Головна Підручники Підручник Всесвітня історія ХХ століття (Конспект лекцій) скачати онлайн 76. Країни Африки на шляху незалежного розвитку\nПісля закінчення Другої світової війни на африканському континенті розгорнувся процес деколонізації. До кінця 60-х років майже всі африканські країни отримали незалежність. Але спокою в них не наступило – почалися довготривалі громадянські війни.\n15 січня 1975 р. лідери основних угруповань, які вели боротьбу проти колонізаторів в Анголі (МПЛА, УНІТА, ФНЛА), підписали договір про створення перехідного уряду і проведення загальних виборів. 31 січня 1975 р. такий уряд був створений. Але, не задовольнившись розподілом влади, УНІТА спровокувала громадянську війну. У боротьбі за владу УНІТА і ФНЛА об’єднали свої зусилля і звернулися до Південно-Африканської Республіки. У жовтні 1975 р. об’єднані війська УНІТА, ФНЛА і ПАР почали наступ на м. Луанду. У цих складних умовах лідери МПЛА звернулися до Куби. У ніч з 4 на 5 листопада 1975 р. Ф.Кастро прийняв рішення про направлення в Анголу кубинських військ. Кубинські війська зуміли зупинити наступ і розгромити війська агресора. 11 листопада 1975 р. Агостиньо Нето, лідер МПЛА, проголосив незалежність Народної Республіки Анголи. Ангола взяла соціалістичну орієнтацію. СРСР надав економічну і особливо воєнну допомогу, але вона виявилася малоефективною. Тривала війна і періодичні рейди військ ПАР з глибини території країни поставили Анголу на межу катастрофи. У 1988 р. було підписано “Принципи мирного врегулювання у Південно-Західній Африці”, згідно з яким ПАР надавала незалежність Намібії, а Куба виводила війська з Анголи.\nУ 1989 р. уряд Анголи зробив спробу знищити УНІТА, але наступ провалився і уряд Анголи погодився на переговори. Громадянська війна нанесла збитки країні в розмірі 25 млрд. доларів США, зовнішній борг зріс до 11 млрд. доларів. 31 травня 1991 р. Ж.Е. душ Сантуш – голова уряду Анголи і Ж.Савімбі – лідер УНІТА підписали в Лісабоні угоду про мир і проведення загальнонаціональних виборів, які були проведені у 1992 р. Перемогу отримала МПЛА. УНІТА не погодилася з таким розвитком подій і взялася за зброю. Громадянська війна продовжується по теперішній день.\nСкладна ситуація виникла у Південній Родезії. Там проживала значна біла меншина, в основному фермери. Білі у 1965 р. проголосили незалежність Родезії і намагалися створити державу ПАР (біла меншина проголосила своє виключне право на владу – режим апартеїду – расова дискримінація). Ні Великобританія, якій колись належала Родезія, ні ООН не визнали цієї незалежності, африканці (чорна більшість) розпочали збройну боротьбу проти білої общини. Опинившись в ізоляції, білі у 1979 р. сіли з африканцями за стіл переговорів. Була розроблена нова конституція, яка визнавала рівність рас, на її основі були проведені вибори і проголошена незалежність нової держави – Зімбабве.\nОстанньою територією, яка отримала незалежність, була колишня Південно-Західна Африка (Намібія), мандат на управління якою був переданий Південно-Африканському Союзу після\nПершої світової війни. ПАС (згодом ПАР) намагалася взагалі анексувати цю територію. Африканці у 1966р. почали збройну: боротьбу за незалежність, яку оголосила організація СВАПО.\_ ООН у 1973 р. позбавила ПАР мандату на цю територію, а у] 1977 р. була прийнята резолюція про виведення військ ПАР. Лише у 1989 р. в ПАР зрозуміли безперспективність утримати за собою Намібію. Так з’явилася ще одна держава в Африці.\nВ Африці залишилася єдина територія, статус якої досі не визначений. Це колишня іспанська колонія – Західна Сахара. На цю територію претендує Марокко. Проти окупації виступає рух ПОЛІСАРЮ, який веде партизанську боротьбу.\nРозвиток країн Тропічної Африки виявився найбільш складним. У момент завоювання цими країнами незалежності, основна маса населення була зайнята у традиційних галузях господарства, де панували родоплемінні і напівфеодальні відносини. Спроби зруйнувати традиційне життя мали серйозні негативні наслідки. Домагаючись повної незалежності, лідери прагнули зменшити роль сільськогосподарського та сировинного експорту, що остаточно підривало економіку цих країн і позбавляло їх єдиного стабільного джерела прибутків. Єдине, в чому мали успіх країни Тропічної Африки, так це у створенні тиранічних режимів, як прорадянських, так і прозахідних. Великі темпи зростання населення зводили нанівець усі зусилля по подоланню відсталості. Виробництво продуктів харчування не встигало за зростанням чисельності населення, що призводило до голодоморів. Нестабільність посилювалась через штучність африканських кордонів. У результаті колоніальних поділів Африки 44% держкордонів проходять по меридіанах і паралелях, 30% по прямих і заокруглених лініях і лише 26% по кордонах розселення етнічних груп. 13 держав не мають виходу до моря, а це означає, що у них немає надійних шляхів сполучень із зовнішнім світом. Такі штучні кордони сприяли тому, що в Африці не виявилось однонаціональних і моноетнічних держав (крім Сомалі – але і вона поділяється на клани). Така ситуація призводить до міжетнічних конфліктів серед африканських держав. Один з найкривавіших конфліктів відбувся в Руанді. Його жертвами стали 800 тис. осіб.\nКонфлікти виникали і на релігійному грунті між християнами й мусульманами. В Ефіопії після тривалої громадянської війни було проголошено незалежну державу Ерітрею. Конфлікти нерідко виходили за межі державних кордонів, переростали в міждержавні зіткнення.\nЩоб надалі запобігти прикордонним суперечкам, африканські країни домовилися дотримуватися принципу поваги існуючих кордонів, закріпленого в Статуті Організації Африканської Єдності (ОАЄ, утворена у травні 1963 p.).\n–\tнезавершеність процесів формування африканського суспільства;\n–\tвідносно короткий період незалежного розвитку африканських країн;\n–\tскладне переплетіння різних типів економічних відносин; •\n–\tслабка соціально-класова диференціація суспільства;\n–\tзалишки родоплемінних відносин;\n–\tширокий спектр ідеологічних поглядів населення;\n–\tекономічна і політична залежність від розвинутих країн;\n–\tнаявність таких соціальних явищ, як голод, злидні, хвороби, неграмотність, низька політична культура.\nЗовнішні причини пов’язані з протиборством СРСР – США в період “холодної війни”.\nВійськово-диктаторські режими в Африці характеризуються політичною і економічною нестабільністю, насиллям, низкою державних заколотів, міжетнічними протиріччями, війнами, гонкою озброєнь (на озброєння витрачається 5% валового внутрішнього продукту; у Південній Азії – 3,6%, Латинській Америці 1,6%), зростанням політичної ролі армії у суспільстві, диктаторі ськими методами правління, корупцією.\nВлада диктатора, як правило, спирається на три політичні інститути: державу, успадковану від колонізаторів, яка здійснює жорстку централізовану владу по управлінню суспільством; од-; непартійну систему; збройні сили. Диктаторські режими перешкоджали демократичним перетворенням у суспільстві і гальму вали соціальний прогрес в африканських країнах.\nВійськово-диктаторські режими можна поділити залежно від їхньої орієнтації на правоавторитарні та лівоавторитарні.\nПравоавторитарні режими утвердились в Заїрі, Центрально-Африканській Республіці (ЦАР), С’єрра-Леоне, Чаді, Ліберії, Ру-; анді, лівоавторитарні – в Ефіопії, Лівії, Малі, Анголі, Мозамбіку.\nДиктатор Ж.Б.Бокасса прийшов до влади в Центрально-Африканській Республіці у 1966 р. в результаті державного заколоту і правив країною протягом 13 років. Він оголосив себе маршалом і довічним президентом, а згодом проголосив республіку імперією, а себе імператором. За роки правління він усував з посад всіх потенційних конкурентів, висилав їх з країни, арештовував, піддавав середньовічним тортурам.\nїді Амін Дада у республіці Уганда “прославився” масовим; знищенням людей. За вісім років правління в 70-ті роки в країні було знищено 800 тис. осіб.\nПонад ЗО років при владі у Заїрі знаходився харизматичний; лідер Мабуту Банга. Згідно з складеною ним конституцією в країні існує лише одна політична партія, до якої автоматично зараховано все населення країни. За роки його правління Заїр із багатої країни перетворився на одну з найбідніших: її зовнішній борг досяг 8 млрд. доларів США. Зате сам Мабуту у швейцарських банках тримав 5 млрд. доларів. У 1998 р. його режим було повалено. До влади прийшли нові сили на чолі з Кабіла. Було змінено назву країни – Демократична Республіка Конго, проведено реформи, проте становище в країні залишилось нестабільним.\nУ Ефіопії в результаті державного перевороту 1974 р. до влади прийшов Менгісту Маріам (червоний диктатор). У країні було ліквідовано монархію і проголошено Демократичну Республіку Ефіопію. У режиму Маріама не було соціальної опори, хоча він прагнув її створити з допомогою Робітничої партії Ефіопії і деяких громадських організацій. Прагнення Мабуту побудувати соціалістичне суспільство зазнало невдачі. У результаті боротьби проти повстанців північних провінцій Тігре та Ерітрея виникла опозиція в самій ефіопській армії (чисельність 500 тис. чол.). Після поразки армії в операціях проти повстанців диктатор втратив підтримку серед армійського керівництва і населення, яке вже протягом кількох років потерпало від голоду, і у травні 1991 р. втік з країни у Кенію, а потім у Зімбабве.\nОднією з найбільш розвинених країн Тропічної Африки є Нігерія. Основне джерело прибутку країни – нафта. У 1960 р. колишня англійська колонія отримала незалежність. У 1967-1969 pp. в країні тривала громадянська війна, внаслідок якої Нігерія стала Федеративною Республікою. За 35 років незалежності чверть століття в країні панував військовий режим. Спроба у 1993 р. генерала Ібрагіма передати владу цивільним не вдалась.\nНаприкінці 80-х років військово-диктаторські режими вступили в смугу гострих криз, пов’язаних з розпадом соціалістичної системи і закінченням “холодної війни”. Диктатори втратили економічну і політичну підтримку з боку США та СРСР.\nМВФ і МБРР розробили план економічного відновлення Африки. Пропонувалось проведення ринкових реформ в обмін на пільговий кредит, скорочення державних витрат. Проблеми, які постали перед країнами Африки, багатопланові і розв’язати їх нелегко. Це можливо лише при участі світового співтовариства і в формах, придатних для народів Африки.\nПівденно-Африканська Республіка (ПАР) була створена у 1961 р. Основою державної політики став апартеїд. Біла меншість ПАР присвоїла виключне право на владу в країні, а люди іншої раси (чорні, кольорові) вважались людьми другого гатунку. Деколонізація Африки суттєво змінила становище ПАР. Творці апартеїду зрозуміли, що нові незалежні держави не будуть миритися з існуючим на півдні Африки расистським режимом і мобілізують світову громадськість на боротьбу з ним. Щоб зберегти режим, здійснювались такі заходи: –\tстворювались автономне господарство і військова промисловість, що в умовах міжнародної ізоляції зумовлювало неефективність деяких галузей господарства і штучне завищення цін і т.д.;\n–\tробились спроби створити на північ від ПАР пояс безпеки із Анголи, Мозамбіку, португальських колоній;\n–\tрозроблялась власна атомна зброя.\nАле всі ці заходи провалились: не вдалось створити пояс безпеки, африканське населення не проявляло покори і використав вувало всі засоби боротьби. У білій общині намітився розкол: більшість її почала виступати за політичні реформи і за створення багаторасової демократичної держави. Першим кроком у] цьому напрямку стало прийняття нової конституції 1984 р. У| 1989 р. до влади у ПАР прийшов Фредерік де Клерк. Він здійснив реформи, які призвели до падіння расистського режиму. У 1993 р. в ПАР вперше проведено вільні вибори. Президентом країни став Нельсон Мандела – лідер АНК.\nНаприкінці XX ст. Африка залишається одним з найнестабі-льніших і найменш розвинутих регіонів світу.\n20. Проголошення СРСР і встановлення сталінського режиму\n46. Створення Організації Об’єднаних Націй\n49. Основні тенденції соціально-економічного та політичного розвитку країн Заходу в 1945-1998 pp.


Президент на Рівненщині: Відкриття нового дитячого садочку - яскравий приклад зрушень, можливих завдяки об'єднанню зусиль — Офіційне інтернет-представництво Президента України\n«Те, що я вам обіцяв під час своєї виборчої кампанії, що ми зробимо децентралізацію. І всі гроші, які раніше концентрувалися в Києві прийдуть до територіальних громад. І громади самі будуть визначати як краще використати ці гроші. Не треба з торбами більше ніколи їздити до Києва. Все, що громада заробила, залишається в її розпорядженні», - наголосив Президент. Він зазначив, що «абсолютно рекордні обсяги коштів зараз йдуть на підтримку територіальних громад».\nПрезидент підкреслив, що на Рівненщині від початку року це вже третій новий дитсадок. «По усій Україні відкриваються сотні дитячих садків, шкіл, з абсолютно новою програмою навчання», - сказав Петро Порошенко.\n«Завдяки єдності ми втілюємо найсміливіші плани у життя. Ми руйнуємо плани агресора, який прагне підірвати зсередини та розхитати Україну. Ми й далі будемо будувати дитячі садки, школи, дороги, лікарні, армію», - наголосив Глава держави.\n«Усе, що я бачу зараз тут, в Обареві - яскравий приклад як починає змінюватися життя, які зрушення можливі завдяки об’єднанню зусиль та згуртованості, завдяки децентралізації. Мені ніколи не перестане бути цікавим, в яких умовах виховуються наші діти. Я не припиню повторювати, що витрати на освіту – найкраща інвестиція в майбутнє», - додав Президент та побажав усім міцного здоров’я, добра, миру, щедрої долі та невичерпної жаги до знань.\n«Ніщо не буде кращим символом нашого руху в Європу, ніж сьогоднішня велика подія. Безумовно - для мам. Безумовно - для батьків. Безумовно - для дідусів і бабусь. Я вже і сам дідусь. Але, в першу чергу, для цього молодого покоління, яке вже буде мати абсолютно нові - інші умови, абсолютно нову - кращу освіту. Мати найсміливіші плани на життя і з впевненістю дивитиметься в майбутнє», - наголосив Президент.


"Динамо" вимучує перемогу в Кривому Розі (Відео) - Телеканал новин 24\n"Динамо" вимучує перемогу в Кривому Розі (Відео)\n22:25, 29 серпня 2010 732\nЄдиний гол Ярмоленка у ворота "Кривбасу" приніс "Динамо" три очки / Офіційний сайт Прем'єр-ліги\nЄдиний влучний удар Андрія Ярмоленка приніс "Динамо" три очки і тимчасово вивів столичний клуб на другу сходинку таблиці.\nГоли: Ярмоленка 4.\nЯк показав хід матчу, "Кривбас" цілком реально міг сподіватися на позитивний результат в матчі з "Динамо", якби не провал на перших хвилинах гри. Тільки в одному епізоді втратили пильність захисники криворізького клубу і цього вистачило "Динамо", щоб перемогти. Невідомо, за чим дивились оборонці з Кривого Рогу, коли Нінковіч жонглював м'ячем у штрафній господарів, а потім Мілевський робив передачу п'ятою на Ярмоленка, який безперешкодно розпечатав ворота Боровика. За виключенням цього моменту, кривбасівці діяли непогано і при долі везіння могли б здобути очки.\n"Динамо" не зміг у матчі допомогти Шевченко. Відсутність капітана відчувалась - знову не було лідера, який би тягнув за собою колектив і підганяв молодших партнерів. Штрафні удари, в час відсутності Шеви, брав відповідальність на себе пробивати Гармаш. Виходило, чесно кажучи, не дуже, але за ініціативу - "плюс".\nВ другому таймі динамівці контролювали повністю гру на полі. "Кривбас" намагався грати на контратаках, однак пригадати якісь серйозні моменти біля воріт "Динамо" важко. Натомість кияни нанесли кілька гострих ударів по воротах Боровика, яким так і не судилось перетворитись в гол.\nЗа десять хвилин до завершення поєдинку Куценко підвів "Кривбас", зрубавши в центрі поля Гармаша, заробивши, таким чином, другу жовту картку. Вилучення не вплинуло на стиль гри команди, більше того, "Кривбас" влаштував гостям фінальний штурм. Та все ж підопічні Газзаєва відбили останні потуги "Кривбасу" і вивезли з Дніпропетровщини три пункти.\nОлекса Коба 1308\nКатерина Одарченко 1242


Курс долара до 2025 року - МВФ погіршив прогноз для України - новини Україна - Главред\nЩо буде з курсом до 2025 року: МВФ погіршив прогноз для України\n14 червня 2020, 06:39\nУ 2020 році курс долара зросте в ціні.\nМВФ закладає у свої розрахунки курс долара на рівні 30 гривень за один долар / УНІАН\nМіжнародний валютний фонд, який днями перерахував Україні перший транш в 2,1 мільярда в рамках нової програми співпраці, оновив прогноз курсу гривні до долара на період до 2025 року.\nЯк свідчать дані Меморандуму України з МВФ, прогноз курсу гривні погіршений порівняно з жовтнем 2019 року.\nЗгідно з даними в тексті Меморандуму, номінальний ВВП України в 2020 році складе 130,3 млрд доларів, номінальний ВВП у гривнях - 3908 млрд грн. Таким чином, МВФ закладає у свої розрахунки курс долара на рівні 30 гривень за один долар.\nУ 2021 році МВФ чекає курс у 28,9 гривні за долар і 28,6 гривні за долар - в 2022 році. Потім курс стабілізується на рівні 28,7 гривні за долар.\nчитайте такожРизик обвалу гривні: експерт дав несподіваний прогноз курсу долара до 2021 року\nЯк повідомляв Главред, керівник відділу аналітики Forex Club Андрій Шевчишин вважає, що на українську валюту чекає не найкращий тиждень. За його словами, курс долара в Україні впродовж тижня до 20 червня може подорожчати. Зокрема, американська валюта може перейти в діапазон з верхньою межею у 26,9 гривні за один долар.\nМВФ курс долара курс гривні ВВП транш долар гривня новини України\nЗараз ви переглядаєте новину «Що буде з курсом до 2025 року: МВФ погіршив прогноз для України». Інші економічні новини читайте в розділі «Гроші». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


Закони і звичаї війни. Пояснюємо, звідки вони беруться і що кажуть\n📅 04.04.2022 🕐 16:57\nНаслідки російських атак і окупації на Київщині та Сумщині, в Харкові та Маріуполі, свідчення із захоплених Херсона та Мелітополя стали головними новинами України за останній місяць. Вони викликають страх, ненависть, огиду.\nПісля звільнення Бучі, Ірпеня та Гостомеля світ побачив докази кривавих злочинів Росії. Розстріляні й закатовані цивільні, чиї тіла в кращому разі скидали до братських могил, а нерідко – залишали просто посеред вулиць. Зруйновані та пограбовані будинки. Спустошені та винищені міста.\nСвітлини, зроблені зовсім недалеко від української столиці, не залишились поза увагою світових лідерів.\n"Фото, які надходять з Бучі, звільненого міста під Києвом, нестерпні. На вулицях сотні боягузливо вбитих мирних жителів", – написав президент Франції Емманюель Макрон.\nНамагаючись виправдати свої звірства, Кремль або називає їх "фейками" та "провокаціями", або просуває наративи про те, що це буцімто з української сторони порушують закони та звичаї війни.\nСаме їх дотримання відрізняє демократичний київський уряд від Москви. І повага до них – на словах і на ділі – це питання міжнародного іміджу Києва.\nУкраїнська правда розповідає, як сформувались закони та звичаї війни, про що в них ідеться та як карають тих, хто ці закони порушує.\nЩо таке закони та звичаї війни?\nЗараз у світі це називається "міжнародне гуманітарне право" (МГП). Закони та звичаї – старіший, але простіший для розуміння термін.\nВони регулюють поведінку сторін під час збройних конфліктів. Обмежують насильство, забороняючи певні методи і зброю, щоб метою було не винищення всього живого, а лише військове ослаблення супротивника. Також ці правила захищають жертв війни й окремі верстви людей.\nМіжнародне гуманітарне право стосується винятково збройних конфліктів – як міжнародних, так і внутрішніх. Воно не працює в мирні часи, під час заворушень чи інших "неспокійностей" всередині країн.\nЗвідки взялися закони війни?\nЩе за Середньовіччя гуманітарні питання війни почали порушувати в окремих договорах між командуючими. Вирішальною стала жорстока битва під Сольферіно в ході австро-італо-французької війни у 19-му сторіччі. Тоді підприємець Жан-Анрі Дюнан ініціював створення організації для допомоги пораненим – Червоний Хрест.\nЙого зусилля також призвели до скликання міжнародної конференції та підписання у 1864-му Женевської конвенції про поліпшення долі поранених та хворих. Вона стала першим міжнародним договором, що закріплював закони війни.\nПротягом 19-21-го століть були підписані ще десятки документів, які в цілому й складають міжнародне гуманітарне право. До Першої світової це були переважно Гаазькі конвенції, що стосувались зброї та методів ведення війни. Загалом їх називають "правом Гааги".\nДругий напрям – "право Женеви", покликане захистити осіб, які не беруть участь або вже відійшли від бойових дій. Мова про цивільних, поранених, військовополонених. Ці норми були закріплені кількома Женевськими конвенціями, основна з яких – 1949-го року – з'явилася як наслідок трагічного досвіду Другої світової війни.\nНаприкінці 20-го сторіччя межа між "правом Гааги" і "правом Женеви" почала стиратись.\nКого стосуються закони війни та хто їх має виконувати?\nМіжнародне гуманітарне право (МГП) діє для всіх сторін збройних конфліктів – як ворогуючих країн, так і недержавних збройних груп. Навіть якщо хтось із супротивників не визнає стану війни.\nМГП базується на "принципі рівноправності": для нього не має значення характер конфлікту, його причини та позиція кожної зі сторін. Держава, яка обороняється або бореться з бойовиками всередині країни, несе таку ж відповідальність за дотримання гуманітарного права, як і агресор або самі ж бойовики.\nНе має значення і те, чи дотримується законів війни супротивник – це не дає права вчиняти так само.\nНе можна виправдовувати свої дії і жорстокістю конфлікту.\nА сама війна – законна?\nМіжнародне гуманітарне право про це не говорить. Воно починає діяти з початком конфлікту і сприймає війну відсторонено від мотивів.\nОднак загалом у міжнародному праві, не в МГП, існує поняття "право на війну" або "право проти війни". В його основі – заборона застосовувати силу та погрози силою, з окремими винятками. Це закріплено в Статуті ООН.\nЗастосування сили допускається як самооборона – індивідуальна або колективна – у випадку збройного нападу.\nДругий виняток – це рішення Ради безпеки ООН. У разі, якщо хтось порушує мир, або існує загроза такого порушення, Радбез може вирішити, до яких заходів вдаватись. Це може бути як переривання економічних і дипломатичних відносин, так і операції з військовими силами.\nКому і що дозволено на війні?\nПраво "законно" застосовувати силу отримують комбатанти. Під це поняття потрапляють всі, хто входить до складу збройних сил, окрім медиків і духовенства.\nУсі бійці, якщо вони опиняються під владою супротивника, отримують статус військовополонених із додатковими гарантіями, про які мова піде нижче.\n"Законні" учасники війни мають так званий "імунітет комбатантів" – захист від переслідування за участь у бойових діях. Однак якщо дії армійців порушують гуманітарне право, то їх можна судити за воєнні злочини.\nВажливо, що цей імунітет мають обидві сторони конфлікту.\nЦе правило поширюється лише на міжнародні війни, оскільки надавати гарантії, наприклад, терористам, ніхто не хоче. У випадку внутрішніх конфліктів сторони мають дотримуватись принаймні базових норм.\nПартизани отримують такі ж привілеї, як комбатанти, якщо відкрито носять зброю, позначають себе якимсь знаком, що видно здалеку, дотримуються законів і звичаїв війни і мають відповідального командувача.\nМедики і духовники мають особливий статус – їх не можна атакувати. Але і стріляти їм, відповідно, заборонено. Взяти до рук зброю вони можуть лише для самозахисту або захисту довіреного майна. І в такому випадку вважаються комбатантами.\nЖурналісти, які працюють в гарячих точках, але не ті, що офіційно прив'язані до війська, вважаються цивільними. Тобто не мають брати участь у боях.\nЦивільним у виключному випадку можна братись за зброю, але лише на неокупованій території. Тоді, коли супротивник наближається, а населення не встигло зорганізуватись у регулярну армію. Бійці такого спротиву також мають поважати закони і звичаї війни і відкрито носити зброю.\nВ інших випадках участь мирних мешканців у війні сама по собі не є порушенням. Однак через це люди втрачають захист як цивільні і при цьому не отримують гарантій комбатантів.\nЯк мають бути захищені цивільні?\nОдин із головних принципів законів і звичаїв війни – розрізнення цивільних і військового. Це стосується як людей, так і об'єктів.\n❗На цивільних не можна нападати.\nОб'єктами атак можуть бути комбатанти і військові об'єкти. Ними вважають ті, що "роблять ефективний внесок у військові дії" та напади на які "надають явну військову перевагу".\nТак, під цю категорію можуть підпадати й об'єкти, що використовуються мирним населенням, наприклад, інфраструктура: дороги, мости, залізниці. Якщо відповідають критеріям про "ефективний внесок" і "надання переваги", то можуть вважатись військовими.\nЯкщо ж є сумніви щодо того, чи об'єкт використовується армією, його потрібно сприймати за цивільний. Тому, наприклад, вигадки росіян про те, що пологовий будинок у Маріуполі використовувався військовими, не виправдовують їхньої нищівної атаки на лікарню.\nКоли шкода для цивільних може бути супутньою, то необхідно зважати, як вона співвідноситься з воєнною перевагою. І відмовлятись від нападу, якщо він завдасть надмірних, у порівнянні з успіхами, втрат для цивільних.\n❗На окупованій території загарбник несе відповідальність за їжу та медикаменти для населення.\nОкупант має постачати їх, якщо запасів недостатньо, та сприяти гумконвоям. При цьому роздавати допомогу потрібно під контролем тієї держави, чиї громадяни живуть на цій території, або нейтральної сторони, Червоного Хреста чи іншої незалежної організації.\n❗Забороняється проводити залякування, терор і репресії, брати цивільних у заручники, використовувати як "живі щити", грабувати та знищувати їхнє майно.\nБезумовно, поза законами війни також є тортури, тілесні покарання, калічення, медичні та наукові досліди над людьми та будь-яке інше брутальне поводження.\n❗З особливою увагою потрібно ставитись до жінок, яких не те що не можна ґвалтувати і примушувати до проституції, а необхідно захищати від цього. Вагітні, породіллі та годувальниці мають пріоритет при отриманні допомоги, як і діти.\n❗Евакуація цивільних з гарячих точок має бути одним із важливих питань для сторін конфлікту. Однак заборонено примусово переселяти людей на територію держави-окупанта, окрім як у випадках виняткової небезпеки.\nРосія проводить такі переселення регулярно: як з Криму протягом останніх 8 років, так і з ОРДЛО перед повномасштабним наступом.\nНе можна евакуювати за кордон дітей, хіба що теж у виключних умовах і з письмовим дозволом батьків або опікунів.\nПотрібно піклуватися, щоб діти до 15-ти років не були розлучені з сім'ями. І загалом сприяти об'єднанню родин і обміну інформацією між родичами, зокрема передачі персональної кореспонденції.\n❗Не можна примушувати цивільних служити у військах держави-окупанта або брати участь у війні.\nПри цьому залучати до робіт повнолітніх людей можна, навіть якщо це є необхідним для потреб армії\n❗Забороняється примусом отримувати від цивільних будь-яку інформацію.\nЯк не можна воювати?\nКрім перелічених вище правил щодо цивільних осіб, є ще низка заборонених методів.\nЗакони та звичаї війни наголошують на особливому захисті низки споруд.\n❌ Не можна атакувати:\nісторичні пам'ятки, твори мистецтва, місця відправлення культів, які є культурною або духовною спадщиною;\nоб'єкти, необхідні для виживання населення, як-то запаси їжі та води, посіви, худоба;\nгреблі, дамби, атомні електростанції тощо, тобто споруди, ураження яких призведе до небезпечних явищ чи витоку небезпечних речовин;\nцивільні лікарні, навіть якщо вони використовуються армією.\n❌ Забороненими є невибіркові напади, тобто ті, що не спрямовані на конкретну військову ціль і які несуть по собі необмежені наслідки.\n❌ Не можна вдаватися до методів, які наносять шкоду природному середовищу.\n❌ Заборонено створювати голод серед цивільних.\n❌ Не допускається віроломство, коли сторона викликає довіру супротивника і вдає, ніби має право на захист. Наприклад: прикидатись цивільними, симулювати капітуляцію чи намір вести перемовини, використовуючи емблеми Червоного Хреста чи ООН тощо.\nПри цьому воєнні хитрощі дозволені. Як-от маскування, пастки, дезінформація.\n❌ Не можна нападати на поранених, хворих і полонених.\n❌ Злочинним є принцип, наказ і навіть погрози не залишати нікого в живих.\nЯку зброю не можна застосовувати?\nНаскрізний принцип законів і звичаїв війни – уникати фізичних страждань і більшої шкоди, ніж потрібна для ослаблення противника. Тому не можна застосовувати зброю масового ураження і таку, що завдає надмірних страждань.\nПід заборону підпадають:\n❌ протипіхотні міни;\n❌ касетні боєприпаси – бомби, снаряди, ракети тощо, які вивільняють велику кількість дрібних розривних суббоєприпасів;\n❌ зброя, що наносить ушкодження осколками, які не виявляються в людському тілі за допомогою рентгенівських променів;\n❌ лазерна зброя, призначена для осліплення людей;\n❌ хімічна та біологічна зброя (сюди відноситься навіть сльозогінний газ);\n❌ ядерна зброя – прямої заборони на неї зараз немає, та її використання може суперечити принципам законів і звичаїв війни, що вже підтверджував у своєму висновку Міжнародний суд.\nДеякі засоби не заборонені повністю, але їх можна використовувати обмежено, зокрема за жодних умов не в районах, де перебувають цивільні. Це стосується:\n❌ мін, мін-пасток й інших приладів з дистанційним керуванням;\n❌ запалювальної зброї (як-то фосфорні боєприпаси).\nКрім того, сторони конфлікту мають працювати над тим, аби знизити небезпеку від вибухонебезпечних пережитків війни: припасів, які не вибухнули чи були покинуті.\nЯк потрібно поводитися з полоненими?\nСторони війни зобов'язані якнайшвидше розшукувати та підбирати поранених і загиблих.\nЯк уже йшлося вище, статус військовополонених отримують не всі, а ті, хто мав право братись за зброю.\nЗ ними потрібно поводитись гуманно, поважаючи право на життя, політичні, релігійні та інші переконання. Будь-які дії, які призводять до смерті полоненого або створюють загрозу їхньому життю, вважаються серйозним порушенням.\nЗахоплених ворогів за жодних обставин не можна піддавати тортурам, жорстокому або принизливому поводженю, тілесним покаранням. Ба більше, конвенція каже, що їх слід захищати від насильства, залякування і цікавості публіки.\nДержава має забезпечувати ворожих полонених їжею, водою, одягом і медичною допомогою. А також надавати право обмінюватися новинами з родичами, приймати душ, дотримуватись гігієни і прати свій одяг.\nПолонений має повідомити своє прізвище, ім'я та військове звання, дату народження та армійський номер або схожу інформацію. Не можна примусом отримувати від них якісь дані.\nОсобисті речі мають залишатись при армійцях, за винятком суто озброєння.\nДержава може використовувати працю військовополонених, однак на невоєнних і безпечних роботах. Враховувати треба, серед іншого, їхнє військове звання. Наприклад, офіцерів не можна примушувати працювати, а сержантів – лише до наглядової роботи в таборі.\nПісля закінчення війни полонених треба звільнити та повернути на батьківщину.\nСудити армійців можна за воєнні злочини, але не за сам факт участі у бойових діях.\nВідповідальність за всі умови утримання полонених несе держава. Оскільки ворог потрапляє не в полон конкретної частини, а держави.\nЩо таке воєнні злочини, геноцид і злочини проти людяності?\nДержава, яка воює, несе відповідальність за те, щоб її представники дотримувалися законів і звичаїв війни. Але це не знімає й особистої відповідальності з людей.\nПорушення міжнародного гуманітарного права є воєнним злочином, одним із найтяжчих порушень в принципі.\nЦей термін іноді плутають із військовими злочинами, що позначає інше – порушення армійцями порядку служби.\nПерелік воєнних злочинів доволі широкий. Узагальнено це:\nнапад на цивільне населення;\nвбивство, тортури, нелюдське поводження та нанесення серйозних тілесних ушкоджень тим, хто має бути захищеним, тобто пораненим, полоненим, цивільним;\nзастосування забороненої зброї або методів війни;\nдепортація і незаконне переміщення людей;\nвикористання захисних знаків (як-то емблеми Червоного Хреста) не за призначенням;\nвіроломне вбивство або поранення супротивника;\nзаява, що пощади не буде.\nКрім того, міжнародне право визначає ще кілька найтяжчих злочинів поряд із воєнними:\nгеноцид – дії з метою знищити будь-яку національну, етнічну, расову чи релігійну групу як таку;\nзлочини проти людяності, тобто масове винищення, поневолення, депортація цивільних тощо;\nХто і як може карати за злочини на війні?\nВідповідальність за переслідування порушників лежить насамперед на самих державах.\nВ українському Кримінальному кодексі є відповідні статті:\nпорушення законів і звичаїв війни – від 8 років тюрми до довічного;\nпланування і розв'язування агресивної війни – від 7 до 15 років ув'язнення;\nгеноцид – від 10 років до довічної в'язниці;\nтакож окремо є статті про насильство над населенням у районі бойових дій, погане поводження з війсьовополоненими, незаконне використання символіки Червного Хреста, мародерство.\nДля найтяжчих випадків, які стосуються міжнародної спільноти і коли держава не може або не хоче розслідувати злочини самостійно, існує Міжнародний кримінальний суд (МКС), який ще називають судом Гааги.\nНіхто, незалежно від висоти посади, не має імунітету перед МКС. Статус глави держави, уряду, члена парламента тощо не є підставою для пом'якшення вироку.\nСтроку давності у злочинів, які може розглядати МКС, не існує.\nСеред покарань, які може призначити цей суд: позбавлення волі максимум на 30 років або пожиттєве ув'язнення за виключно тяжкі діяння. Додатковим може бути штраф або конфіскація майна.\nМКС був заснований у 1998-му році. Його роботу регулює окремий документ – Римський статут. Україна є серед його учасників, однак досі не ратифікувала цей договір.\nЦе позбавляє Київ деяких прав, як-то пропонувати свого суддю. Однак у 2014-му році Верховна Рада визнала дію суду Гааги на території України.\nКого і коли вже карали?\nПопередниками Міжнародного кримінального суду були спеціальні трибунали.\nНюрнберзький і Токійський були створені після Другої світової війни для покарання, відповідно, керівників гітлерівської Німеччини та японських воєнних злочинців. Перший тривав трохи більше року, другий – 2,5.\nУ 1993-1994-му роках Рада Безпеки ООН створила ще два трибунали для конкретних випадків. Перший, стосовно колишньої Югославії, працював аж до 2017-го року, розглядав справи проти 161-ї людини і 90 засудив.\nСеред підсудних був колишній президент Югославії Слободан Мілошевич, а також інші посадовці та генерали, яких визнали винними у геноциді та воєнних злочинах.\nМіжнародний кримінальний трибунал щодо Руанди існував до 2015-го року. Він не лише засудив за геноцид до довічного строку колишнього прем'єра цієї держави, а й до 30-35-річних – керівників пропагандистських радіо та газети.\nЗлочинців відправляли не лише під міжнародні, а й під національні суди. Так, один із керівників голокосту, німецький підполковник Адольф Айхман переховувався аж до 1960-го року, коли нарешті був спійманий ізраїльськими спецслужбами, вивезений до Ізраїлю і там засуджений до страти.\nНаразі у суді в Нідерландах триває заочний процес над бойовиками, які в 2014-му році збили над Донбасом цивільний літак рейсу МН-17. В Україні за воєнні злочини на Донбасі були також заочно засуджені підконтрольні Росії бійці: до 10 і 10,5 років ув'язнення.\nМіжнародний кримінальний суд веде розслідування щодо злочинів на війні в Україні, що триває з 2014-го року. Після повномасштабного вторгнення прокурор МКС також відкрив справу.\nІснує також ще одна інстанція – Міжнародний суд ООН, також розташований у Гаазі. Він розглядає суперечки між державами і зокрема позов України проти Росії за агресію. 16-го березня 2022-го року цей суд наказав Москві припинити війну.\nРосійська війна злочинна сама по собі. Окрім того, прийшовши на українську землю, армійці Путіна порушили незліченну кількість законів війни.\nЗалишити це без наслідків буде ганьбою всього цивілізованого світу. Таким чином він розпишеться у власній слабкості. Тому суд над російськими воєнними злочинцями – питання часу. Він буде.\nХоча і не виправить жодного вбивства. І не задовольнить бажання помститися, яке, природно, з'явилося в українців.\nАле його мета буде в іншому – врятувати людей від наступних кривавих диктаторів і їхніх посіпак-убивць.


Незалежні органи, спостережні комітети з забезпечення рівності, спеціальні посередницькі органи\nГлавная страница » Паритетная демократия (Шпаргалки) » Незалежні органи, спостережні комітети з забезпечення рівності, спеціальні посередницькі органи\nВиникнення державних інститутів рівного статусу в Скандинавії датується початком 1970-х років. У 1972 році в Норвегії на базі Ради з питань заробітної плати, що функціонувала з 1959 року, була створена Рада з рівного статусу. У тому ж році були створені Ради з питань рівності у Фінляндії і в Швеції. Всі вони організовувалися як консультативні органи при урядах і парламентах і були покликані також привернути увагу суспільства до проблеми гендерної дискримінації. Їх особливість в тому, що вони були засновані ще до прийняття законів про гендерну рівність.\nНа сучасному етапі в усіх трьох країнах є посади міністра з питань рівності, а також омбудсмени з питань рівності (у Швеції – омбудсмен з питань рівних можливостей). У складі міністерств Норвегії та Швеції є відділи з питань гендерної рівності.\nТак, у Швеції рада з питань рівності складається з 27 представників від жіночих організацій, політичних партій та організацій роботодавців і найманих працівників. Він збирається чотири рази на рік.\nНаступним етапом після створення консультаційних рад з гендерної рівності стало становлення в скандинавських країнах інститутів контролю над проведенням в життя відповідної політики і, перш за все над виконанням законів з гендерної рівності, які були прийняті в Норвегії і Швеції в 1978 році і в 1979 році, а в Фінляндії в 1986 році (введені в дію на рік пізніше).\nНорвегія була першою країною в світі, яка у 1979 р. призначила Омбудсмена – уповноваженого з гендерної рівності та апеляційну Комісію для розгляду питань, пов’язаних з гендерною рівністю. Швеція ввела посаду Омбудсмена і створила аналогічну комісію у 1980 р., Фінляндія – в 1987 р. У всіх трьох країнах головним завданням Омбудсмена є контроль за дотриманням законодавства про рівність статей та інформування громадськості про відповідні вимоги закону.\nОргани рівного статусу в скандинавських країнах поширилися аж до урядового рівня, включаючи введення посад міністрів з питань рівності, що не є членами кабінету (у Швеції в 1976 р., у Фінляндії у 1980 р.). У Норвегії в 1997 році при коаліційному уряді запроваджено посаду заступника прем’єр-міністра, відповідального за питання гендерної рівності. Проте спеціальних автономних міністерств з питань гендерної рівності не існує ні в одній зі скандинавських країн. Відповідні міністри та пов’язані з ними групи співробітників примикають до інших міністерств, причому їхнє місце розташування може варіюватися. Проте в 1978 році у Норвегії за ініціативою парламенту був створений відділ рівного статусу і сім’ї при міністерстві споживання та сім’ї. У 1994 році він був перейменований у відділ гендерної рівності і приписаний до міністерства у справах сім’ї та дітей.\nНайбільш ґрунтовно питання гендерної рівності у контексті інституційного забезпечення опрацьоване у Швеції, тому трохи детальніше зупинимось на досвіді саме цієї держави.\nТак, в 1994 р. уряд Швеції вирішив покласти відповідальність за проведення політики в галузі рівності статей на Віце-прем’єр міністра. На всіх міністрів було покладено завдання з аналізу впливу діяльності їх відомства на становище в галузі рівності статей у зонах відповідальності їх міністерств.\nТого ж року уряд прийняв постанову про заснування спеціального мандату, відповідно до якого всі урядові комісії з розгляду різноманітних питань повинні аналізувати і обговорювати свої пропозиції крізь призму проблеми рівності статей, а також інструкцію, адресовану Шведській статистичній службі, вимагаючи від неї подавати всі статистичні дані роздільно за обома статями. Через два роки уряд доручив Національній адміністрації з зайнятості подавати статистичні дані роздільно за обома статями в галузі зайнятості.\nВідповідальність за прийняття та озброєння методів і процедур, покликаних забезпечити врахування можливого впливу на рівність статей у роботі адміністрацій, у процесі планування і прийняття бюджету покладається на Держсекретаря при кожному Міністерстві. Держсекретар з питань трудового законодавства і з питань рівності статей відповідає за координацію і спостереження. Він організовує регулярні засідання з Держсекретарями, що представляють інші міністерства, з проблематики статей. Він пропонує також міністерствам програми підготовки і навчання персоналу з цієї тематики.\nПідрозділ міністерства, який займається питаннями рівності статей, розробляє методи і механізми забезпечення гендерної рівності, розглядає усі пропозиції щодо проектів законів та інших рішень уряду, які запропоновані різними міністерствами, до їх обговорення та ухвалення Кабінетом міністрів. Мета – забезпечити в ході цього процесу врахування проблематики рівності між жінками і чоловіками. Інше важливе завдання полягає в спостереженні за призначеннями, запропонованими урядовим комітетам і комісіям, і схвалення поданих кандидатур до того, як ці пропозиції направляться для остаточного вирішення в Кабінет міністрів. Поставлена урядом мета полягає в тому, щоб найближчим часом досягти рівного представництва чоловіків та жінок в рамках офіційних комісій і урядових комітетів.\nНа регіональному рівні Адміністративні бюро графств, які є урядовими інстанціями, відповідають за інтеграцію проблематики рівності між жінками і чоловіками в усі сфери діяльності державної влади. Адміністративні бюро графств найняли фахівців з цих питань, щоб запустити, підтримувати та відслідковувати процес інтеграції самого поняття «рівності» статей в звичайну щоденну роботу в усіх сферах життя. Кожне бюро підготувало і подало до уряду середньостроковий стратегічний план роботи з заохочення і зміцнення рівності статей на період 1997 – 2000 pp.\nВ 1995 р. уряд Швеції виділив кредити Шведській Асоціації місцевої влади з тим, щоб допомогти прогресу в інтеграції проблематики рівності статей у діяльність влади на місцевому рівні. Під абревіатурою JAMKOM була запущена дворічна програма, що має на меті вивчення того, яким чином комітет або комісія можуть на систематичній основі працювати в інтересах просування ідеї рівності статей в рамках свої власної сфери діяльності. Заключна доповідь по програмі була подана уряду в лютому 1998 р.\nПерші семінари з роз’яснення різних питань в рамках проблеми, що розглядається, і для відповідної підготовки кадрів були організовані в 1994 р. і призначалися для представників вищих ешелонів влади. Ці семінари проводяться і сьогодні. Підрозділ, що займається питаннями рівності статей, підготував тригодинне навчальне стажування/семінар з питань рівності статей, розраховане на міністрів, держсекретарів, політичних радників, спеціальних комісарів і високопоставлених чиновників. Головною метою цих семінарів було ознайомлення зі статистичними даними і фактами, які характеризують становище жінок і чоловіків у шведському суспільстві. На семінарах обговорювалися і інші важливі проблеми: шляхи досягнення цілей національної політики в галузі рівності статей і методи та механізми, які можуть бути використані в рамках стратегії комплексного підходу. Щоб забезпечити потреби урядових служб і державної адміністрації в спеціальній підготовці, підрозділ, який займається питаннями рівності статей, користується послугами десятьох спеціальних викладачів, а також фахівця з питань рівності статей і представника шведської Служби статистики. Уряд також найняв «мобільного експерта в галузі рівності статей», який відвідує різні міністерства для надання допомоги у розробці відповідних методів і процедур для інтеграції проблематики рівності між чоловіками і жінками в різні процеси, що відбуваються в суспільстві.\nПісля проведення згаданих семінарів в міністерствах проходять регулярні засідання за участю Держсекретаря, відповідального за політику в галузі рівності статей, і керівника підрозділу, який займається питаннями рівності між чоловіками та жінками. На цих засіданнях обговорюються такі аспекти, як необхідність активних заходів з метою просування принципу рівності статей, аналіз його впливу на становище відповідно обох статей, відображення проблематики рівності статей у бюджеті і репрезентованість жінок у державних комісіях і комітетах.\nПідрозділ, якому доручено займатися питаннями рівності статей, розробив аналітичний метод оцінки різноманітних наслідків реалізації урядових проектів для становища жінок і чоловіків. Ряд міністерств в порядку експерименту скористається цим методом. Державна влада та місцеві органи самоврядування використовують аналогічні методи. Наявний досвід застосування цих методів оцінки ще не достатній як на урядовому рівні, так і на рівні місцевих адміністрацій.\nМіністерство, яке відповідає за трудове законодавство і питання рівності статей, в січні 1998 р. сформувало робочу групу з питання до проблеми рівності статей під головуванням Держсекретаря з питань рівності статей, у складі якої є представники і представниці національного, регіонального і місцевого рівнів. Ця група має на своїй меті розробку програми спеціальної підготовки з проблематики рівності між жінками і чоловіками і розробку інструментів оцінки зовнішнього впливу на обидві статі і методів спостереження і оцінки здійснюваної політики. Міністр виділив групі кредити з тим, щоб дати їй можливість проводити семінари, слухання і здійснювати дослідницькі проекти й експерименти.\nПідрозділ, що займається питаннями рівності статей, крім всього іншого, старанно вивчає бюджетні документи, що мають доленосне значення для прогресу в справі зміцнення рівності між жінками і чоловіками. Ця проблематика повинна також враховуватися в діалозі, який ведуть уряд і державно-суспільні структури з питань бюджету.\nЗавдяки такому механізму забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків сьогодні Швеція є лідером серед скандинавських країн, що мають найвищі показники представництва жінок.\nЕксперти з Шведської Асоціації місцевих влад затверджують, що саме успіхи в утвердженні гендерної рівності дозволили домогтися економічних успіхів, високого рівня життя, соціальних досягнень, що мають місце в Швеції. Приклад цієї країни свідчить, яких результатів у суспільному розвитку можна досягти на шляху гендерної рівності.\nПаритетная демократия (Шпаргалки)\nГендерна політика як основа паритетної демократії: зарубіжний досвід\nСкандинавська модель гендерної політики: загальна характеристика\nШляхи запозичення зарубіжного досвіду


Збірна України прогулялася Плзенем і потренувалася на місцевій арені ᐉ UA-Футбол\nЗбірна України прогулялася Плзенем і потренувалася на місцевій арені\n7 вересня 2021, вівторок. 22:47\nУ середу, 8 вересня, збірна України проведе виїзний товариський поєдинок з командою Чехії.\nВівторок у чеському Пльзені синьо-жовті розпочали з прогулянки по історичному центру затишного містечка. Олександр Петраков і його команда пройшлися в кафедральний собор святого Варфоломія, зведеного в середньовіччі, після чого не поспішаючи повернулися в готель.\nПісля прогулянки в збірній було теоретичне заняття, на якому тренерський штаб присвятив увагу аналізу гри найближчого опонента - збірної Чехії.\nПередігрове тренування відбулося ввечері на полі "Дусан Арени", що вміщає 11 000 глядачів і є клубним стадіоном місцевого клубу "Вікторія". Місцева влада дозволила заповнити стадіон на завтрашню гру на 50 відсотків: очікується, що з п'яти з половиною тисяч фанів одну тисячу складатимуть українці.\nСьогоднішнє тренування, в якому традиційно відпрацьовувалася тактична схема на майбутній матч, було насичене ігровими вправами. Завершила заняття коротка двостороння гра.


У 2020 році зміни почнуться в лікарнях: яка готовність Рівненщини | ВСЕ\nДо 1 квітня 2020 року усі медичні заклади Рівненщини запрацюють за принципом «гроші йдуть за пацієнтом». Кошти держава спрямує за послуги, які гарантує пацієнту безоплатно.\nНагадаємо, вже рік така модель оплат почалася з «первинки». Усі медзаклади, де працюють сімейні лікарі, терапевти і педіатри, вже мають договори з Національною службою здоров’я. З наступного року зміни почнуться в лікарнях.\n– Рівненщина – одна з лідерів із заключення договорів з сімейними лікарями. 86% жителів області підписали угоди. Це один з кращих показників в Україні. Тому на сьогодні важливим є питання готовності до реформи спеціалізованого рівня медицини, – зазначила директор Західного міжрегіонального департаменту Національної служби здоров’я України Мар’яна Возниця під час зустрічі із головою ОДА Віталієм Ковалем.\nОчільник Рівненщини розповів, що в області вже завершують автономізацію, тобто перехід від функціонування у вигляді бюджетних установ до функціонування в формі некомерційних комунальних підприємств, отже, отримують можливість укладати договори з НСЗУ. На сьогодні цей показник на рівні 94%.\nРазом з тим, під час сьогоднішнього селектору із головами ОДА Прем‘єр-міністр України Олексій Гончарук наголосив, що усі медзаклади оцінюватимуть за 3-ма критеріями – станом автономізації, комп’ютеризації та підключення до електронної системи охорони здоров’я.\nНагадаємо, що в державній політиці щодо охорони здоров’я у 2020 році визначено 5 пріоритетних напрямків. Це медична допомога при пологах, новонародженим у неонатальному періоді, при інфаркті міокарда, гострому мозковому інсульті і рання діагностика найбільш поширених онкологічних захворювань. Надання медичних послуг за цими напрямками оплачуватиметься за підвищеним тарифом для тих закладів охорони здоров’я, які відповідатимуть вимогам.


Лідери черкаських церков поділилися своїми життєвими історіями (фото) | Про все – Черкаські новини. Життя міста Черкаси та Черкаської області\nЛідери черкаських церков поділилися своїми життєвими історіями (фото)\n21 травня 2017, 10:14\nУ віруючих людей свій шлях до Бога. Комусь він дається легше, а для когось сповнений сумнівів та випробувань. Не стали виключенням і представники черкаського духовенства. Їх життєвий шлях до певного періоду не був сповнений дарунками долі. Частіше – навпаки, пише "Zmi.ck.ua".\nЧеркаські пастори та священики різних конфесій поділилися історіями свого життя та досвідом духовного шляху.\nЄпископ Черкаської області, пастор церкви "Блага Вість" Юрій Бієвець – священнослужитель у третьому поколінні. Пастором був його дід, чий шлях унаслідували і два дядьки Юрія Вікторовича. Сам же єпископ зі своїм призначенням визначився не одразу. Юні роки були сповнені випробувань. Але подія, яку інакше як дивом і не назвеш, розставила у його житті все на свої місця.\n- Я народився із вродженим пороком серця та ревматизмом кісток. Лікарі запропонували зробити мені операцію. Але мати, почувши, що з п’яти людей, виживає лише один, відмовилася від хірургічного втручання, – розповідає Юрій Бієвець.\nКоли йому було 5 років, батько залишив сім’ю. А починаючи з 9-го класу, майбутній єпископ пішов працювати на взуттєву фабрику.\n- У мене вже тоді був 47-ий розмір ноги. Такого взуття не продавали. Навіть на фабриці не виробляли, – пояснює священнослужитель.\nЩе у школі воєнрук пророкував Юрію Вікторовичу військову кар’єру. Навіть обіцяв посприяти щодо вступу до військового училища. Та доля склалася інакше.\n- Я з дитинства дуже сильно заїкався. Під час навчання у школі це було для мене важким випробуванням. Якось я 16-річний гостив у бабусі в Руській Поляні. Одного разу зі щирим проханням звернувся до Бога. Сказав, що якщо він мене зцілить, то я стану проповідником. І в той момент я дійсно відчув його присутність. Це було диво. Я швидко побіг до села, щоб перевірити, чи дійсно можу нормально говорити. Зустрів по дорозі якусь бабусю і щось їй наговорив дуже швидко. Вона, мабуть, і не розуміла, що саме я казав, – пригадує дивовижну подію з життя черкаський єпископ.\nСвою обіцянку він виконав і проповідує вже 25 років. Стопами батька пішли і його діти. А їх у нього п’ятеро.\nЮрій Вікторович каже, що з тих пір присутність Бога відчував дуже часто.\n- Бажаю усім, хто ще не пізнав Бога, шукати його. Відношення зі спасителем змінюють людське життя. Тримайтеся за Бога, живіть у Богові, – радить єпископ.\nCекретар Уманської єпархії УПЦ протоієрей Вадим Паєвський виріс у родині першого секретаря Уманського міського комсомолу. Цей факт не те, що не сприяв єднанню родини з церквою, а взагалі унеможливлював таку вірогідність. Але доля протоієрея стала виключенням із правил.\n- Це був кінець 80-х років. Відвідування церкви були пов’язані з певними ризиками. Але я ходив до церкви з мамою та бабусею ще з дитинства. Те, що родина чиновника відвідує церкву, не могло залишитися поза увагою певних органів. Тож нам доводилося вдаватися до конспірації. Ходили до священиків вечорами, – розповідає отець Вадим.\nЗа його словами, саме спілкування з представниками церкви надихнуло його самого та його рідного брата присвятити своє життя служінню Богові.\n- Більшість часу ми жили у середовищі тотального лукавства. Люди думали одне, а говорили інше. А в середовищі віруючих я побачив саме тих людей, які живуть, думають так само, як і говорять. Мрія стати священиком з’явилася з настанням повноліття. Але я все ж таки вирішив спочатку отримати звичайну освіту. Вступив до Уманського педінституту і десь на третьому курсі утвердився в тому, що маю стати священиком, – пригадує Вадим Паєвський.\nВін вдячний своєму батькові за те, що він не перечив його намірам та давав мудрі настанови. Більше того, молодший брат отця Вадима теж став священиком.\n- Зараз він офіцер Збройних сил України і вже третій рік перебуває на передовій в АТО. При цьому залишається діючим священиком православної церкви, – розповідає секретар Уманської єпархії.\nНаразі у отця Вадима троє дітей. Старша донька керує церковним хором та здобуває вищу освіту.\n- Нічого у нашому житті не буває випадковим. Треба працювати. В першу чергу над собою, не бути байдужими до того, що відбувається навкруги, – радить секретар Уманської єпархії.\nЧерез випробування на шляху до свого призначення пройшов і заступник голови Об’єднання церков євангельських християн-баптистів у Черкасах Валерій Бєляєв. Він зростав у родині проповідників і через це стикався з неабиякими труднощами у школі. У радянські часи учнів з таких родин соромили чи не при всіх школярах.\n- По батьківській лінії я в четвертому поколінні з євангельських християн. Батько та дід були проповідниками. Через це у школі часто глузували, змушений був навіть відстоювати себе кулаками. Перед великими святами, як Різдво чи Великдень, мене виставляли на шкільній лінійці. Казали: дивіться, який сором, – розповідає пастор. – У 13 років я взагалі вирішив не ходити до церкви та перестати бути віруючим. Мої друзі були такими і мені здавалося, що так буде легше.\nЙого батьки це сприйняли важко, але впливати на рішення сина не стали.\n- Вони просто за мене молилися. А я все одно вірив у існування Бога. Мені навіть було страшно уявити інше. До церкви ж не ходив і 9 років це мене гнітило. У 22 роки я повернувся до храму. На той час я вже був одружений, – пригадує Валерій Бєляєв.\nЧерез своєрідний бунтівний шлях свого часу пройшла і його старша донька Аня.\n- У 14 років вона вирішила, що наш спосіб життя може якось обмежувати її свободу. Хоча наша родина – це не монастир. Та з часом все минулося і у 16 років вона вже прийняла хрещення по вірі. Вона сама прийшла і сказала, що вже досить гратися у такі речі, сказала, що обирає шлях іти за Богом, – ділиться черкаський пастор.\nБожу допомогу своїй родині він відчув у повній мірі. Каже, що ті речі, які людям здаються дивом, на вищому рівні є закономірностями.\n- Лікарі сказали, що після Ані у нас не може бути дітей. Тож ми з дружиною вирішили усиновити хлопчика або дівчинку. Так у нас з’явився Андрій, а після нього народилися ще Богдан та Марійка. Тож я раджу всім не відчаюватися. Чим міцніше людина тримається за Бога – тим легше. Я не хочу сказати, що віруючі не стикаються з труднощами чи проблемами, але з вірою набагато краще, – переконаний Валерій Бєляєв.\nОтець Ігор Ярославський – ієрей, настоятель храму "Всіх Святих землі Української" УПЦ КП у місті Черкаси в перший раз зайшов до церкви, коли навчався у 10-му класі. Його батько очолював профком однієї з профспілок області, а мама була вчителькою. Тож родина до церкви була не приучена.\n- Якось я був у Черкасах, у той час хворів і зайшов до церкви. Там зустрів священика. Ми поспілкувалися і він запропонував мені похреститися. Після того візиту я почав навідуватися регулярно і став не просто прихожанином, а парафіянином, – розповідає отець Ігор.\nКоли вже повернувся з армії та був одружений, знов відчув потребу регулярно відвідувати церкву. Якось потрапив на служіння Української Православної Церкви Київського Патріархату, що розташована у Черкасах на площі 700-річчя.\n- Московський Патріархат вчив нас, що це неканонічна церква, неблагодатна. Але я відразу відчув, що вона справжня. Коли ж заспівав хор, я зрозумів все, про що люди молять. Згодом я став 13-м священиком у цьому храмі. Потім нас попросили звільнити те місце. І от з 2005 року намагаємося будувати власний храм, – пояснює ієрей.\nПро свою постать отець Ігор розповідає неохоче і сам себе називає людиною грішною. Каже, що свої взаємини з Богом та піднесені релігійні відчуття словами не пояснити.\n- Спочатку треба врятувати душу, а вже потім – тіло. Щодня, щохвилини за людину іде боротьба між добром та злом", – каже він.\nСвященик переконаний, що кожна людина має власну дорогу до Бога. Свою він знайшов.\nЦьогоріч понад 7 тисяч черкащан складатимуть ЗНО (відео)\nУ Черкасах зафіксовано новий температурний рекорд\nНа Сумгаїтській сталася ДТП, є постраждалі (фото, відео)\nСкандальною “Маздою” Карася зацікавилася прокуратура\nЧеркаські патрульні прозвітували за 9 місяців роботи\nОбурені селяни збираються перекрити дорогу “Черкаси-Канів”\nЮний черкащанин започаткував дорожній флешмоб (відео)\nСкандальне питання щодо утворення ОТГ на Черкащині зняли з розгляду\nЛідер «Соціальної справедливості» Алла Шлапак відвідала Черкащину\nПід стінами Черкаської облради протестують селяни (фото)\nНа Черкащині затримали зловмисників, які викрали автомобіль\n17 червня 2015, 07:15\nНа зміцнення армії від черкаських платників надійшло 26,1 млн. грн. військово...\n29 січня 2016, 17:41\nДепутати забили на сполох через котлован на центральному стадіоні\n02 червня 2014, 13:17\nУ Черкасах курси фінансової грамотності відвідують навіть пенсіонери\n17 жовтня 2018, 12:14\nАналітик: Де беруться ці "політики" ? Що вони робили раніше? Кошти закінчились?Ще пам*ятаємо її б...\n17 жовтня 2018, 11:28\nМакс: Очень красивая, молодец)\n17 жовтня 2018, 08:59\nато: простітутки, судьї,чиновники, депутати\n17 жовтня 2018, 07:06\nСергій: Черговий вишиватнік. Мабуть твоя робота.


Бронзова медаль студента ПДАТУ на Х Всесвітніх іграх у Польщі\n20-30 липня 2017 року у м. Вроцлаві (Польща) відбулися Х Всесвітні ігри, де взяли участь майже 4500 учасників зі 111 країн світу. Спортивні змагання відбувалися із таких видів спорту: спортивне орієнтування, пауерліфтиг, карате, спортивна акробатика, стрибки на батуті, кікбоксінг.\n26-27 липня відбулися змагання з кікбоксингу. Саме у такому виді боротьби місто Кам’янець-Подільський представляв студент-магістрант Подільського державного аграрно-технічного університету (факультет агротехнологій і природокористування) – Роман Головатюк.\n26 липня відбулися два поєдинки: перший закінчився перемогою Романа (подолавши серба - чемпіона світу Sasa Pоlugic); другий – поразкою (програвши бразильцю - чемпіонові Панаамериканських ігор, з різницею в один бал).\n27 липня відбувся поєдинок, який приніс Головатюку Р. перемогу та бронзову медаль.\nКолектив ПДАТУ щиро вітає Романа із перемогою та бажає подальших позитивних здобутків, успішних поступів та звершень й підкорення нових спортивних вершин.


Рецепт цього шоколадного бісквіта є універсальним. З цього набору інгредієнтів можна готувати бісквіт для торта, складові частини тістечка, кекс, пиріг, капкейкі, кейк-попси або просто є бісквіт з чаєм, бо такий шоколадний бісквіт є повністю самодостатнім і універсальним. Бісквіт не потребує просочення сиропом або наповненні кремом. Шоколадний бісквіт на окропі виходить вологим, однорідним, важким і дуже шоколадним.\nДля мене ще величезний естетичний плюс має колір цього бісквіта. Колір бісквіта виходить насиченим темно-коричневим, практично чорним, а все це завдяки процесу заварювання какао окропом. Ну дуже красиві розрізи виходять у тортиків з кольоровим або білим кремом.\nНа форму 16-18 см — 0,5 порції тесту (3 коржа по 1 см або 2 по 1,5 см).\nНа форму 20-23 см — 1 порція тіста (3 коржа по 1 см або 2 по 1,5 см).\nІнгредієнти на 1 порцію тесту:\nРослинна олія — ??80 г\nОкріп — 200 г\nПереваги бісквіта «Шоколад на окропі»\nСамодостатність. Бісквіт виходить вологим, не потребує просочення, але якщо ви хочете надати особливий смак, то можна просочити ягідним соком або сиропом.\nЩільна важка структура. Чи не розпадеться і не деформується.\nУніверсальність. Тісто такого бісквіта можна застосовувати для приготування багатьох десертів.\nСмак і колір. Бісквіт виходить дуже шоколадним і смачним, з насиченим коричневим, навіть майже чорним, кольором.\nПриготування шоколадного бісквіта в домашніх умовах\nРецепт бісквіта дуже простий: змішати сухі інгредієнти окремо і рідкі окремо, а потім всі разом.\nБорошно з’єднати з какао, содою і розпушувачем.\nЯйця збивати за допомогою міксера, додаючи одночасно цукор.\nЯйця з цукром збивати не менш 5 -7 хвилин в залежності від потужності міксера. Цукор повинен практично розчинитися, а сама суміш повинна помітно стати пишніше і густіше.\nДодати до яєць рослинне масло і молоко. Перемішати до однорідності.\nЗ’єднати сухі і рідкі інгредієнти.\nВийде така шоколадна суміш.\nДалі потрібно включити розігріватися духовку до 180 градусів і вистелити форму пергаментом, закип’ятити воду.\nТісто вийде дуже рідке, тому добре вистеліть всю поверхню форми папером. Папір змащувати нічим не потрібно.\nОкріп вилити в тісто і перемішати все ще раз.\nУ чому секрет додавання окропу?\nКоли окріп з’єднується з борошном, відбувається заварювання борошна. Клейковина, яка міститься в борошні активізується, утворює міцні ниткоподібні волокна. Додавши окріп в тісто ми активували клейковину ще до початку приготування, і тепер вона не буде витягати вологу з яєчно-масляною маси під час випічки. За таким рецептом приготування бісквіт ніколи не вийде сухим.\nТісто перелити в форму і відправити в духовку на 50 хвилин.\nБісквіт на окропі через свого складу піднімається зовсім небагато.\nВипікати бісквіт до сухої зубочистки.\nДати бісквіту постояти ще в закритій духовці 10 хвилин, потім відкрити трохи дверцята і повністю остудити в духовці.\nКорж на 2 порції тесту краще готувати в двох різних формах, інакше бісквіт пересушиться по краях, але недопечется всередині.\nБісквіт на окропі виходить з великими глянсовими порами.\nНа фото бісквіт, розрізаний ниткою на тонкі коржі.\nБісквіт можна зберігати кілька днів у холодильнику, загорнутим в плівку. Бісквіт можна навіть заморозити на місяць.\nТоп 5 питань про шоколадний бісквіт на окропі\nУ бісквіта під час випічки утворюється гірка / нерівна поверхня.\nБісквіт пропікається нерівномірно через високу температуру в духовці. Якщо зменшити температуру не виходить, спробуйте накрити форму шматочком фольги.\nЧи можна цей бісквіт готувати в мультиварці?\nБісквіт вийшов гарний, але з часом осів всередині, утворюючи складки по боках, що було не так?\nМожна з цього бісквіта прибрати какао, замінивши його борошном і готувати ванільний бісквіт?\nНі, рецепт ванільного бісквіту складається з інших пропорцій інгредієнтів.\nЧи потрібно гасити соду оцтом за цим рецептом?\nКава з коньяком (відомий також як: кава по-вірменськи або кави по-французьки) є ...


Парфумерний набір, що не знадобився колольниці рафінаду | Новини на Gazeta.ua\nПарфумерний набір, що не знадобився колольниці рафінаду\nСереда, 23 жовтня 2013 17:18\n– Цей парфумний набір "Мимоза" понад 30 років тому нам передала колишня колольниця рафінаду на цукрозаводі з Городища, – розповідає директор Черкаського обласного краєзнавчого музею Алла Кушнір, 53 роки. – Набір містить пудру, мило, парфуми і дзеркальця. Прізвище жінки було Коваль. Імені й по батькові немає, лише ініціали – Е. Д. Набір вручили їй за ударну працю. Залишила нам і своє фото: 1930 року сидить за ручним станком, на якому колола цукор на шматки. Була така професія до 1960-х. У спеціальні конусоподібні форми заливали зварений рафінад. Коли застигав, виходили "цукрові голови". Їх вручну на станку розколювали на шматки. Вони були неправильної форми й різної ваги. Рафінад із рівних і однакових кубиків з'явився пізніше.\nНабір, яким нагородили колольницю цукру, випустила Московська державна парфумерна фабрика ТЭЖЭ. У 1930-х у Радянському Союзі розгорнули рух за особисту гігієну. Він збігся зі стахановським. Тож передовиків і ударників, які мали бути й взірцем культурності, нагороджували подарунками від ТЭЖЭ. СРСР за випуском парфумів 1936 року обігнав Францію й посів третє у світі місце, після США та Великої Британії. Для жінок в асортименті були духи "Маки", "Кармен", "Сирень Персидская". "Москвичка", "Букет моей бабушки", "Реноме", "Фуджи Сан". Флакони деяких мали чудернацькі форми. Наприклад, чоловічий одеколон "Северный" – у вигляді айсберга, а пробка – ведмідь на вершині снігової брили. Порожні флакони з-під парфумів ТЭЖЭ можна було здати в будь-яку аптеку.\nТЭЖЭ розшифровували, як "Тайна Женщины". Насправді ж це було скорочення від "Трест Жиркость". Він об'єднував найбільші підприємства миловарної, парфумерної і кісткообробної промисловості СРСР. Випускав парфуми, мило, пудру, крем для рук та обличчя, зубний і пральний порошки, помаду, маски для волосся. Про його продукцію жартували:\nКолольниці цукру з Городища на Черкащині парфумерний набір "Мимоза" чомусь не знадобився.\nАвтор: текст: Любов КАРНАРУК, фото Микола КАРНАРУК\nЗараз ви читаєте новину «Парфумерний набір, що не знадобився колольниці рафінаду». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nПідсудні вишкрябали собі хрести на лобах Переглядів: 54\n"Керівництво розводило рибу в забрудненому радіонуклідами ставку-охолоджувачі. Збували її людям" Переглядів: 630


SVOBODA.FM :: Чернігів: Священик позивається зі своїм єпископом\nВи знаходитесь: Політика / Чернігів / Чернігів: Священик позивається зі своїм єпископом\nЧернігів: Священик позивається зі своїм єпископом\nКлірик чернігівського храму святого Феодосія УПЦ Московського патріархату о. Сергій Іваненко-Коленда під час „помаранчевої революції” виступив на мітингу проти втягування своєї церкви у політичну агітацію. За що і поплатився – єпископом Амвросієм був заборонений у священнослужінні. Що в перекладі на світську мову означає звільнення з роботи і позбавлення засобів до існування.\nБатько чотирьох дітей (що там каже Президент Ющенко про державну допомогу багатодітним сім’ям?) опинився без заробітку, без панахидного навіть хліба – єпископ Амвросій, певно, зі свого розуміння християнської любові, заборонив давати о. Сергію навіть хліб із поминального стола.\nПригадується, що тодішній голова обласної державної адміністрації Владислав Атрошенко вступився був за священика, але швидко і відступився – боязнь української влади зачепити інтереси неукраїнської церкви дивна. В єпархіальній газеті „Троїцький вісник”, яка виходить виключно з благословення єпископа Амвросія, було надруковано ще й статтю „Справа отця Сергія”, яку він розцінив як брехливу і образливу. І – подав до суду.\n„Протягом року, -- пише в позовній заяві о. Сергій, -- який пройшов після архієрейського осуду, я, як священик, не хотів виносити цю, безумовно, церковну справу до розглядання мирським судом”. Але йому не вдалося добитися на прийом ні до свого предстоятеля – митрополита Володимира Сабо дана, ні до президента В.Ющенка. Тому, вичерпавши всі можливості церковного суду, звернувся до суду мирського.\nПозивач відзначає, що в результаті неправди його батько отримав інсульт, сам мусив також звертатись до лікарів, а що їдять діти – делікатно промовчує. В той же час єпархіальне управління придбало новеньку іномарку після участі в політичній агітації (неприпустимій за церковними канонами) за Януковича.\nПозивач також логічно доводить, що навіть назва газети „Троїцький вісник” не є канонічною:” Навіть у царській Росії, де православна віра була домінуючою, церковні газети називалися просто і скромно – „Епархиальные известия”. Тодішні архієреї розуміли, що Трійця – це свята таємниця і вживати ім’я Бога всує, а тим більше давати таку назву газеті – великий гріх. Але сьогоднішні архієреї роблять профанацію святині”.\n18:40 | 4.01.2006 р. Василь ЧЕПУРНИЙ\nПереглядів : 4319


Дайджест подій на Близькому сході. 13 грудня 2020 року - Мілітарний\nДайджест подій на Близькому сході. 13 грудня 2020 року\nБлизький Схід Ірак Іран Лівія Сирія\nВ Сирії невідомі в один день ліквідували декількох високих чинів режиму. Туреччина залишається в Лівії. В Ірані стратили опозиційного журналіста.\nСирія: В Ідлібі разом зі взаємними обстрілами сторін та прильотами від свинособачих пкс, турецькі війська евакуювали ще один спостережний пост, що розташовувався на окупованій території. Цього разу турки зняли СП біля Сурману. Особовий склад та техніки передислоковані до Джабал аль-Завії на півдні бунтівної провінції. Таким чином, на підконтрольних асаду землях залишилося ще два турецьких СП.\nА ось на півдні Сирії біля і в самому місті Айн Ісса, що на північний Схід від Ракка, відбулося щось дуже сходе на розвідку боєм з боку протурецьких сил. Вчора після щільних обстрілів турецької артилерії, яка била вже по цілям в самому місті, протурецькі сили намагалися просунутися в бік Айн Ісси. Проте спротив курдських комуністів був ще не зламаний і атака виявилася невдалою.\nА сьогодні турецька артилерія попрацювали в районі міста Талль Тамр на півночі провінції Хасака. Ситуація залишається напруженою.\nВ столиці Сирії за вчора відбулися цікаві події, з яких можна зробити важливі припущення. В районі Дамаску – Аль-Малікі, зі зброї з глушниками були застрелені полковник Муханнад Саллум, один з високих чинів служби безпеки ВПС з Тартусу, бригадний генерал Тарік Діб з республіканської гвардії режиму та бригадний генерал Нідал Хаммуд з політичної безпеки. А в іншому районі сирійської столиці – Замалка, був знищений разом з трьома охоронцями з «Хезболла» – майор Іса Зайду, на прізвисько «Абу Алі», важлива людина з Військової служби безпеки асада.\nТаких масових ліквідацій високих військових чиновників режиму, за останній час, я щось не пам’ятаю. Відсилання у повідомленнях на вбивства до невідомих осіб, якимось чином натякають на південного сусіда Сирії на букву «І».\nСкоріш за все, після цієї узгодженої та одночасної ліквідації зазначених асадитів і до наступної подібної акції пройде деякий час. Однак сам факт її проведення, може свідчити про появу нової стратегії з боку Ізраїлю, яка поряд з дипломатичним тиском з часом може дати позитивний результат.\nМісцеві ЗМІ повідомили, що російські окупаційні сили розмістили свій перший військовий штаб неподалік від іракського кордону в місті Альбукамаль на схід від Дейр Ез-Зору після того, як вони кілька разів зустріли опір з боку іранських бойовиків.\nЗа їх повідомленнями, створення штаб-квартири сталося після сутичок з проіранськими силами, після чого російські військові попросили керівництво іранських бойовиків з КВІР передати їм два об’єкти в пустелі Альбукамаль, а саме Аль-Хаммар і Аль-Хашми Аль-Ахмар.\nПовідомляють, що причина криється в тому, що російські війська розглядають два вищезгаданих об’єкта, як «слабкі місця» міста Альбукамаль, що дозволяє ІДІЛ використовувати цю слабкість і здійснювати атаки на регіон. Що запропонувала русня іранцям в обмін на поступливість поки не відомо.\nРегіон Альбукамаль є великим центром іранських формувань, в якому базується безліч шиїтських і проіранських бойовиків і який використовується як переправа між Сирією та Іраком.\nЛівія: У суботу адміністрація президента Туреччини внесла в парламент пропозицію про продовження розгортання військ в Лівії на 18 місяців. «Ризики та загрози, які виходять із Лівії, становлять небезпеку не тільки для Туреччини, але і для всього регіону. У разі відновлення атак так званої Лівійської національної армії і зіткнень, інтереси Туреччини як в Середземноморському басейні, так і в Північній Африці постраждають », – йдеться в заяві.\nІрак: Прем’єр-міністр Іраку Мустафа аль-Казимі пообіцяв вирішити проблеми населення півночі країни, де в останні дні проходять акції протесту держслужбовців, які потребують виплати заборгованостей по зарплатам. Ці протести вдало використовують бойовики РПК, для забезпечення хаосу в курдський автономії.\nПрем’єр Іраку поділився відповідною публікацією в соціальних мережах, заявивши, що Багдад прагне усунути виклики, з якими зіткнулися мешканці міста Сулейманійя та інших районів Курдської регіональної адміністрації Іраку (КРАІ). «Я уважно вивчаю проблеми населення КРАІ. Причина невдоволення – спадщина минулих років. Уряд Іраку зробить все для вирішення викликів », – написав аль-Казимі.\nІран: Росія болісно сприйняла перший візит нового міністра МЗС Сирії який стався до Тегерану, а не московії на що ті сподівалися. В російських ЗМІ йдеться, що візит міністра закордонних справ сирійського режиму в Іран означає, що Іран збереже свою військову присутність в Сирії, в тому числі на кордонах з Голанськими висотами, і що пріоритетами зовнішньої політики режиму асада є Тегеран, а не москва.\nПри чому, запрошення для сирійського режиму було від радника Хаменеї – Алі Вілаяті, цим він хотів показати, що сирійський режим належить Ірану, а не росії, і що Іран не поступиться і не припинить свою присутність в Сирії, Іраку чи Лівані. Сама зустріч пройшла на тлі нових кадрових призначень у 1-му корпусі САА – на користь Ірану.\n10 грудня два B52, увійшли у води Перської затоки над Ель-Джубайль в супроводі саудівських винищувачів. Пізніше, вони розвернулися і попрямували назад в США, пройшовши над Палестиною.\nЦе вже третій візит американських стратегічних бомбардувальників, як демонстрація сили, за останні 3 тижні. Літаки прямують з США до Перської затоки і назад без єдиної посадки чи дозаправки у повітрі.\nНачальник ППО Ісламської республіки бригадний генерал Гадер Рахімзаде відреагував на демонстрацію сили американцями і заявив: «Ми спостерігаємо за всіма рухами американців в регіоні та за його межами, особливо під час польоту бомбардувальника (-ів) B52. Будь-яке проникнення в наш повітряний простір – зустріне нашу негайну відповідь “.\nВ Ірані стратили через повішання опозиційного журналіста, редактора новинного сайту Amednews Рухоллі Зама за те, що він надихнув загальнонаціональні протести у 2017 році. Проживаючи у Франції, Зам публікував свої у пости на своєму Телеграм каналі. У 2019 журналіста запросили до Іраку, де його затримали і передали іранській владі. Суд засудив Зама до смертної кари в червні поточного року. Вирок був приведений напередодні, 12 грудня.\nКраїни ЄС одностайно засудили цю страту, чим викликали неабияке невдоволення офіційного Тегерану. МЗС Ірану у зв’язку з різкою реакцією ЄС на страту журналіста почало викликати по черзі послів цих країн для вручення нот.\nЄдиною країною, яка фактично схвалила це вбивство, без сподіванок, виявилася росія. І хоча по дипломатичним каналам коментарі з цього приводу були відсутні, російські журналісти-пропагандисти у своїх репортажах повністю виправдали іранський режим за страту Рухоллі Зама. З нетерпінням чекаю, коли за пости у Телеграм почнуть вішати вже у московії.


Головна Твори «Люди холопського звання» (за поемою Некрасова «Кому на Русі жити добре») (1)\nНекрасов писав поему “Кому на Руси жить хорошо” протягом двадцяти років, збираючи матеріал для неї буквально “по слівце”. Не дивно, що цей твір став справжньою епопеєю, що відбила життя пореформеної Росії. Некрасов хотів зобразити в ній всі соціальні шари сучасної йому Росії, і завдяки вдало підібраному сюжетом автору це вдалося. У поемі ми зустрічаємо зовсім різних людей: щасливих і нещасних, бідних і заможних; бунтарів і рабів. Тема цього твору присвячена останнім. Перш ніж розповісти про “людей холопського звання”, зображених в поемі, потрібно відзначити, що це лише частина селян. Більшість же мужиків усвідомлювали жах рабської життя і не звиклися зі своїм безправним становищем, не стали холопами за переконанням.\nЯків Вірний – холоп зразковий. Ображений жорстоким поміщиком, Яків у помсту кінчає життя самогубством у пана на очах. У поемі Некрасов створює і образи холопів не тільки по положенню, але й за своєю психологією. Такий і дворовий князя Переметьева, який щасливий, вилизуючи тарілки і допиваючи з чарок іноземне вино.\nУ князя Перемет’ева\nДружина-раба улюблена … Він молиться:\nБлизькі до холопів Клім та Іпато – люди князя качатини. Один називає себе рабом негідним, а пана – князюшкой. Іншому дав оцінку сам Некрасов:\nБув Клим мужик: і п’яниця,\nСеред селян зустрічаються і такі, які за гроші здатні зрадити. Таким був Єгорка Шутов. За службу в поліції його били в усіх селах, де б він не з’являвся. Висловлюючи загальну думку людей про такі хлопах, Влас, один з впливових селян, зауважує з приводу Єгорки Шутова:\nАі служба – посаду підла! ..\nГнусь людина! – Не бити його,\nТак уже кого і бити?\nЖадібний староста Гліб спалює заповіт про звільнення восьми тисяч душ. Розповідь про селянське гріху розповідається Ігнатієм слідом за легендою Іонушкі “Про двох великих грішників”:\nГріх зрадника – найважчий:\nТи грішне всіх,\nПоказавши у своїй поемі чимало “людей холопського звання” серед селян, Некрасов тим самим дає зрозуміти, що кріпосне право калічить людей, робить з них або підлабузників, або гірких п’яниць, розбійників, а найгірше – зрадників. А як же реформа 1861 року? Адже вона відмінила кріпосне право. Це так, але становище народу від цього не стало краще. Залишаючись, як і раніше безправними і жебраками, селяни з усіх сил вибиваються, щоб прогодуватися … Недарма вони говорять про реформу:\nТа не про нас ти писана …\nНа прикладі семи правдошукачів, що відправилися в дорогу в пошуках щастя, та інших персонажів Некрасов показує, що більшість селян все-таки не стало холопами. У цих людях прокидається протест проти свого жебрацького становища, і вони не змиряться з такою долею. Недарма поет написав з надією:


Реферат: Облік реалізації послуг та розрахунків з покупцями на підприємствах газопостачання - Xreferat.com - Банк рефератов, сочинений, докладов, курсовых и дипломных работ\nXreferat.com » Рефераты по бухгалтерскому учету и аудиту » Облік реалізації послуг та розрахунків з покупцями на підприємствах газопостачання\nз’ясувати теоретичні основи обліку розрахунків з покупцями: сутність та значення реалізації послуг та розрахунків з покупцями , якими нормативними документами регулюється облік розрахунків з покупцями у житлово-комунальних організаціях;\nвідобразити практичні аспекти обліку реалізації послуг та розрахунків з покупцями на конкретному житлово-комунальному підприємстві;\nпоказати основні напрямки удосконалення реалізації послуг та розрахунків з покупцями у житлово-комунальних організаціях.\nНа житлові будинки та об’єкти зовнішнього благоустрою амортизація в податковому обліку не нараховується, а в бухгалтерському нараховується з одночасним визнанням доходу на суму нарахованої амортизації.\nДосить специфічною ділянкою обліку є облік цільового фінансування капітальних вкладень, витрат на ремонт, на підготовку до осінньо-зимового сезону тощо.\nІноді житлово-комунальні підприємства отримують з бюджету субвенції, є певні особливості надання в оренду державного і комунального майна, прийняття на баланс і передачі з балансу житлового фонду тощо.\n8. Згідно із п. 1.9 Закону про прибуток і Постановою комунальні підприємства сплачують до бюджету щоквартально дивіденди, які в 2003 р. становили 15 % чистого прибутку у строки, встановлені для сплати податку на прибуток. Розмір дивідендів визначається множенням значення рядка 220 Звіту при фінансові результати на 0,15 і відображається в рядку 21 декларації про прибуток підприємства. Цей платіж здійснюється у зв'язку з розподілом частини прибутку державних підприємств і по ньому здійснюються авансові платежі до бюджету згідно із підпунктом 7.8.2 Закону про прибуток.\n9. Комунальні підприємства складають фінансовий план на рік згідно з Порядком , в частині І якого відображаються очікувані доходи за їх видами, витрати за статтями, фінансові результати і розподіл чистого прибутку, а в частині II - джерела формування та надходження коштів і напрями їх використання.\nє впевненість щ в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.\nвизначенням питомої ваги обсягу послуг, наданих на певну дату, у загальному обсязі послуг, які мають бути надані; ( % виконання = (обсяг послуг наданих на певну дату : загальний обсяг послуг,які мають бути надані) * 100%))\nвизначенням питомої ваги витрат, яких зазнає підприємств у зв'язку із наданням послуг, у загальній очікуваній сумі таких витрат. Сума витрат, здійснених на певну дату, включає тільки ті витрати, які відображають обсяг наданих послуг на цю саму дату. ( % виконання = витрати, понесені на певну дату : загальна сума попередньо оцінених витрат)* 100%).\nЗабезпечення безаварійної експлуатації систем газопостачання, безперебійного і безаварійного постачання природним та зрідженим газом споживачів, підвищення продуктивності праці, покращення використання основних фондів, зниження експлуатаційних витрат, забезпечення здорових та безпечних умов праці, здорового морально-психологічного клімату в колективі.\nПідвищення рівня ефективності роботи газового господарства та його рентабельності на основі впровадження науково- технічного прогресу, використання новітніх досягнень в області науки і техніки, технології та організації виробництва.\nзабезпечує транспортування і продаж природного газу розподільними газопроводами та скрапленого газу у баллонах\nздійснює проектні, дослідно-конструкторські, пусконалагоджувальні та будівельно-монтажні роботи;\nзабезпечує якість своєчасного обслуговування населення;\nвиконує роботи з будівництва розподільних вуличних газопроводів, вводів, систем електрохімзахисту і технічного переозброєння систем газопостачання природним, скрапленим газом і споруд до них, у тому числі ГНС, ГНП, АГЗС;\nрозробляє проектно-кошторисну документацію на газифікацію комунально побутових об’єктів, будинків різних форм власності\nздійснює монтаж газових лічильників для населення, промислових, промислових, комунально-побутових об’єктів, а також ремонт і перевірку димоходів та вентиляційних каналів з наданням відповідних актів тощо.\n3825 промислових підприємств;\n759 бюджетних установ;\n19 підприємств ТКЕ;\nБухгалтерський облік у


В Ужгороді відбулося останнє цього року засідання виконкому міськради » ZakNEWS\nZakNEWS » Новини » Закарпаття » В Ужгороді відбулося останнє цього року засідання виконкому міськради\nВ Ужгороді відбулося останнє цього року засідання виконкому міськради\nЗасідання виконавчого комітету Ужгородської міської ради його члени розпочали із внесення у порядок денний питання, пов’язаного із нічною роботою одного із розважальних закладів міста. Це питання вирішували на прохання міського депутата, котрий звернувся, аби навели лад. Не маючи відповідного дозволу працювати після десятої години вечора, розважальний заклад порушує громадський порядок, на що неодноразово скаржаться мешканці, які проживають неподалік.\nУ підсумку міський голова дав протокольне доручення перевірити наявність дозвільної документації на роботу розважального закладу та усунути всі порушення. Після чого присутні розглянули програму відшкодування відсотків за так званими теплими кредитами. У 2017 році, ужгородці скористались державною програмою на суму більше 15 млн грн, з яких десять відсотків, згідно з договором, сплатив міський бюджет.\nЗатвердили під час засідання й зміну грошової норми харчування дітей у дошкільних навчальних закладах та дошкільних групах навчально-виховних комплексів міста. В продовж двох останніх років ціна харчування сягала близько 22 грн. Наразі ж зі значним підняттям цін на продукти харчування її збільшили майже у два рази. Аби фінансово не обтяжувати батьків, виконком вирішив ввести формулу 50 на 50. Тобто половину харчування сплачують батьки, іншу половину міський бюджет. До цього часу 60% харчування фінансувалося батьками, а 40 міською радою.\nЗакінчили засідання присутні слуханням звіту від керуючої справами виконкому щодо виконання плану роботи виконавчого комітету за II квартал 2017 року.\n"Кірпічка": які плани на показне місце? Під час зустрічі із журналістами, мер Ужгорода запевнив, що там залишиться зелена зона. Сьогодні, 8 листопада, під час\nВ Ужгороді затверджено положення про загальну міську електронну реєстрацію дітей до садочків Положення про загальну міську електронну реєстрацію дітей дошкільного віку до дошкільних навчальних закладів та\nЧлени виконкому Ужгородської міськради надали дозволи на розміщення рекламних конструкцій Розглянувши заяви суб’єктів підприємницької діяльності, члени виконкому Ужгородської міськради на сьогоднішньому\nВідбулося чергове засідання Ужгородської міської ради Сьогодні, 12 вересня, відбулося чергове засідання Ужгородської міської ради. Під час пленарного засідання депутати\nВ Ужгороді сьогодні завершився опалювальний сезон Від сьогодні опалення припинено у всіх сферах міського господарства та житловому фонді Рішення "Про припинення\nПиши в ЛС, все обсудим ------- активатор вместо ключа\n1 квітня 2018 10:48\nПока не грянул гром! ---- бизнес центр садовая плаза ---- Мне студно за вас и себя друзья ---- Ленинский 119 бизнес-центр ---- Чем тут пахнет... аааа снова споры ---- бизнес центр новоспасский ---- Ахахаха не ждали?) ---- 1-я ул Тверская-Ямская д 23 стр 1 ---- Ваше описание не подошло ---- савеловский сити продажа офиса ---- Вот ссылки на недвижимость для вас в москве ---- центр международной торговли официальный сайт ---- Конкуренты не дремлют ---- бизнес центр большевик ---- Предлагаю сотрудниество ---- активатор windows 7 скачать\n12 квітня 2018 08:08


ТОП-10 смартфонів, які найкраще продавалися в 2018 році | Mind.ua\nТОП-10 смартфонів, які найкраще продавалися в 2018 році\nApple знову на висоті: iPhone домінують у списку бестселерів\n9 травня 2019, 15:38\nАналітики Counterpoint Technology Market Research склали рейтинг смартфонів-бестселерів за підсумками 2018 року. Домінуючим брендом в ТОП-10 стала американська компанія Apple, пристрої якої зайняли тут одразу шість місць, пише The DailyComm.\nДо першої трійки увійшли моделі iPhone X, iPhone 8 і iPhone 8 Plus: сумарний обсяг продажів цих смартфонів в минулому році фахівці оцінюють майже в 100 млн штук\nНові моделі 2018 року – iPhone XS Max і iPhone XR – розійшлися в кількості більше 16 млн штук кожна, з урахуванням чого вони зайняли в рейтингу 7-й і 8-й рядки.\nЩе одна минулорічна модель – iPhone XS – виявилася аутсайдером через слабкий попит на деяких ринках і не пройшла в десятку. Замість неї на четверте місце рейтингу потрапив «бюджетний» iPhone 7, який користується популярністю в ряді країн.\nСмартфони Samsung S9 і S9 Plus користувалися високим попитом на розвинених ринках, особливо в Північній Америці і Європі, що дозволило їм посісти 6-те і 9-те місця в топ-10.\nGalaxy J6, ще одна модель південнокорейського гіганта, розташувалася на останній сходинці. Цей смартфон залишається популярним на ринках, що розвиваються, таких як Індія і Південно-Східна Азія.\nЄдиною представницею КНР в десятці стала компанія Xiaomi. За даними Counterpoint, її найбільш продавана модель Redmi 5A в 2018 році розійшлася в кількості майже 20 млн примірників (п'яте місце). Цей смартфон вартістю всього $70 користується популярністю в Індонезії, Індії та інших небагатих ринках. Хоча модель Xiaomi Redmi Note 5 не потрапила в десятку, експерти відзначили, що він теж продавався досить добре.\nКомпанія Huawei не зуміла пробитися в топ-10. Проте в Counterpoint підрахували, що світові продажі її кількох найбільш популярних моделей, таких як P20 lite, в 2018 році перевищили 13 млн штук.\nА от в ТОП-10 найкращих смартфонів сучасності від Business Insider у лідерах опинився зовсім не «айфон» від Apple.\nРаніше в аналітичній компанії IDC відзначили, що продажі смартфонів Huawei стрімко зростають, а в Apple і Samsung – падають.\nГлава Apple увійшов до клубу мільярдерів11 серпня 2020, 08:50\nApple подала заперечення проти реєстрації товарного знака у вигляді груші10 серпня 2020, 21:30\nсмартфон Apple iPhone Xiaomi РЕЙТИНГ