- “ЦЕРКВА І СВІТ НА ПОЧАТКУ ТРЕТЬОГО ТИСЯЧОЛІТТЯ”\nІ.2. Син Божий прийшов обновити весь світ, а не лише людський рід, тому що гріхопадіння перших людей вплинуло на всю землю, тобто на весь світ. Бог сказав першій людині Адаму: “Проклята земля через тебе… Терня і бур’яни буде вона родити тобі…” (Бут. 3, 17-18). Говорячи про причину Свого пришестя, Христос Спаситель сказав: “Так полюбив Бог світ, що віддав і Сина Свого Єдинородного…” (Іоан. 3,16). Це означає, що любов Бога розповсюджується на весь світ, який теж потребує оновлення. В Апокаліпсісі Бог говорить: “Ось, творю все нове” (Одкр.21,5). Про те саме свідчить і ап. Павло: “Створіння з надією чекає з’явлення синів Божих, тому що створіння підкорилося суєті не добровільно, а з волі того, хто його підкорив, у надії, що й саме створіння буде визволене від рабства зотління на свободу слави дітей Божих” (Рим. 8, 19-20).\nІ.3. Загальне спасіння світу у Христі здійснилось втіленням Бога, разом з усіма майбутніми подіями в житті Господа Ісуса Христа. В особі Пренепорочної, Пречистої Діви Марії, Богоматері, все людство освятилось. Стопами Спасителя, Його хрещенням в Йордані, Його життям на землі наша людська природа оновилась. Апостол Павло говорить: “…любов Божа влилась у серця наші Духом святим, даним нам. Бо Христос, коли ми ще були немічні, в певний час помер за нечестивих… Бог же Свою любов до нас доводить тим, що Христос помер за нас…” (Рим. 5, 5-6, 8). Про Христа, як Спасителя світу і нашого Бога, глибоко висловився святитель Григорій Богослов: “Він був жертва, але й Архієрей; жрець, але й Бог; приніс в дар Богу Кров, але очистив весь світ; зійшов на Хрест, але на Хресті розп’яв гріхи. Він став людиною для нас. Він прийняв гірше, щоб дати краще, збіднів, щоб нам збагатитися Його бідністю; прийняв образ раба, щоб нам отримати свободу; зійшов, щоб нам вознестись, був спокушуваним, щоб нам перемогти; перетерпів і був знеславлений, щоб нас прославити, помер, щоб нас спасти; вознісся, щоб привернути до себе уражених гріхом”. Ми всі були викуплені Христом Спасителем для Бога. Тому нехай не тривожить нас убогий духовний стан світу, який ми спостерігаємо. Ми знаємо, що спасіння наше звершується.\nІ.4. З одного боку, Христос Спаситель звершив спасіння людського роду, але тільки в Своїй особі; і цим Він відкрив шлях спасіння для всіх. З іншого боку – процес спасіння не завершився, бо, за словами ап. Павла, “ми спаслися в надії” (Рим. 8; 24); цей процес продовжується аж до другого пришестя. Історія людства – це історія спасіння людей, 2000-літня історія християнства – це історія боротьби добра і зла, правди і неправди. Боротьба точилась і продовжує точитися як між християнством і гріховним світом, так і в самому християнстві; насамперед в самій людині. Не треба дивуватися тому, що в історії Церкви Христової не було жодного періоду мирного і спокійного. Сам Христос Спаситель сказав: “Я приніс на землю не мир, а розділення” (Лк.12, 51).\nІ.5. Церква народилась у ворожому світі і зазнала найтяжчих гонінь не тільки у перших трьох століттях, але і в наш час. І незважаючи на всі випробування, вона існує дотепер. Слова ап. Павла: “Ми умираємо, і ось, ми живі” стосуються всієї історії Церкви. Чому державний атеїзм, який перемолов своїми жорнами десятки мільйонів людей, не міг подолати Церкву? Ми знаходимо відповідь у словах Христа: “врата пекельні не подолають Церкву” (Мф.16, 18). Сили зла не могли і ніколи не зможуть перемогти добро, бо Бог є добро, а Він непереможений. В історії православ’я було більше періодів страждання і приниження, ніж слави і влади. Якщо нашій Церкві і є чим хвалитися, то насамперед мучениками і подвижниками благочестя. Духовні сили в світі можуть бути утаєні, але вони не вичерпались. Небесне і земне тіло Церкви Христової зростає і веде світ до таємничого дня, переможного і славного одкровення Сина Божого, коли після великого і правдивого Загального Суду оновленням і преображенням світу Той, Хто сидить на Престолі, скаже: “Ось творю все нове” (Одкр. 21,4).\nІ.6. Христос Спаситель прийшов у світ побудувати Царство Боже. На суді у Пілата Він сказав: “Царство Моє не від світу цього” (Іоан. 18, 36). Царство Боже є духовне Царство, в якому панують Бог і духовні цінності, а не зовнішня груба сила. Християнство мало найбільший вплив на суспільство і світ у ті періоди світової історії, коли духовні цінності мали пріоритет у житті і діяльності людей і суспільства. Завдяки духовним цінностям виникла християнська культура і європейська цивілізація. Ми можемо говорити про вплив християнства на всі сфери людського життя, зокрема на розвиток архітектури, образотворчого мистецтва, музики, літератури, права. Християнська культура стала виявом і втіленням духовності і високих ідеалів.\nІ.7. Джерелом правдивої духовності може бути тільки Бог, бо Він є дух, любов, істина, життя і путь. Людина не може бути началом духовності, вона тільки відбиває на собі те духовне сяйво, яке виходить від істинного Бога. Християнська любов не є абстрактна любов. Християнство – це не вчення, а спосіб життя. Завдяки цьому способу життя воно виросло із гірчичного зерна в могутнє дерево. Християнська любов зруйнувала рабство, створила міцну християнську сім’ю. Під її потужними ударами розпалася Римська імперія, яка була побудована на силі і доведена до повного морального розкладу. Царство Боже зруйнувало царство земне. Християнська любов – це Царство Боже, яке, за словами Христа, перебуває усередині людини. У дні Свого земного служіння Ісус Христос проповідував людям Царство Боже, тобто цінності духа, що є справжнім скарбом людини, який у неї ніхто не може забрати. Різдво Христове було початком Царства Божого. Сутність проповіді Христа і Його діянь було Царство Боже, яке Він як Син Божий прийшов відкрити і дати людям.\nІ.8. Відірвані від Бога гріхом, підкорені злу і смерті, втративши справжнє життя, люди знову зможуть – через віру у Христа – пізнати єдиного істинного Бога і Його любов до світу і у єднанні з Ним одержати нове – правдиве, істинне і вічне життя, для якого вони створені. Христос вчив, що світ не приймає цього Божого Царства тому, що він у «злі лежить» і темряву полюбив більше за світло. І якщо й у наш час світ не приймає Царства Божого і всіма силами відкидає його, то лише тому, що «у злі лежить».\nІ.9. Син Божий приніс людям не тільки знання про Царство Боже, Він не тільки показав, у чому саме полягають духовні цінності, а й дав благодатну силу увійти у це Царство. Зло і гріх Він переміг Собою. Всім Своїм життям Він явив образ довершеної людини, тобто людини, до кінця слухняної Богові. І тільки у цьому послухові і цій любові були Його влада й сила, якими Він прощав гріхи, зціляв хворих, воскрешав мертвих. У Самому Собі Він явив Царство Боже, як поєднання з Богом, як силу любові та жертви Богу і людям. Відданий на ганебну смерть, залишений всіма, Він здійснив подвиг повної самовіддачі, цілковитої любові, найнижчого смирення. Але у цій самовіддачі і була Його перемога над злом та гріхом: любов подолала ненависть, істина – неправду і, нарешті, життя перемогло смерть. Бог воскресив Його із мертвих.\nІ.10. Все зло, що панувало у світі, виявилося безсилим проти цієї Праведності. В одній Людині зло було переможене. В одній Людині у царство гріха і смерті увійшло Царство Боже – царство любові, добра, істини і вічного життя. Але цю перемогу Ісус Христос, Син Божий, здобув не для Себе, а для інших, для всіх людей, щоб усіх спасти і ввести до цього, здійсненого Ним, Царства Божого.\nІ.11. У першому тисячолітті відбулась справжня і глибока християнізація світу. Результатом цього були розпад Римської імперії, висока християнська духовність з безліччю святих мучеників, преподобних отців, святителів, золотий вік християнської писемності, подолання язичництва і створення культури на християнських засадах. Перше тисячоліття не було спокійним: точилась постійна боротьба з єресями, але це була боротьба за втілення в життя християнського віровчення і моралі. Християнство боролось з неправдою і злом світу цього і перемагало.\nІ.12. Як позитивний вплив на світ треба відзначити появу у ХІІІ–XIV ст. християнського ренесансу, коли західноєвропейська культура досягла найвищої точки свого розвитку. Середньовічна релігійна культура своїм універсальним розмахом і злетом намагалась створити Царство Боже на землі у найбільшій красі, яку тільки бачив світ. На жаль, цей грандіозний намір не вдався, і середньовічне Царство Боже не здійснилося, бо Західна Європа не пішла цим творчим, духовним шляхом. Чому ідея Царства Божого не увінчалася успіхом? Деякі християнські філософи, зокрема М. Бердяєв, стверджували, що «не була розкрита по-справжньому вільна творча сила людини, не були випробувані у свободі духовні сили людини, викувані християнством». І це найважливіше: примусове здійснення Царства Божого неможливе.\nІІ.1. ХХ століття закінчилось секуляризацією суспільства, з якого витіснена релігія. Це означає, що релігія, як світогляд і як інститут, остаточно втратила свою роль в політичній, соціальній і культурній сферах. Вона стала приватною справою людини. Сучасне суспільство зорієнтовано насамперед на матеріальні цінності. Сьогодні професійна діяльність і соціальний статус людини переважно не залежать від світогляду, релігійної віри, моральних устоїв, талантів і особистих схильностей. Вони залежать від здатності людини ввійти в глобальний економічний розвиток.\nІІ.3. Друге тисячоліття закінчилось тим, що європейська культура перестала бути християнською. В ХІІ-ХІV ст. завдяки християнському ренесансу західноєвропейська культура досягла найвищої точки свого розвитку, бо вона намагалась створити Царство Боже на землі. В епоху відродження в європейській цивілізації здійснився поворот від духовних цінностей до матеріальних. Вперше за весь час з моменту утвердження християнства було відкинуто уяву про Бога як Особу, Яка посідає центральне місце у Всесвіті і людській історії. Людина як особа залишилась одна у світі, сенсом її життя стало не служіння Богові, а самоутвердження.\nІІ.4. В другій половині другого тисячоліття європейська культура пішла шляхом нехристиянського гуманізму. Цей період характерний відпущенням на свободу творчих сил людини, духовною децентралізацією, коли всі сфери людської діяльності стали автономними. Автономними стали державне та економічне життя, наука, мистецтво і вся культура. Всі сфери громадського і культурного життя почали розвиватися під гаслом “свободи” і “прав людини”. Відбувся поступовий відхід від християнства і християнського способу життя. Гуманізм створив для людей свій духовний світ, який призвів до атеїзму, революції, масового знищення людей та геноцидів.\nІІ.6. Європейська цивілізація, відкинувши християнство із суспільного життя, відкрила двері для східних релігій. Азія і мусульманський світ не поводяться з релігією так, як це зробила Європа і Америка. На азіатському просторі релігія продовжує займати своє належне місце. Нехристиянські релігії продовжують не тільки впливати, а й визначати суспільне життя своїх народів. Це насамперед стосується ісламу, який претендує на те, щоб бути основою особливої “ісламської цивілізації”.\nІІ.7. Європейська цивілізація стоїть перед великою загрозою. Секуляризація в Європі обертається для неї новою релігійністю, але чужою. Східні духовні школи, синкретичні культи, харизматичні рухи, язичницькі традиції європейська цивілізація сприймає як неминучість. На християнстві європейці не наполягають. Їм байдуже – чи Христос, чи Буда, чи Магомет. Невдача західної цивілізації, яка хотіла домінувати на Сході, призвела до того, що східні духовні ідеї перемагають на Заході.\nІІ.8. В ХХ столітті секуляризація торкнулась також і християн. Відбувається поступовий відхід від християнського способу життя. В другому тисячолітті відбулося трагічне розділення християнства. З’явились небачені раніше в історії ненависть і боротьба серед християн. Навіть проповідь Євангелія була по суті нехристиянською, тому що місіонерство нав’язувало християнство без усякого зв’язку з культурою народів, без любові до людей і було пов’язане з колонізацією. Фундаменталізм, конфесіоналізм і консерватизм убивали Біблію і догмати Церкви, перетворивши їх у формули, які тільки зберігалися, а не втілювалися в життя. Догматика та етика стали розділеними, богослов’я і благочестя стали різними сферами діяльності. Єпископи стали скоріше адміністраторами, ніж пастирями і християнськими вчителями. Все це є наслідком секуляризації релігії.\nІІ.9. Нехристиянський гуманізм європейської цивілізації провалився. Він втрачає свій вплив на духовно-моральний стан. Причина цього полягає в тім, що безрелігійний європейський гуманізм відкинув Бога, Який є джерелом духовності, і поставив в центр буття людину з її гріховністю; відмовився від християнства, яке ставить на перше місце людської діяльності вічні духовні цінності. Європейська цивілізація, духовно спустошена, покладає надії в третьому тисячолітті на науково-технічний прогрес, який таїть в собі багато суперечливого і небезпечного для майбутнього людства.\nІІ.10. Незважаючи на те, що християнська релігія витіснена із європейської цивілізації, вона все ж таки залишається в ній. Конфлікт між християнством і секулярною культурою триває. Його сутність полягає в тому, що це конфлікт між гріховним світом, що самоствердився, і реальністю Бога і потойбічного буття, – як в індивідуальному плані, так і у космічному, або всесвітньому масштабі. Це зіткнення відбувається у людській свідомості, в душі, а значить, і в суспільній свідомості. Місце релігії в житті людини і суспільства ніхто не може зайняти, тому що тільки вона єдина може дати відповідь на запитання людини про її відношення до Бога і про її відношення до їй подібних. Тому, будучи викинутою із суспільного життя, релігія залишається в ньому.\nІІІ.1. Однією із головних проблем європейської цивілізації є проблема сім’ї. Християнство створило здорову сім’ю. Воно ліквідувало багатожонство і побудувало сім’ю на засадах любові. Без любові сім’ї як такої існувати не може. Статеві відмінності є Божественним установленням. Чоловік і жінка є носіями образу Божого. Вони створені для цілісного єднання один з одним у любові (Бут. 2,24). Сім’я називається домашньою церквою. Вона реалізує собою любов, яка існує між Христом Спасителем і Церквою.\nІІІ.2. За замислом Божим сім’я призначена для дітонародження і розмноження людського роду. Втрата сім’ї може призвести до скорочення народонаселення і поступового зникнення європейської цивілізації. Без міцної сім’ї не може бути здорового суспільства, нації і міцної держави.\nІІІ.3. Християнський шлюб є таїнством любові, вічним єднанням чоловіка і жінки одне з одним у Христі, а не просто юридичною угодою для задоволення тимчасових потреб. Наполягаючи на отриманні християнським подружжям благословення через таїнство шлюбу, Церква визнає законним шлюб, укладений відповідно до державних законів, не ототожнюючи його з блудодіянням. Дотримуючись вікової традиції, Церква не освячує шлюбу між православними та нехристиянами, вважаючи, що такий шлюб не може бути міцним, хоч і не вважає його незаконним. Православна Церква допускає шлюби православних з неправославними християнами. Церква наполягає на пожиттєвій вірності чоловіка і дружини та нерозривності християнського шлюбу. Єдиною можливою причиною розлучення Євангеліє називає гріх перелюбу (подружньої невірності) однієї з сторін. Церква дозволяє другий шлюб, а за певних умов допускає і третій шлюб, і виключає – четвертий. Другий і третій шлюби дозволяються заради людської немочі і недосконалості.\nІІІ.4. Головна причина розпаду сім’ї лежить в площині не економічній, а в моральній. Ослаблення християнської любові серед людей породило цю проблему. В результаті втрати духовних засад виникла ціла низка сімейних і суспільних проблем. До таких насамперед треба віднести так звану сексуальну революцію, пияцтво і наркоманію. Сексуальна революція є прямим наслідком відсутності здорової сім’ї. В умовах статевої розпусти стає неможливим створення нормальної сім’ї. Відсутність здорової сім’ї породжує пияцтво, наркоманію та інші суспільні пороки.\nІІІ.5. Церква цінує суспільну роль жінки, вітає її культурну, соціальну і політичну рівноправність з чоловіками. Але вона не може погодитися із тенденцією применшення боговстановленого призначення жінки як дружини і матері. Церква бачить служіння жінки не в простому уподібненні чоловіку, а в розвитку всіх дарованих їй Богом дарувань, в тому числі й властивих тільки її єству, а тому не може сприйняти намагання піднести соціальну діяльність жінки за рахунок применшення її основного покликання – дружини і матері.\nІІІ.6. Цнотливість є основою внутрішньої цілісності людської особистості. Її порушення породжує багато негативних наслідків як для самої людини, так і для суспільства. Особливо важливим є підтримання цієї чесноти в сучасному суспільстві, де пропаганда розпусти та пороку поставлена на комерційну основу і стає нормою суспільного життя. Це особливо негативно впливає на нестійкі душі дітей і юнацтва. Церква закликає до співпраці усі морально здорові сили суспільства в боротьбі з пропагандою та розповсюдженням розпусти та інших пороків.\nІІІ.7. Допускаючи, що школа разом із сім’єю повинна давати дітям знання про статеві відносини та тілесну природу людини, Церква виступає проти таких програм “статевої освіти”, які визнають нормою дошлюбні статеві відносини та різноманітні збочення. Школа покликана протистояти порокам та виховувати підлітків до створення міцної сім’ї, заснованої на вірності і чистоті. Держава і суспільство повинні забезпечити виховання шкільництва в дусі високої моралі на засадах християнської релігії. Проблема дітей і батьків є результатом відсутності християнської сім’ї.\nІІІ.8. Відсутність здорової сім’ї породжує пияцтво і наркоманію. Пияцтво набрало широкого розповсюдження. Особливо небезпечне воно серед жіноцтва і молоді. Ще більшою бідою сучасного суспільства є наркоманія. Цей порок робить людину рабом темних сил. Держава веде боротьбу лише з наркобізнесом, а не з причиною наркоманії, на основі якої з’явився наркобізнес. Основна причина наркоманії – це духовна спустошеність серед молоді, втрата сенсу життя і моральна нестійкість.\nІІІ.9. Святе Письмо і Церква однозначно засуджують гомосексуальні статеві стосунки, тому що це є прямим спотворенням богоствореної природи. В сучасному суспільстві гомосексуалізм набув широкого розповсюдження. Він охопив всі верстви населення, в тому числі і духовенство. Дискусія про становище сексуальних меншин схиляється до визнання гомосексуалізму не статевим спотворенням, а лише однією із “сексуальних орієнтацій”. Такий погляд не може бути виправданим християнським моральним вченням. Гомосексуалізм – це гріховне пошкодження людської природи. Найнебезпечнішим є його виправдання і намагання представити його як нормальний спосіб сексуального життя, а також захист гомосексуалізму законодавством деяких європейських держав. Прикро говорити, що і деякі християнські конфесії благословляють одностатеві шлюби.\nІІІ.10. Не сприяє зміцненню сім’ї свідоме припинення вагітності, яке також набуло широкого розповсюдження. Церква прирівнює аборт до вбивства, бо зародження людської істоти є даром Божим, тому посягання на життя майбутньої особистості є порушенням заповіді Божої “не вбивай”. Широке розповсюдження абортів та їх виправдання стає загрозою майбутньому європейської цивілізації. Церква не відкидає жінок, які зробили аборт, але закликає їх до покаяння. Християнське подружжя повинно пам’ятати, що продовження людського роду є однією із цілей боговстановленого шлюбного союзу. Навмисна відмова від народження дітей з егоїстичних міркувань є порушенням Божих намірів.\nІІІ.11. Головним завданням європейської спільноти у третьому тисячолітті повинно бути відродження християнської сім’ї. Тільки через християнську сім’ю можна подолати сучасні пороки суспільства, в тому числі й демографічну кризу. Сім’я може стати основою духовного оздоровлення. Для того, щоб створити нормальну сім’ю, треба не тільки турбуватися про створення матеріальних умов для сім’ї, але й виховувати дітей на основі християнської моралі і готувати їх до сімейного життя.\nІV. ЦЕРКВА І ОХОРОНА ЗДОРОВ’Я\nІV.1. Виходячи з біблійних свідчень (Сирах. 38:1-2, 4, 6-10, 12-14), Церква благословляє лікарську діяльність, в основі якої лежить любов до ближніх і яка спрямована на попередження та полегшення людських страждань. Пам’ятаючи про те, що тілесні й душевні хвороби є прямим наслідком гріхопадіння, Церква виявляє свою турботу як про душевне, так і тілесне здоров’я людини. Вона наслідує приклад Самого Спасителя, Який зцілював всю “людину” (Ін. 7, 23). Церква розглядає тілесне та душевне здоров’я у нерозривному зв’язку із загальним станом людини. Навіть тоді, коли виявляється неможливим засобами сучасної медицини врятувати людину від смерті або полегшити її страждання, необхідно пам’ятати, що сила Божа виявляється в людських немочах. За словами святого Іоана Золотоустого, “хто навчився дякувати Богові за свої хвороби, той недалекий від святості”. Тілесне здоров’я не може бути самоціллю. Тому Церква не може вважати прийнятними методи збереження здоров‘я, які пов’язані із вчиненням гріха та шкодою для душі.\nІV.2. Церква закликає пастирів та мирян до християнського свідчення як хворим, так і працівникам закладів охорони здоров’я. Головне місце повинно бути відведено участі у Таїнствах, створенню у лікувальних закладах молитовної атмосфери, а також благодійницькій діяльності. Важливо ознайомлювати медичних працівників з основами християнського віровчення та православно орієнтованою біомедичною етикою. Виконанню цих завдань повинні сприяти християнські працівники медичних закладів, які, в силу своєї постійної наближеності до хворих, мають пам’ятати про свій християнський обов’язок.\nІV.3. Кожна людина повинна мати можливість отримувати відповідну медичну допомогу незалежно від свого матеріального та соціального стану. Лікар не повинен пов’язувати надання медичної допомоги виключно з матеріальною вигодою за неї. Одночасно завданням суспільства та держави є гідна плата медикам за їхню працю.\nІV.4. Взаємовідносини лікаря та пацієнта повинні будуватися на повазі до особистості та свободи вибору. Церква попереджує про небезпеку впровадження під виглядом “альтернативної медицини” окультно-магічних практик. Церква вказує на неприпустимість використання у лікувальній практиці “заговорів”, магічних або екстрасенсорних дій, бо вони не мають нічого спільного з дією зцілюючої благодаті Святого Духа і є шкідливими для душі. Кожна людина повинна мати повну інформацію щодо методів лікування, які до неї застосовуються, та можливість відмовитися від таких методів, які суперечать її релігійним переконанням. Одночасно Церква вважає неприйнятною відмову в лікуванні, особливо коли така відмова може стати причиною смерті.\nІV.5. Предметом занепокоєння є тенденція до зменшення населення нашої держави, викликана багатьма причинами, що призвели до збільшення смертності та зниження народжуваності. Тому Церква підтримує різні програми, спрямовані на підтримку материнства та дитинства, плоду та новонародженого, закликає державу підтримувати народження та достойне виховання дітей.\nІV.6. Одним з головних завдань єднання чоловіка та жінки у шлюбі Церква вважає народження та християнське виховання дітей, про що потрібно пам’ятати християнському подружжю при визначенні свого ставлення до неабортивних контрацептивів. Відмова від народження дітей з егоїстичних мотивів є гріхом.\nІV.7. Від самого моменту зачаття зародок є новою людиною, а тому штучне припинення вагітності (аборт) вважається Церквою гріхом вбивства. За будь-яких обставин Церква не може дати благословення на проведення аборту. До нього також прирівнюється використання контрацептивних засобів, які мають абортивну дію. Проте у випадку, коли аборт було зроблено внаслідок прямої загрози життю вагітної жінки, у якої є діти, пастирям рекомендується ставитися без суворості і не відлучати її від Святого Причастя. Відповідальність за аборт несе як жінка, так і чоловік, якщо він зроблений за його згодою. Відповідальність за допомогу в проведенні аборту, або спонукання до нього, несе також і лікар.\nV.1. Піклуючись про вічне життя, про спасіння і моральний стан людей, Церква в той же час закликає своїх членів до соціального служіння заради спасіння світу. Син Божий прийшов у світ не тільки для того, щоб визволити від гріха і смерті людський рід, а й щоб спасти світ від наслідків гріха. Як сказав Христос Спаситель: “Бог так полюбив світ, що віддав і Сина Свого Єдинородного, щоб усякий, хто вірує в Нього, не загинув, а мав життя вічне” (Іоан. 3,16). Це означає, що християни не повинні цуратися світу і суспільного життя. Бог любить не тільки кожну окрему людину, а й увесь світ, все людство, бо вони Його творіння і призначені для очищення і освячення через Церкву. Тому Церква закликає своїх членів до активної участі у суспільному житті, але при цьому до такої участі, яка б грунтувалась на засадах християнської моралі і християнського віровчення. Християни повинні давати відповідь на сучасні проблеми, які хвилюють суспільство.\nVІ. ХРИСТИЯНСТВО І НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ПРОГРЕС\nVІ.1. Християнство, подолавши язичницьку культуру, деміфізувало природу і тим самим відкрило шлях до наукового природознавства. Природознавчі та гуманітарні науки стали однією із складових європейської світової культури. В ХХ столітті наука і техніка досягли небаченої висоти і створили те, що ми називаємо науково-технічним прогресом. Під впливом секулярної ідеології він сягнув такого рівня, що став викликати у суспільстві побоювання. Екологічна та інші кризи ставлять під сумнів вірність обраного шляху розвитку. Сьогодні науково-технічний рівень такий, що дозволяє невеликій злочинній групі вчинити протягом короткого часу глобальну катастрофу, в якій загинуть всі вищі форми життя.\nVІ.2. З точки зору християнства, такі наслідки науково-технічного прогресу виникли тому, що він не обмежується ніякими моральними, релігійними і філософськими принципами. Науково-технічний прогрес опинився під впливом людських пристрастей: марнослав’я, гордості та необмеженого комфорту життя. Звідсіля витікає необхідність гармонійного зв’язку між наукою і релігійно-моральними цінностями.\nVІ.3. Так званий науковий атеїзм помилково стверджував, що між наукою і релігією немає нічого спільного, бо вони є антиподи. Насправді між наукою і релігією не може бути принципового протиріччя. Наукове і релігійне пізнання мають різні сфери дослідження і користуються різними методами і мають різні цілі. Церква дивиться на науку як засіб створення земного добробуту людства. В той же час вона застерігає суспільство розглядати науку незалежною від моральних принципів. Сучасні наукові досягнення у різних галузях, включаючи фізику елементарних часток, хімію, мікробіологію та інші, свідчать, що вони здатні не тільки принести благо людству, а й відібрати у нього життя. Євангеліє виховує вченого таким, що він не може використовувати на зло здобуті ним знання і силу. Тому наука і релігія покликані до співпраці в ім’я життя і гармонійного устрою суспільства.\nVІ.4. Церква застерігає від спроб використання досягнень науки і техніки для встановлення контролю над внутрішнім життям особистості, від створення будь-яких технологій впливу і маніпуляцій людською свідомістю і підсвідомістю.\nVІ.5. Церква з повагою ставиться до світської освіти. Враховуючи багатовікову традицію, вона готова й надалі співпрацювати із світською школою, за умови збереження людської свободи. Неприпустимим є свідоме нав’язування учням антирелігійних і антихристиянських поглядів, утвердження монополії матеріалістичного світосприйняття.\nVІ.6. Враховуючи багатолітнє свідоме викоренення в суспільстві релігійних знань, Церква попереджає про небезпеку проникнення до школи окультних, язичницьких або сектантських впливів, які є шкідливими для духовного і фізичного здоров’я учнів. Для духовного відродження суспільства, і насамперед дітей і юнацтва, Церква наполягає на доцільності викладання в школі основ християнського віровчення і християнської етики.\nVІІ. ПРОБЛЕМА ЕКОЛОГІЇ\nVІІ.1. До найсерйозніших проблем сучасності належить проблема екології. Однією з головних причин забруднення навколишнього середовища є небачене і невиправдане зростання суспільного споживання у високорозвинених країнах, де прагнення до необмеженого достатку і розкоші стало нормою життя.\nVІІ.2. Екологічна криза є наслідком гріхопадіння людей і їх відчуження від Бога. Пояснюючи причину руйнації природи і тваринного світу, ап.Павло говорить: “Створіння з надією чекає з’явлення синів Божих (тобто праведних людей), тому що створіння підкорилося суєті (руйнації) не добровільно, а з волі того, хто його підкорив, у надії, що й саме створіння буде визволене від рабства зотління на свободу слави синів Божих. Бо знаємо, що всі істоти стогнуть і мучаться донині; і не тільки вони, а й ми самі…” (Рим. 8, 19-23). Відвернувшись від Бога, люди забули, що “володарювання” над природою і “панування” над землею (Бут. 1, 28), до якого покликана людина за задумом Божим, не означає вседозволеності. Криза душі призвела до екологічної кризи.\nVІІ.3. Відповідь на проблеми навколишнього середовища лежить не стільки в площині економіки, біології, хімії, технології або політики, скільки в людській душі. Вихід з екологічного тупика може бути знайдений лише через духовне відродження людей. Люди повинні усвідомити свою відповідальність перед Богом за правильне і виправдане використання природних ресурсів довіреного їм Богом світу.\nVІІІ. ПРОБЛЕМА БІОЕТИКИ\nVІІІ.1. На порозі третього тисячоліття вчені і суспільство стурбовані досягненнями в галузі біології і генетики. З’явилась можливість маніпуляції генною інженерією і самим життям. Церква не може бути безучасною і байдужою до проблем, які виникають у сфері біоетики. Намагання вчених поставити себе на місце Бога і за своїм розумінням змінювати і “покращувати” його створіння може призвести до непередбачених результатів. Розвиток біомедичних технологій випереджає осмислення можливих духовно-моральних і соціальних наслідків. Досягнення біоетики потребують богословського осмислення; вони не можуть бути віддані на відкуп вченим і законодавцям.\nVІІІ.2. Церква, висловлюючи свою позицію з питань біоетики, виходить із вчення Божественного Одкровення про життя як безцінний дар Божий і про свободу, яка є невід’ємною сутністю людини, створеної за образом і подобою Божою.\nІХ.1. Клонування, тобто отримання генетичних копій тварин, яким займаються вчені, що відкинули Бога-Творця і поставили себе на Його місце, порушило питання про можливість клонування людей. Цей намір вчених викликає протест у всьому світі, бо клонування може стати руйнацією людства. Клонування відкриває можливість маніпуляцій з генною складовою особистості і може сприяти подальшому її знищенню. Клонування здатне зруйнувати основи дітонародження, материнства і батьківства. Небезпечним є клонування і щодо психологічних наслідків. Людина, яка з’явилась на світ в результаті такої процедури, може відчути себе не індивідуальною особистістю, а лише чиєюсь копією.\nІХ.2. Однак клонування окремих клітин і тканин організму не є замахом на особистість і в деяких випадках може бути корисним для людини. Необхідно також враховувати, що експерименти з клонуванням людини можуть супроводжуватись народженням нежиттєздатного потомства. “Тиражування” людей може бути бажаним лише для прихильників тоталітарних систем.\nІХ.3. Людина не може претендувати на роль Творця всесвіту. Клонування є викликом Богу і створеній Ним за Своїм образом і подобою людині, невід’ємною частиною якої є свобода і індивідуальність особи. Свого часу найвищий ангел Денниця уявив себе богом і став дияволом.\nХ.1. Церква, залишаючись на засаді заповіді Божої “не вбивай” (Вих. 20, 13), не може визнати морально допустимою спробу легалізувати так звану евтаназію, тобто намір умертвляти безнадійно хворих, в тому числі і за їхнім бажанням. Прохання хворого прискорити його смерть обумовлене станом депресії. “Право на смерть” може легко перетворитися на загрозу для життя людей, у яких не вистачає спроможності для лікування. Евтаназія є формою вбивства або самогубства.\nХІ.1. Сучасна трансплантація, тобто теорія і практика пересадки органів і тканин, дозволяє надати допомогу багатьом хворим, які раніше були б приречені на смерть або тяжку інвалідність. Разом з тим, зростаюча потреба в органах для трансплантації породжує моральні проблеми і може стати загрозою для суспільства. Так, недобросовісна пропаганда донорства і комерція, пов’язана з продажем органів для трансплантації, закладають умови для торгівлі людськими органами, загрожуючи здоров’ю і життю людини.\nХІ.3. Найбільш розповсюдженою практикою є вилучення органів у тільки-но померлих людей. Але в таких випадках повинна бути абсолютна впевненість у смерті донора. Не може бути виправданою така трансплантація, яка призводить до втрати індивідуальної особливості людини, що приймає чужі органи. При трансплантації обов’язково повинна зберігатися свобода людини. Безумовно неприпустимою є так звана фетальна терапія, тобто вилучення і використання тканини і органів людських зародків, з наміром лікування різних захворювань і “омолодження” організму.\nХІІ. ЦЕРКВА І ЗАСОБИ МАСОВОЇ ІНФОРМАЦІЇ\nХІІ.1. Засоби масової інформації відіграють і будуть відігравати у третьому тисячолітті важливу роль. Інформатизація стає однією із складових розвитку суспільного життя. Телебачення, радіо, інтернет, газети, журнали, книги та всяке інше друковане слово покликані забезпечувати широкі верстви населення інформацією про все, що відбувається у світі, орієнтуючи людей у складних обставинах сьогодення.\nХІІ.2. Інформування глядача, слухача і читача повинно грунтуватися не тільки на правді, а й турботі про моральний стан людини і суспільства, що включає розкриття ідеалів, а також боротьбу з розповсюдженням зла, гріха і пороків. Засоби масової інформації не повинні пропагувати насилля, ворожнечу і ненависть, національний, соціальний і релігійний розбрат, а також гріховні людські інстинкти, в тому числі і в комерційних намірах.\nХІІ.3. Працівники мас-медіа повинні пам’ятати про свою відповідальність перед Богом. Володіючи потужним впливом на аудиторію, вони несуть моральну відповідальність за виховання людей, особливо молодого покоління і дітей. Церква закликає працівників ЗМІ керуватися у своїй діяльності вічними духовними цінностями і не сприяти розповсюдженню неправди і гріха та всякого зла.\nХІІІ. ПРОБЛЕМА ГЛОБАЛІЗАЦІЇ\nХІІІ.1. Глобалізація є неминучим процесом третього тисячоліття. Вона відбувається у всіх сферах людської діяльності. В сфері політико-правовій глобалізація сприяє розвитку міжнародних відносин, активізації торгового, виробничого, військового, політичного та іншого співробітництва. Міжнародні організації сприяють вирішенню різних конфліктів на планеті. В той же час ці організації і союзи можуть бути засобом несправедливого домінування сильних країн над слабкими, багатими над бідними, технологічно і інформаційно розвиненими над тими, що розвиваються, вживати подвійні стандарти.\nХІІІ.2. Глобалізація в економіці пов’язана з виникненням транснаціональних корпорацій і світових банків, де зосереджені значні матеріальні і фінансові ресурси. Ці структури мають необмежену владу, яка непідпорядкована урядам і народам. Вони не знають державних кордонів, не рахуються з етнокультурою і не турбуються про збереження екології і демографічної стабільності, байдужі до релігійних традицій народів.\nХІІІ.3. В культурно-інформаційній сфері глобалізація обумовлена розвитком технологій, за допомогою яких інформація дуже швидко розповсюджується. В результаті глобалізації зароджується єдина бездуховна культура, яка грунтується на розумінні свободи гріховною людиною, яка уявляє себе мірилом істини. Такий розвиток глобалізації може призвести до катастрофічних наслідків.\nХІІІ.4. Процес глобалізації зупинити неможливо, якщо невідомими нам шляхами Сам Бог не зупинить його, як у свій час Він припинив будівництво Вавилонської вежі. Визнаючи неминучість глобалізації, яка в основному спрямована на підвищення матеріального рівня, розповсюдження інформації, а також на виробничо-підприємницьку діяльність, Церква звертає увагу на суперечність цих процесів і пов’язану з ними небезпеку для людства. Глобалізація повинна бути поставлена в залежність і під контроль вічних духовних цінностей.\nХІV.1. Церква, а також сім’я мають Божественне установлення, а держава не є Божественним установленням. Вона виникла на основі розвитку суспільного життя. Форму державного правління обрав народ, а не Бог. Але Господь все-таки санкціонував нову форму правління, замість теократії. Він жалкує з того, що народ залишив богоправління. “Сказав Господь Самуїлу: послухай в усьому голос народу, що вони говорять тобі, бо вони відкинули не тебе, а Мене відкинули, щоб Я не царював над ними” (1 Цар. 8, 7). Санкціонувавши владу держави, Господь вимагає від влади вірності Його заповідям і творіння добрих справ. Бог устами Самуїла сказав: “Якщо будете боятися Господа, і служити Йому, і слухати голоса Його, і не будете чинити опір повелінням Господа, то будете і ви, і цар ваш, який царюватиме над вами… А якщо не будете слухати голоса Господа, і станете чинити опір повелінням Господа, то рука Господа буде проти вас, як була проти батьків ваших” (1Цар.12,13-15).\nХІV.2. Розкриваючи вчення Христове про правильне ставлення до державної влади, ап. Павло стверджує: “Усяка душа нехай підкоряється вищій владі, бо немає влади не від Бога; існуючі ж власті поставлені Богом. Тому той, хто противиться владі, противиться Божому повелінню” (Рим. 13, 1-2). Ісус Христос сказав римському прокуратору Пілату, який засудив Його: “Ти не мав би наді Мною ніякої влади, якби не було дано тобі з неба” (Іоан. 19, 1).\nХІV.3. Держава як необхідний елемент життя в зіпсованому гріхом світі, де особистість і суспільство потребують захисту від всілякого зла, благословляється Богом. Святе Письмо закликає владу використовувати силу для обмеження зла і підтримки добра, в чому і вбачається моральний сенс існування держави. Ап. Павло говорить: “Начальники страшні не для добрих діл, а для злих. Чи хочеш не боятися влади? Роби добро і одержиш похвалу від неї. Бо начальник є Божий слуга, тобі на добро. А якщо робиш зло, бійся, бо він недаремно носить меч; він – Божий слуга, месник на покарання того, хто робить зло. І тому треба підкорятися не тільки зі страху покарання, але й заради совісті” (Рим. 13, 3-5). Те ж саме пише і ап. Петро (1 Петр. 2, 13-16). Апостоли вчили християн підкорятися владі незалежно від її ставлення до Церкви. За апостольські часи Церква була гнана як від іудейської, так і від римської влади. Але це не перешкодило мученикам і іншим християнам молитися за гонителів і визнавати їхню владу. Церква закликає християн молитися за державну владу, незалежно від віровизнання і світогляду носіїв влади, “щоб провадити нам життя тихе і безтурботне в усякому благочесті і чистоті” (1 Тим. 2, 2)\nХІV.4. В той же час Церква не абсолютизує державну владу. Ісус Христос сказав: “Віддавайте кесареве кесарю, а Боже Богові” (Мф. 22, 21), і цим обмежив державну владу. Держава не повинна втручатися у внутрішні справи Церкви, в її управління, віровчення, літургійне життя. За вченням Церкви, сама влада не має права себе абсолютизувати, бо це призводить до певного обоження влади. Прикладів у минулому столітті більше ніж достатньо, щоб активно протидіяти цьому. Церква за будь-яких обставин, навіть в умовах найжорстокішого гоніння, в усі часи непогрішно проповідувала істину. Не має вона права і на те, щоб замовкнути і не проповідувати Євангеліє Христове, навіть якщо держава буде намагатися поширювати інше вчення, несумісне з християнським. В даному випадку Церква вільна, вона віддає Боже Богові і діє незалежно від держави.\nХІV.5. Принципи взаємовідносин між Церквою і державою зафіксовані в церковних канонах і в державних законах Візантійської імперії та Київської Руси за часів св. кн. Володимира Великого і Ярослава Мудрого. Ці принципи отримали назву симфонії між Церквою і державою. Сутність її полягає в обопільному співробітництві, взаємній підтримці і взаємній відповідальності. Єпископ підпорядковується законам держави як її підданий, а не як такий, що отримав від неї свою духовну владу. Так само і представник державної влади підпорядковується єпископу як член Церкви, який потребує спасіння, а не тому що його влада залежить від влади єпископа. В князівські часи між державною владою і Церквою в Україні були гармонійні відносини, які історики охарактеризували як симфонію відносин. Київські митрополити часто були порадниками у великих князів, останні прислухалися до їх слів. В добу боротьби за державність Церква нерідко брала на себе функції проводиря в національному визволенні українського народу. В історії, як і тепер, Церква потребує підтримки держави, а держава духовної підтримки Церкви. Класична візантійська формула взаємовідносин між державною і церковною владою знаходиться в “Епаногозі” (друга половина ІХ ст.): “Світська влада і священство відносяться між собою, як тіло і душа; вони потрібні для державного устрою так само, як тіло і душа в живій людині. У їхньому союзі і злагоді знаходиться благоденствіє держави”.\nХІV.6. В сучасному світі Церква відокремлена від держави, за винятком деяких країн. Держава стала світською установою. Владні органи будь-якої держави не обтяжують себе релігійними зобов’язаннями. Церква не бере на себе функцій, які належать до компетенції держави. Будучи відокремленою від держави, Церква не відокремлює себе від народу, від суспільства. Вона повинна впливати на суспільство духовними засобами.\nХІV.7. Наша Свята Церква радо вітала проголошення незалежності України і підтримує утвердження її державності. Це великий промислительний дар Божий українському народу в ХХ ст. За цю богоугодну справу пролили кров і віддали своє життя сотні тисяч духовенства і мирян. Сьогодні Православна Церква в Україні, стоячи на державницьких позиціях і захищаючи її інтереси, є духовним фундаментом держави. Ми засуджуємо будь-які спроби тим чи іншим шляхом дискредитувати нашу державність. Церква як божественний організм завжди буде виступати і підтримувати ідею консолідації, миру і злагоди в українському суспільстві.\nХІV.8. Сьогодні релігійна ситуація в Україні така, що зобов’язує державу, не втручаючись у внутрішнє релігійне життя і не порушуючи закону про свободу совісті, дбати про духовну безпеку своїх громадян. На теренах нашої країни поширюються тоталітарні секти, які загрожують фізичному, психичному здоров’ю людей, а також руйнують культурне надбання українського народу. Вони мають свої потужні релігійні центри за кордоном. Держава не повинна бути байдужою до цих негативних явищ.\nХV. ЦЕРКВА І НАЦІОНАЛЬНЕ ПИТАННЯ\nХV.1. Церква є зібранням віруючих у Христа, Який закликає до входження в неї всіх людей і зокрема кожного. В ній “все небесне і земне” об’єднується у Христі, бо Він – Глава “Церкви, яка є Тілом Його, повнота, що наповнює все у всьому” (Єф. 1, 22-23). В Церкві дією Святого Духа звершується оновлення створіння і обоження людської природи, здійснюється позачасовий задум Божий про світ і людину.\nХV.2. Церква за своєю природою є єдиною, тому що глава Церкви Господь наш Ісус Христос – єдиний Спаситель для всіх віків і народів. Крім Нього іншого Спасителя немає і не може бути. Церква Христова є соборною, або кафолічною (не треба змішувати кафолічність з католицтвом). В “Посланні східних патріархів” (ХVІІ ст.) сказано: “Віримо, як навчені вірити, в святу соборну апостольську Церкву, яка обіймає всіх і повсюди, хто б вони не були, віруючих у Христа”. Катехізис св. Петра Могили (символічна книга Православної Церкви) на запитання: “Чому Церква називається соборною, кафолічною або вселенською?” – відповідав: “Тому що вона не обмежується ніяким місцем, ні часом, ні народом, але вміщає в собі істинно віруючих всіх місць, часів і народів”. До цього треба додати: живих і померлих, святих і тих, хто у вірі упокоївся.\nХV.3. Однак вселенський характер Церкви не виключає право християн на національну самобутність, національну культуру. Церква поєднує в собі вселенське начало з помісним – національним. Тому Православна Церква, будучи вселенською, складається з багатьох Помісних (тобто Автокефальних Церков), які об’єднані єдиним віровченням і християнською любов’ю. Вони керуються єдиними канонами і мають єдиний устрій. Кожна Помісна Православна Церква – це незалежна в своєму внутрішньому адміністративному управлінні спільнота, яка складається з єпархій, парафій, монастирів та інших установ. В основі Помісних Церков лежить адміністративний поділ (держава), культурні, національні, історичні та інші засади. Главою Помісної Православної Церкви є патріарх, або митрополит, або архієпископ. Помісність Церков є апостольським установленням. 34-е Апостольське правило свідчить: “Єпископом кожного народу подобає знати першого з них, і визнавати його як главу”. Цього принципу дотримується Православна Церква з апостольських часів. Крім Помісних, тобто Автокефальних Церков, існують автономні церкви, які входять до складу Помісних Церков. Структура Православної Церкви не знає статусу “самостійної і незалежної” в складі іншої Помісної Церкви. Це є нововведення, невідоме православній традиції.\nХV.4. Однією з таких Помісних Церков є наша Українська Православна Церква Київського Патріархату, яка виконує свою спасительну, історичну місію серед православного українського народу і безперестанно служить Богу і спасінню людей. Більш як тисячолітня традиція українського православ’я виплекала самобутню українську національну ментальність і культуру, яка виражена в богослужінні, церковному мистецтві, музиці, архітектурі та в інших особливостях нашого християнського світогляду. Серед святих, які шануються Православною Церквою, є й такі, що прославились особливою своєю християнською любов’ю і патріотизмом. Недаремно наша Свята Церква встановила в другу неділю після П’ятдесятниці звершувати пам’ять всіх святих землі української. Українські агіографічні джерела прославляють святих, які покладали душу свою за Вітчизну. Певний патріотизм і любов до свого народу, шана до землі виявляється в слові преподобного Феодосія до великого київського князя Ізяслава Ярославича.\nХV.5. В тяжкі для нашого народу часи Церква закликала свою паству любити свою земну батьківщину, благословляла національно-возвольну боротьбу нашого народу. Національно свідома ієрархія Української Православної Церкви завжди стояла на захисті інтересів українського народу. На жаль, сьогодні в нашій державі новітні релігійні утворення і рухи все більше і більше проповідують розпливчасте, безлике так зване громадянське суспільство, близьке до космополітичного. Всі наші попередні національні надбання і історія нерідко нехтуються, зневажаються світлі постаті нашого народу, які боролись за національне визволення і свободу. В серцях молодого покоління ці рухи намагаються сформувати безбатченків, байдужий погляд на свою власну історію і культуру.\nХV.6. Православний українець і сьогодні покликаний любити свою Батьківщину. Православний патріотизм і національна свідомість мають бути діяльними і виявлятися в захисті нашої держави від супротивника, праці на благо Вітчизни, турботі про благоустрій і добробут народу.\nХV.7. Правдива, нелицемірна християнська любов до людей несумісна з холодною байдужістю до співвітчизників. Апостоли – учителі Вселенної мали всі підстави називатися і бути громадянами світу, але навіть апостол Павло, якого ми називаємо “апостолом народів”, ніколи не гасив в собі гарячої любові до народу, з якого походив. Він писав римлянам: “… що велика мені печаль і безупинний біль серцю моєму; я жадав би бути відлученим від Христа за братів моїх, рідних мені по плоті, тобто ізраїльтян…" (Рим. 9, 2-4). Сам Ісус Христос, Який прийшов спасти все людство і принести Самого Себе в жертву за всіх людей, однак присвятив Своє суспільне служіння Своєму народу і до останньої хвилини сумував з приводу жорстокості Ізраїля (Лк. 19, 41-42). Посилаючи апостолів на проповідь, Господь сказав: “…йдіть перше до загиблих овець дому Ізраїлевого” (Мф.10,6), і в цьому виявилась Його любов до Свого народу. Як Ісус Христос, безмежно люблячи весь людський рід, одночасно любив і Свій народ, так і нам належить “зображати в собі” Христа, поєднувати в собі і те, і інше: любити всіх людей жертовною любов’ю, як це відображено в притчі про милосердного самарянина (Лк. 10, 25-37), і одночасно любити особливо тих, які з’єднані з нами в одне національне тіло, пам’ятаючи, що істинний патріотизм зовсім не виключає проявів широкої справжньої любові до всього людства в цілому. Виходячи з цього, Церква не може підтримувати космополітизм.\nХV.8. Наша Свята Українська Православна Церква Київського Патріархату, беручи до уваги стан сучасної національної свідомості населення України, багатовікову церковну українську традицію, потреби впровадження і нормального розвитку української мови, закріплені Конституцією України, заявляє, що й надалі богослужбовою мовою в нашій Церкві буде українська. Але в тих парафіях, де віруючі забажають, богослужіння можуть відправлятися і церковно-слов’янською мовою, так буде, щоб запанував мир і спокій між православними. Таке визначення потрібне і для майбутнього об’єднання православних в Україні в єдину Помісну Українську Православну Церкву.\nХV.9. Своє ставлення до богослужбової мови і проповіді наша Церква обгрунтовує свідченням про дії Святого Духа в день П’ятдесятниці, коли апостоли отримали дар говорити мовами народів, до яких вони йшли проповідувати Євангеліє Христове. І ап. Павло пише: “В Церкві хочу краще п’ять слів сказати розумом моїм, щоб і інших поставити, ніж тисячі слів незнайомою мовою” (1 Кор.14,19). Слов’янські вчителі свв. Кирило і Мефодій проповідували Євангеліє слов’янам їхньою мовою, переклали Біблію і богослужбові книги на слов’янську мову.\nХVІ. БОГ – НАША НАДІЯ\nХVІ.1. Вступаючи в третє тисячоліття, Церква дивиться в майбутнє з надією. На відміну від тих, хто поставив у центр історії людину і науково-технічний прогрес, ми, християни, покладаємо надію на Бога. В третьому тисячолітті перед людством виникне багато проблем, які з точки зору людського розуму розв’язати неможливо. Для нас, християн, у світі нема нічого безнадійного. Ми ставимо в центрі буття Бога. Точніше сказати, Він є центром буття, незалежно від того, ставлять люди Його в центр, чи не ставлять; Він є ним. Бог не тільки створив всесвіт, але й піклується і промишляє про нього. Різдво Христове свідчить про те, що Бог не залишив світ напризволяще. Ми не маємо підстав сумніватися, що Бог керує світом. Він попускає розповсюдження зла до відповідної межі, але водночас припиняє його Своїми часто незбагненними для нас діями. Нам не страшні ніякі потрясіння, бо з нами Бог!\nХVІ.2. Церква Христова тому і святкує 2000-ліття Різдва Христового, щоб нагадати християнам, які втратили надію у цьому світі, що Бог не залишив людство на самоті зі злом. Народившись від Пресвятої Діви Марії, Син Божий – Творець всесвіту оновив людську природу, визволивши її від гріха і смерті. Після цього для віруючих не страшна ні смерть, ні її причина – гріх, бо Христос Спаситель подолав смерть Своїм воскресінням, а заснувавши Церкву, дав нам благодатну силу і можливість визволятися і очищатися від гріха.\nХVІ.3. Християнство витісняється із суспільного життя і в той же час воно залишається в світі і продовжує освячувати його. Церква Христова ніколи не втратить своєї всеосвячуючої благодаті, тому що ніякі пекельні сили не подолають її. Ми є свідками того, як державний атеїзм не зміг подолати Церкву.\nХVІ.4. Християнська релігія безсмертна, тому що вона грунтується не на людському вченні, а на Божественному Одкровенні. Син Божий – Христос Спаситель сказав: “Я є путь, істина і життя” (Іоан. 14, 16). Правдивість Своїх слів він підтвердив Своїми ділами. Моральні засади християнства, які грунтуються на догматах віри, залишаються непереможеними. Християнська релігія непереможна, тому що вона свідчить людям про найважливіше: про Бога, про смерть, про вічне життя, про любов, про гріх, про сенс нашого земного життя.\nХVІ.5. Відповідаючи на питання світу, Церква повинна акцентувати не стільки на моралі, скільки на догматах віри. Православна церква багата своєю догматичною традицією і повинна зберігати вірність їй, нічого не змінюючи. Церква не потребує нових догматів віри. Все, що людству потрібно для спасіння, Христос Спаситель відкрив нам. Але, як говорять, догмати не треба зберігати як археологічні реліквії. Догматами віри християнин повинен жити і ними обгрунтовувати відповідь на сучасні проблеми. Наприклад, ми молимось і віримо, що Бог чує нашу молитву, інакше якщо це не так, то навіщо молитися. Наша молитва грунтується на догматі Божої всюдиприсутності. І в той же час ми таємно впадаємо в гріхи, люди таємно звершують злочини, і не замислюємося над тим, що Бог як чує молитву, так і бачить злочин. Він спроможний виконати молитву і покарати за гріх і злочин.\nХVІ.6. Головним завданням християнства у грядущому тисячолітті є духовне відродження. Соціальне служіння Церкви має велике значення, але набагато важливішим є духовне відродження. Недаремно Христос Спаситель сказав: “Шукайте насамперед Царства Божого і правди його, і все це (тобто матеріальні блага) додасться вам” (Мф. 6, 33). Моральне оздоровлення може відбуватися насамперед через кожного індивідуума. Такого принципу дотримувались перші християни. Завдяки тому, що їх особисте життя було праведним, будучи нечисленною групою, вони подолали могутню Римську імперію, яка на той час уже морально загнила.\nХVІ.7. Для морального очищення людей і освячення світу треба повніше використовувати багатство літургічного життя, красу богослужіння і християнського мистецтва, і особливо – євхаристію. Євхаристія – це не одне з багатьох таїнств Церкви. Це є вище з’єднання божественної реальності з людською природою для спасіння світу. Архіпастирі і пастирі Церкви повинні звернути особливу увагу на те, як ми відправляємо євхаристію й інші богослужіння. Богослужіння несе на собі богословське навантаження. Воно повинно бути зрозумілим для віруючих. В цьому відношенні важливе значення має зрозуміла мова, тобто рідна мова, а також спосіб звершення богослужінь. Побожне звершення богослужінь – це переконлива проповідь, яка доходить до глибини душі, а не тільки збагачує розум.\nХVІ.8. Християни спроможні будуть відродити духовність в світі, якщо звернуть увагу на особисте життя. Не треба зазіхати на велике, треба починати з малого – з окремої особи. Не випадково Господь порівняв своїх нечисленних послідовників з найменшим зерном, з якого потім виростає могутнє дерево.\nХVІ.9. Велике значення в християнському способі життя має чернецтво. Протягом двох-тисячолітньої історії православне чернецтво зберігало моральні підвалини в суспільному житті і було сіллю землі. Сьогодні чернецтво втратило минулу славу. Монастирів багато, а справжнього чернечого життя обмаль. Тому Церква повинна звернути увагу на чернецтво. Без чернецтва Помісна Церква втрачає свою силу. Дух стародавніх подвижників, дух самоосудження і прийняття на себе гріхів світу в наш час підмінюється агресивністю і «ревністю не за розумом», що протирічить сенсу самого аскетизму.\nХVІ.10. Отже, місія Церкви Христової полягає в служінні спасінню людей для вічного життя, з одного боку, а з іншого – для очищення і освячення світу. Ця місія двоєдина і неподільна.\nХVІ.11. Висловлюючи християнський погляд на сучасний світ, наша Церква декларує, що майбутнє європейської цивілізації залежить від того:\nчи відродиться вона духовно на засадах християнського віровчення і моралі.\nХVІ.12. Церква закликає людство і кожну людину повернутися до Бога і поставити в центр особистого і суспільного життя і діяльності вічні духовні цінності, а матеріальні цінності повинні стати результатом духовності. Історія свідчить, що цивілізації зникають через духовно-моральний занепад. Майбутнє європейської цивілізації залежить від морального стану народів, які належать до неї.


Під євро-стадіоном — водогін - lviv.comments.ua\nПід євро-стадіоном — водогін\n15 вересня 2008 12:57\nЩе не збудований стадіон до “Євро-2012” „тішить” новими несподіванками. Виявляється, через територію, на якій планують збудувати майбутній стадіон, пролягає стрийський водогін, діаметр якого — півтора метра. Це одна з найбільших артерій питної води Львова, якої раніше не помічали.\nСанепідемстанція не погодить будівництво стадіону, якщо цей водогін не перенесуть. “Натомість навіть часткове перенесення коштуватиме львів’янам досить дорого, адже впродовж певного часу їм доведеться обходитися без водопостачання”, — зазначає начальник Головного управління земельних ресурсів у Львівській області Дмитро Завтур.\n“Земельна ділянка, яку виділили під будівництво стадіону та його інфраструктури, — 25 га. Стадіон займатиме площу щонайбільше\n7 га, решта — під допоміжні споруди. Причому його мали б збудувати над водогоном. Складається враження, що у нас спочатку роблять, а потім думають”, — наголошує Дмитро Завтур.\n“Я можу сказати одне: як на мене, за попередні півтора року, отримавши такий унікальний шанс, передовсім, покращити життя мешканців нашого міста, міський голова зі своєю командою зробив усе, щоб ситуація із підготовкою до “Євро-2012” стала критичною. Депутати про цей водогін, звичайно, не знали. Про це навіть не знає робоча група з підготовки до “Євро-2012”, — прокоментував ситуацію “Львівському порталу” депутат міськради Володимир Гірняк.\nУ департаменті з підготовки до “Євро-2012” кажуть, що як і куди переносити водогін, почали міркувати відразу після “сенсаційного відкриття” — 10 вересня. Але ця “невеличка” прикрість не мала б зупинити будівництво.\nСвященика на Львівщині позбавили сану\nУ суботу львів’ян кличуть на толоку\nУ приватних реабілітаційних центрах незаконно утримують пацієнтів\nЧоловік отримає десять років за перетин кордону\nУ Львові визначили найкращих триатлоністів України


Приманка воблер для лову хижих риб Twitching Lure - купити за найкращою ціною в Одесі від компанії "Интернет-магазин "АДЕ"" - 1434460069\nПриманка воблер для лову хижих риб Twitching Lure\nПриманка воблер для лову хижих риб Twitching LureНемає в наявності\nДосвідчені рибалки не з чуток знають, яким непередбачуваним характером відрізняється хижа риба і на які хитрощі доводиться йти, щоб її зловити. Не без перебільшення можна сказати, що для такого улову необхідно володіти особливими вміннями, досвідом і спритністю. Новачкам, як стверджують бувалі рибалки, хижа риба не по зубах.\nЦього можна впевнено заперечити, просто використовуючи Twitching Lure. Це нове слово в категорії штучних приманок, вона здатна залучати хижих мешканок водойми і підвищувати продуктивність улову в кілька разів. Використовуючи її, навіть новачок зможе похвалитися вражаючим уловом.\nВисока якість і міцність. Приманку можна використовувати протягом тривалого часу, вона виготовлена з міцних матеріалів і служить дуже довго, виконуючи свою основну функцію і зберігаючи потрібний вид.\nЕргономічність. Розмір приманки підібраний таким чином, щоб залучати хижих риб і стимулювати їх без сумніву кидатися на неї. Розмір був визначений в результаті ретельного і досить тривалого дослідження.\nПростота застосування. На відміну від більшості штучних стимуляторів улову, даний не викликає труднощів з використанням. Розібратися з ним можна навіть на першій в житті риболовлі.\nЕфективність. Twitching Lure може використовуватися незалежно від виду водоймища і його параметрів, температури повітря і досвідченості рибака.\nДоступність. Це один з найбільш доступних і ефективних стимуляторів улову, запропонованих на сьогоднішній день на ринку.\nШтучну приманку Twitching Lure можна впевнено використовувати як під час зимової, так і на літній риболовлі, в солоній або прісній воді. Вона дуже міцна, не піддається корозії і може перенести дуже багато укусів хижаків.\nПри зануренні під воду вона починає приманювати рибу трьома видами сигналів: світловим, звуковим та вібраційним. Це стимулює всі рецептори хижаків, не залишаючи їм іншого вибору, крім як кинутися на «здобич».\nЗа принципом дії принада нагадує поведінку підранка – улюбленої їжі водних хижаків. Крім цього, вона світиться в темряві і вібрує, це забезпечується невеликим акумулятором, вмонтованим безпосередньо в прилад і заряжающемуся від USB. Звукові хвилі і електромагнітне випромінювання, що продукується у воді, стимулюють навіть риб, що знаходяться досить далеко.\nПризначення Приманка воблер для лову хижих риб


Помер заступник директора ДКП «Луцьктепло» | ВолиньPost\nДКП «Луцьктепло» з глибоким сумом повідомляє, що 12 листопада 2014 року передчасно пішов з життя Котович Сергій Адамович, заступник директора ДКП «Луцьктепло».\nНа 42 році життя перестало битися серце прекрасної людини, досвідченого і висококваліфікованого працівника, мудрого керівника і великого життєлюба. Життєвий шлях Котовича Сергій Адамович – зразок людської гідності, добропорядності, уміння толерантно працювати з людьми.\nНародився Сергій Адамович 8 червня 1972 року у міста Ківерці на Волині. Увесь його трудовий шлях пов’язаний з волинським краєм. Після закінчення Здолбунівського залізничного училища працював слюсарем-ремонтником у Ковельському вагонному депо, пройшов строкову службу в армії. Після закінчення Дніпропетровського університету транспорту обіймав керівні посади.\nБув начальником пункту технічного огляду вагонів на станції Ківерці. З 2001 року працював майстром, а згодом, головним інженером УГГ ВАТ «Волиньгаз». У «Луцьктепло» прийшов працювати 2010 року начальником служби енергетичного менеджменту, а у 2011 році був переведений на посаду заступника директора підприємства.\nУсі працівники ДКП «Луцьктепло» любили і поважали Котовича Сергія Адамовича за його чуйне ставлення до людей, велику душевну щедрість, мудрість і оптимізм.\nУ ці скорботні дні висловлюємо щире, глибоке співчуття рідним і близьким покійного. Світла пам’ять про Сергія Адамовича назавжди збережеться в наших серцях.\nТеги: Луцьктепло, смерть\nангел 13 листопад, 2014, 14:45\nГлибокі співчуття родині! Сергій Адамович був надзвичайно життєрадісний та добрий чоловік. Шкода,що з життя так рано пішов. Хай земля йому буде пухом!\nвасиль 21 листопад, 2014, 13:05\nсергий ти не прав\nвасиль 08 червень, 2015, 09:12\nз днем народження сергій\nНа Волині викрили склад товару з підробленими акцизними марками\n13 листопад, 2014, 13:33\nТіло тиждень лежить у ванні: на Вінниччині батьки відмовляються хоронити немовля. ВІДЕО\n21 січень, 07:31\n20 січень, 13:55\nМайже 90 будинків, школи та дитсадки Луцька залишаться без тепла та гарячої води завтра, 20 січня\n19 січень, 16:00


Ярмаркам в різних районах міста для львівських виробників – бути!\nПісля успіху першого покарантинного ярмарку на площі Ринок, котрий відбувся у липні, необхідність і приємність таких заходів стала очевидною. Але виробників різних груп товарів Львова варто презентувати в усіх куточках нашого міста – це і життя громади пожвавить, і локальних підприємців заохотить. А загалом – продемонструє дієвість такого кроку у переліку заходів виходу з кризи. Для міст Європи – це вже давно поширена практика, коли на площах міста місцеві підприємці представляють свою продукцію, переважно фермерську чи вироби ручної роботи. Ми – розпочинаємо запроваджувати, але вже бачимо, що задум вартує реалізації.\n«Купуй Львівське» - це гасло звучатиме частіше. Ярмарок просто неба, який розташувався на брендових ятках в самому серці Львова – на площі Ринок – сподобався і відвідувачам, і самим виробникам. Городянам – бо вони скучили за зустрічами і фестивалями, а вихідний серед друзів і смачних цікавих пропозицій – це весело і цікаво. А ще – корисно: можна було придбати щось додому за ціною виробника. А підприємцям – просто необхідно: нарешті вони мали змогу запропонувати свій товар «на живо» і розрухати життя малого та середнього бізнесу. Слід згадати, що ще 100 років тому такі ринки на площі – були постійним явищем для Львова. Традфиція повертається!\nЛьвівський фермерський ярмарок – це лише частина кампанії, яку Львівська міська рада проводить із промоції львівських товаровиробників. На сайті Львівської міської ради функціонує каталог «Купуй Львівське». Ми постійно розповідаємо про львівських фірми підприємців та львівські продукти. У мережах під час пандемії ще раз провели маркування продукції, ребрендинг, тому що цю кампанію у місті проводять з 2009 року, а зараз значно розширили ті заходи, які говорять про львівських товаровиробників», - розповідає депутатка «Самопоміч» Вікторія Довжик.\nІніціативи, скеровані на підтримку рідного львівського підприємництва будуть продовжуватися і зараз розглядається організація подібних ярмарків для виробників одягу, взуття та інших товарів. Вже з понеділка комісія та Центр Підтримки Підприємництва визначатиме локації і дати проведення районних львівських Ярмарків. Зустрінемось?) А поки – кожен охочий може запропонувати своє бачення та можливу локацію для ярмарку у своєму мікрорайоні.\nМи запрошуємо усіх львівських підприємців приєднуватися до такої доброї ініціативи! Якщо маєте натхнення взяти участь – звертайтесь до нас! Цей важкий рік навчив нас, як ніколи раніше, підтримувати один одного! – резюмує Вікторія.


Як не “обпектися” охочим здати на права: повчально-детективна історія проблемної тернопільської автошколи (відео) | Терміново новини Тернополя\nАвтор: Євгенія Цебрій 09:00 | 04.06.2020 01.07.2020 0\nМайже по 5 тис. грн платили тернополяни за навчання у Тернопільській обласній автошколі, яка розташована на вул. Польового, 5В. Проте водійських прав люди мають шанси так і не отримати. Адже автошкола, як виявилося, не має акредитації. Вона закінчилася ще в листопаді 2019 року. Відтак, учні не внесені до єдиного державного онлайн-реєстру МВС для допуску до іспиту. Тим часом директорка автошколи Галину Греськів ще досі під криміналом за попередню провину – отримання хабара.\nНагадаємо, кілька десятків учнів двох груп 1 червня прийшли під автошколу, аби вирішити, що робити далі. Вони написали колективну заяву у поліцію щодо ситуації, в яку потрапили. Люди хочуть повернути кошти, які вклали у навчання. Планують вступати у інші автошколи і шкодують про витрачені зусилля та час.\nКілька десятків учнів двох груп 1 червня прийшли під автошколу, аби вирішити, що робити дал, адже ризикують залишитися без водійський прав (фото: Євгенія Цебрій)\n– В кінці лютого я оплатила за навчання 4 тис. 900 грн. Ми пройшли вже половину занять із водіння і тут дізнаємося, що наша група не зареєстрована і таких студентів як ми, немає, – каже Ірина Сухомлин. – І зараз ми хочемо повернути кошти і пройти навчання в іншій автошколі. Також сподіваємось на вирішення цієї ситуації від поліції.\nХоч у державі дозволили відновити роботу автошкіл після карантину з 1 червня, на дверях – вивіска з написом про те, що заклад на карантині до 22 червня (фото: Євгенія Цебрій)\nУчасники зборів розповіли Терміново, що довірились школі і сподівалися отримати водійські права вчасно. Про те, що школа не має акредитації, не знали. Поспілкуватися з директоркою обласної автошколи усім, хто зібрався біля закладу, 1 червня так і не вдалося. Школа була зачинена, на ній вивіска, що заклад на карантині до 22 червня.\nНе підозрювали, що є проблеми\nЛюди кажуть, що до самого навчання у школі претензій не мають, все було добре. Проте хочуть отримати водійські посвідчення, а тепер це неможливо.\n– Якщо школа не мала акредитації, то керівництв не повинно було набирати людей і брати з них кошти, – вважає Лариса Стрілець, яка вже закінчила навчання і чекає на отримання посвідчення водія.\nЯк розповідають учні школи, коли вони здавали документи, про відсутність у автошколи акредитації не знали і про це їх ніхто не повідомляв (фото: Євгенія Цебрій)\nТернополянка Марія Бальсарович розпочала навчання у автошколі у листопаді минулого року, пройшла всі заняття з теорії і практики. За навчання заплатила 4 тис. 500 грн і додатково по 170 грн за бензин інструкторові за заняття з водіння, яких було 12. Як каже, на початку березня була призначена дата іспиту, але її постійно переносили, а потім почався карантин.\n– Він закінчився, всі автошколи відновили навчання, а наша школа – досі закрита, – констатує дівчина. – Документів не видають, коштів не повертають.\nПодібна ситуація і у Мар’яни Білоус, яка також розпочала навчання у автошколі у листопаді минулого року. Вона каже, що навіть не підозрювала, що автошкола має проблеми з акредитацією. Про те, що її особу не внесено до єдиного державного онлайн-реєстру МВС Білоус дізналася від інструктора.\n– На сайті сервісного центру МВС в Тернопільській області є список всіх автошкіл Тернополя, які мають акредитацію до 2021 -2022 року. Цієї школи у списку немає, – каже вона. – Коли ми сюди здавали документи, цього не знали, такої інформації нам ніхто не надавав. Учні з нашої групи спілкувалися з директоркою школи, яка сказала їм, що можемо писати заяву на повернення коштів на навчання. Ми хочемо повернути кошти і йти в іншу школу і вчитися спочатку, тому що тут до логічного завершення не дійшло.\nЛариса Стрілець і Мір’яна Білоус вступили у автошколу ще в листопаді 2019 року. Пройшли заняття з теорії і практики, залишається лише скласти іспит на отримання посвідчення водія, а з цим є проблеми (фото: Євгенія Цебрій)\nТернополянка Ірина Кулина подала документи та оплатила 4 тис. 900 грн за навчання у школі у лютому цього року. Вона провчилася місяць, залишилося ще три. Що буде далі, не знає. Каже, разом з іншими учнями вже приходила в школу, щоб поспілкуватися з директоркою, але чітких пояснень від неї не отримала.\n– Керівниця автошколи говорила, що не вона придумала карантин, знаходила різні причини, запевняла, що акредитація є, показувала якісь незрозумілі копії документів, – розповідає дівчина. – Ми попросили її написати розписку про те, що 22 червня почнеться навчання і все буде гаразд. Вона сказала, що не збирається такого робити.\nНа виклик учнів автошколи 1 червня приїхав екіпаж патрульної поліції, заступник начальника міського відділу поліції та керівник поліції діалогу.\n– За фактом звернення громадян на лінію “102” ми приймаємо заяву і будемо проводити перевірку та зв’язуватись з керівництвом автошколи, – повідомив начальник сектору превентивної комунікації Тернопільського міського відділу поліції Володимир Кравчук. – Лише після цього зможемо прийняти рішення, чи порушувати кримінальне провадження.\nУчні автошколи написали заяву в поліцію. Правоохоронці наразі проводять перевірку з приводу проблеми, яка виникла через відсутність акредитації у автошколи (фото: Євгенія Цебрій)\nЯк повідомив начальник відділу комунікації поліції в Тернопільській області Сергій Крета, дану інформацію внесли в журнал обліку про скоєні злочини та правопорушення.\n– Будемо проводити перевірку. Підстав зараз звинувачувати керівницю автошколи у шахрайстві немає, спочатку треба з нею поговорити, – каже він. – Чому вона з листопада не поновила акредитацію? Можливо, дійсно технічно розходилося у якісь проблеми. А можливо, документи зараз в процесі виготовлення.\nЯк ми з’ясували, навіть станом на 3 червня відомості про автошколу ще не були внесені до Єдиного Реєстру досудових розслідувань.\n“Акредитація – в процесі, гроші готові повертати”\nДиректорка навчального закладу “Об’єднання громадян Тернопільська обласна автомобільна школа Всеукраїнської спілки автомобілістів” Галина Греськів показала журналістці Терміново документи про ліцензію та атестацію навчального закладу. Запевняє, що на підставі продемонстрованих документів школа має право працювати. Додає, що акредитація – в процесі. Мовляв, документи подала у Регіональний сервісний центр МВС, але процес призупинив карантин.\nТакож директорка зазначає, що процес акредитації так затягнувся, оскільки, за її словами, у Головного сервісного центру України забрано повноваження щодо проведення акредитації і переакредитації таких навчальних закладів як автошколи і передано на місця – тобто на Регіональні сервісні центри МВС, які набули такого права з 24 лютого 2020 року.\nДиректорка Тернопільської обласної автошколи Галина Греськів запевняє, що подала документи у Регіональний сервісний центр МВС, але процес надання акредитації призупинив карантин (фото: Євгенія Цебрій)\n– Наш навчальний заклад ще з листопада подав весь пакет документів для проходження цієї переакредитації у Регіональний сервісний центр, де вони і знаходяться, – каже Греськів. – 23 березня мало бути засідання комісії в сервісно-реєстраційному центрі про розгляд нашого питання. Але з 12 березня ми всі, на превеликий жаль, пішли на карантин, в якому знаходимось досі.\nТакож Галина Греськів звертає увагу на те, що Тернопільська обласна автошкола – заклад не сьогоднішній, а працює з 1975 року. Школа кожних 5 років згідно з законом “Про освіту” проходила переатестацію, ліцензування, забезпечувала підвищення кваліфікації та навчання працівників.\nЛюди, які з січня розпочали навчання і провчилися місяць, мають його продовжити, вважає директорка автошколи. Адже термін навчання – три-три з половиною місяці.\n– І якщо ми зайшли в карантин, хто мав проводити навчання? Де воно мало проводитись? Всі навчальні заклади закрили, – каже Греськів.\nА як бути тим учням, які розпочали навчання ще в листопаді і зараз вже зараз мали б здавати іспит на отримання прав?\n– Ще в п’ятницю я сказала людям, які зверталися, хай підійдуть. Хто має бажання продовжити навчання, продовжать його, складуть внутрішній іспит, отримають свідоцтво і підуть в сервісно-реєстраційні центри для складання іспиту з отримання посвідчення водія, – ділиться своїм баченням директора автошколи. – Є такі, хто має їхати на навчання за кордон, є такі, яким не підходить надалі тут вчитися. Нема питань. Подаєте документи, подаєте заяву на повернення коштів і вони будуть повернені, вони нікуди не ділися. Я розумію, що люди хочуть на вчора отримати посвідчення водія і ще позавчора закінчити навчання і отримати свідоцтво. Але на превеликий жаль, ніхто з нас через себе не перескочить. Є відповідні терміни, є законодавство і ми не можемо його порушувати.\nДиректорка автошколи каже, що заклад має право працювати на підставі документів про ліцензію та атестацію (фото: Євгенія Цебрій)\nТакож Галина Греськів звертає увагу на те, що всі ліцензовані структури та галузі, які є в Україні, приміром медицина, теж проходять переакредитацію. Але ні одни заклад на час проходження підтвердження свого виду діяльності не припиняє роботи.\n– Назвіть мені хоч один такий заклад, який припинив свою діяльність у зв’язку з тим, що проходив ліцензування, переакредитацію чи акредитацію. Нема такого, – наголошує жінка. – І те саме ми. Є одна єдина негативна ситуація – три місяці ми стоїмо, як і всі …\nЗауважимо, що з 1 червня в Україні запровадили чергові послаблення карантину, відтак з 1 червня дозволено роботу автошкіл. Тернопільська обласна автошкола ж чомусь продовжила карантин до 22 червня. Учні школи вважають, що це пов’язано з відсутністю акредитації. Проте директорка школи запевняє, що просто дотримується закону.\n2 червня інструктори автошколи проводили заняття з водіння, бачила журналістка Терміново. Як пояснює директорка Галина Греськів, заклад виходить з карантину частково, мовляв такі вимоги законодавства (фото: Євгенія Цебрій)\n– Я не можу відповідати за інші автошколи, – каже Греськів. – Наш навчальний заклад не збирається порушувати законодавство. Ми тільки починаємо відновлювати заняття з водіння, тому що з 1 червня автошколам дозволено частково виходити з карантину.\nКарантин – не завада, проблема – з документами\nУ Регіональному сервісному центрі МВС Тернопільської області спростовують сказане Галиною Греськів щодо акредитації Тернопільського обласної автошколи і запевняють – карантин тут ні до чого.\n– Під час карантину ми проводили засідання і ті автошколи, які подали заявки, відповідно її пройшли, – каже головний спеціаліст сектору персоналу та зв’язків із громадськістю Регіонального сервісного центру МВС Тернопільської області Василь Барановський. – 13 автошкіл у Тернополі отримали акредитацію, тільки дві ні – обласна автошкола і училище ресторанного сервісу і торгівлі. Акредитація училища вже в процесі виготовлення.\nАкредитації Тернопільської обласної автошколи закінчилася 19 листопада 2019 року. Про це свідчать дані з сайту Регіонального сервісного центру МВС\nЗа словами Василя Барановського, у листопаді 2019 року у всіх автошкіл закінчувалася акредитація, відповідно вони подавали документи на її продовження. Тернопільська обласна автошкола також подала документи, але вони були оформлені неналежним чином.\n– Після того, як ми їм сказали дооформити документи, більше вони нам їх не надавали, – пояснив ситуацію працівник Регіонального сервісного центру МВС. – Відповідно ми не можемо продовжити цій автошколі акредитацію. Директорка автошколи каже, що ми не проводили акредитаційну комісію під час карантину, але це не так. У нас на сайті постійно були оголошення щодо проведення комісії – 24 лютого, 2 березня, 23 березня, 27 квітня, 25 травня. Наступне засідання має відбудеться 4 червня.\nПро те що Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області проводив акредитаційні комісії під час карантину, свідчать повідомлення на сайті центру\nТе, що Регіональні центри отримали повноваження надавати акредитацію автошколам з 24 лютого 2020 року не є суттєвою підставою для затримання цього питання, підкреслює Барановський. Засідання комісії проводять кожних два-три тижні. Автошкола здає документи, їх перевіряють на відповідність вимогам, засідає комісія і видає акредитацію. Це не є тривалий процес.\nВасиль Барановський також наголошує, що автошкола не мала права набирати нові групи, поки не отримала акредитації.\n– Тому що коли автошкола набирає групи, вона реєструє їх у базі МВС, а якщо вона не має акредитації, її база не пропустить, – каже він. – Ніхто не каже закривати школу, але набирати групи і проводити навчання вона не може, якщо заклад не акредитований.\nХабарна справа – досі в суді\nУчні автошколи розповідають, що тут до сих пір набирають людей на подальше навчання. Є й такі, хто вчиться і навіть не здогадується про майбутні проблеми із отриманням посвідчення водія. За підрахунками учнів, тільки на одній групі, в якій навчається в середньому 35 людей, школа заробляє орієнтовно 150 тис грн. Також дехто з учнів припускає, що, можливо, школі не надають акредитацію через відкрите кримінальне провадження щодо отримання директоркою хабара у липні 2019 року.\nЯк повідомляла прес-служба прокуратури області, керівниця автошколи вимагала від студента 150 доларів США за позитивне проходження навчання та успішної здачі іспитів по підготовці водіїв категорії «В». Посадову особу затримали у службовому кабінеті безпосередньо при отриманні нею вказаної суми. 17 липня 2019 року їй повідомили про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України ( “Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди”).\nПроте згодом, як свідчать ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень, статтю перекваліфікували на “м’якші” – 7 жовтня 2019 року директорці автошколи повідомлено про нову підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368-3 (“Підкуп службової особи юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми”, ч. 2 ст. 369-2 КК України (“ Зловживання впливом”). Як ми з’ясували, крапки у цій справі суд не поставив досі.\n– Цю справу направили до суду у жовтні 2019 року і вона ще досі на розгляді, – повідомили у прес-службі прокуратури області.\nОкрім того, ухвалою слідчого судді директорка школи була відстронена від посади з 29 липня по 19 жовтня 2019 року. Відомостей про подальше відсторонення після того, як справу скерували до суду, ми не знайшли.\nСтаном на сьогодні, за словами Галини Греськів, ця справа “зависла і висить”. Запевняє, що не винна, мовляв, ситуацію з хабарем підлаштували.\n– Не можу дати вам роз’яснень, це треба запитувати в тих, хто це створив, – каже вона. – Поки що я утримаюсь від коментарів. І навіть про тих, хто вчора зробив цю бучу, хто це все затіює і кому не подобається, щоб тут стояв навчальний заклад. Хочуть щоб тут вже була багатоповерхівка…\nЗауважимо, що Тернопільська обласна автошкола на вул. Польового підпорядковується громадській організації “Всеукраїнська спілка автомобілістів, яка зареєстрована у Києві. У цій організації про проблему з акредитацією в Тернопільській обласній автошколі знають. Кажуть, що розуміють обурення учнів, але ситуація мовляв, вирішується.\nГолови ГО Василя Жука на місці не було, до кінця дня 3 червня поговорити з ним журналістці Терміново не вдалося. Як повідомила його помічниця, він разом із начальником відділу по автошколах поїхали до начальника Головного сервісного центру МВС Олександра Князюка спілкуватися щодо питання з акредитацією, яка виникла через те, що регіональні сервісні центри отримали повноваження надавати акредитацію автошколам з початку 2020 року. Відтак не були узгоджені певні питання. Але невдовзі, запевнили в громадській організації, все має стати на свої місця, тому учням автошколи радять не хвилюватися, що їх гроші пропадуть.\nУ Тернополі знову підвищили вартість паркування


Українські шахістки обіграли Вірменію на чемпіонаті світу - ГолосUA\nУкраїнські шахістки обіграли Вірменію на чемпіонаті світу\nСпорт 25.04.2015 16:47\nПісля шести турів наша команда перебуває на четвертому місці.\nУ Ченду триває командний чемпіонат світу з шахів серед жінок. Боротьбу за титул ведуть 10 збірних. У шостому турі збірна України обіграла Вірменію - 2,5 на 1,5 очка і зберегла шанси на потрапляння до призової трійки.\nРезультати 6 туру: Україна - Вірменія - 2,5: 1,5, США - Грузія - 1: 3, Польща - Росія - 0,5: 3,5, Казахстан - Китай - 2: 2, Індія - Єгипет - 4: 0.\nТурнірне становище: Грузія - 11, Росія - 10, Китай - 8, Україна - 7, Індія, Вірменія - по 6, Казахстан - 5, США - 4, Польща - 3, Єгипет - 0.\nУ наступному турі Україна зіграє з Китаєм, інші пари: Грузія - Індія, Росія - Казахстан, Вірменія - США, Єгипет - Польща.\nКлючові слова: шахи, Україна,\nЖенский чемпионат мира по шахматам отложен на несколько месяцев Читати далi\nНа шахматной Олимпиаде скончалось два спортсмена Читати далi\nНа шахматной Олимпиаде украинки «взяли» бронзу Читати далi


Як весело провести час з підлітком: підказки від дітей і не тільки | Діти в місті Львів\nЯк весело провести час з підлітком: підказки від дітей і не тільки\nОпубліковано 06 Квітень 2021 о 10:00\nБлог Діти в місті Львів > Різне > Як весело провести час з підлітком: підказки від дітей і не тільки\nПідлітковий період - один з найскладніших в житті людини. Він поєднує в собі не тільки фізичні, але і психологічні зміни. Саме в підлітковому віці у дітей починають псуватися відносини з батьками, особливо, якщо батьки не знаходять підхід до своєї підростаючої дитини.\nУ цей час важливо не втратити зв'язок з підлітком, інакше існує ризик і зовсім його не відновити. «Діти в місті» дізнавалися, як провести час з підлітками, щоб їм було весело.\nЩо потрібно підліткам\nБагато батьків відштовхують від себе дітей, намагаючись наставити їх на шлях істинний. Звичайно, всі ми хочемо захистити їх від небезпеки, особливо, пам'ятаючи свій підлітковий вік. Але варто пам'ятати, що в цьому віці діти з небажанням йдуть на контакт з батьками і прислухаються до їхніх порад.\nАле не завжди!\nЯкщо батьки зуміли знайти підхід до підлітка, побудували довірчі і теплі відносини, то і перехідний період пройде з меншим стресом. Найбільший подарунок для будь-якого підлітка - це терпіння і прийняття батьків. Тільки в таких сім'ях можливі гармонійні відносини з дитиною, які, втім, не обійдуться без періодичних гормональних вибухів.\nСучасні підлітки менше налаштовані на протест, ніж їхні батьки в такому ж віці. Вони з великим задоволенням знаходять спільну мову з дорослими, особливо, якщо ті з ними на одній хвилі. Якщо вам вдалося зберегти інтерес до всього нового, ви орієнтуєтеся в трендах і моді, півсправи зроблено. Залишилося тільки з'ясувати, що цікавить саме ваших дітей.\nНайміцніші стосунки між дітьми і батьками формуються в сім'ях зі схожими інтересами. Наприклад, все сімейство захоплено походами в гори і регулярно вибирається на ночівлю в наметах. Або батьки з дітьми обожнюють настільні ігри, за якими проводять всі вихідні. Спільне дозвілля об'єднує, тому створюйте свої особисті сімейні традиції.\nЧитайте також: Що таке крінж, краш і токсік: методичка для батьків з підліткового сленгу\nУ кожної дитини свої інтереси, тому вашою метою має стати пошук спільних інтересів, які дозволять вам зблизитися. «Діти в місті» розпитали підлітків різного віку, дізнавшись, як би вони хотіли проводити час з батьками.\nВіра, 15 років:\nходити за покупками,\nсходити на каток,\nдивитися фільми і серіали,\nвибирати товари на AliExpress,\nразом готувати «звану вечерю».\nКатя, 11 років:\nграти в настільні ігри,\nкататися на скейті або велосипеді,\nвлаштувати перегляд фільму з поїданням смаколиків.\nАртем, 14 років:\nрозбиратися в комп'ютерах,\nДіна, 16 років:\nподорожувати по Україні, разом складаючи план поїздки,\nходити в квест-кімнати,\nходити в салон на зачіску і манікюр,\nдивитися і сміятися над безглуздими телешоу,\nразом ходити на тренування.\nАліна, 13 років:\nвлаштувати фотосесію з підготовкою образів,\nходити на фестивалі і заходи, де багато цікавих активностей,\nсходити в похід.\nВарто відзначити, що підлітки не проти розмов з батьками, якщо вони без моралей і сварок. Багато дітей зізнаються, що люблять говорити з батьками на різні теми, обговорювати однокласників і скаржитися на вчителів. Все це вони роблять зі своїми друзями, тому, якщо вам вдається підтримувати такі розмови, ви на правильному шляху.\nЩо подивитися з підлітками\nСпільний перегляд фільмів - один з найпростіших способів провести час з дітьми. З підлітками ви можете дивитися фільми зі змістом, засновані на реальних подіях, документальні фільми та картини на гострі соціальні теми. Важливо не повчати підлітка під час спільного перегляду, а щиро цікавитися його думкою про побачене.\nОсь кілька крутих фільмів на всі часи:\n«У пошуках щастя»,\n«Добре бути тихонею»,\nВам будуть корисні наші добірки фільмів:\nНастільні та комп'ютерні ігри в підлітковому віці теж не втрачають свою актуальність.\nДля спільного проведення часу підійдуть такі ігри як:\nбудь-які мережеві комп'ютерні ігри.\nВам може бути корисною наша стаття: Цікаві настільні ігри: у що грати і де купити\nПам'ятайте, що діти в підлітковому віці ще більше потребують любові і підтримки, ніж діти раннього шкільного віку. Підставте їм своє плече, і хороші відносини з «дорослими» дітьми вам гарантовані.


Тернопільська область | Регіони України\nУтворена 4 грудня 1939 року\nПлоща - 13,8 тис. кв. км, 2,3 % території України, 23 місце серед її областей\nАдміністративний центр - м. Тернопіль\nТериторія - 37,6 кв. км\nНаселення міста – 218,0 тис. жителів\nКількість адміністративних районів - 17\nМіст - 18, у тому числі міст обласного підпорядкування - 1\nНайбільші міста області: Тернопіль, Чортків, Кременець, Бережани, Теребовля, Бучач\nСільських поселень - 1 023\nКількість населення - 1 090,9 тис. жителів (на 1.08.09 р.)\nГустота населення – 79,1 жителів на 1 кв. км\nМіське: 474,0 тис. жителів\nСільське: 616,9 тис. жителів\nНаціональний склад: українці – 97,8%, росіяни – 1,2%, поляки - 0,3%\nЛежить в західній частині України на Поділлі. Більша частина області лежить у межах Подільської височини, а північно-західна її частина – в межах рівнини Малого Полісся. Загальний нахил поверхні – з півночі на південь. На крайньому північному заході поверхня низовинна пологохвиляста, на ній трапляються останці осадочних порід (210-250 м). З північного заходу на південний схід центральну частину області перетинають Товтри (ширина 6-12 км, висота 380-400 м). Поверхня Придністров'я (120-170 м) пологохвиляста, лесова, глибоко розчленована каньйоноподібними долинами річок, балками та ярами. На південному сході – карстові форми рельєфу (печери). Тернопільська область багата на нерудні корисні копалини (понад 300 родовищ): вапняки, крейду, мергель, гіпс, кварцові піски, цегельно-черепичні глини та інші будівельні матеріали. Паливні ресурси представлені незначними запасами бурого вугілля та торфу. Є джерела мінеральних вод. Клімат помірно-континентальний з м'якою зимою (-4,5°, -5,5° у січні) та теплим, вологим літом (+18°, +19° у липні). Опадів 600-800 мм (північний захід і схід), 520-550 мм (південний схід) на рік. На території області 120 річок завдовжки понад 10 км кожна. Вони належать до басейну Дністра (Золота Липа, Коропець, Стрипа, Серет, Збруч, Нічлава) та Прип'яті (Горинь, Іква, Вілія). Є 14 водосховищ і 246 ставків. Ґрунти переважають ясно-сірі, темно-сірі опідзолені (51%) та чорноземи опідзолені, чорноземи типові малогумусні. Природна рослинність займає близько 19% території, з них: лучна – 7%, 1,2% – болотна. Площа лісів становить 158,8 тис. га (граб, дуб, бук, липа, на півночі – сосна, береза, в заплавах річок – чорна вільха). У флорі області багато ендемічних рослин. Тваринний світ налічує 305 видів, з них: ссавців – 61, птахів – 187, плазунів – 10, земноводних – 11, риб – 36. Несприятливі природні явища: площинний змив, карстові процеси, зсуви на крутих схилах долин річок, на плоских межиріччях – заболочування. Меліорації: протиерозійні лісонасадження, розчищення русел малих річок. В області 541 територія та об'єкт природно-заповідного фонду, з них державного значення: заповідник, 14 заказників, 11 пам'яток природи, ботанічний сад, 2 дендрологічні парки, 4 парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва, 3 регіональні ландшафтні парки, 4 заповідні урочища.\nВід княжих часів на Тернопільщині залишилося понад 300 городищ і селищ та 100 некрополів X-XIII ст. Наприкінці XI ст. виникло Теребовлянське князівство, яке згодом увійшло до складу Галицької землі. У 1672 р. значна частина території області потрапила під владу турецького султана, а через 27 років відійшла до Польщі.\nЗ початком доби індустріалізації європейських країн у другій половині XIX ст. на території сучасної області працювало 8 парових і 680 невеликих водяних млинів, 170 спиртових і пивоварних заводів, кількість яких у 1910 р. зросла до 390. Важливе значення для господарського розвитку краю мало будівництво залізниць на Тернопільщині в кінці XIX ст.\nПід час Другої світової війни область зазнала значних руйнувань. У післявоєнні роки аграрно-промислове господарство краю було відбудоване, виникли нові галузі промисловості: машинобудування, приладобудування, хімічна та інші.\n← Сумська область\nХарківська область →\nЦерква Різдва Христового, 1608 р., м. Тернопіль\nШтучний водоспад на р. Джурин, с. Нирків, Заліщицький р-н\nПочаївська Лавра XVІ - XVIІ ст., м. Почаїв\nОптимістична – найдовша в світі гіпсова печера (165 км), с. Королівка, Борщівський р-н\nПам’ятник Я.Стецьку, м. Тернопіль\nРатуша, 1751 р., м. Бучач\nПечера Кришталева, с. Кривче, Борщівський р-н\nБашта фортеці. 1630 р., м. Скалат\nАнсамбль колегіуму. 1743 р., м. Кременець\nКраєзнавчий музей (колишня синагога), смт Гусятин\nДомініканський костел, 1779 р., м. Тернопіль


Найкращий час для тренувань. Фітнес, тренування, аеробіка, вправи\nВ інтернеті можна знайти безліч статей в дусі «британські вчені довели, що для кардіо найкращий період часу – це ранок, а для силової – вечір». Проте можна знайти і інші тексти – найкращий час для тренувань – це середина дня. І посилання на наукові дослідження. Або і зовсім треба тренуватися ввечері після всіх своїх робіт, щоб зняти стрес, та дозволити собі розслабитися. Або...будь-яка людина, який не тільки говорить про тренуваннях, але і тренується, знає, що цей показник індивідуальний. Причому він може істотно змінюватися протягом життя. Залежить вона не тільки від фізичних можливостей організму, але і від ряду показників, які ні з чим, крім способу життя людини не пов'язані.\nНайкращий час для тренувань на практиці\nЯсна річ, що існують загальні обмеження:\nне варто активно тренуватися відразу після щільного прийому їжі, будь-якого, який викликає відчуття тяжкості в ШКТ. Коктейлі з фруктиками та інші перекуси до щільним прийомам не відносяться. Поки вони не викликають дискомфорт;\nмало підходить для тренувань в серйозному режимі ранок відразу після сну. У цей період краще присвятити себе тому, щоб спочатку остаточно прокинутися і підготувати тіло до роботи, а не того, щоб прямо з ліжка стрибати в кросівки, натягувати форму і радісно нестися на пробіжку, навіть не вмиваючись;\nабсолютно не схожі для деяких видів активності періоди безпосередньо перед сном. Під «деякими видами» маються на увазі важкі силові тренування з великою кількістю «базових», многосуставных рухів, важкими вагами та/або вибуховими вправами. До фітнес-тренінгів в режимі 3 по 15 це не відноситься. Важкий силовий тренінг перезбуджує нервову систему і може служити дійсною причиною порушення сну. А це тягне за собою» недолік відновлення, підвищену стомлюваність і...падіння результатів у тренінгу як логічний «фінал» цього;\nнемає сенсу тренуватися в середині дня, якщо у вас немає можливості поїсти через тренування. Причому це відноситься і до тим, хто худне, і до тих, хто набирає м'язову масу, і просто до оздоровчих фізкультурникам. Так, якщо вибирати між прийомом їжі і тренуванням, варто вибрати перше. Інша справа, що завжди можна розбити цей прийом на 2 і частина з'їсти (а краще – випити) за годину до заняття, а іншу – через 20 хвилин після;\nне можна влаштовувати салат-солянку з тренувань, якщо ви віддаєте перевагу різні типи активності. Наприклад, абсолютно безглуздо з точки зору нормальної людської фізіології (не «прокачаної» карти фармакологічної підтримкою) тренувати силу і витривалість в одну сесію. Мова не йде про вашому півгодинному кардіо на степпере або велотренажері. Не варто робити, наприклад, силове тренування і відразу після неї – годинну пробіжку у темповом режимі. У природі зустрічаються люди, здатні продовжувати рух, незважаючи на втому після першої частини змішаної сесії. Однак їх техніка бігу серйозно страждає. Наприклад, після тренування спини на силу людина може бігти зі скрученими вперед плечима, і переносити більшу частину ваги на носочки, що перевантажує стопу та гомілку. А після силового заняття на ноги – просто недостатньо піднімати коліна, згинаючи ноги в тазостегновому суглобі. Це змушує «приволакивать» стопи і створює перевантаження гомілкостопа. Так і «набігають» травми під час ординарної, начебто, сесії на біговій доріжці або велосипеді. Не поєднуються між собою і так звані метаболічні тренування і сесії на витривалість. Зате можна робити їх з силовими, якщо під силовими не мається на увазі многоповторка, та основні вправи виконуються не до «відмови і втоми»;\nне варто тренуватися відразу після того, як ви прийняли певні медикаменти – мова йде про засоби для зниження рівня цукру в крові, антидепресантах і миорелаксантах з заспокійливими. Зазвичай такі речі може роз'яснити лікар, який виписав медикаменти.\nЯк знайти свій найкращий час для тренувань\nНіякого іншого шляху, окрім експерименту, знайти не вдається. Потрібно дотримувати деякі загальні правила, щоб експеримент був безпечним.\nПлюси: «з ранку зробив – весь день вільний». Варіант підходить тим, хто відверто не любить фізичні заняття, і не хоче їх виконувати, але тренується для поліпшення здоров'я або зовнішнього вигляду. Знайти собі відмовку, якщо тренування – перша справа у вашому списку на день досить складно.\nМінуси: обмеження за типом активності для новачків. Досвідчені люди можуть займатися чим завгодно з ранку, з тих самих пір, коли техніка «чого завгодно» у них хороша, і розминка виконується ними якісно, а не халтурно і з пропусками роботи на рухливість суглобів. Новачки ж – зовсім інша справа. У деяких людей з ранку порушена координація рухів, так як нервова система не відразу включається в роботу. Такі і можуть отримати травму під час банальної зарядки.\nАдаптація: припустимо, ви прокидаєтеся важко, але іншого часу для заняття у вас немає. Має сенс «підігнати» свою активність до можливостей, і дочекатися адаптації. Почніть з будь гімнастики без обтяжень і будь-якого низкоударного кардіо – велосипед, степпери, еліптичні машини, наприклад. Поступово тіло звикне до ранкової сесії, і можна буде підвищити інтенсивність занять.\nПлюси: зручність в побуті. Більшість людей працює за таким графіком, що вільний час – саме ввечері. Психологічно простіше викинути з голови турботи дня і відправитися в зал, і тренуватися без судомної перевірки часу і поспіху.\nМінуси: інші тренуються. Мова не йде про нормальних залах для нормальної роботи з залізом. У звичайних фітнес-клубах в цей час аншлаг, причому не найбільш адекватних людей. Звідки беруться товариші, не здатні фізично дотримуватися чергу підходу до тренажерів і розбирати за собою силові снаряди, нам невідомо. Але саме ввечері їх критична маса зашкалює. Тренування людини, який ходить саме тренуватися, а не балакати з сусідами по залу, може стати справою нервовим. І майже нездійсненним, якщо потрібно дотримуватися періоди відпочинку, працювати суперсетами, дропсетами або в круговому стилі.\nАдаптація: можна знайти зал з адекватними людьми, але на це йде час, і за законом підлості він зазвичай розташовується десь в двох годинах їзди від будинку. А можна переробити тренування так, щоб використовувати мінімум снарядів – тільки вільні ваги, наприклад, один гриф, і різні млинці. Освоїти способи підйому ваги на груди і спину, щоб обходитися без стійок або одними стійками... Але для більшості людей це фантастика. Жінки, які тренуються для схуднення, віддадуть перевагу у результаті групові заняття. Але є й інший вихід – шукайте зал прямо поруч з будівлею в якому працюєте, і йдіть відразу після роботи – з 5-6 до 7 зазвичай менше народу, ніж після того, як всі вже сходять попоїсти та переодягнутися додому. Другий «спад піку» – десь з половини дев'ятого до 11 вечора. Але це, знову, підійде тим, хто досить пізно прокидається, і не повинен з'являтися на роботі в 8 ранку.\nЄ і суто медичні показники. Гіпотонікам не рекомендують тренуватися з ранку натщесерце. Гіпертонікам – у той час, коли їх тиск показує «добовий пік». Ранні тренування в режимі на витривалість не рекомендуються людям з кардіологічними захворюваннями, так само як не радять їм і пізні високі навантаження. Але ці питання краще обговорювати зі своїм лікарем, а не намагатися «обчислити навмання» за статтями з інтернету.