраз впору.\n(Дівчата заходять і вітаються)\nДівчата. Добрий вечір, будьте щедрі й багаті...\nХай світить щастя в вашій хаті.\nХай родиться житечко, ще й озимая пшениченька, ще й червоні квіточки, щоб квітчались діточки.\nЩастя та миру вам, квітучого виру,\nЩедрої зливи на луки, на ниви.\nГосподиня. І вам вечір добрий, заходьте, сідайте, будьте ласкаві, у нашій хаті, на нашій лаві.\nДівчата. Чи ж нам пристало сідати, нам би пісню заспівати.\n(Співають українську народну пісню „Зеленеє жито зелене”)\nГосподиня. Дівчатоньки, голубоньки, душечки не крайте, веселої заспівайте.\n(Дівчата співають пісню „Ой, я молода на базар ходила”)\nГосподиня. Ще раз прошу сідайте, будьте ласкаві.\nДівчинка. Сядем, сядем, заспіваєм\nТоді підем спати, щоб раненько встати.\n(Співають пісню „Вишиванка” і вишивають рушники)\nГосподар. А що наші хлопці забарились?\n(Чути голос хлопців)\nДівчинка. А де ж хлопці?\n(Заходять хлопці і співають « Розпрягайте, хлопці, коней»)\n(Хлопці знов стукають)\nДівчина. Агов, хто такий!\nХлопці. Пес рябий\nДівчата. Не пустимо, вас багато.\nХлопці. Пустіть ліпше, бо буде гірше!\nДівчата. Як візьмемо рогатини, поламаєм ваші спини.\nХлопці. Дівчатоньки, голубоньки, ми не битись прийшли, ми гостинці принесли (показують бублики), ще й музиків привели (показують на музиканта).\n(Грає музика. Хлопці співають „Мав я раз дівчиноньку”)\nХлопці. Добрий вечір у вашій хаті!\nГосподиня. Добрий вечір, хлопці!\nХлопець. Чи гарно ми співаємо?\nГосподиня. Гарно, ох і молодці! Справжні козаки!\nГосподар. А он бач, хоч мале, та вузлувате!\nГосподиня. А Степанів он який, викопаний батько-красень!\nГосподар. Вміють хлопці співати!\nДівчата, а ви чого нас не хвалите?\nДівчата. Бо хвалений борщ виливають!\nХлопці. Щось ви дівчата не дуже привітні! Ось ми вас розхвалимо!\nГарні дівчата, як у лузі калина.\nА жалять, як кропива...\nІ колючі, як їжаки.\nА хазяйки які! І хліб пекти, і по телята йти, і куди ж мені, лю доньки, погуляти піти.\nГосподиня. Годі, хлопці! Вмій пожартувати, та знай, коли перестати. Он дівчатам вже плакати хочеться.\nХлопці. Пробачте, дівчата, ми більше не будемо.\nГосподиня. Просимо вас, хлопці, сідати та з дівчатами заспівати.\n(Співають пісню „Гей, ми хлопці, ми соколи”)\nДівчинка. Ніхто такий не гарненький\nТак, як мій миленький…\nОй як їде через село,\nЯк сосна тоненький.\nХлопчик. Ой, бодай вас, дівчаточка,\nЩебетали з парубками,\nМов в саду сорока.\nДівчинка. Полюбила коваля\nХлопець. Галю, Галю, чорнобрива,\nТа брівоньки іскривились.\nДівчатка (хором). А до мене Яків приходив,\nА я ж тії раки забрала,\nХлопці (хором). По дорозі жук, жук,\n(Дівчинка виконує пісню „Чобітки”)\nЗ, вами дівчата потанцювати.\nДівчинка. Як у суботу на роботу –\nДівчинка. Ой заграйте, музики,\nХлопчик. Ой, заграйте, музики,\nДівчинка. Гей, веселая музика,\nЗатанцюємо в танку,\nГосподиня. Ох і гарно! Танець – не робота, а хто не вміє, то срамота\nХлопець. Ясне сонечко вже посміхається, зима люта вже жахається!\nДівчина. Ясне сонечко зустрічаємо, весну красну ми вітаємо. Красну весноньку довгождану, любу гостоньку всім бажану.\nХлопець. Ой, дай Боже, весну почати, весну-красну звеличати!\nДівчинка. Хлопці, дівчата, а я сьогодні чула, як байбак свистить!\nХлопець. Та це ж на Явдоху протяжно байбак свистить!\nДівчинка. Просвистів байбак, ховай у запічок сіряк.\nХлопець. Покинь сани, візьми віз, викинь шубу й з печі зліс.\nДівчина. Гей, друзі, будемо весні допомагати, зиму проганяти.\n(Хоровод „Розлилися води”)\nГосподиня. Гарно ви співали,\nДуже добре танцювали,\nА тепер, хлопці й дівчата,\nМожна весело пограти.\n(Конкурси: „Перенести бублики з однієї тарілки на другу”, гра з бубоном, „Віночок пісень на ой...”)\nГосподар. А що це наших веселунів не чути?\n(Діти розповідають український гумор)\nГосподиня. Ой, а що це я Омелька на вечорницях не бачу.\nМоже з ним якась біда трапилась?\n(Вбігає захеканий, переляканий Омелько)\nГосподиня. Чого, брате, ти так зблід, що з тобою сталось?\nОмелько. Та за мною через степ аж сто вовків гналось...\nГосподиня. Що з тобою, 100 вовків, де б їх стільки взялося.\nОмелько. Ну, нехай вже і не 100, а 50 гналось!\nГосподиня. Та й 50 диво в нас, де б їх стільки взялось!\nОмелько. Ну, нехай не 50, але 10 гналось!\nГосподиня. Там і 10 не було, знач 1 всього.\nОмелько. Нехай один, аби вовк, страшно й одного.\nГосподиня. А може то і не вовк?\nОмелько. А що ж то ходило, таке сіре, та маленьке? А хвостик, шило?\nГосподиня. Ну, й Омелько, загадав ти нам загадку. Що ж то було?\nА зараз послухайте, які я вам загадки загадаю:\n- По землі скаче, по воді пливе. (Жаба)\nБо одягу не має. (Ніс)\nГосподиня. А ви загадки знаєте?\nДіти. Знаємо! Загадочок у нас повен міх.\nГосподиня. Хлопці, а хто загадає загадку дівчатам, а може не відгадають?\nХлопець. У лісі вирізана,\nГосподиня. Вгадали – сопілка. А для хлопців є у вас загадка.\nДівчинка. Що то за голова,\nХлопець. Що воно за штука,\nЩо день і ніч стука.\nДівчинка. Товстий Гнат -\nХлопець. Яке слово об’єднує 33 літери? (Алфавіт)\nДівчинка. Лінивому не розгадать ніколи,\nХлопець. Щ о існує в світі, в яке все влазить? (Голова)\nДівчинка. Коли дурень буває розумний? ( Коли мовчить або спить )\n(Діти по черзі загадують і відгадують загадки)\nГосподиня. А у вас, діти, для дорослих знайдеться загадка?\nХлопець. Є! З глини робився, на кружалі вертівся, на вогні пікся, на базарі бував, людей годував. Як упав – то й пропав, ніхто не поховав. (Глечик)\nХлопець. Ой заграй же ти, музико,\nСлавну пісню козацькую\nІ ми малі знаєм.\n(Звучить пісня „Козачата”)\nДівчинка. Хлопці, дівчата! Дивіться, наш Грицько заснув.\nГрицько. Що! Я не спав.\nДівчата. То вставай же, Грицю, до роботи.\n(Звучить „Грицю, Грицю до роботи”)\nГосподиня. Ото який Гриць ледачий! Ти тільки і вмієш робити, що їсти, чи ще щось вмієш?\nГриць. Потанцювати ще вмію! Хто не вміє танцювати,\nНехай не береться!\nШаровари ви мої,\nЯк навчився танцювати,\nТанцюю й донині.\n(Звучить пісня „Гарний танець гопачок”. Хлопці танцюють)\nГосподиня. Діти, і співати, і танцювати, все ви вмієте. А говорити швидко вмієте?\nГосподиня. Хлопці, а ну ж загадайте дівчатам скоромовки!\nХлопець. Ходить квочка коло кілочка,\n(Дівчатка швидко промовляють)\nГосподиня. Гарно, дівчата, а хлопці чи ж зможуть повторити швидко?\nДівчина. Летів горобчик, сів на стовпчик,\nХлопці. Бабин біб розцвів у дощ,\nДівчина. Хитру сороку\nГосподиня. Добре хлопці й дівчата скоромовки мовлять. А може ви й прислів’я знаєте? Доповніть початки\nХотів зробити спішно, а вийшло … (смішно).\nПтицю пізнають по пір’ю, а людину по…( мові.)\nХто з когось сміється, тому не … (минеться)\nБез верби і калини, нема …(України)\n- - Що ви ще вмієте.\nДівчинка і хлопчик. Ми ще знаємо пісню для дорослих!\nГосподиня. Ану ж заспівайте!\n(Інсценізація пісні „Ой підемо, жінко”)\nХлопці. Дівчата, та коли ж ви нас годувати будете?\nІ правда, так вареників хочеться.\n(Інсценізація пісні „Вареники”)\nГосподиня. Милі гості, прошу сісти,\nГосподиня. А тепер продовжіть рядки –наспівайте пісню.\nНіч, яка місячна…\nЧервону руту …\nОй на горі два дубки…\n(Вся класна родина виконує українські народні пісні)\nДівчинка. Вже вечірній морок висне,\nУкраїнська наша пісня,\nХлопчик. Ой, мабуть, давайте, люди,\n(Всі учасники вечорниць співають пісню „І в нас, і в вас хай буде гаразд”)\nУчитель. У нас сьогодні вечорниці.\nДізнатись про традиції, обряди.\nДорогі друзі, ми раді, що сьогодні у залі не було байдужих. Сподіваємось, що наші вечорниці допомогли вам оцінити скарби рідної мови, духовні цінності нашого народу.\nАктором був, вірші писав,\nСпівав веснянки, танцював,\nНа інструменті гра чудово,\nТаким чином, працюючи над проектом, вивчаючи перлини рідної мови та народні традиції, діти зацікавилися історичним минулим українського народу.\nВідроджується його культура, входять в життя прадавні ігри, обряди.\nТакі заходи сприяють зміцненню сімейних стосунків, кращому розумінню поколінь, збереженню і відродженню тих традицій, які існували багато-багато років на нашій Україні.\nВивчення фольклору допомагає розвинути творчі нахили учнів, спонукає їх до пізнавальної активності, є запорукою виховання любові до рідної мови, до рідної української землі.\nЗуй Наталя, учениця 4А класу\n«Захист проекту справив на мене незабутні враження. Це було дуже цікаво й пізнавально. Ми працювали в команді. Це потребувало відповідальності кожного перед своєю групою для досягнення максимального результату всієї команди, в нас розвинулося відчуття взаємної відповідальності. Ми раділи знахідкам, помилялися, дивувалися, тому, напевно, все склалося добре».\nПлітінь Вікторія, учениця 4А класу\n«Мені сподобалося працювати над проектом. Особливо те, що ми працювали разом у групі, збирали інформацію самостійно. Ми поглибили свої знання з рідної мови, дізналися багато цікавого».\nЛисенко Інна, учениця 4А класу\n«Мені дуже сподобалося свято «Українські вечорниці». Як ми всі старалися у декламуванні віршів, театралізації українського гумору та народних пісень, а які були захоплюючі танці. Здавалося, що від них аж земля дрижала. А вареники?! Мабуть, ніхто смачніших не їв, крім нас на наших вечорницях».\nРудь Таня, учениця 4А класу\n«Мені дуже сподобалася проектна діяльність. Під час роботи над проектом ми мали змогу продемонструвати свої здібності: чітко розподіливши час і обов’язки, досягли бажаного результату. Я сподіваюся, що, коли ми навчатимемося в школі ІІ ступеня, одержані знання й уміння зможемо використовувати ».


Митрополит УПЦ МП Митрофан захищає Кіріла, який виправдовував війну рф проти України – Духовний Фронт України\nМитрополит УПЦ МП Митрофан захищає Кіріла, який виправдовував війну рф проти України\n16:57 | 01.06.2022\nМитрополит УПЦ МП «Горлівський та Слов’янський» Митрофан (Нікітін) захищає авторитет кровавого московського патріарха Кіріла (Гундяєва), який виправдовував вбивства українців і війну рф проти України. Митрофан сказав, що РПЦ й Кіріл постійно надають гуманітарну допомогу його єпархії.\nЗапис його звернення до віруючих єпархії опублікував російський пропагандистський канал Правблог, передає raskolam.net\nЄрарх УПЦ МП похвалився, що Гундяєв брав участь у переговорах, щодо бійців на «Азовсталі»: «Коли до Маріуполя я їздив на Азовсталь на переговори для того, щоб звідти людей вивезти, ці переговори були і за участю патріарха (московського, – ред.), і без нього швидше за все вони навіть і не розпочалися б. Про це теж не слід забувати. Ну, може, колись потім буде час про це буде сенс розповісти. І тому патріарх нас не покинув, не сидить склавши руки, і не вдає, що тут нічого не відбувається. Це не правда. І я не можу про це мовчати».\nНагадаємо Юрчук також заявив, що не буде дотримуватись рішень Собору УПЦ МП.\nТакож єпархія УПЦ МП у Криму виступила проти рішень Собору УПЦ МП. У Донецькій і Луганській єпархії УПЦ МП не прийняли рішення Собору. Аналогічно вчинила Ровеньківська єпархія УПЦ МП.\nВарто зазначити, що 7 липня 2017 року митрополит Митрофан (Нікітін) під прапорами прапорів псевдореспубліки «ДНР» провів молебень за загиблими «ополченцами» та освятив їм пам’ятник в тимчасово окупованій терористами Горлівці.


При подорожчанні проїзду на 1 гривню оновлення автопарку не відбудеться, – франківські перевізники (відео)\nКатегорія: Новини Прикарпаття Створено: П'ятниця, 01 березня 2019, 16:08\nПеревізники Івано-Франківська знову заговорили про підвищення тарифів на проїзд. Хочуть 6 гривень.\nВ Івано-Франківську знову може подорожчати проїзд у маршрутках. Приватні перевізники вкотре звернулися до мерії з проханням підвищити тариф.\nТам це питання наразі розглядають, проте проект рішення про зміну тарифу уже з’явився на офіційному сайті виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, – пишуть Версії з посиланням на ТРК РАІ.\nПри цьому обіцяють збереження перевезення всіх пільгових категорій пасажирів. Підняти ціну приватні перевізники вимагають з кількох причин – здорожчання паливно-мастильних матеріалів, активний розвиток комунального транспорту, який поступово перебирає на себе частку пасажиропотоку. При цьому перевізники зазначають, що кількість приватних маршруток з 2015 року зменшилася майже вдвічі.\n“Це загальна тенденція по всій Україні, адже, відбулося підвищення цін на пальне. Залишається дуже багато людей пенсійного віку, які не спроможні оплачувати проїзд. Нам за цю групу населення з бюджету не відшкодовують нічого”, – розповів Олег Стахів, приватний перевізник.\nПеревізники наголошують, що про оновлення автопарку у випадку підвищення вартості проїзду на на 1 гривню не може бути й мови.