Direktorka ukinula produženi boravak u školi, roditelji prvaka peticijom traže da on radi - JuGmedia\nRoditelji đaka prvaka u osnovnoj školi “Trajko Stamenković” u Leskovcu, njih dvadesetšestoro, potpisali su dopis Školskoj upravi u Leskovcu i prosvetnim inspektorima u kome traže da se što pre reši problem produžene nastave, odnosno , da se ona vrati kao što je i obećano prilikom upisa.\nProblem je nastao na samom pošetku školske godine kada je direktorka ove škole Sunčica Ilić donela, po njoj, zakonitu odluku da produženu nastavu ukine jer nema dovoljno dece.\nU prethodne tri godine u osnovnoj školi “Trajko Stamenković” u Leskovcu postojalo je odeljenje produženog boravka u kome su deca, između ostalog, mogla da rade domaće zadatke, da se druže, imaju po jedan obrok. Boravili su u ambijentu koji je odisao i kućnom atmosferom jer je tako opremljen, a bili su tu pod nadzorom učitelja koji je bio zadužen za sve njihove aktivnosti.\n“Produženi boravak bio je razlog zbog čega smo se odlučili da naše dete upišemo u školu ‘Trajko Stamenković’ jer nam je i starije dete boravilo tu i imamo pozitivno iskustvo”, kaže za Jugmediu Ninoslav Todorović, otac jednog od prvaka.\n”Zaposleni smo i ja i žena i nemamo dovoljno vremena da posvetimo svom detetu, čak ne možemo po njega posle škole”, jada se ovaj otac.\nOn kaže da je prilikom upisa bilo prijavljeno više od četrdesetak deteta za produženi boravak.\n“A mi dobijamo informaciju od direktorke škole, kada smo otišli nas petnaestak roditelja kod nje ,da je prijavljeno samo 21 dete, što je ispod granice od 25 koliko je propisano, a što i nije baš tako, u šta smo se uverili kada smo počeli da komuniciramo među sobom mi roditelji, jer prosto neki od njih nisu bili tu, objektivno su bili sprečeni da budu na roditeljskom”, naglašava Todorović.\nGotovo identičnu priču imala je i majka drugog deteta, takođe prvaka u “Trajku Stamenkoviću”.\n“Prvo pitanje koje smo postavili pre upisa u ovu školu je da li ima produženog boravka, a nakon što nam je potvrdno odgovoreno mi smo dete tu upisali, da bi na samom početku školske godine već u drugoj nedelji bilo rečeno da nema produženog boravka”, kaže Biljana Đorđević, majka prvaka.\n“Nakon toga smo se mi pobunili i išli kod direktorke na razgovor, neke žene su tada i plakale pred njom.Rekli su nam da je boravak obavezan i da treba da razmislimo da li ćemo upisati dete, što nije tačno”, kaže Đorđevićeva.\nPriča o ovome morala je da izađe van škole jer su se zabrinti roditelji organizaovali i obratili se za rešavanje ovog problema Školskoj upravi u Leskovcu, rukovodiocu i prosvetnoj inspekciji.\nU dopisu, koji je potpisalo 26 roditelja, traži se pomoć da se, kako je rečeno, preduzmu sve mere kako bi se ovaj problem što pre rešio i produženi boravak nesmetano nastavio sa radom , kao i da deca ne ispašataju zbog ovakvih odluka škole.\nDopis je predat nadležnima u Školskoj upravi 23. septembra, a tek u sredu 2. oktobra školu “Trajko Stamenković” posetili su ovim povodom prosvetni inspektor i savetnik, potvrdila je za Jugmediu rugkovodilac ŠU Marina Ilić. Ona nam je kazala da je upoznata sa ovim problemom, kao i da će on biti rešen.\nDirektorka osnovne škole “Trajko Stamenković” u Leskovcu Sunčica Ilić u izjavi za Jugmediu je potvrdila da su školu posetili prosvetni inspektor i savetnik iz Školske uprave, a na naše pitanje u čemu je ovde problem ako škola već ima opremljeno odeljenje za produženi boravak ,ona je odgovorila:\n“Roditelji su se legalno izjasnili , imali su roditeljske sastanke 9.septembra, na kojima su rekli da li će njihova deca da pohađaju nastavu u produženom boravku. Nije bilo dovoljno saglasnosti za pohađanje ove nastave , tako da grupa produženog boravka ne može da bude formirana ove godine za učenike prvog razreda,rekla je direktorka Ilić. Ona je napomenula da se grupe formiraju prema stručnom uputstvu koje jasno precizira da ona mora da ima najmanje 25 učenika.\n“Mi nismo imali toliko učenika i nismo mogli da formiramo grupu”, kazala je direktorka Ilić.\nOna objašnjava da roditelji prvaka prilikom upisa u martu, aprilu, maju nisu mogli da znaju da li će im dete pohađati ovu nastavu ili neće, zato se izjašnjavanje o ovome obavlja na prvom roditeljskom sastanku i tako je i bilo.\nNa našu pitanje kako objašnjava da su nam roditelji potvrdili da su decu upisali u ovu školu upravo zato što u njoj postoji produženi boravak, ona je odgovorila:\n“Mi imamo saglasnost za postojanje te grupe, uslov za njeno postojanje je minimalan broj učenika, a njega nije bilo”.\n“Mi smo imali u prošloj godini trideset saglasnosti o pohađanju dece u produženoj nastavi, međutim dešavalo se da dodju 4,5 učenika i ja zaista ne mogu da lažiram brojno stanje učenika i mislim da nije u redu da građani Srbije plaćaju nešto što ne postoji”, izričita je direktorka Ilić.\n“Mi smo prošle godine imali čak i problem sa Domom učenika i studenata, koji zbog malog broja dece u produženom boravku, nisu želeli da dovoze hranu, jednostavno nisu hteli za četiri i pet deteta”.\nNa pitanje kako komentariše potpise roditelja i zahtev koji su uputili Školskoj upravi, direktorka kaže da “ti potpisi nisu validni za mene.Oni su mogli na roditeljskom sastanku da daju potpis i to je jedino validno”.\nNa pitanje da li će ispoštovati eventualnu odluku Školske uprave da ipak bude produženog boravka u školi, direktorka je rekla da će se konsultovati sa ministartsvom.\nZbog seče rastinja šest sela ostaje bez struje\nZa volanom sa 3,19 promila alkohola i bez vozačke\nSaobraćajna policija u Vranju, tokom redovne kontrole, zaustavila je juče četrdesetogodišnjeg muškarca koji je upravljao automobilom marke “alfa”…\nIzborna skupština Srpske napredne stranke (SNS) danas je počela u Hali sportova „Ranko Žeravica“ na Novom Beogradu, a na tom skupu će biti usvojen…\nIz budžeta grada Leskovca danas je počela isplata za udžbenike za sve učenike prvog razreda osnovnih škola na teritoriji grada Leskovca i u prvoj…\n04.10.2019. u 15:30\nNeki direktori zaboravljaju da škole nisu njihove privatne firme pa misle ako mogu nastavnike i ostale radnike da maltretiraju i ucenjuju na razne načine da će moći da se se igraju i sa životima dece i roditelja. Hvala bogu da ima ljudi koji se bore za svoju decu i svoja prava.\nSramota da se roditelji bore za ono što je vama dato i što treba da bolje njih sprovodite u delo…\nUkinuti produženi boravak baš ove godine kad je u beogradskim školama na predlog ministra uveden jednosmenski rad – to može samo kod nas Leskovcu! I još pod izgovorom da se vodi računa o „gradjanima da ne plaćaju“ !?\nJedan od roditelja :\nKako direktorki potpis 26 roditelja nije validan, a šta treba njoj da bude validno? Ona je namerno prekršila zakon jer postoji mogućnost da u denvnom boravku i bude manje od 25 učenika uz saglasnost ministarstva. Samo je pitanje zašto je to uradila, da li su u pitanju neki viši interesi?\n04.10.2019. u 16:08\nCela Dubočica zna da direktorka ima nešto protiv učitelja i zato ga je ugasila boravak. To je cela poenta ove ludačke odluke.\n04.10.2019. u 18:48\nPodrška za učitelja.\n04.10.2019. u 19:21\nZašto se baš sve gleda kroz politiku ? Direktorka jasno kaže da je dobila potpise zainteresovanih roditelja za produženi boravak za 21 učenika. A onda se školskoj upravi obratilo 26 roditelja. Zašto ti roditelji nisu školi dostavili potpise. Ako direktorka ima 21 potpis ona ne može i nesme da krši zakon. Gde su ostali potpisi do 40 roditelja koliko kažu da su za upis u dnevni boravak. Ovde se vrši manipulacija. Da se razumemo ja sam uvek na strani roditelja ali nemojte ni napadati direktora koji radi po zakonu.\n04.10.2019. u 23:50\nAko pazljivo procitate videcete da pise da su ti isti roditelji bili kod direktorke kako bi obavili razgovor sa njom i postigli dogovor,ali ona nije htela da to prihvati. Mozda je neko od tih roditelja bio sprecen da dodje na sastanak zbog posla ili nekog drugog razloga. Moglo je da se saceka par dana da se svi roditelji izjasne,cak i oni cija deca idu u drugi,mozda cak i treci,cetvrti razred. Ali ne,plasirana je druga prica,boravak se zatvorio,a deca i roditelji ostali uskraceni.\n05.10.2019. u 11:41\nPitanje za Direktorku:\n– kako su prosle godine u produzenom boravku ,boravula deca drugig razreda.\n-i posto ona nije prisustvovala upisu sigurno zna ili ne zna da niko nije spomenuo nikakav uslov za postojanje produzenog boravka.\n– ne moze da se vodi roditeljkim sastankom jer mozda nisu prisustvovali svi roditelji …ona cak nije sacekala ni 24 sata da se ti ljudi koji nisu bili na roditeljskom pojave i izjasne vec he odmah ujutru preko ucitelja pustila pricu da nema produdzenog boravka…mnogo brzo je odlucila ili je vec mnogo pre odlucila ….\n-sramota je da 21 ili 23 roditelja nema gde da ostavi dete kao sto to moze u svim skolama…\nRotitelji su prevareni…\nA NAJVECA SRAMOTA JE DA NAM SE DRZI PREDAVANJE KAKO CE SE DECA SAMA NAVICI VRACATI I SEDETI SAMA KUCI…\nONA NE SME DA IZNOSI SVOJ LICNI STAV …\nZA SKOLU NIJE USPELA DA obezbedi posebnog djackog polocajca ,nego ga dele sa Ugistiteljskom skolom, zato se i desavaju stvari koje kruze po vesrima…ne radi svoj poso…kao sto dezurni nastacnici nisu na hodnicima…niko se ne bavi kako treba odfovorno i predano tom decom…time ona treba da se bavi ane da ukida Produzeni boravak u kom je naglasavam i prosle godino bilo dece i iz drgog razreda…\nSmeta joj ucitelj pa sto da ne ,na steti dece nisu njena …bruka…\nVerujem d a\n06.10.2019. u 02:58\nPo zakonu moguce je da se postojeca grupa produzenog boravka odrzi i ako ima manji broj od 25 ucenika ako direktor zatrazi saglasnost ministarstva. Dakle direktor je taj koji ne postuje smisao zakona i ima loseg savetnika i mogao je da izadje roditeljima u susret i u duhu zakona odrzi produzeni boravak\nRadim u seoskoj školi i mogu da vam kažem da je tamo ugašeno odeljenje redovne nastave u trećem razredu zbog jednog učenika.Šta vi hoćete ljudi? Moje dete je išlo u produženi boravak ove škole i mnogo puta je bili jedino dete u njemu. Često nije bilo čak ni 4 ili 5 učenika,već manje i to sa učenicima drugog razreda kojima je bilo dozvoljeno da dolaze. Inače dete ovog čoveka na slici koji se buni došlo je u taj produženi boravak najviše pet puta za jednu školsku godinu.Zašto bi škole u gradu mogle da formiraju odeljenja I grupe a da nemaju dovoljan broj učenika? Šta je sa seoskom školama? TREBA PROVERITI SVE PRODUŽENE BORAVKE I VIDETI ZAISTA KOLIKO UČENIKA IH POHADJA I TO ODMAH!\nZa jednu učiteljica na selu izgleda da ste bolje informisani o produženom boravku u gradu od ŠU. Svaka čast!\n04.10.2019. u 23:38\n„Puca“ na njegovo mesto\n04.10.2019. u 16:49\nEvo krenuli su SNS botovi, priznaj da je ovaj komentar napisan u saradnji da direktorkom?\n04.10.2019. u 18:50\nNije li te sramota???\n05.10.2019. u 20:56\nI tebe da kradeš tuđi nik. Smisli svoj pa onda komentariši.\nJelena niste trebali da zatvarate boravak\n04.10.2019. u 19:28\nMoje dete je islo u boravak ove skole posle godine i nikada nije bilo jedino dete u boravku. Islo bi i ove godine, da ga direktorka nije ukinula. Izgleda da se samo u ovoj skoli primaju samo deca I razreda. Bilo je zainteresovano vise od 10 roditelja dece II razreda za boravak. Svakom od roditelja je pricala drugu pricu. Jednima da ima previse dece, drugima da ih je premalo…. Sto se Internata tice, deca su svaki dan dobijala uzinu. A to sto se gospodja direktorka posvadjala i sa njima, to je druga prica. Pitajte ljude iz Internata, pa neka vam oni kazu istinu. Sto se tice učitelja… mogu da kazem da je decko vrlo korektno radio svoj posao, a to sto se on njoj ne svidja iz ličnih razloga pa je ugasila boravak da bi njemu urucila da je tehnološki visak, je SRAMOTA. Pogazila je preko 30 deteta i roditelja kojima je boravak neophodan, zarad svojih licnih ciljeva.\nMajka deteta cije je dete ,,otislo 5 puta u produzeni boravak" :\n04.10.2019. u 23:28\nBas tako! Deca su neko vreme dobijala taj obrok,ali je kasnije ukinut zbog nekog sukoba pod izgovorom da iz internata ne zele da dostavljaju hranu za par djaka. A znam i tvrdim da je produzeni boravak bio pun dece. Moje dete je koristilo produzeni boravak,ucitelj koji je radio je bio sasvim korektan i posvecen deci. Nazalost ove godine je ucitelj dobio otkaz,a boravak zatvoren. Imam jos jedno dete koje sam prijavila za boravak,ali nazalost… Svakako,nadam se da ce sve biti u redu i da ce uprava resiti ovaj problem i boravak nesmetamo nastaviti sa radom.\n04.10.2019. u 23:41\nSvi roditelji dece koja su pohadjala boravak prošle godine izjasnili su se i za ovu godinu pozitivno, ali…\n04.10.2019. u 16:38\nBezobrazluk… Umislila zena da je škola u njenom vlasništvu pa moze da zatvara i otvaraboravak kad joj se hoce…\n04.10.2019. u 17:08\nPa kad ima „široka“ ledja! Može joj se!\n05.10.2019. u 15:14\nGospodjo živite u 21. veku i žalosno je da ne znate osnovne stvari o zakonu o obrazovanju, a dozvoljavte sebi lupetanje i vredjate direktorku koja je postupila pa zakonu. Jel ona kriva što po pravilniku o formiranju odeljenja, htela ne htela, mora tako da postupi inače bi bila razrešena. Ja sam radnik u obrazovanju i pozdravljam odluku koja je potpuno u skladu sa zakonom, a većina roditelja danas hoće da vode škole i misle da imaju veća ovlašćenja od direktora. Deca u boravku, a majke u Safariju ispijaju kafe, muževi rade ili obrnuto. Bolje da ćutite i posvetite se vaspitanju dece umesto što očekujete da vam škole čuvaju decu.\n04.10.2019. u 17:07\nDete mi ide u OS Vuk Karadzic, cesto se desavalo da dodje 2-3 deteta i nikada se nije postavljalo pitanje ukidanja boravka. Osim toga, Dom ucenika uvek je bez ikakvih problema svakodnevno donosio obroke za tu decu. Nije mi jasno kako za ovu skolu vaze neki drugaciji uslovi, ali po prici moje koleginice, kojoj dete ide u tu skolu, izgleda da je ovde u pitanju nesto sasvim drugo. Zalosno je da roditelji ispastaju zbog licnih animoziteta.\n04.10.2019. u 17:31\nE moj Mirko ako je baš tako kao što ti kažeš, zašto su se onda 26 roditelje pobunila? Botovi istinu ne možete pobediti !!!\nBolje ćuti :\n05.10.2019. u 16:50\nTo što si ovde natrućao, samo ćeš navući inspekciju direktoru, kaznu školi, a upošljeniku da vraća pare. Zakon je jasan i kako važi za Trajka, važi i za Vuka!\n04.10.2019. u 17:25\nGospodjo Jelena,ja sam majka tog deteta za koje vi kazete da je doslo 5 puta u produzeni,a ujedno i supruga coveka na slici. Moje dete je islo redovno u produzeni boravak,jer nazalost ne mogu da izadjem sa posla kad ja to hocu,nego onda kad je kraj radnog vremena. Verujem da je tako sa velikom vecinom zaposlenih roditelja. Produzeni boravak je odlicna podrska deci u obrazovanju,a ujedno i zaposlenim roditeljima. Prosle godine je produzeni boravak bio pun dece. Znate gospodjo,skola nije privatna svojina. Ko jos veruje i to da se direktorka brine o tome sta gradjani placaju?!\nOvo je za onu emisiju Verovali ili ne. Na jednoj strani se prave strategije za povecanje nataliteta, radjanje dece proglasava vitalnim nacionalnim interesom, a evo i na ovom primeru vidimo da se u praksi donose odluke iskljucivo na stetu roditelja i dece. Umesto da se uvede porez za nezenje kao u Nemackoj, oni ukidaju boravak deci. E Srbijo, Srbijo….\n04.10.2019. u 17:45\nSramota je da ispastaju deca zbog samovolje jedne osobe.\n04.10.2019. u 17:56\nPodrzavam borbu roditelja protiv partijskih poslusnika.Stidite se gospodjo direktorka.sram vas bilo\n04.10.2019. u 18:07\nNiko vas ne sprečava, nadam se, da dete prebacite u drugu školu. Ja ću svoje u oš“Vasa Pelagić“, postoji mogućnost da otvore još jedan produženi boravak.\n04.10.2019. u 18:36\nDirektorka zatvorila boravak deci,bravo gospodjo svaka vam cast,glasacu za vas i vasu partiju\nOčigledna samovolja direktorke, direktno pravi štetu deci, koja su, moramo se složiti, najvažnija. Gdjo direktorka, shvatite već jednom da ste tu zbog dece i njihovog obrazovanja, a ne deca zbog Vas. Podrška roditeljima, nemojte odustati, deca imaju oravo na produženi boravak, to je pre svega u njihovom interesu.\n05.10.2019. u 18:58\nŠta je bre ljudi sa vama? Ograničenost, pakost, glupoća, lenjost da brinete o sopstvenoj deci, pa zašto ste ih radjali ako treba čitav dan drugi da vam ih čuva! Zakon je takav nije žena kriva! Pročitajte pravilnik imate ga na sajtu ministarstva! Pravilnik o formiranju odeljenja, ako uopšte umete i da ga nadjete.\n05.10.2019. u 20:19\nZAKON,zamisli imamo internet,znamo da citamo,znamo sva slova,znamo i da brojimo i jos mnogo toga,tako smo i nasli bas TAJ ZAKON o produzenom boravku. Ti verovatno nemas i ne znas sve to pa pises bezveze da je nesto uradjeno po zakonu. Nemaju svi babe i dede koji mogu da se staraju o deci dok se roditelji ne vrate sa posla. Ni jedan roditelj ne bezi od obaveza,ljudi rade i ne mogu da dodju i odu kad hoce sa posla. Moraju misliti i o egzistenciji te dece,jedna plata nije dovoljna da se prezivi.\n05.10.2019. u 20:55\nJedino sto je uradila ,,po zakonu“ je to da skola nije obavezna da obezbedi obrok deci. A to je njena sramota,zbog neke njene rasprave sa internatom oni nisu vise dovozili hranu deci. Tu se zapravo i vidi koliko je ona ustvari mala.\n05.10.2019. u 21:35\nE moj prijatelju, jedini koji je ovde pakostan i glup si ti. Valjda iz komentara primecujes da najveci broj njih pisu ogorcene i zabrinute majke, koje rade po citav dan da toj deci obezbede egzistenciju. A ti koje branis i koji donose besmislene odluke o ukidanju boravka, ocigledno i ne razmisljaju o tome da ovoj skoli uglavnom gravitiraju deca iz Vaskovog naselja, gde se porodice uglavnom greju na drva, a zima samo sto nije. Strah me i da pomislim sta moze da se desi kad dete od 7 godina, sedi kod kuce samo i lozi vatru. Zato bolje cuti, nego sto opravdavas ovakve besmislene odluke, koje mogu imati tragicne posledice.\n06.10.2019. u 00:14\nVaskovo naselje? Pa sve naseljenici i lenjštine sa sela! Što ste došli u grad, platili radna mesta u osmospratnici, sad i prosvetari da vam čuvaju decu? Ma bre rampa za ulazak u grad seljacima uništiše nas!\n06.10.2019. u 12:32\nJasno je si ili Zoran sekretar ili partijski bot jer samo takvi slepi poslusnici mogu da napisu ovakvu GLUPOĆU kao što si sam napisao. I dalje mislite da ne znamo celu istinu? Ako neko zbog nedostatka dva ucenika zatvori boravak a ne obrati se ministarstvu za saglasnost NA STA IMA PRAVO I OBAVEZU, onfa je jasno da ima nesto licno protiv tog ucitelja u boravku i to zna cela Dubocica. Tvrdim da je zatvaranje produzenog boravka PRESEDAN. Dakle, da ministarstvo HITNO ONEMOGUCI SAMOVOLJU DIREKTORKE jer je ocigledno da nisu svi zainteresovani roditelji prisustvovali sastanku. Ima nas vise od 30!\n06.10.2019. u 20:40\nZa tebe koji se potpisujes kao Zakon,sreca je sto je cenzurisano komentarisanje,\nTi si ocigledno Zakon neki pa se tako i potpisujes al nisi majka sigurno,….i da je tako kao sto navodite onda je taj zakon isti za sve skole…i sto nije lepo predstavljeno na upisu pa bi roditelji birali skolu…\nRodila sam svoju decu zato sto je porodica i potomstvo najbitnije za mene ,zato sto tako volim…a ko ste vi da kazete bilo kome da roditelji traze da im skola cuva decu…\nRoditelji treze da se sprovodi organizacija po programu kao za celu Srbiju…\nSramota da napadate roditelje…jeste vi roditelj ili mozda majka ,jeste radjali !\nZasto li nju placamo?\n05.10.2019. u 19:48\nDa je ti klošaru plaćaš ona bi gladovala!\n04.10.2019. u 18:51\nPODRŠKA ZA UČITELJA…. SVE ĆE TO DIREKTORKA POZLATITI.\nKoji ucitelj je u pitanju?\n04.10.2019. u 18:55\nBravo gospodjo svaka vam cast,glasacu za vas i vasu partiju\n04.10.2019. u 19:05\nApsolutno nije tacno to da je bio nedovoljan broj deteta da bi boravak radio. Ja sam majka deteta koje pohadja drugi razred u skoli Trajko Stamenkovic i kada sam dete htela da prijavim za dnevni boravak, receno mi je da nema mesta jer je prijavljen veliki broj djaka prvaka. Kako to da sada nema dovoljan broj dece?\n04.10.2019. u 19:49\nDa li postoji neki zapisnik sa roditeljskog sastanka na kojem su se izjasnjavali roditelji o produzenom boravku ili je izjasnjavanje bilo usmeno na livadi? Jasno je da ne postoji volja direktorke da zadrzi dnevni boravak, jer su prosle godine u dnevni boravak mogla da idu i deca iz drugog razreda, NEZVANICNO, a sad odjednom nema dovoljno ucenika prvog razreda da se formira grupa. Po preporuci ministarstva grupa moze da se formira i ako nema 25 prijavljenih ucenika, ako se direktor obrati ministarstvu za saglasnost. Direktor se nije obratio za saglasnost, znaci zeli da eliminise zaposlenog koji vodi dnevni boravak da bi ubacila nekog svog iz partije!!\n04.10.2019. u 20:06\nAko za direktorku nije merodavna peticija roditelja neka objavi zapisnik sa roditeljskog sastanka na kojem smo se izjasnjavali o boravku. Jos bolje neka inspekcija to istrazi pa neka kaze o cemu se radi!\n04.10.2019. u 20:21\nMoze joj se!!! Sve ona moze a niko njoj nista ne moze!!!Godinama na portalu ,,Dositej,, ne prikazuje slobodna radna mesta da ne bi primala tehnoloske viskove !Da li je to zakonski?Da li za to zna nacelnica Skolske uprave i inspekcija?\nOgnjeni mač :\nPrvo su rekli da nas ima 21 pa 23. Ko garantuje da su svi zainteresovani roditelji bili na roditeljskom sastanku? Kada su videli da im zatvaraju boravak, roditelji su se organizovali i svaka nam čast! Ima nas više od 30. Međutim cilj je bio da nas nema da bi boravak bio zatvoren.\n04.10.2019. u 20:36\nE moji naivni roditelji….Bas nju briga i za Vas i za vasu decu.Ima ona svoju ,,politiku,,pa moze da radi sta hoce.\n04.10.2019. u 21:01\nIsto je i meni receno, ne mogu da upisem dete drugog razreda, jer se prijavio veliki broj iz prvog pa nema mesta\n04.10.2019. u 21:04\nDa je direktorka htela mogla je da pomogne svom kolegi i prikupi potpise, jer je imalo interesovanja i nedostajalo je par potpisa. Ona je odabrala da mu našteti iz, očigledno, ličnih razloga. Ovako je pljunula na sve prosvetne radnike, koji su svake godine pod sve većim pritiskom, jer se smanjuje broj dece, a povećava broj tehnoloških viškova. Čista obest i revanšizam. Pa ona je jedva dočekala završetak tog roditeljskog i odmah ukinula boravak. Mogla je da sačeka par dana, jer su roditelji prikupili potrebnih 26 potpisa. Uostalom, šta je sprečilo da ga ponovo otvori čim je dobila potrebne potpise?\nA ko je bio ucitelj koji je tu radio?\n05.10.2019. u 11:30\nUcitelj Ivan ,tako se predstavio….\nNe znam da li je tacno da stvar bude jos smesnija covek je u stalnom radnom odnosu…sta to znaci\n04.10.2019. u 23:22\n26 potpisa za produženi dnevni boravak roditelja koji su imali petlju da potpišu peticiju. Broj bi verovatno bio veći, ali mora da se razmišlja i o životnoj egzistenciji. Ima firmi i ustanova gde nemate pravo da javno iznesete svoj stav. Ukidanje dnevnog boravka zbog toga da li ima jednog ili dva deteta manje ili više je najveća glupost, jer ima puno roditelja koji nemaju fiksno radno vreme i tu samo na kraju deca ispaštaju. Sve se rešava ako postoji želja za rešavanjem problema, a ne lični ili politički interes.\n05.10.2019. u 03:11\nGospodjo direktorka,boravak je u skoli Trajko Stamenkovic otvoren 2016 god,a ne 2017 kako ste tvrdili na sastanku sa roditeljima,vi i neznate od kad vam boravak radi i to sa obrazlozenjem ja sam ga otvorila ja ga i zatvaram.\n05.10.2019. u 11:27\nVERUJEM DA CE SE U OVAJ PROBLEM UKLJUCITI I GRADONACELNIK…\nDa je pita da li je ona tu postavljena zbog nas roditelja i dece il mozda mi postojimo zbog nje….sramota\n06.10.2019. u 11:57\nGospodjo ne mešajte babe i žabe. Kao prvo to nije u nadležnosti gradonačelnika, mada on misli da je sve pa i škole u njegovim mačo men šakama, to je posao za Šarčevićev sektor, koji će naravno reći da je dirktorka ispoštovala propisane standarde. Kao drugo mačo men će za koju nedelju biti smenjen, zbog svoje ogromne popularnosti i prelepe prošlosti, a sadašnjost mu je još i gora. Tako da Vam on najmanje može pomoći. Zatražite nove roditeljske sastanke ili neka to učini Savet roditelja, a onda se odazovite na iste, pa iznova glasajte. Ovde samo pokazujete koliko ste nepismeni, a još više spremni da kritikujete umesto da ispravno i po zakonu dobijete nazad boravak koji ste izgubili samo zato što ste nezainteresovani i nedolazite na roditeljske sastanke u punom sastavu.\n05.10.2019. u 12:43\nJa sam protivu dnevnog boravka jer sam jednom zaboravio dete u OŠ Trajko Stanemković. Posle se ispostavilo da to nije moje dete već od komšije. Zaboravio sam ga jer sam imao hitam poziv iz centrale Otadžbinske Žute Uprave na besplatan sendvič.Pamtim to kao da je bilo danas.Šunkarica and extra cheese. Bila je subota pa sam poneo kući četr kila besplatnog sira. Koji je neko naravno platio. Ali to nisam bio ja. To ste bili vi. Al ja preživeh svoja žuta vunena vremena. A voleo sam ih nije da ih nisam voleo.\n05.10.2019. u 15:04\nCilj svake skole je da otvara produzene boravke, izmedju ostalog kako bi zbrinula ucitelje koji postaju tehnoloski viskovi svakodnevno. Ovde je, ocigledno, rec o samovolji direktorke koja ima nesto protiv doticnog ucitelja. Zalosno je samo sto joj to tako prolazi, sto joj nista ne mogu ni roditelji ni Skolska uprava, kao da je bogom dana za to mesto. Stop samvolji svih direktora!!!\nOstavite odgovor na Veljko Odustani od odgovora


vikpg.me - Vodovod i kanalizacija - Podgorica - Riječ direktora\nDobrodošli na internet prezentaciju našeg privrednog društva koja je, svojom udobnošću i dizajnom, determinisana kao dodatna vrijednost poklonjena našim potrošačima i zainteresovanoj javnosti, u namjeri da transparentnost rada i kvalitet komunikacije podignemo na najviši nivo savremene poslovne prakse.\nVjerujem da se većina vas sjeća ne tako davne prošlosti, dok flaširana voda još uvijek nije bila u upotrebi, kada smo jedni drugima često po povratku sa putovanja govorili da smo jedva čekali da se vratimo u Podgoricu, da se napijemo vode! Ove riječi najbolje svjedoče o gotovo jedinstvenom kvalitetu ovdašnje vode koju je priroda darovala našem gradu. Raspolažući tim cijenjenim resursom, kontunuiramo ulažemo napore na izgradnji, rekonstrukciji i održavanju vodovodne mreže, gradeći na taj način održiv sistem koji će biti u stanju da prati dinamičan razvoj Podgorice u decenijama koje su pred nama.\nNašu brigu o raspoloživim prirodnim resursima i dugoročnoj zaštiti životne sredine potvrđuje i projekat izgradnje novog postrojenja za tretman otpadnih voda, čija vrijednost premašuje 50 miliona eura. Realizacijom ovog projekta obuhvaćena je i izgradnja primarne i sekundarne kanalizacione mreže koja će omogućiti priključenje velikog broja domaćinstava koja su do sada koristila tradicionalne metode sakupljanja otpadnih voda, i na taj način zatvoriti veoma važno poglavlje sanacije ekosistema značajnog ne samo za naš glavni grad, već i za cijeli region koji gravitira jadranskoj obali.\nKolektiv “Vodovoda i kanalizacije” d.o.o. čine profesionalci posvećeni zajedničkoj misiji i primarnom cilju, a to je visok kvalitet vode i usluga koje pružamo fizičkim licima, institucijama, organizacijama i privrednim društvima čiji su život i djelovanje vezani upravo za Podgoricu. Vrijeme koje dolazi planiramo iskoristiti za dalju optimizaciju i modernizaciju svojih poslovnih procesa, stvarajući ambijent za unapređenje usluga kroz lični razvoj zaposlenih, svjesni činjenice da su oni naša najveća snaga dok ste vi naš najveći motiv.\nNadam se da će ova prezentacija pomoći da vam postanemo još pristupačniji, a da će vam rezultati našeg rada o nama najviše reći.\nIstrajan rad sve pobjeđuje


Općina Centar finansira obuku za programere, a nakon toga obećava i zaposlenje u IT sektoru - Istinomjer\n13. Avgusta 2018.\t Selma Ašćerić\nNačelnik Općine Centar, Nedžad Ajnadžić je u svom izbornom programu smanjenje nezaposlenosti svrstao u sami vrh liste prioriteta. Jedan od najavljenih projekata, koji je nedavno realizovan, bila je i obuka za programere koju je finansirala Općina Centar. Prema ranijoj najavi, u narednom periodu, najuspješniji učesnici/ce obuke trebali bi dobiti i obećano zaposlenje.\nObuku će obavljati kvalitetni i certificirani IT edukatori, a ona će početi u septembru i trajat će šest mjeseci. Edukacija će se obavljati svakog dana po osam sati i bit će realizovana po principu „in class“ nastave. Općinski načelnik će zaključiti ugovor o provođenju IT obuke za informatičke programere sa onom edukacijskom ustanovom koja se obaveže da će zaposliti najmanje 85 posto polaznika koji uspješno završe obuku.\nObuka za programere koju je finansirala Općina Centar u okviru pilot projekta je završena. S obzirom da su obuka i testiranje nedavno završeni čeka se konačni izvještaj edukacijske firme koja je odabrana u procesu javne nabavke, a koji će definitivno pokazati da li su i u kojoj mjeri ispunjene odredbe ugovora potpisanog između edukacijske firme i Općine Centar.\nIako je obuka uspješno okončana, za konačnu ocjenu ipak ćemo sačekati septembar i informacije o tome da li su najuspješniji učesnici/ce obuke dobili obećano zaposlenje. Općina Centar i načelnik Ajnadžić, za sada, od Istinomjera dobija ocjenu radi se na tome.


Mobitel koji traži popuste skenirajući bar-code – Net.hr\nMobitel koji traži popuste skenirajući bar-code\nAutor: Net.hr 00:34 10.06.2000\nNova tehnologija omogućava da se mobitelom skenira bar-code robe u dućanu i ustanovi je li isti artikal jeftiniji na Internetu. Servis Scan za sada je ograničen na knjige i CD-ove, ali će uskoro biti proširen na sve proizvode s bar-codeovima\nUslužna sluba Scan iz Velike Britanije omogućava vlasnicima mobilnih telefona da, koristeći se novom SMS tehnologijom provjere artikle koje namjeravaju kupiti, očitavajući njihov bar-code i automatski provjeravajući nudi li se taj proizvod (npr. novi CD) po istoj ili nižoj cijeni preko Interneta.\nSMS poruke su veoma popularne; u Europi ih se šalje i prima oko milijardu na mjesec. Premda je broj znakova u poruci ograničen na 160 znakova, to je potencijalnim kupcima sasvim dovoljno da doznaju podatak koji ih zanima.\nServis Scan za sad je ograničen na knjige i CD-ove, ali se najavljuje da će uskoro biti proširen na skoro sve proizvode koji imaju bar-code. Premda neki dućani koriste vlastite posebne bar-codeove, svaki označeni proizvod ima jedinstven ISBN broj koji omogućava ovakvu provjeru.\nLjudi su često spremni pričekati nekoliko dana da im naručeni artikl stigne poštom u zamjenu za manju cijenu koju plaćaju za njega. Već su česti i slučajevi da se na preporuku nekoga tko je nabavio novi CD ili knjigu, bar-code očita s njegovog primjerka i obavi narudžba s Interneta. U SAD slične usluge, ali još većeg obujma, s mnogo više informacija o proizvodu, počinju pružati tri servisa: IQ Order, Airclic i Barpoint.


Dejan Radonjić o novoj sezoni: Sistem je paklen, ali bićemo jaki da osvojimo ABA ligu! - Telegraf.rs\n29/09/16 | 12:38 ≫ 14:33\nDejan Radonjić o novoj sezoni: Sistem je paklen, ali bićemo jaki da osvojimo ABA ligu!\nKakva očekivanja ima trener crveno-belih u narednoj sezoni?\nUtakmicom sa MZT-om, koja je na programu u petak od 19 sati u dvorani Aleksandar Nikolić, Crvena zvezda počinje novu sezonu u ABA ligi.\nAktuelni regionalni i srpski šampion nedavno je doputovao došao iz Grčke, gde je zauzeo treće mesto na pripremnom turniru, porazom od Olimpijakosa i trijumfom nad Hapoelom iz Jerusalima u generalnom probi pred početak regionalnog takmičenja.\n>>> KO JE SPREMIO NAJJAČU EKIPU U ABA LIGI? Igrači koji su došli i otišli iz klubova!\n- Očekujem da će biti jači u toku sezone. Smatram da možemo da budemo dovoljno jaki da osvojimo ABA, a u Evroligi ćemo probati da nađemo mesto u sistemu, koji je stvarno nešto što tek treba da se sagleda sa svih aspekata, jer prvi put je liga ovog tipa, kvalitet koncentrisan u 16 timova, i da svi igraju sa svima - rekao je trener crveno-belih Dejan Radonjić.\nOn tvrdi da će ABA liga biti dosta jača u odnosu na prošlu sezonu, sa maltene deset klubova koji su kandidati za samu završnicu.\n- Postoji mogućnost nekih oscilacija kad je ABA liga u pitanju, ali šta je tu je. Želimo da sa što manje opterećenja čekamo završne borbe u ABA. Zato želimo da počnemo dobro, da već protiv MZT-a uzmemo bodove. Spremili smo se jako naporno ovih 40 dana, zdravi smo i spremni. Iskren da budem, osećamo se da jedva čekamo da počnemo. Uželeo sam se utakmica i naših navijača, i ja ih zovem da dođu u Pionir, treba nam podrška na samom startu, i bilo bi značajno da sa njima počnemo sa pobedom.\nPočetak sezone će biti dosta naporan, sa pet utakmica u jako kratkom periodu.\n- Ovaj početak koji imamo je intenzivan, i naporan, i pun izazova. Očekuje nas ne samo u oktobru samo Darušafaka, Galatasaraj, pa čekamo Barselonu... Treba smoći snage i obratiti pažnju na ranjivost, što smo mi i radili prethodnih godina, ali sada je sistem drugačiji. I prošle godine je bilo teško, imali smo pet mečeva za deset dana. Sad imamo četiri utakmice sa četiri jaka rivala, a Evroliga počinje ranije.\n- Ono što je bitno da kroz kritičnih pet nedelja, vidite kako to izgleda... To je pakleno. Na Kritu sam razgovarao sa kolegama, pokušavamo zajedno da nađemo neko rešenje, ali mi sad to ne možemo da predvidimo koliko će teško biti. Do tada će biti puno izazova. Nadam se da ćemo biti spremni za borbu za ono što je najvažnije, a to je trofej u ABA ligi i u domaćem prvenstvu.\nRadonjić tvrdi da su i Partizan, i Cedevita i Budućnost radili dobar posao prilikom dovođenja igrača, istakvši i da su ostali protivnici.\n- Za nas je sve to izazov više. Na startu čekamo MZT, ekipa koja žel ida napravi mnogo toga, i u Evrokupu, sa puno dobrih igrača, i velikim iskustvom, belikim brojem stranaca, četiri Amerikanaca, Holanđanin... Imaju tu i reprezentativce koji su završili kvalifikacije, imaju odličnog novog trenera. Možda nekih ranije godina bih sad pričao o nekom oprezu, međutim radi se o timu koji može da dobije svakog u ABA ligi. Moramo da radimo jako, jako dobro.\nPOJAČANJA: NIJE DOBRO DOVODITI IGRAČE TEK TAKO\nMnoge ekipe su bile aktivnije od Zvezde kada su u pitanju potpisi novih igrača.\n- Smatram da u ovom trenutku ne treba razmišljati "šta bi bilo kad bi bilo". Biće kratak period adaptacije novih igrača, jer biće manjak treninga, jer ćemo morati da prolazimo faze koje nismo imali prošle sezone. U ovom trenutku nema informacija o definitivnom dolasku novih igrača. Treba očekivati da svaki od igrača da svoj doprinos, kroz takav pristup i veliki rad.\n- Reagovali smo i hteli da uradimo nešto od postojećeg kadra, naša želja je da budu i dalje tu sa nama, pa je onda pravljena strategija. Tržište je bilo takvo kakvo jeste, ekipe su reagovale potpisujući igrače, mi smo pokušali da dovedemo one za koje smo smatrali da su finansijski bili dostupni. Bilo je igrača koje smo kontaktirali, neke nismo uspeli da angažujemo zbog visokih zahteva, neke nismo jer su dobijali velike ponude drugih timova, neke naše ponude nisu prihvatali jer su im želje bile veće.\n- Došli smo do momenta jer jednostavno smatram da dovesti igrača u Zvezdu da bi se samo to postavilo kao potez nije dobro, već treba doći do toga da su rešenja moguća, a da budu korisna za tim, i da budu ljudi i igrači koji mogu da se adaptiraju, da tim može da funkcioniše, da od kvaliteta imamo ono što nam je potrebno, i da nam to daje za pravo da možemo da izdržimo sve što imamo i održimo kontinuitet. To ne znači da je sad situacija durgačija.\n- Rekao sam i pre, nema idealnog rešenja. Imamo 12 igrača sa srpskim pasošem, a samo jednog Amerikanca. Interesantno je to za analizu. Vidite i sami kakve su ekipe napravili naši protivnici. Maltene desetak ekipa su kandidati za završnicu - rekao je Dejan Radonjić.\nKO JE SPREMIO NAJJAČU EKIPU U ABA LIGI? Igrači koji su došli i otišli iz klubova!\nDa li je Vojvodina oštećena za penal protiv Zvezde? (VIDEO)\n29. septembar 2016 | 22:54\nNe znam samo šta će nam natpis IDEA na dresovima. Kao što ne znam ni zašto smo preuzeli turski naziv "Delije", kada se zna da ta reč znači : turski ratnik-konjanik. Zašto nismo neki srpski naziv uzeli!?\n29. septembar 2016 | 22:51\nPartizan je šampion Evrope u košarci, a mi nikad ni blizu. Šteta, razvališe nas komentarima o tome...\n29. septembar 2016 | 22:06\nGAZI IH SVE


Hozan primio direkciju Miss BiH i Ivanu Ladan uoči odlaska na takmičenje\nNačelnik Općine Jajca Edin Hozan sa svojim bliskim saradnicima primio je predstavnike Direkcije i Jajčanku Ivanu Ladan aktuelnu Miss BiH, uoči njenog odlaska na izbor za Miss svijeta, koji će se održati 14. decembra u Londonu. Naša predstavnica Ivana tamo putuje već 20. Novembra.\nNačelnik Edin Hozan je kroz razgovor s delegacijom Direkcije Miss BiH podsjetio na brojne prirodne ljepote Općine Jajce i bogatu historiju ovog nekada kraljevskog grada, od davnog rimskog doba pa do čuvenog zasjedanja AVNOJ-a, kulturne znamenitosti ali i prekrasne prirode i rijeka, a posebno ljepotice rijeke Plive sa svojim vodopadom koji je svojevrsni simbol grada Jajce, gdje svi turisti neizbježno dolaze uživati u tom pogledu.\n-Zahvalna sam i sretna što je moj grad Jajce i Općina Jajce meni velika podrška i trudiću se na najbolji način promovirati pozitivne vrijednosti, predstaviti potencijale moje zemlje Bosne i Hercegovine, i mog rodnog grada Jajca, govori prelijepa Ivana, ne krijući zadovoljstvo što je ovom titulom omogućila sreću i svom gradu.\nZašto muškarci ne žele uzeti ženino prezime?


Jesen Miloša Crnjanskog\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:39 am\nTeret naroda svog\nU SVOJOJ izbi, u Kvin kortu 83, u Londonu, Crnjanski živi tavoreći, zapravo sanjajući svoj povratak u domovinu, povratak pun neizvesnosti, ali on želi konačni smiraj u Beogradu. O tome dušu nikome ne otvara, ali iz razgovora s ambasadorom Srđom Pricom i njegovom suprugom Vukicom, koji ga povremeno pozivaju u svoj dom, diskretno stavlja do znanja da bi možda išao u svoju zemlju, da bi se vratio.\nSistematizuje svoje ispise iz Britanskog muzeja o srpskim pomenima u engleskim izvorima, zapisima i hronikama. Nastaju četiri teksta i Crnjanski ih šalje redakciji nedeljnika NIN. Redakcija je 12. juna 1964. godine objavila prvi tekst “Noulz o Kosovskoj bici”, a potom i ostale, narednih nedelja: “Arheološke veze Balkana”, “Vendski trag u Britaniji” i “Otkud potiču imena naših reka i brda”. On sistematizuje različite izvore, ali se ne opredeljuje, ostavljajući očito naučnicima da krenu tragom izvora kako bi se ovi problemi rešili.\nU leto 1964. godine, na pitanje mladog sarajevskog književnika Anđelka Vuletića - šta je bitna karakteristika njegovog stvaralaštva dok je bio mlad - Crnjanski odgovara:\n“Nacionalni osećaj pre svega, kao i kod cele moje generacije. Ljubav prema svom, ne baš sretnom narodu. Ljubav prema našoj zaostaloj književnosti. Ta ljubav nije nikakva zasluga. Ona je prosto posledica mog rođenja na severnoj granici, krajnjoj granici našeg naroda. To je imalo za posledicu preterani osećaj nacionalizma. Ja time tumačim pred samim sobom skoro sve što sam radio, pisao, pretrpeo, do završetka godine 1934...”\nVULETIĆA interesuje njegovo viđenje života u tuđini:\n“To što je Bunjin dobio Nobelovu nagradu živeći u Parizu, ili jedan veliki pesnik Španije živeći u Meksiku, ne znači da su bolje pisali u inostranstvu. Pisac kao Antej postaje snažniji samo kad dodirne svoju zemlju. Herkul je inostranstvo. U tuđini se gubi volja za radom, tuđina uvek smanjuje ostvarenu količinu rada. A kameleoni su mnogobrojni u našem vremenu... Znači samo da se veliki pisac rađa i cveta samo u svom rodnom kraju...”\nUpitan šta radi, Crnjanski odgovara:\n“Ja se već nekoliko godina bavim sonetima i madrigalima Mikelanđela. Objaviću ove godine esej o tome... Prirodno je, bez daljega, da učestvujem u sudbini onog naroda za koji me je mati rodila. Književnik koji ne učestvuje u sudbini svog naroda nije pravi književnik. Narcis u literaturi spada u kategoriju mentalnih onanista...”\nNa kraju pisac poručuje:\n“U našoj literaturi opšta je pojava bila da pisac i pesnik zgasnu rano. Meni se to neće desiti...”\nI, potom, dodaje:\n“Osećam se ponosnim što sam dočekao da se mogu vratiti u našu književnost posle mnogih patnji. A smatram da je odvratno kad pesnik stavlja sebe visoko iznad drugih ljudi. Andrić (Ivo) je rekao da sebe smatra u narodnom, opštem, životu, kao i svakog drugog čoveka. Čujem da Krleža, koji je isto toliko bio zaslužio Nobelovu nagradu, radi za trojicu i ne sedi zagledan u svoj pupak, kao što bonze sede. I ja sam činio što sam, u svojoj situaciji, mogao...”\nIz štampe izlazi antologija Predraga Palavestre “Srpska i hrvatska poezija dvadesetog\nveka”, a u njoj je štampan “Lament nad Beogradom”, dok je Miodrag Pavlović u svoju “Antologiju srpskog pesništva” uneo dve pesme Crnjanskog - “Na ulici” i “Priviđenja”.\nNarodnom pozorištu u Beogradu Crnjanski šalje svoju novu dramu “Tesla”, a izdavačkom preduzeću “Prosveta” poslao je rukopis svoje nove knjige “Kod Hiperborejaca”. U Holandiji, u izdanju “De Boekerij N. V.”, na flamanskom jeziku, štampane su “Seobe”. Ugledni list “Paliterek” napisao je da ovaj roman predstavlja “pravu i potpunu osudu rata, pripovedanje puno neispunjenih želja i neobuzdanih strasti”. U Beogradu, “Književne novine” objavljuju odlomke iz rukopisa “Kod Hiperborejaca” (“Trijalog o Mikelanđelu”).\nU RANU jesen 1946. godine, na predlog Slobodana Penezića Krcuna, predsednika Srpske vlade, u London stiže pesnik Tanasije Mladenović sa zadatkom da velikog pisca ubedi da se vrati u zemlju. Pred polazak za London, Mladenović je o tome razgovarao sa svojim kumom starim bardom Veljkom Petrovićem, koji ga je upozorio da je Crnjanski nepouzdan čovek, prznica i da ima nezgodnu narav. Mladenović u svojim memoarskim beleškama o tome zapisuje:\n“Opet smo Crnjanski i ja hodali Londonom. Posećivali smo Britanski muzej, koji je on u tančine poznavao, jer je o njemu, kako mi je kazivao, godine i godine proveo, prikupljajući materijal za svoja književna dela, a vrlo često tamo sedeo i pisao, u dubokoj tišini, u toplom, iza debelih zidova njegovih čitaonica. Išli smo često i u čuvenu “Tejt galeri”, poznatu londonsku pinakoteku, i na razne izložbe. Razume se, odlazili smo opet redovno u italijanske restorane. Ponekad i u pabove na koje smo usput nailazili, radi osveženja. Jednom me je on odveo u neku čuvenu poslastičarnicu londonsku, čijeg se imena više ne sećam.\nNajviše smo raspravljali, da se diplomatski izrazim, o modalitetima njegovog i Vidinog povratka u Beograd. Preneo sam mu sve poruke zvaničnika i sve njihove odluke, kao i o smeštaju, privremenom, u hotelu “Ekscelzior”. I za dug od šest stotina funti sam mu rekao da će biti isplaćen. Međutim, za tih nekoliko godina, koliko je bilo proteklo od našeg prvog londonskog susreta, dug je narastao na devet stotina funti! Šta sam mogao, na svoju ruku sam mu obećao da će i to sve biti valjano regulisano.\n... Datum povratka tada nismo mogli da odredimo. Složili smo se da to bude na kraju Pricinog (Srđa, ambasador Jugoslavije u Londonu) mandata, a to će reći kroz nekoliko meseci, najduže pola godine, pošto se ni kod diplomata ne može sve znati baš u dan. Crnjanski je trebalo, a s tim se svesrdno složio i Prica, da pođe s njim automobilom za Jugoslaviju, da bi sve formalnosti bile lakše i bezbolnije obavljene... Vida bi, po tom planu, još neko vreme ostala u Londonu, da bi regulisala sve ono što je potrebno da se uradi sa stanom koji se otkazuje, a i sa robnim kućama, koje je do tada snabdevala svojim lutkama. U pozadini te odluke, međutim, bila je i stalna strepnja Crnjanskog, da mu se nešto ipak ne dogodi kad se vrati u Beograd. Hteo je u sve lično da se uveri, pa tek onda da pozove i svoju ženu...”\nRe: Jesen Miloša Crnjanskog\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:40 am\nPO povratku u Beograd, Tanasije Mladenović je obavestio Slobodana Penezića i Stanku Veselinov, ministra za kulturu u Vladi Srbije, o svemu što se sa Crnjanskim dogovorio, a problema nije bilo ni oko isplate devet stotina funti, koliki je bio dug Crnjanskog.\nU jesen 1964. godine Jugoslovenska autorska agencija uplatila mu je, u funtama, i autorski honorar za štampanje "Seoba" i "Druge knjige Seoba".\nIz Firence, a potom i Pariza, javlja mu se prijatelj Dragan Aćimović. Nagoveštava da bi možda došao sa ženom i do Londona. Crnjanski mu se raduje, da natenane razgovaraju, da "kao pisci govorimo", ali ga moli da "iz programa" briše doček nove 1965. godine, i to bez daljeg, tako da i ne pokušava da ga na to nagovori, pa kaže:\n"Inače u mojoj kući videćemo Vas vrlo rado i kad god hoćete, imamo dosta vremena, u našim godinama, za razgovor.\n"Da sam znao ono što sad znam o mom izdavaču ne bih bio u Nemačku putovao, pa se ne bih bio ni zadužio. Dobio sam u međuvremenu holandsko izdanje knjige i video pravo čudo od neukusa, a sve je rađeno i ne pitajući pisca. Čak ne znaju ni kako se original zvao. Do danas mi se holandski izdavač nije ni javio. Poslao mi je a conto DM 1.000 to jest 2-3 od toga. 1-3 uzima nemački izdavač za 'Auslandsrechte'.\n"Što se tiče knjige 'Pisci govore' (knjiga intervjua pesnika Nikole Drenovca) ima u njoj svakoga, a najmanje obuhvata ono što je sad aktuelno: rad jedne grupe, angloamerikanske, koju vode Miodrag Pavlović i J. Hristić, a koji su pomoću Vaska Pope plasirali svoju antologiju u SKZ. Stvar je za Dučića i Eliota. Vredi to da zapazite u vezi Vašeg članka kod Parežanina. 'Iskra' je pripremila za Božić paralelu 'Arene'. Ima i drugih šaljivih novosti u literaturi koje ću Vam pričati..."\nPrijatelju istovremeno poručuje da će mu dug vratiti, da je iz domovine uspeo da dobije autorski honorar posle dve godine i to, kako veli, "sa svakojakim odbijanjima", ali problem je rešio, kaže, zahvaljujući "ličnom prijatelju, izuzetno".\nBEOGRADSKI književni časopis "Delo" objavljuje zapažen esej Nikole Miloševića, jednog od najviđenijih srpskih esejista, a u njemu je ukazano na visoku umetničku vrednost "Druge knjige Seoba". Crnjanski Miloševiću, na samom izmaku 1964. godine, piše:\n"...Još iz vremena Skerlićevog, kod nas je kritika bila skoro uvek lična, politička, klikaška, a vrlo retko prikaz knjiga, za čitaoca. A najmanje sa gledišta intelekta. U Vašem prikazu - bez obzira na to što je povoljan za pisca - prvi put nalazim ta intelektualna gledišta koja me sad, u mojim godinama, jedino još zanimaju. To što ste Vi napisali ne samo da je nov način, nego mi se čini napisano i sa znanjem savremenog literarnog aparata, a ne sa tendencijama. To je najozbiljnije u hrpi onog što sam čitao dosad o mom romanu. Kod nas obično kritičari nalaze ono što u knjizi nema, a ne vide ono što pisac želi da čitalac primeti da ima.\n"Vi ste, sa Vašim prikazom, bez obzira ko ste i kakva Vas budućnost čeka, nova\ni lepa pojava među našim kritičarima.\n"...Svašta se našlo u 'Drugoj knjizi Seoba' samo ne ono što je pisac hteo, a što ste vi našli. Iako čujem da ste mlad čovek po godinama, i tek početnik među profesorima Univerziteta, ja sam želeo da Vam kažem da sam posle mnogo godina, prvi put, čitajući Vas, video, da kritika i kod nas neće više biti samo vika na pijacama, nego da će pisac moći da računa sa ljudima koji će zapaziti i ono što je u delu bila intelektualna intensija pisca. Do sada je kritičarima bilo sve i svašta važnije od toga. Meni je naročito milo da ste u mom romanu videli tendencije koje nisu autobiografija..."\nPočetkom 1965. godine ljotićevski list "Iskra", koji izlazi u Minhenu, piše:\n"Danas već dvadeset i pet godina živi u emigraciji pesnik i romansijer Miloš Crnjanski. U domenu srpske književnosti, ime Miloša Crnjanskog je toliko veliko i svetlo da bi se jedna nacionalno svesna emigracija mogla da ponosi da ga ima u svojim redovima.\n"...A ŠTA je uradila emigracija? Ona, pre svega, nije za njega htela da se interesuje, jer nije bio član nijednog političkog emigrantskog udruženja, gde članska karta zamenjuje talenat, on se nije čak ni kandidovao kod kakve grupice za budućeg ministra ili ambasadora, onda kada komunisti dobrovoljno siđu sa vlasti i ustupe je baš predstavnicima tog klana emigrantskog! Emigracija je ostavila Miloša Crnjanskog da više-manje živi od pomoći, da ne kažem milostinje stranaca, ili da radi u podrumu nekog obućara.\n"...Jedan poštovalac i učenik Miloša Crnjanskog, i sam izvanredan mladi pesnik, Dragan Aćimović, koji je radeći kao slovoslagač stvorio sebi jednu minijaturnu, retko ukusnu štampariju, učinio je da - ne srpska emigracija, jer tu ni Crnjanski ni Aćimović nisu imali nikakvih iluzija - već srpski narod dobije u nasleđe veličanstvenu poemu Miloša Crnjanskog 'Lament nad Beogradom'. Knjiga je štampana u 76 primeraka..."\nAćimović je bio kod Crnjanskog u Londonu, u januaru 1965. godine. U jednom starinskom, viktorijanskom hotelu dvojica prijatelja pili su čaj i jeli sendviče i po običaju vodili su konverzaciju sličnu onoj od pre nekoliko godina. Aćimovića je interesovala ličnost Dafine, a Crnjanski je o toj davnašnjoj ujninoj požudi govorio sa uzbuđenjem:\n- Ima dosta od ujne u mojoj Dafini...\nPrijatelj ga direktno pita:\n- Da ste sa ujnom u Beču, na školovanju, spavali - da li bi se rodila Dafina?\n- Možda ne...\nUveče, dok su se taksijem vraćali u dom Crnjanskog, ovaj mu se poveri:\n- Vi ste čovek koji zna ćutati... Moji su papiri ostavljeni na sigurno mesto. Među najintimnijim, koji će biti otvoreni posle moje smrti, nalazi se vizit-karta Principesse Valmarana iz Venecije. To je bila jedna velika moja ljubav...\nAćimović ga pita - jesu li to one "maske koje su po mene došle" iz "Lamenta"? Crnjanski mu kaže:\n- Vi sve hoćete da znate. Mladi ste. Doživećete otvaranje moje zaostavštine...\nKAKO je Vuk Isakovič bio obučen studirao sam na ovim oficirima. Ja sam to malo preinačio i dao više austrijski karakter...”\nNaravno, priča se odnosi na “Drugu knjigu Seoba”.\nAćimović nije dugo ostao u Londonu, a po povratku u Johanesburg svratio je opet u Rim i obaveštava ga da su njegovi papiri sigurno pohranjeni.\nPrihvatio je ponudu “Prosvete” i uredniku Stevanu Raičkoviću poslao je, bez štamparskih grešaka, svoje tri poeme: “Stražilovo”, “Serbia” i “Lament nad Beogradom”. U pismu naglašava:\n-... Ja bih želeo da tekst bude latinicom, iz više razloga.\nTreba stvarati zajedničke tekstove za celu zemlju, treba latinicom štampati bar one tekstove koji imaju strane reči. Preslaganje u ćirilicu sasvim bi sigurno, kraj sve Vaše brige oko toga, ostavilo mnogo štamparskih grešaka u izdanju, a to bi bilo ružno. Kod nas su štamparske greške besmrtne, kao i stenice. Ćirilicom ne bismo mogli dati ni aksane.\nJa sam, u mojim godinama, a naročito kad se radi o ovakvom izdanju, vrlo osetljiv na štamparske greške. Ako bi ipak štampali ćirilicom, moj uslov je da mi pošaljete poslednju reviziju. Avionskom poštom to ide brzo.\nNaslov knjige: Tri poeme - biće najbolje tako.\nU tekstu ima stranih reči, a ima i imena iz prošlosti koja se ne znaju. Zato sam se rešio da Vam, u idućem pismu, pošaljem napomene, kratke, takvih aluzija i imena. To dajte na kraju kao: Napomene izdavača. Ili urednika. Dakle kao svoje.\nMolim Vas da u ovakvom izdanju ne bude “pogovora”, ako želite baš da nešto uz to kažete, kao urednik, recite na povezu kao što se to u svetu uobičajilo, ili u zasebnom članku u časopisu.\nU slučaju da imate još neka pitanja u vezi izdanja, javite...\nA zatim, u post skriptumu: Privatno: zahvaljujem za dobre želje za godinu 1965, a i ja želim Vama i Vašoj porodici svaku sreću za ovu godinu koja je otpočela. Uspeha već imate.\nMolim Vas da pozdravite svoju suprugu, a nadam se da je njeno zdravlje sad dobro. Kažite joj da je udati se za pesnika vrlo lako. Za to je potrebno samo plemenito srce. Teže je živeti sa pesnikom...\n“Lament nad Beogradom” pisao je na plaži kraj Londona.\nCrnjanski u dodatku pisma šalje svoje napomene za buduću knjigu “Tri poeme”:\nPoema “Stražilovo” napisana je u Italiji, u proleće godine 1921. pri povratku iz Pariza. Ona je završena, na putu po Toskani, u mestu Fiesole, iznad Firence, u hotelu “Aurora”. (...)\nPoema “Serbia” napisana je na novinarskom putu, na Krfu, gde je pisac, u kući našeg konzula, Anića, napisao nekoliko violentnih članaka za dnevni list “Vreme”, o stanju u kom je zatekao naša vojnička\ngroblja. Na njih je, kako se u naslovu kaže: država potrošila manje nego što na Krfu košta magarac. Tadašnji ministar unutrašnjih poslova Boža Maksimović tražio je hapšenje i stavljanje pod sud pisca tih članaka.\nPOEMA “Lament nad Beogradom”, napisana je, na odmoru, na plaži u blizini Londona, u mestu koje se zove Cooden Beach. Prvo, originalno, izdanje štampano je u ograničenom broju primeraka, u vanrednoj štampi štamparije “Garamond”. U Johanesburgu. Drugi tekst u “Književnim novinama” u Beogradu. U poemi ima nekoliko aluzija, na manje poznate geografske tačke, sa putovanja i života pesnika, a ima i aluzija na nekoliko njegovih pomrlih drugova, koji su danas i zaboravljeni.\nJan Majen je ostrvo u Arktičkom okeanu, kome je brod, kojim je pesnik putovao na izlet na Špitzbergen, išao u posetu. Na ostrvu ima svega jedna mala meteorološka stanica Norveške. Nije nastanjeno. Espanja je originalno ime Španije kud je pisac išao tri puta, a svaki put u vrlo različitim prilikama. Voli tu zemlju. Dobrović je poznati slikar Petar Dobrović, dugogodišnji poznanik i drugar pesnikov.\nKao i Sibe (Josip) Miličić, pesnik, Hvaranin, koji je u svom životu imao tri etape, koje kod nas vredi zapaziti: prvo, sa dve medalje za hrabrost u srbijanskoj vojsci, zatim drugu u NDH, i treću kada je pisao pesme “Partizanke”. Ližbua je Lisabon, glavni grad Portugala, gde je pesnik živeo, od maja do kraja avgusta, godine 1941. Finistere je uobičajeno ime Bretanje na krajnjoj tački francuske obale, na Atlantiku. Tuarezi su ratničko pleme Kabilije i nomadi Sahare.\nMing je stara dinastija Kine. Yang i Yin, muški i ženski princip u kineskoj mitologiji. Tao, glavni princip filozofski, taoista. Mandarini su bili najviši red kineskih velikodostojnika i državnih savetnika.\nStrane reči su većinom poznate u ovom spevu. Ničevo je ruska reč za ništa, nada španska, za isto. Leiche je nemačka reč, za lešinu, cadavere talijanska, za isto. Tout passe je francuski, banalni, izraz za “sve prođe”.\nNao, hao, portugalska reč koju je teško prepisati, sasvim tačno, u našoj latinici phonetski, sa njenim, specijalnim aksanom i izgovorom, znači: ne, ne. Cormoran je ptica okeana. Francusko tombe znači grob. Somre je reč za tamu, podzemnu, a ombre za senku.\nU svojoj izjavi Nikoli Drenovcu (“Pisci govore”, str. 65) pesnik je rekao da je “Lament nad Beogradom” labudova pesma...”\nEMIGRACIJA u Nemačkoj se vajka da ništa nije učinila za Crnjanskog, a priča se uveliko da se vraća u zemlju. Među njima se, tim povodom, govori: - Jedini emigrant pred kim su titovci kapitulirali je Crnjanski...\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:41 am\nDRAGANU Aćimoviću, u martu 1965. godine Crnjanski poručuje da je iz Rima dobio neke od svojih davno ostavljenih (na čuvanje) stvari - slike i filmove iz Nemačke, ali ne i filmove iz Španije, do kojih mu je posebno stalo.\nFilm iz Nemačke je upropašćen od vlage u podrumu, gde je stajao a sve su to, kako veli - sentimentalne vrednosti:\nJoš je mnogo gore što papire koje sam tražio niste našli. Sasvim sigurno znam da su ostavljeni tamo. Nekoliko knjiga, bez propratnog pisma, mi je poslato, ali nikakvi papiri. Da i preko toga pređem...\n- Da li ću ići na kongres PEN ne zavisi od mene. Imam nameru. Da li ću tom prilikom moći da svratim u Rim pitanje je veliko.\nTek sad na kraju života imam određeno mišljenje o svojim sunarodnicima. Pre sam bio, možda nećete verovati, naivan, jako...\nAĆIMOVIĆU je dao više starih gravira i geografskih karata da mu ih proda, a istovremeno ga moli da mu pošalje pismo u kome bi napisao da mu ništa ne duguje - želi da ima čiste račune, kaže, sa prijateljima. Očito je da se spremao za povratak, o čemu iz svoje bliže okoline nikome nije ništa govorio, pa ni Draganu Aćimoviću u koga je imao puno poverenje.\nPotpisao je sa beogradskom “Prosvetom” ugovor o objavljivanju sabranih dela. Ugovorom su obuhvaćene sve njegove stvari - kako sam kaže: u prošlosti, sadašnjosti i budućnosti.\n- Još vrlo rano, kao srednjoškolac, počeo sam se interesovati problemima koji se nalaze negde na granici filozofije i literature.\nSredinom 1963. godine pročitao sam Vaše “Seobe”. To je za mene bio, reći\nću Vam bez imalo preterivanja, veliki intelektualni doživljaj. Impresioniran bogatstvom filozofskih i psiholoških implikacija Vašeg romana, uvideo sam da se o tome može napisati čitava knjiga.\nNadam se da ću, ako mi to zdravlje i poslovne obaveze dozvole, za otprilike dva meseca biti gotov sa pisanjem knjige o Vašem romanu, posle čega ću je ponuditi izdavačkoj kući “Prosveta” u kojoj je jedan od urednika (Zoran Gavrilović) zainteresovan za njeno objavljivanje...\n“Štampajte ga što pre možete, što više puta možete, što na više mesta možete. To će biti posle meni dokument.\nNe stidite se da to potpišete, a ako je Vaša želja potpišite kako god hoćete... Ja ću, pod svojim potpisom, objaviti više i oštrije od toga...”\n“Što se tiče mog pamfleta, poslaću Vam tekst, čim stignem...”\nOna ima problema sa povećanim krvnim pritiskom - iznad njih je jedan Englez postavio nekakvu mašinu koja stvara veliku buku, pa im oboma ide na nerve.\n-General Nedić izdao naredbu opštinskim vlastima da batinaju sve one koje uhvate da slušaju Moskvu i London. Jedan banatski predsednik opštine obnarodovao je vest seljacima.\nPo toj istoj balkanskoj logici beogradski izdavači pečataju onog koji je na licu mesta i čuva guzicu, a ne onog koji je “daleko od očiju, daleko od srca”...\n“Ista koja je ubila Gorana i Svetu (Svetislava) Stefanovića, Savkovića i Božovića (Gligorija), Đoku Jarca (Jovanovića) i Vesu Brezanca.” Srećom, više ne ubijaju zbog misaone subverzije, ali je Đilas u zatvoru. Ista ruka. Iste oči, Kainove, iste uši, u Beogradu...\n- Želim da odem u moju zemlju na mesec-dva. Ako budem mogao tamo da živim - ostaću.\nAko ne, vratiću se u Englesku...\nSvi drže dan-dva, kažu u redu, a zatim počinje iznova. Mašinu, kao i ženu,\nako ne valja od prve, trebalo bi kroz prozor. Nažalost ne mogu više da pišem rukom, pisma, jer bi bilo sasvim nečitko, rukom pišem još samo literarne beleške - a to liči, ne po značaju, ali po formi, na kvrge Leonarda.\nPošto imam mnoge neprijatnosti, ovde, a mnogo posla oko puta, ovoliko u žurbi...\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:42 am\nTAČNO 29. jula, Miloš Crnjanski stigao je na pristanište u Dover - s putničkim koferom, zimskim kaputom i šeširom. Zajedno s njim na brodu su bili ambasador Srđa Prica sa suprugom Vukicom. Upravo to je i bio uslov Crnjanskog - da putuje isključivo sa njima. Opsednut raznim fobijama, kao što je strah od naše ekstremne emigracije, verovao je porodici Prica, sa kojima se, otkako su u Londonu, sprijateljio, i u čijem je domu proveo bezbroj lepih časova.\n- Strašno mi je da se vratim u Beograd posle toliko godina, govorio je pred polazak. Najtužnije mi je što ću videti sve one nekada lepe žene - sada babe...\n- Šta da ponesem od stvari?\nZajedno sa stvarima ambasadora krenule su, ranije upakovane, i neke stvari Crnjanskog. Nešto nameštaja ostavio je u Londonu. Supruga je ostala - dogovorili su se bili da joj Crnjanski javi kada ona da dođe, ako je sve u redu...\nPo dolasku u Francusku, zajedno su stigli u Pariz. Odatle je ambasador Prica krenuo u Opatiju, gde je imao vikend - kuću, a Crnjanski je otišao u Zapadnu Nemačku, u Augsburg, da se “seti starih uspomena”, a potom u Minhen, kod prijatelja zubara. Odatle je krenuo prema Trstu i Opatiji, kod Price.\n- Ovde je došao Crnjanski. Ima kartu za London, ako vi ne dođete po njega...\n- Znao sam da ćete doći - rekao je Crnjanski, obradovan kao malo dete.\nIz Trsta su zajedno krenuli istog dana u Jugoslaviju. Bio je kraj jula i lep letnji dan. Na graničnom prelazu Kozina, formalnosti su brzo obavljene, tako da su bez zadržavanja nastavili put dalje, prema Opatiji. Crnjanskom je bilo čudno - nije mu, u stvari, bilo jasno: kako to nema “gvozdene zavese”, nema milicije na svakom koraku, kako se u emigraciji pisalo i govorilo.\nNapisao je odmah po dolasku pismo Vidi, u London - bio je oduševljen, razdragan, ozaren. Rano je odlazio na plažu, na kupanje, a zatim dugo šetao obalom, sve do Rijeke, grada njegove mladosti, u kojem je pohađao trgovačku akademiju.\n“Politika” je objavila vest na dva stupca, sa slikom: “Književnik Miloš Crnjanski u Jugoslaviji”\ni napisala da se odmara na jadranskoj obali, ali ne kaže i gde. Bilo je to 25. jula 1965. godine.\nDolasku Miloša Crnjanskog u zemlju prethodila je depeša Jovana Veselinova, šefa srpske komunističke partije, bliskog saradnika Josipa Broza, upućena ambasadoru Srđi Prici, preko Ministarstva spoljnih poslova, dakle - Koče Popovića:\n“... Ovo je Amerika...”\nU hotelu ga nerviraju brave na vratima: u Londonu su, na primer, sve brave nalevo, a ovde sve nadesno... Ili, jedan čovek u restoranu sedi preko puta i stalno ga gleda - bio je to jedan od gostiju koji je prepoznao čuvenog pisca i radoznalo ga je posmatrao.\nNa putu se dogodila nevolja - jedan kofer sa rukopisima i ličnom prepiskom Miloša Crnjanskog se izgubio.\nJedna od prvih poseta bila je redakciji “Književnih novina”, gde je sa glavnim urednikom Tanasijem Mladenovićem i članovima redakcije vodio razgovor. Interesuje se u Narodnom pozorištu - šta je sa njegovom dramom “Tesla”, koju im je davno posao.\n- “Roman o Londonu”, to će biti moja labudova pesma! Kao što je “Lament” labudova pesma u stihu... “Roman o Londonu” je labudova pesma u prozi...\nPrav kao mladić, čilog koraka svakodnevno je u šetnji Pionirskim parkom, Kalemegdanom, Knez Mihailovom... A, onda se zatvara u svoju hotelsku sobu, gde radi na svojim rukopisima.\nTu, u sobi hotela “Ekscelzior”, pretrpanoj knjigama, svežnjevima rukopisa, neraspakovanim stvarima, prima mlade psice koji žele da ga pozdrave - on je za njih kultni pisac. Dolaze mu na poklonjenje. Jednome od njih, koji ga je pitao:\n“Kada se Marina Cvetajeva vratila u Rusiju - ubila se, Kuprin kad je stigao - sagao se i poljubio rodnu grudu: šta ćete vi uraditi? - odgovorio je: “Ni jedno, ni drugo...”\nSTIŽE Crnjanskom, 3. oktobra 1965. godine, u hotel pismo od Vojislava Jovanovića Maramboa, nešto starijeg ispisnika, bivšeg diplomatskog činovnika, književnog istoričara i urednika “Srpskog književnog glasnika”, vrsnog znalca narodne književnosti:\n“Dopustite mi da Vam, iako nešto dockan, poželim srdačnu dobrodošlicu o Vašem dolasku u Beograd.\nNe kažem: povratku, jer sam Vas osećao uvek prisutnim u našoj sredini, u koju ovoga puta, bez lažne skromnosti, ubrajam i sebe kao Vašeg starog poštovaoca i prijatelja.\nJa danas živim uglavnom sa svojim kolegama i više-manje celo Vaše delo nalazi se nadomak moje ruke: otvaram ga po volji i sa uživanjem.\nZdravlje (poremećeno) ne dozvoljava mi česte izlaske, ali se ipak nadam da ću Vas uskoro sresti - možda čim sneg zaveje Avalu, gde će biti za Vas skijanja - ako Vas ne privuče Kopaonik ili Šara.\nOčekujući to, ja Vam dostavljam priloženi Vaš rukopis koji ste mi poverili 1927. ili 1928. godine kao podsetnik za jednu biografsku belešku o Vama, u tada projektovanom novom izdanju “Srpske čitanke” koju sam izradio još pre onoga rata sa pokojnim M. Ivkovićem.\nDo toga izdanja nije došlo; rukopis je ostao neupotrebljen, on je Vaša (i opšta) svojina.\nSa prijateljskim pozdravom Vaš odani...”\nPočetkom oktobra 1965. Crnjanski odlazi u Novi Sad. Došao je na obdanicu, a dočekali su ga Mladen Leskovac i Boško Petrović, prvi ljudi Matice srpske. Ručali su na Petrovaradinskoj tvrđavi - dan je bio lep i sunčan, pravo miholjsko leto.\nCrnjanski je bio u svom iznošenom londonskom odelu, ali ga je “nosio gospodstvenom jednostavnošću i ležernošću”.\nKrajem oktobra održano je na Kolarčevom univerzitetu, u velikoj dvorani, književno veče posvećeno Crnjanskom. Sala je bila prepuna, a govorio je Nikola Milošević, asistent Univerziteta, a zatim su čitani odlomci iz “Seoba” i “Lament nad Beogradom”. Piščeve reči da “nastavljamo tamo gde smo stali pre trideset godina”, među zvaničnicima u vlasti primljene su s podozrenjem.\nPrehladio se tih dana - dobio je grip. Predlažu mu bliski prijatelji jednog lekara, on odbija, drugoga, trećega...\nSve odbija. O svakom se raspituje - ko je, šta je, iz koje je porodice. Najzad se odlučuje za dr Mihaila Bogdanovića, internistu bolnice “Dr Dragiša Mišović”. Sa njim će se sprijateljiti i on će narednih godina, sve do piščeve smrti, voditi brigu o njegovom zdravlju.\nPolovinom novembra 1965, na memorandumu hotela “Ekscelzior”, u Kneza Miloša 5, odgovoriće na svojoj staroj pisaćoj mašini Vojislavu Jovanoviću Marambu:\nprimio sam Vaše pismo davno, ali u jurnjavi svojih prvih dana, posle 25 godina, u Beogradu, nisam stigao da Vam se javim.\nSve dok ne budem dobio stan, teško da bih mogao da otpočnem posete kod onih koje bih rado posetio, pa mi ostaje samo da Vam kažem\nda me je Vaše pismo mnogo obradovalo.\nJa nisam zaboravio Bled, iz godine 1940, otkad sam otišao, ne predvidevši to, razume se, u inostranstvo na 25 godina. A Vi znate da su Rimljani to smatrali za težu kaznu od smrtne.\nNisam zaboravio ni onu lepu damu koju ste Vi poslednje veče odveli na kocku, dok sam ja sa njenom ćerkom igrao.\nSudbina svakom deli njegovu ulogu dubokom mudrošću.\nHoću da kažem samo da Vas se sećam uvek rado i da će mi biti milo da se, kad dobijem stan, viđamo.\nŽelim Vam svako dobro. Sa srdačnim pozdravom..”.\nKrajem1965. emigrantska štampa se opet okomila na Crnjanskog. Londonska “Naša reč” piše da se Crnjanski “najzad privukao Beogradu: najpre, preko Hrvatskog primorja, kao turist, da bi se na kraju obreo sa svojim ’Lamentom nad Beogradom’”. Emigranti, zatim, pišu:\n“Nije samo nostalgija koja je gonila Crnjanskog u Socijalističku Federativnu Republiku.\nNjegov unutrašnji moralni nemir bila je veća snaga koja ga je lomila i koja ga je slomila posle toliko godina uspešnog ali mučnog vrdakanja...”\nU emigraciji ga kritikuju - da je “uvek bio težak i neprijatan čovek”.\nU decembru 1965. godine u Narodnom pozorištu u Beogradu počinju probe komada “Tesla”, u režiji Borislava Borozana. Teslu igra Vasa Pantelić. U “Ilustrovanoj politici” Crnjanski, tim povodom, izjavljuje:\n“Postavljanju drame ’Tesla’ prethodio je jedan neobičan događaj.\nPozorišno delo počeo sam da pišem još u detinjstvu i baš pre neki dan u starim koferima koji su ostali sačuvani, pored slika oca i majke, pronašao sam i, neveštim dečjim rukopisom napisan, svoj tekst drame ’Gundulić’.\nNeobično sam se obradovao... Ali, vratimo se na dramu ’Tesla’, za koju sam tokom vremena napisao šest verzija.\nPišući je, nisam pisao putem egzibicionista - Beketa ili Joneska - jer sam smatrao da komad o najvećem naučniku treba svako da razume, da ne sme privlačiti samo ekskluzivan krug mladih pozorišnih entuzijasta i snobova... Pitate - zašto me je privukla ličnost Nikole Tesle?\nIz toliko razloga da ih sve ne bih mogao nabrojati. Možda zato što je Tesla bio simbol jedinstva naših naroda...\nBio sam dečak od deset godina kad je Tesla, već slavan, došao u Beograd da prisustvuje puštanju u rad prvog telegrafa za Niš.\nNa proslavi društva koje je nosilo njegovo ime, sreo se sa pesnikom Jovanom Jovanovićem Zmajem, čije je ’Đuliće’ obožavao i, razdragan poljubio Zmaja u ruku!...”\n“Prosveta” objavljuje tri poeme Miloša Crnjanskog (“Stražilovo”, “Serbia” i “Lament nad Beogradom”), a Matica srpska i Srpska književna zadruga u zajedničkoj biblioteci “Srpska književnost u sto knjiga” objavljuju njegove dve knjige: “Lirika, proza, eseji i Lament nad Beogradom, Serbia” i “Seobe” (priređivač Živorad Stojković).\nUDRUŽENI izdavači Matica srpska, “Mladost” iz Zagreba, “Prosveta” i sarajevska “Svjetlost” najavljuju krajem 1965. izdavanje sabranih dela Crnjanskog, u deset tomova, ćirilicom i latinicom, a priređivači su Stevan Raičković i Roksanda Njeguš.\nPočetkom 1966. godine u javnosti je zapažena polemika oko povratka Crnjanskog kući. Zagrebački časopis “Razlog” objavljuje tekst Milana Mirića, Srbina iz Hrvatske, “O tempora, o mores”, čiju okosnicu čine teze Marka Ristića objavljene u eseju “Tri mrtva pesnika”. Za drugu knjigu “Seoba”, Mirić kaže da je nije čitao, a da je “Lament” prigodna pesma. Između ostalog, on dalje piše:\n“Ako netko danas namjerno prešućuje političku i novinarsku aktivnost Miloša Crnjanskog, i to čini u ime njegovih najboljih djela, onda on nije shvatio ta djela, zapravo radi protiv tih djela, i protiv pjesnika Miloša Crnjanskog.”\nOdgovorio mu je veoma oštro Pavle Zorić u “Književnim novinama”, člankom “Neznanje udruženo s mržnjom”. U polemiku se uključio i Vasilije Kalezić, koji u “Gledištima” piše “O Crnjanskom danas”, ističući da delu ovog pisca “neće mnogo doprineti nekritički hvalospevi ili zanemarivanje ili naopako tumačenje podataka iz pesnikove biografije...”\nIstovremeno, Kalezić zaključuje da Crnjanski “i dalje stvara i time nikoga ne sprečava da o njemu, čoveku i pesniku, kritički i istinito piše.”\nU narodnom pozorištu, 7. aprila 1966. godine, održana je premijera drame Crnjanskog “Tesla”, biografske priče o velikom naučniku Nikoli Tesli. Muharem Pervić, kritičar “Politike”, kaže da “pojam dobrog pozorišta, kako ga shvata Crnjanski, podrazumeva i dobro posećeno pozorište”.\nOčigledno se autor “Nikole Tesle”, po Perviću, trudio da svoju dramu dovede u sklad sa ovakvim shvatanjima, ali, nažalost, ova plemenita težnja za komunikativnim teatrom, za jasnoćom i pristupačnošću nije uvek uspevala “da prebrodi banalnost i dosegne eleganciju i šarm jednostavnih, ali ne uprošćenih dramskih tvorevina”.\nSam Crnjanski je nezadovoljan i zahteva da se predstava skine sa repertoara. Uprava pozorišta udovoljava tom zahtevu i 22. maja izvedena je poslednji, sedmi put.\nKrajem jula i početkom avgusta Crnjanski boravi u Puli, gde gleda filmove na filmskom festivalu domaćeg filma. Kaže novinarima da bi želeo da napiše roman o povratku.\n- Nadam se da ću stići da napišem roman “Povratak”, roman o nemogućnosti povratka u prošlost, najstrašnijem fenomenu jave i sna kod čoveka...\nOdlazi, potom, u Sarajevo. Odseda u hotelu “Evropa”, traži istu sobu u kojoj je pre nepune tri decenije boravio.\nJavlja se Meši Selimoviću, koji je presrećan da mu bude domaćin. Odvešće ga u ekskluzivno izletište najvišeg političkog vrha Bosne i Hercegovine - Stojčevac, kraj Ilidže, u kojem je do pre neki dan boravio Ivo Andrić, na putu za Herceg Novi. Tamo sreću\nRodoljuba Čolakovića, jednog od najviših saveznih funkcionera, koji u svoj dnevnik zapisuje:\nDoŠao Meša Selimović sa Crnjanskim - omalen, sitan, ali još vitalan i duhovno svež. Kaže da me je video u Londonu na jednom predavanju (1958).\nOstali smo dugo u razgovoru. Pričao je o emigrantskom životu uopšte, a onda o našoj emigraciji...”\nIzdavačka kuće “Nolit” objavljuje roman, hroniku, memoare, kako sve nazivaju novi rukopis Crnjanskog “Kod Hiperborejaca”, u dve knjige. Hiperboreja je, kaže legenda, “prijatno i plodno ostrvo, severno od Škotske...” to je zemlja u kojoj “ljudi ne znaju za tugu”. To je svojevrsna oporuka, “konačni kredo i saldo duhovne avanture Miloša Crnjanskog”. Na početku knjige, pisac kaže:\n“Sva lica pomenuta u ovoj knjizi žive, ili su živela u stvarnosti. U ovoj knjizi, međutim, sva njihova imena, karakteri, literarne su kreacije koje nemaju veze ni sa jednim licem u stvarnosti, nego predstavljaju irealne fikcije prema piščevoj potrebi za priču o prošlosti.”\nMarko Ristić izjavljuje u zagrebačkom “Vjesniku”:\n“A ono što sam o Crnjanskom u tom eseju (’Tri mrtva pesnika’) rekao, ni posle objavljivanja i najavljivanja čitavog niza novih dela Crnjanskog, ni posle svih intervjua s njim, ni posle njegovog povratka u zemlju, nisam smatrao za potrebno da podvrgnem ma kakvoj reviziji.”\nCrnjanski čita u originalu Ilju Erenburga, Tvardovskog, Jevtušenka, zatim na engleskom, nemačkom, francuskom, španskom, italijanskom... Izlaze sabrana dela u deset knjiga. On je pisac u žiži interesovanja javnosti - o njemu se piše, on daje intervjue, njegovo delo se tumači. Čak i Marko Ristić, koji ga ne podnosi, ni kao čoveka, ni kao pisca, mora svom preštampanom eseju “Tri mrtva pesnika” da doda napomenu, u kojoj će, između ostalog, reći:\n“Moram da priznam da je ovo moje tvrđenje o njegovoj konačnoj književnoj sterilnosti, Crnjanski demantovao objavljivanjem, godine 1962, onih osam stotina i pedeset strana koje sačinjavaju drugu knjigu ’Seoba’. Ne odričem se time zaključaka koji proizlaze iz mojih davnih pretpostavki o moralnom i socijalnom smislu poezije.”\nA povodom knjige “Kod Hiperborejaca”, “Politika” u januaru 1967. iz pera Zorana Gluščevića piše:\n“Memoari Miloša Crnjanskog predstavljaju bogat i raznolik književni pano... Sva poglavlja nisu ujednačena niti stegnuta preko potrebnom discipinom. Ali na većini stranica prisutna je ona volja za merom koja krasi velika dela. Tu smo dobili najblistavije trenutke njegove pesničko-esejističke imaginacije...”\nU proleće 1967. boravi u Kragujevcu - razgovara sa kulturnim radnicima, posećuju ustanove kulture i Spomen-park u Šumaricama, groblje streljanih đaka i profesora.\nObe knjige “Seoba” izlaze u Budimpešti, u prevodu na mađarski jezik Zoltana Čuke, njegovog prijatelja i poznanika iz predratnih vremena.\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:43 am\nPISAC upravo radi na svojoj novoj knjizi, na priči o Mikelanđelu, italijanskom renesansnom vajaru, slikaru, arhitekti, pesniku soneta i madrigala. To je knjiga koju, kaže, piše godinama. Iako su o ovom velikom umetniku napisane stotine knjiga, skromnih i luksuznih monografija, a njegov život i delo osvetljavani iz raznih uglova, Crnjanski uporno radi, piše svoje viđenje Mikelanđela Buonarotija. Na pitanje: ima li smisla pisati takvu knjigu, jednostavno odgovara:\n- Ima. Zato, pre svega, što, na našem jeziku, o Mikelanđelu, ima malo pisanoga. Drugo, zato što je, čak i poslednjih godina, napisano, o Mikelanđelu, štošta, što je novo, pa bi to mogla biti još jedna knjiga...\nNi moja knjiga neće biti bez novoga. U svakom slučaju, ne bez stavljanja novih pitanja. (A pisana osam godina, posle skoro 50 godina studija.) Knjiga jednog pesnika, koji stavlja pitanja koja su, dosad, prećutana, ili skrivena, i zaboravljena, i esteta, i istoričara umetnosti. Fakta pokrivena traženjem jednog baroknog Mikelanđela, po teorijama veli Crnjanski.\nIma sedamdeset godina.\nGotovo je sam. Okružuju ga jedino mladi pisci.\n- Prijateljstva su lepa kad su iz detinjstva, rata, i, na primer, zatvora. U starosti su prijateljstva prijatna, ali nisu duboka.\nPoneki prijatelj se pokaže da je jezuita. U “životnim iskušenjima” voleo sam da budem sam i da se pouzdam u samog sebe...\n- Zavist je isto tako česta kao i prijateljstvo, u literaturi, jer je prirodna - a ja nisam anđeo...\nPIŠE mu iz Lozane izdavač Vladimir Dimitrijević, u aprilu 1970:\n“Vi ćete kroz nedelju dana dobiti prve primerke ’Dnevnika o Čarnojeviću’. Knjiga će biti lepo opremljena i bilo bi mi vrlo milo kad bi Vam se svidela. Sa moje strane očekujem sa nestrpljenjem da ta knjiga izađe, to će biti za mene kao neko oduženje zemlji Srbiji.\nČitam u ’Savremeniku’ ’Embahade’. Vanredno. I kao uvek uz Vaša dela doživljavam pravo ushićenje... Verujem da će Vas francusko izdanje ’Dnevnika’ dobro i prirodno predstaviti Parižanima, pošto francuska provincija još ne zna da je na jugu Italija, a na zapadu Nemačka, a kamoli da postoji negde Srbija, a u njoj i literatura...\nA da duševno oni odavno nemaju takvu prozu i takvu poeziju u to ne treba da se sumnja... Da li Vas je Jugoslavija predložila za Nobelovu nagradu?...”\nOdlazi na književne večeri u Valjevo, Pančevo... NIN ga moli za učešće u anketi o starosti. Kaže im:\n- Pitate kako treba stariti? Prirodno. Stariti, to je najprirodnije u životu. To je jedini roman koji se, a pre, a posle, doživi...\n“Nolit”, zahvaljujući prijateljstvu njegovog direktora Save Lazarevića sa Crnjanskim, dobija za objavljivanje “istorijski roman u klasičnom smislu reči” “Kap španske krvi”.\nZa pisanje ove knjige, nastale između dva svetska\nrata, Crnjanski se inspirisao biografijom bavarskog kralja Ludviga I. Tema je: ljubav i politika. Povodom ove knjige Eli Finci u “Politici” piše:\n“’Kap španske krvi’ je roman o čuvenoj španskoj plesačici Loli Montez, upravo o jednom kratkom i izuzetno burnom periodu njenog života, od dolaska u Minhen 1847. do odlaska iz njega prekretne 1848. godine. Sve što on o Loli Montez hoće da kaže, samo su varijacije naslova: da je ona kap vrele španske krvi...\nZa jednog pisca kakav je Crnjanski, u svojim senzibilnim lirskim tkanjima i modernim analitičkim raščlanjavanjima, to je višestrano nedovoljno.”\nU aprilu 1971. godine, na godišnjoj skupštini Udruženja književnika Srbije, Crnjanskom je dodeljena nagrada za životno delo. Ceo iznos nagrade poklonio je Fondu za izgradnju pruge Beograd - Bar (milion dinara). On je, tom prilikom, podsetio da je još 1932. godine pisao:\n“Železnica koja će vezivati Dunav i Jadran, tzv. Jadranska pruga, svakako je jedna od veza na kojoj se, iako sa teškoćama i zakašnjanjem, radi...”\nU listu “Student” izjavljuje, povodom izvesne rang-liste o najznačajnijim posleratnim delima u našoj literaturi, gde je na prvo mesto stavljena Andrićeva “Prokleta avlija”, a zatim “Seobe”...:\n- Ne bih mogao da priznam, nikad, da je moj roman, drugi, pa ni iza romana mog starog prijatelja, Ive Andrića, nobelovca, ne bih to priznao čak, nijednom, među našim književnicima, mojim savremenicima. Mislim samo da ovakve rang-liste književnika nemaju smisla, jer su, skoro, uvek, lične.\nNa 64. redovnoj godišnjoj skupštini Srpske književne zadruge Crnjanski je zajedno sa Desankom Maksimović i profesorom Medicinskog fakulteta, infektologom Kostom Todorovićem, izabran za počasnog člana. Tim povodom, 17. maja 1971, kaže:\n- Za mene je ovo jedan prijatan dan. Ja sam pre pola stoleća ušao u ovu kuću, Univerzitet.\nJa sam ovde diplomirao, ovim stepenicama sam išao, u auli smo pripremali demonstracije. Za mene je ovo, dakle, jedan doživljaj, istina, kada čovek dolazi tako blizu sedamdeset osmoj godini, kao što sam ja, onda je sve doživljaj.\nJa bih samo hteo da kažem nekoliko reči Srpskoj književnoj zadruzi, kao znak da sam zahvalan za ovu počast, one plave knjige koje sam i ja u detinjstvu u Temišvaru čekao, koje su prelazile granice, one su sačuvale nešto od tog divljenja koje imam za našu knjigu, baš zato što su te plave knjige bile iznad onih pokatkad gadnih materijalnih želja koje često danas knjige i šund znače.\nO Crnjanskom i njegovom delu često se piše u novinama i časopisima. Izlazi i studija dr Aleksandra - Saše Petrova “Poezija Crnjanskog i srpsko pesništvo”. Nešto ranije, Srpska književna zadruga objavila je studiju najboljeg znalca stvaralaštva Crnjanskog Nikole Miloševića “Roman Miloša Crnjanskog”.\nGODINA 1971. označila je jedan izuzetan događaj u novijoj srpskoj književnosti: iz štampe je izašo “Roman o Londonu” Miloša Crnjanskog. Na pitanje novinara - zašto je izabrao da govori o ruskoj emigraciji, a ne o našoj - pisac kaže:\n- Naša emigracija ne bi bila zahvalna tema za pisca. Podeljena je, jadna, sažaljenja dostojna. Ona je vrlo tragična, ali nije za roman. Sa ruskom emigracijom je drugačije. Ona je na drugi način prisutna u životu. I, zato, vredna piščeve pažnje.\nPredrag Palavestra, povodom ovog romana, piše u “Politici” da je “pojava ’Romana o Londonu’ Miloša Crnjanskog radostan praznik današnje srpske književnosti”, a zatim dodaje:\n“Moderan roman, kakav se ni u većim književnostima ne piše čak ni svake decenije, ’Roman o Londonu’ osvetljava neke vidove egzistencijalne moralno-psihološke dileme bespomoćnog čoveka epohe raseljenih lica.\nSvoj univerzalni i kosmopolitiski duh ta knjiga ostvaruje na taj način što čoveka čini osnovom kosmičke tragedije.”\nU januaru 1972 godine, u Teatru poezije u Beogradu, izvedena je, u adaptaciji i režiji Jovana Putnika, “Lirika Itake”.\nPOVREĐEN je zbog odnosa Srpske akademije nauka i umetnosti prema njemu. O tome i novine pišu - Crnjanski je u Odeljenju za jezik i književnost predložen za dopisnog člana.\nOn je taj predlog sa indignacijom odbio - posle šezdeset godina književnog rada i skoro osamdeset godina života, “taj nivo” mu nije odgovarao, bio je uvredljiv.\nU izjavi “Večernjim novostima” Crnjanski je objasnio kako je do svega ovog došlo:\n- Negde sam čuo da me je Dobrica Ćosić predložio za dopisnog člana Akademije. Razgovarao sam sa njim i rekao mu da to nikako ne dolazi u obzir. Pa, u Odeljenju za književnost u Akademiji ima i mojih đaka. Bilo bi smešno da ulazim posle njih, i to kad punim sedamdeset devet godina...\nUostalom, nikada ne bih nionako postao njihov član. Zadovoljan sam svojim delom i to mi je najveća nagrada.\nReklama mi nije potrebna, kao ni svakom dobrom piscu, jer mi nismo ni glumci ni pevači.\nPrepustimo to mesto ljudima koji žele karijeru. O meni neka sude čitaoci, tiho i neprimetno. Kao o Sartru, koji je odbio Nobelovu nagradu...”\n“Roman o Londonu” jednoglasnom odlukom žirija dobio je početkom 1972. NIN-ovu nagradu kritike, u konkurenciji četrdesetak romana. Tim povodom Crnjanski kaže novinarima:\n- “Roman o Londonu” sam svojom rukom prekucavao pet-šest puta. Možete misliti koliko me je to zamorilo. Rukopis mi je takav da ga ni bog-otac ne može dešifrovati: zato sam prinuđen da sve radim sam...\nPisati danas roman, to je konjski posao. Lekari to znaju, znaju i ljudi u osiguravajućim društvima. U Geteovo doba, kad se pisalo stojeći, bilo je podnošljivije nego sada: sediš satima pogrbljen i preturaš po rukopisima nespokojnim...\nNo, ja ne želim\nda mnogo govorim o mukama koje sam imao pišući ovu i druge knjige. Držim se one Bikonsfildove: “Nikad nemoj da se potužiš, i nikad nemoj da tumačiš!”\n... Meni je potreban samo fizički odmor, pošto još ne osećam da mi nedostaje mentalna svežina. Ne plašim se da ću duhovno osiromašiti, uprkos godinama. Videli ste, Palavestra je pojavu “Romana o Londonu” nazvao praznikom srpske književnosti.\nJa ne znam da li je to tačno, ali smatram da je ova knjiga praznik mog književnog dela.\nZar onda, u sedamdeset devetoj godini života, ne bih imao razloga da budem zadovoljan.\nIstovremeno, Crnjanski izjavljuje:\n- Roman, naime, nikako ne treba primiti kao biografski... U njemu ima nešto od mojih iskustava, ali nikako ne treba verovati kako sam svaku dogodovštinu prethodno morao osetiti na svojoj koži.\nKao što ni autor kriminalističkih romana ne učestvuje u revolveraškim dvobojima koje opisuje - tako ni iza fabule “Romana o Londonu” ne stoji moj život.\nTo je, u stvari, knjiga o jednom Rusu koji nije bio knez, niti se zvao Rjepin...\nU KLUBU “Politike”, na svečanosti kojoj su prisustvovali istaknuti kulturni i javni radnici Beograda, među kojima su bili i viđeni pisci, kao što su Dušan Matić i Branko Ćopić, Crnjanskom je uručena 20. juna 1972. NIN-ova nagrada za roman godine.\nO dobitniku nagrade govorio je književni kritičar, član žirija dr Draško Ređep, s kojim se on davno, još iz Londona, dopisivao.\nKrajem toga meseca, Crnjanski će boraviti u Novom Sadu i Sremskim Karlovcima. Prihvatiće, tom prilikom, i ponudu Ređepa, koji je direktor “Neoplanta-filma”, da se “Seobe” ekranizuju. On se sam ponudio da napiše scenario, a da režiser bude Aleksandar - Saša Petrović.\nTreći program Radio-Beograda emituje “engleske uspomene” Crnjanskog: “Prvi pomeni Srba u Engleskoj”, “Britansko-balkanske veze”, “Kelti u našim rekama”, “Vendski trag u Britaniji”, “Odnosi Velike Britanije i Srba u prošlosti”, “Engleski istoričar Turaka o Kosovskoj bici”...\n“Roman o Londonu” je događaj sezone u anketi “Politike”. Crnjanski na to kaže:\n- Ne mogu da kažem da mi ne prija sva ta larma koja se digla oko mog “Romana o Londonu”. Dobre kritike, nagrada, drugo izdanje koje je ubrzo došlo do čitalaca, daju mi pravo da kažem da je - bar za mene - to bio događaj sezone.\nIz štampe izlaze “Odabrani stihovi” Crnjanskog. Sam pesnik je sačinio ovaj izbor za “Nolitovu” antologiju.\nI pri kraju ove godine još jedna izjava Crnjanskog, uoči rođendana, u oktobru:\n- Sakriću se toga dana i provesti ga bez slavlja. Uopšte, književnik u ovim godinama treba da ućuti, da pregleda šta je napravio i da se drži po strani...\nInstitut za književnost i umetnost u Beogradu objavljuju “Zbornik radova o Milošu Crnjanskom”.\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:44 am\nPITA velikog pisca Dragoslav - Zira Adamović, urednik "Politike": - Ko je na vas presudno uticao i zašto?\n- Kazao bih ovo: moj otac Toma Crnjanski i moj učitelj u srpskoj osnovnoj školi, u Temišvaru, Dušan Berić, bili su prvi uticaji ... Pamtim oca kad je, u Ilanči, čitao uvodne članke Svetozara Markovića i ratni dnevnik Pera Todorovića. Kad je umro, ostao mi je iza njega pun sanduk raznih knjiga i mnogo godišta "Zastave" i "Straže". Ta je literatura ostavila dubokog traga u meni. Učitelj Berić bio je izuzetan čovek. Čitao nam je Igoa, Merimea, bio je sjajan glumac, nama, đacima koji smo ga netremice gledali, pričao je o Žanu Valžanu i gotovo ga glumio pred nama....\nA onda, kao da se prisetio:\n- U stvari, mislim da na mene niko nije pojedinačno uticao. Uticali su, svakako, svi pisci koje sam čitao. Dok je broj pisaca i štampanih knjiga bio mali, pisac je mogao da zapazi ko je - ako je - na njegovo stvaranje uticao. Danas, kada prosečan pisac čita hiljade knjiga i poznaje stotine pisaca, lično, teško bi mu bilo reći ko je na njega stvarno uticao... Čitao sam celog života. Uobražavam da dobro čitam latinski, još u detinjstvu sam učio grčki, naučio sam rano mađarski, potom nemački i francuski; na Rijeci sam učio italijanski, zatim engleski, španski, portugalski. Ruski sam učio znatno kasnije, mogu da čitam vrlo dobro, da govorim ne.\nU MAJU 1973. dobija još jedno priznanje: nagradu "Disovog proleća", tradicionalnog priznanja koje Čačak dodeljuje u spomen na pesnika Vladislava Petkovića Disa. Na putu za Čačak svraće u Gornji Milanovac, gde posećuje kuću u kojoj se rodio njegov prijatelj i kolega, profesor Momčilo Nastasijević. Sa njim su pesnik i istoričar književnosti, tako reći, i vršnjak Božidar Boža Kovačević, onda Gvozden Jovanić, Sava Lazarević, Milosav - Buca Mirković... Na prigodnoj svečanosti u Domu kulture u Čačku, o Crnjanskom su govorili Radomir - Rade Konstantinović i Nikola Milošević, a zatim je Crnjanski govorio o svojim uspomenama na Disa i Skerlića. Posetio je i Ovčar banju i neke od manastira, a u razgovoru za časopis "Gradac", na pitanje: "Ima li nešto što nije hteo da napiše?", odgovara:\n- Svaki književnik pri kraju života može da vam kaže da je mnogo stvari hteo, "mnogo hteo, mnogo započeo", pa onda nije mogao da napiše. A ima kod svakog književnika i nešto što je smetalo, od čega je odustao. Ja sam nekoliko puta u svojim intervjuima, koji su uneti u našu književnost, rekao da "Seobe" nisu ono što je trebalo da budu... Izašle su samo tri knjige, u stvari, dve. Da li ću ja napisati još jednu, ili dve knjige, zavisi od života...\nPitaju ga šta sada radi?\n- Vi pitate mene, čoveka koji puni osamdesetu godinu, o čemu misli. Mislim najviše o smrti. Mislim o onome što je bilo i što će biti. To nije strah od smrti. To je jedno pomirenje s tim da prolazimo,\n"kao što prolazi žuto lišće", kaže još Omir... I, prema tome, razmišljam o tim stvarima, uređujem svoju biblioteku, bacam ono što ne treba da postoji, gledam ono što me interesuje... Prema tome, o tome mislim... I pišem... Možda neke stvari neću objaviti, ali to je moja privatna stvar...\nBio je raspoložen. Pričao je okupljenim prijateljima i poštovaocima svoje dogodovštine iz bliže i dalje prošlosti, kao što je ova kada ga je posle Prvog svetskog rata primio ministar prosvete:\n- Hteo sam da mu polaskam. Rekao sam mu: "Gospodine ministre, sa svojom bradicom vi ličite na Đuru Jakšića." Zar na tu pijanduru? - rekao mi je ljutito...\nPESNIK i kritičar Milan Komnenić razgovarao je sa Crnjanskim za časopis "Delo" - o njegovom jeziku, stilu, sintaksi.\n- Mnogo su se pitali kako sam došao do mog jezika. Jezik je posledica života, kretanja od Temišvara, gde se nije govorilo čisto srpski, ali se u mojoj porodici govorilo čisto srpski, pa kretanje do Beograda i dalje, života mog, koji je vezan za zemlju bio, pa sam prema tome, i govorio tako. Šta sam pravio ja od tog jezika? Prvo, smeju se uvek mojim zapetama. Zapete su želja za logikom. One su želja da se čitaocu nametne volja pisca. Može biti da to nije bogzna kako lepo, ali je neumitno...\nKomnenić ga pita o pesnicima, o kritici. Crnjanski odgovara:\n- Ono što je bilo ružno u našoj kritici, svinjarije, u odnosu prema meni, jeste, što su neprekidno pronalazili šta sam ja: te Mađar i mađarska kultura, te ne znam ova kultura, te ona... Ma nije, brate! Ja sam isto što i drugi ovde. Ja, razume se, danas, ne mogu reći da to sve nije bilo. Bilo je, bio sam fanatik, ali to se kondenzovalo.\nVoli da prošeta Terazijama, da svrati do "Moskve" ili u "Nolit", do Save Lazarevića, na kafu, na razgovor. U jednom od tih razgovora kod svoga izdavača povela se reč o Jovanu Dučiću:\n- Meni kažu da mrzim Dučića. Ja sam ga voleo. Ko ga ne bi voleo kada bi čuo kako je lep srpski jezik govorio, kako je lepo govorio! Ali, zamislite, palo mu na pamet da Musoliniju nosi Miroslavljevo jevanđelje! Rekao Musoliniju da je zaštitnik Srpstva! Gluposti! A Ćano, kao zet moćnog čoveka, morao je takav biti, bio je zmija, mlad i cinik... Zamislite, meni je Džadžić rekao da ima jednog Mikelanđela... Koješta, fantasta...\nU mimohodu, katkad sretne Ivu Andrića, upravo tu na Terazijama - on obično ide ka Kalegemdanu ili Tašmajdanu. Nisu više imali temu za razgovor. Svaki od njih živeo je svoj žviot. Andrića su pazili i o njemu brigu vodili drugi ljudi, pa i zvanična država. A Crnjanskog je pazio jedan deo srpske literature, onaj mlađi. I dok su se nadrealisti, svi odreda, tako reći, dodvoravali Andriću, Crnjanskog su se klonili i obostrano su se prezirali.\n"Dnevnik o Čarnojeviću" izlazi u Budimpešti.\nDOKTOR Mihailo Bogdanović uspeo je jednog dana, u leto 1977. godine, da velikog pisca izvede iz njegovog stana, da odu do Avale, u kafanu “Kumbara”, na ručak. Sedeli su na doksatu, jeli roštilj, pili crno vino...\nDoktor mu je pričao o boravku u Italiji, znajući da je to piščeva omiljena tema.\nBilo je lepo, Crnjanski je bio raspoložen. Vraćali su se zadovoljni, a kad su ušli u Beograd, Crnjanski ga iznenada upita:\n- Doktore, je’l vi znate gde je moja kuća?!\nJa ne mogu da se snađem...\nDoktor mu odgovara - naravno da zna. I, kad ga je doveo pred kuću, Crnjanski ga zapita:\n- Jeste li sigurni da ja ovde stanujem?!\nA supruzi Vidi, kad su ušli u kuću, kaže:\n- Vido, vodio me doktor u Italiju...\nPrihvatio je te jeseni, 26. oktobra 1977. godine, na svoj rođendan, da ekipa Televizije Beograd dođe u njegov dom i da ga snimi zajedno s prijateljima.\nBio je tada raspoložen, ali na momente napuštala ga je lucidnost.\nToga je i sam bio svestan, tih svojih duševnih kriza. Ugovarao je da televizijsku emisiju o njemu valja snimiti na Avali, onda na Stražilovu... Sam je rekao da će krenuti sa televizijskom ekipom tamo. Ali, početkom novembra, stanje njegovog zdravlja se naglo pogoršalo. Vida Crnjanski je 22. novembra pozvala doktora Bogdanovića. Lekar je odmah došao. Crnjanski mu je sasvim mirno rekao:\n- Sve je gotovo, doktore... Nema ništa više od života. Kad čovek ne može više ništa da radi, ne treba ni da živi...\nTu noć Crnjanski je proveo u košmaru - hteo je da ustane, da nekuda ode... Supruga je jedva uspela da ga vrati u krevet ili fotelju, preklinjujući ga da se smiri.\nA kad je došlo jutro, Vida je telefonirala doktoru Bogdanoviću i zamolila ga da odmah dođe. Doktor je došao i konstatovao da bolesnik mora u bolnicu. Crnjanski je psihički bio veoma uznemiren.\nGovorio je tiho, skoro nerazgovetno. Čas je govorio srpski, čas engleski ili nemački.\nPokušavao je da skoči iz kreveta... Prenet je u bolnicu “Dr Dragiša Mišović”, na interno odeljenje,\nkod doktora Bogdanovića.\nSmešten je sam u sobu. Bio je već u stanju bunila - nije znao gde je, šta je sa njim. Odbija da primi hranu i piće. Ne želi da sarađuje sa lekarima, niti sa sestrama.\nSve analize, koje su odmah urađene, pokazivale su da je stanje organizma Miloša Crnjanskog sasvim normalno, i srce i pluća.\nPrilikom pregleda neurologa, poslednji put će otvoriti oči i prošaptati:\n- Doktorka, nemojte me mučiti... Nemojte me unižavati... Onda je jednim potezom ruke otkrio donji deo čaršava... bio je bez donjeg dela pižame... Došao je i doktor Bogdanović. Zamolio je da se pacijentu obuče kompletna pižama. Doktor Bogdanović pokušava da ga nagovori da uzima hranu. Posle nekoliko kašičica čaja, više ni usta nije želeo da otvori. Doktor Bogdanović ga moli da uzima hranu, a Crnjanski mu na to odgovara:\n- Ja uopšte nemam nameru da živim...\ntaj Čet Jan 29, 2009 12:45 am\nU PREPUNOM amfiteatru Filološkog fakulteta u Beogradu, 10. marta 1974. godine, studentima govori o svom stvaralaštvu, o načinu pisanja, o pesnicima i piscima koje je voleo.\nA u rodnom Čongradu, u Mađarskoj, za koji nije bio emotivno vezan, početkom jula 1974. godine održano je veliko književno veče, njemu u čast, a govorio je Stojan Vujičić, naučni saradnik Mađarske akademije nauka, inače najviđeniji Srbin u mađarskoj javnosti, istoričar književnosti i pesnik.\nRadi na knjizi o Mikelanđelu. Govori najbližim prijateljima o teškoćama prilikom komponovanja knjige - isprepletane su nauka, umetnost, polemika. Posao veliki i težak.\nU tradicionalnoj letnjoj anketi “Politike”, “Šta je za vas bio događaj sezone?” - Crnjanski odgovara:\n- Mnogo me je obradovao Njegošev mauzolej. Da jedan narod digne svoga pesnika na najvišu stenu i da mu napravi jedan takav mauzolej, toga nema u svetu. To je vanredno lepo za Crnu Goru i za sve nas. To mi se jako dopalo.\nA knjiŽevni matine, priređen 13. oktobra 1974. u 11 časova, u Narodnom pozorištu u Beogradu, bio je centralni događaj te jeseni u jugoslovenskoj prestonici.\nJer, na tom matineu su učestvovali: Miloš Crnjanski, Ivo Andrić, Dušan Matić, Aleksandar Vučo, Meša Selimović, Branko Ćopić, Vasko Popa, Stevan Raičković. Prvi i poslednji put na okupu velikani srpske književnosti. Pošto je sam Crnjanski pročitao neke svoje stihove, onda je, naizmenično s prvakinjom Narodnog pozorišta Ksenijom Jovanović, govorio “Lament nad Beogradom”. Dvorana je bila pretesna da primi sve one koji su želeli da prisustvuju ovom događaju.\nAprila 1975. godine, Narodna biblioteka Srbije saopštila je da je u anketi u sedamdeset i jednoj biblioteci ove republike “Roman o Londonu”, Miloša Crnjanskog, najčitanija knjiga u 1974. godini. Primajući nagradu (10.000 dinara), Crnjanski je rekao:\n- Srećan sam što prvi dobijam ovo visoko priznanje široke čitalačke publike i uveren da će ono postati jedna od najdražih nagrada piscima koji će je narednih godina primati...\nMesec dana ranije - 13. marta 1975. na Vojnomedicinskoj akademiji u Beogradu umro je Ivo Andrić, ispraćen uz najveće državne i ostale svečanosti.\nTa vest ga je potresla - bio je veoma uznemiren. Pokušava da mir nađe u pisanju, naravno, knjige o Mikelanđelu. Nastoji da sklopi fragmente ranije napisane.\n“Nolit” 1976. godine\nobjavljuje zapaženu studiju Petra Džadžića “Prostori sreće u delu Miloša Crnjanskog”.\nNe oseća se dobro. Malaksalost, razdražljivost, pa i znaci depresije.\nIz kuće, iz svoga doma u Maršala Tolbuhina 81, kod kafane “Vltava”, takoreći, ne izlazi. Bio je jednom u čuvenoj kafani na obali Save, prema Obrenovcu, “Kod Mije Alasa” - u knjigu gostiju upisao je:\n“Miji Alasu nema ničeg lepšeg od ribe u vodi.\nFizičko nekretanje još više slabi njegovu kondiciju - uspeva da ustane iz fotelje, ili da se digne iz postelje bez pomoći supruge Vide.\nIzbegava da primi u kući najbliže prijatelje.\nOdbija i pomoć sa strane. Doktor Bogdanović jedva uspeva da ga ubedi da prihvati pomoć lekara, tako da je nekako stao na noge.\nI arterioskleroza je napredovala. Istina, u razgovoru sa najbližim iskrsli bi piščevi lucidni trenuci, ali čim bi se pojavio neki teži problem, emocionalni i psihički - Crnjanski se gubio.\n- Ja, Miloš Crnjanski, književnik iz Beograda, sa stanom u Ulici maršala Tolbuhina 81, želeći da rasporedim sa svojom imovinom za slučaj svoje smrti, pri punoj svesti i posle zrelog razmišljanja, odlučio sam, kako sledi:\nGotov novac na štednoj knjižici kod “Beogradske banke” u Beogradu.\nPrihod od autorskog prava za štampanje, izdavanje, prevođenje i bilo koje druge publikacije mojih književnih dela i moga rada.\nPokretne stvari: nameštaj, slike, ćilime i sve druge stvari u stanu za stanovanje.\nSvu tu svoju imovinu, koju sam naveo, kao i sve druge stvari koje se nađu kod mene i u mojoj imovini u času moje smrti, ostavljam u nasleđe mojoj supruzi Vidi Crnjanski, rođenoj Ružić, iz Beograda, s kojom živim u braku više od 50 godina. Dece i potomaka nemam, niti drugih srodnika u prvoj liniji.\nOvo je moja poslednja volja i želim da je kao takvu svi poštuju i da kao takva bude izvršena.\nPolako se opraštao od sveta i života, okružen fotografijama majke, Vide, svojim portretom (rad Save Šumanovića, s posvetom), Dobrovićevim crtežima, Bijelićevim slikama, svojom pisaćom mašinom “adler”... skromnom bibliotekom, svojim knjigama...\nmoja maska zitu kapa izbiracica nevidljiva kuca temu ljubav stereotip komedija lovac\n» MAJCE26 - prvi VTO dnevnik


source.ba | Proteklog dana vakcinisano još 1.886 građana u KS-u\nNa području Kantona Sarajevo u toku proteklog dana aplicirano je 1.886 doza vakcina, i to 1.186 na Zetri, te 700 doza na vakcinalnim punktovima u domovima zdravlja.\nNa Zetri i dalje traju "Dani otvorenih vrata", gdje je omogućen pristup vakcinaciji svim građanima Kantona Sarajevo iznad 18 godina, bez prethodnih najava. Također je i na vakcinalnim punktovima u domovima zdravlja Vogošća, Ilijaš, Hadžići, Trnovo, Ilidža, Stari Grad i Novo Sarajevo - “Omer Maslić” omogućeno vakcinisanje stanovnicima tih lokalnih zajednica, koji imaju više od 18 godina, bez prethodne najave.\nRevakcinacija se vrši i na punktovima na kojima su primljene prve doze vakcina. Ministarstvo zdravstva KS još jednom poziva građane da se vakcinišu kako bi sačuvali svoje i zdravlje osoba u svojoj okolini.\nIz tog ministarstva i zdravstvenih ustanova zahvaljuju građanima na saradnji, te ih pozivaju da i dalje poštuju sve propisane higijensko-epidemiološke mjere, saopćeno je iz Službe za protokol i press KS.\nTagovi: KORONAVIRUSCOVID19VAKCINACIJAKANTON SARAJEVOKS