Šta su kolačići sajta (cookies)? - Центар За Образовање и Развој Мионица\nTokom korišćenja ove internet stranice, Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” može da sačuva određene informacije putem kolačića (”cookie”) na računar korisnika i time omogućava stranici da vam prikaže informacije koje su prilagođene vašim potrebama. Ovaj dokument pruža detaljne informacije o upotrebi kolačića i sličnih tehnologija, metodama upravljanja kolačićima i načinu na koji se koriste unutar naših internet stranica.\nCentar za obrazovanje i razvoj “Mionica” koristi kolačiće u svrhu oglašavanja svojih proizvoda. Prikazivanje oglasa koje korisniku dostavlja Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” omogućuje se putem kolačića koje Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” može da postavi u Internet pregledač korisnika. Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” takođe upotrebljava kolačiće u svrhu merenja posećenosti i oglašavanja proizvoda/usluga i to na samoj veb stranici, na mrežama multimedijalnog oglašavanja, kao i kroz korišćenje remarketinga. Upotrebom kolačića dobavljači treće strane (uključujući i Google), u saradnji sa Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” prikazuju Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” oglase na veb lokacijama na celom internetu. Posebno ističemo da možete da isključite usluge Google Analytics za oglašavanje na mrežama multimedijalnog oglašavanja i da prilagodite oglase za Google mrežu multimedijalnog oglašavanja.\nKoliko dugo Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” čuva moje podatke?\nCentar za obrazovanje i razvoj “Mionica” čuva sve podatke koje korisnici ostave putem veb formulara u skladu sa važećim zakonskim propisima i etičkim standardima za čuvanje, izveštavanje i dokumentovanje ličnih podataka. Svi prikupljeni podaci se koriste isključivo radi izvršavanja upita i narudžbina koje ste ostavili na našim stranicama. Vremenski period tokom kojeg se čuvaju podaci je određen na vreme potrebno za ostvarenje svrhe prikupljanja podataka.\nUkoliko to želite, možete onemogućiti čuvanje kolačića na vašem računaru. Ipak, blokiranje svih kolačića moglo bi da ima negativan uticaj na korišćenje mnogih internet stranica, pa tako i Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” stranica. Podešavanja kolačića mogu da se kontrolišu i konfigurišu u vašem internet pregledaču. Ukoliko želite da ih izbrišete i onemogućite, potrebno je da ažurirate podešavanja vašeg internet pregledača (informacije o načinu brisanja i onemogućavanja kolačića potražite u svom internet pregledaču odabirom opcije za pomoć).\nCentar za obrazovanje i razvoj “Mionica” isključuje svaku odgovornost za bilo kakav gubitak funkcionalnosti usluga i kvalitet sadržaja na Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” korisničkim stranicama u svim slučajevima odabira uređenja primanja kolačića od strane korisnika. Isto tako, ako želite, možete isključiti i usluge Google Analytics za oglašavanje na mreži multimedijalnog oglašavanja i prilagoditi oglase za Google mrežu multimedijalnog oglašavanja.\nCentar za obrazovanje i razvoj “Mionica” će poštovati anonimnost i privatnost korisnika njegovih veb stranica. Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” može da prikuplja podatke korisnika, kao što su npr. ime, adresa, telefonski broj ili e-mail adresa ako iste korisnik dobrovoljno dostavi Centar za obrazovanje i razvoj “Mionica” putem veb stranice ili drugih kanala komunikacije.\nCentar za obrazovanje i razvoj “Mionica” će navedene podatke koristiti isključivo u svrhu što boljeg uvida i razumevanja pojedinačnih potreba i zahteva korisnika, kao i razvijanja mogućnosti što kvalitetnijeg pružanja svih usluga na zadovoljstvo korisnika.


BiH usaglasila sve odgovore na Upitnik, slijedi uručivanje Evropskoj komisiji - Klix.ba\n14.2.2018. u 13:51\n"Za dva mjeseca smo, bez obzira na turbulentno političko vrijeme, usvojili set zakona o akcizama i odgovorili na Upitnik Evropske komisije. Prema najosnovnijim baznim elementima BiH je postala kredibilan partner i uspješan partner koji je odgovorio na zahtjeve Evropske komisije", kazao je Zvizdić.\n"Uskoro očekujemo energetsku strategiju koja će donijeti stotine miliona eura Bosni i Hercegovini", istakao je Zvizdić.\n"Želimo biti u Evropskoj uniji, želimo biti punopravni član. Upitnik je najkompleksnija faza koju je Bosna i Hercegovina realizirala. Govorimo o 3.242 pitanja, više od 1.200 predstavnika svih institucija iz svih nivoa vlasti koji su bili uključeni u proces, stotinu održanih sastanaka", prisjetio se Zvizdić.\n"Mehanizam koordinacije u zemlji složenog ustrojstva je vrlo efikasan. Ovdje vidite odštampane odgovore i tu se može vidjeti o kojoj količini materijala se radi. Ovo je jedinstveni odgovor", poručio je Zvizdić pokazujući na dokumente.\nVijeće ministara BiH Denis Zvizdić Upitnik Evropske komisije\n14.11.2018. u 15:47


Filip Korać, koji je bio uhapšen zbog ubistva Čede Đokića u Zvorniku, pušten je na slobodu juče oko 17 sati, zbog nedostatka dokaza da je povezan sa ubistvom.\nNa saslušanju u policiji on je negirao da je povezan sa ubistvo, tvrdeći da je kraj Drine bio u šetnji, čekajući prijatelje.\nNjegov advokat Dragoslav Miša Ognjanović rekao je medijima da mu "nije bilo šta stavljeno na teret, niti je za šta osumnjičen, jednostavno su obavili razgovor sa njim, proverili njegovo kretanje i pustili ga da ide kući."\nPripadnici Granične policije BiH u saradnji sa Ministarstvom unutrašnjih poslova Republike Srpske uhapisli su Koraća sinoć oko 20 časova kada je pokušao ilegalno da pređe granicu.\nTvrdi se da je on desna ruka vođe zemunskog klana Luke Bojovića, sa kojim je uhapšeni Korać radio na tržištu narkotika.\nKako je navedeno, Korać se tim nezakonitim aktivnostima bavio na području Vojvodine, a vremenom je "posao" proširen i preko granice, u Republiku Srpsku. U tom kriminalnom krugu, kako se navodi, bio je i ubijeni Čedo Đokić, pa se pretpostavlja da ga je Korać ubio zbog nekih neraščišćenih računa.\nKako je juče saopštila policija, na području Papraće kod Šekovića nađeno je zapaljeno vozilo "felicija".\nPo naredbi tužioca iz Vlasenice obavljen je uviđaj i utvrđeno je da je autotomobil zapaljen i da se razmatra moguće povezivanje paljevine automobila sa ubistvom.\nČedo Đokić ubijen je u ponedeljak ujutro na balkonu stana u Zvorniku.\nMediji su prvo spekulisali da je ubijen hicem iz snajpera, koji je stigao iz Malog Zvornika, iz Srbije.\n05-08-2016 Hits:3033 Zvorničke novosti\n04-08-2016 Hits:3633 Zvorničke novosti\n26-07-2016 Hits:2809 Zvorničke novosti\n04-05-2016 Hits:2756 Zvorničke novosti


Samit NATO-a u Londonu: Kulminacija neslaganja - Novi Centar\nNaslovna Internet Samit NATO-a u Londonu: Kulminacija neslaganja\nSamit NATO-a u Londonu: Kulminacija neslaganja\nSamit NATO-a, posvećen 70. godišnjici Severnoatlantske alijanse, održan je u Londonu 3. i 4. decembra i bio je obeležen atmosferom kontroverze između lidera zemalja učesnica. Članovi saveza nisu mogli doneti zajedničku odluku i odrediti smernice za razvoj.\nNesklad koji se osećao tokom samita olakšan je nizom događaja koji su se dogodili dan ranije. Centralna ličnost, koja je oko sebe okupila najveći broj neslaganja, bio je američki predsednik Donald Tramp, čiji su odnosi sa liderima drugih zemalja bili znatno zagrejani. Sedmicu pre samita, britanski premijer Boris Džonson izrazio je zabrinutost da bi Trampovo prisustvo moglo narušiti kampanju parlamentarnih izbora u Londonu 12. decembra i zatražio je da se suzdrži od mešanja. Zatim je prvog dana kongresa kolona demonstranata koji su se suprotstavili politici Trampa i NATO-a došla ispred Bagimgenske palate, gde je britanska kraljica pozvala čelnike zemalja učesnica na banket.\nOdnos sa Makronom je opasno zahladneo nakon hrabrih izjava francuskog predsednika da NATO „prolazi kroz moždanu smrt“: uprkos činjenici da je Makron ovom izjavom izazvao radikalnu, ali potrebnu diskusiju, to je izazvalo veliko nezadovoljstvo kod Trampa, koji se žalio generalnom sekretaru NATO-a Jens-u Stoltenbergu je da je ovo “neodgovorna i nepoštivajuća izjava Francuske.” Složenu situaciju čini rastuća trgovinska konfrontacija između Sjedinjenih Država i Francuske, što je podrazumevalo uvođenje stopostotnih carina na francuski uvoz u Sjedinjene Države. Takođe je doveo u pitanje dalje članstvo Francuske u tom savezu.\nTramp i Erdogan su se takođe znatno razišli nakon što je Turska kupila ruski raketni sistem S-400, a zatim dodatnu napetost u odnosima pogoršala situacija na severoistoku Sirije. Makron je takođe više puta izrazio neslaganje sa Erdoganovom politikom.\nVrhunac univerzalne kontroverze, posebno koncentrisane oko Trampa, bio je razgovor Makrona i Džonsona, kao i premijera Kanade i Holandije – Justina Trudeaua i Marka Rutea, tokom kojih su se državni lideri rugali Trampu zbog njegovog improvizovanog govora tokom svog obraćanja novinarima konferencije.\nNjegovom timu je upravo pala vilica … – prokomentarisao je govor Trampa Trude. Preostali učesnici u razgovoru podržali su kanadskog lidera. Razgovor su snimili novinari i odmah je krenuo da kruži internetom. Nakon toga, Tramp je Trudea nazvao “dvoličnim”, podsetio je na odbijanje Kanade da plati 2% BDP-a za troškove odbrane, otkazao je svoj posljednji govor na konferenciji za štampu i napustio samit NATO-a u Londonu pre očekivanog.\nTramp pokušava da povuče određene regione sveta u haos i uništi transatlantsku uniju, uništavajući na taj način ekonomiju Evropske unije – glavnog političkog i ekonomskog konkurenta Sjedinjenih Država. Stoga se Tramp zalaže za uništavanje saveza, a ne za daljnji savez unutar njega. Situacija sa Turskom i dalje je nejasna, što su brojni zapadni mediji nazvali “problematičnim detetom NATO-a”: u želji da dobije podršku u borbi protiv terorizma, zemlja se suočava samo sa činjenicom da najvažnije članice saveza podržavaju terorističke organizacije.\nGeneralno, ciljevi i strategije za dalje postojanje NATO-a ostaju sumnjivi čak i za zemlje članice saveza. Prema Makronu, glavni dnevni red za blisku budućnost je potreba za izgradnjom nove arhitekture poverenja i sigurnosti u Evropi, spremnosti za “otvoren i celovit dijalog sa Rusijom”, kao i razmatranje Kine kao novog neprijatelja severnoatlantskog bloka. Međutim, u uslovima radikalnih neslaganja između učesnika saveza, koji postepeno slabi svoju snagu, ti novi vektori razvoja ne mogu se pravilno sprovesti.\nPrethodni članakNAČELNIK GINEKOLOGIJE OTIMAO DECU ŠIROM SRBIJE Ponudio je strancima bebu i dokumenta, ispred ordinacije ga je čekao auto od 50.000 evra\nSledeći članakLimun jeste zdrav, ali ako ga OVAKO koristite, može biti POGUBAN po vas!\nVIDEO IZ NS POSTAO HIT NA INTERNETU: Nakon čudnog postupka dve devojke nasred ulice, usledili su UŽASNI komentari VIDEO\nFOTKA NA FEJSU KOJA SRBIJU DOVODI DO SUZA: Sapunovi 3 za 100! HIT-REKLAMA (FOTO)\n“GDE SU JOJ RODITELJI!?” Ljudi u Grčkoj u neverici, devojčica (3) otplutala na otvoreno more na GUMENOM DUŠEKU\nVODITELJKI SEVNULA CELA ZADNJICA, OVAKAV BLAM SE JEDNOM U ŽIVOTU DESI! Ovo će se dugo prepričavati\nOVIH 6 ZNAKOVA NAM GOVORE DA JE SMRT DOŠLA PO NAS! Tamne modrice, ljuštenje kože učestalo zevanje…\nSRPSKA POLICAJKA JE PRAVA S*KS BOMBA, LEPŠA JE OD SVAKE PEVAČICE, GLUMICE I STARLETE! A sada se još i SKINULA


Predstavnik OEBS-a za slobodu medija zabrinut zbog nestanka srpskog novinara iz Bele Crkve\n14.06.2018. 20:34 > 23:40\nPredstavnik OEBS-a za slobodu medija Arlem Dezir izrazio je danas zabrinutost zbog nestanka novinara iz Bele Crkve, Stefana Cvetkovića i pozvao srpske vlasti da ulože maksimalne napore kako bi ga pronašle, saopštio je OEBS.\nDezir je, istovremeno, pozdravio činjenicu da je policija rasporedila značajne resurse i da predsednik Srbije Aleksandar Vučić pomno prati slučaj, navodi se u saopštenju.\nPredstavnik OEBS-a za slobodu medija je napomenuo da su zabrinutost povodom nestanka srpskog novinara izrazila i udruženja novinara u Srbiji.\nOEBS podseća da je, prema saopštenju policije - koja je već pokrenula istragu - Cvetkovićev automobil pronađen u Beloj Crkvi sa otvorenim vratima i upaljenim svetlima.\nVučić: Svi resursi BIA i MUP tragaju za nestalim novinarom, nadam se da će slučaj biti rešen\nUz to, navodi se, novinari koji su pokušali da sa Cvetkovićem stupe u kontakt kažu da su svi njegovi mobilni telefoni isključeni.\nCvetković je, napominje OEBS, u poslednje vreme radio na priči u vezi sa ubistvom Olivera Ivanovića, političara ubijenog na Kosovu u januaru ove godine.\nPored toga, kako se dodaje u saopštenju, Cvetkoviću je u prošlosti više puta prećeno, a u martu prošle godine ga je Osnovni sud u Vršcu osudio na dve godine i tri meseca zatvora, kao i na novčanu kaznu, nakon što su tri lokalna političara podnela tužbu protiv njega, ali je viša sudska instanca tu presudu poništila.\nRSF: Poziv vlastima da rasvetle nestanak srpskog novinara\nMeđunarodna organizacija Reporteri bez granica (RSF) izrazila je danas zabrinutost zbog nestanka srpskog istraživačkog novinara Stefana Cvetkovića nadomak Bele Crkve i pozvala vlasti u Beogradu i Prištini da, što je pre moguće, rasvetle taj slučaj.\n"Uz srpske novinare smo u ovom teškom trenutku i pozivamo srpske i kosovske vlasti da učine sve kako bi rasvetlile zabrinjavajući nestanak Stefana Cvetkovića, što je pre moguće", rekla je Polin Ades-Mevel, šefica sektora RSF za EU i Balkan, saopštila je ta organizacija.\nStefanović o istrazi nestanka novinara Cvetkovića\nLuka Svima je prioritet da se Cvetković što pre pronađe jer ljudski život je najvredniji.\nLjupko Zao mi je coveka al cini mi se da je cackao tamo gde nije smeo, nadam se da ce Srpska policija uspeti da ga pronadje ali bojim se da je neki stranac vec odradio posao.Istrazivati ubistvo Ivanovica kao novinar je opasno.. vidi se da to ubistvo ima neku pozadinu...\nToliko od mene I ja sam zabrinut, ali to ne znači da treba, kao neki, dapočnem da sakupljam političke poene na potencijalnoj tuđoj nesreći.\ndaca Trenutno ne treba nista nagadjati nego ici ka tome sta je Cvetkovic govorio i na sta je ukazivao a to nije politika nego kriminal koji se siri Kosovom jer Kosovske institucije ne mogu da stanu na put kriminalnim grupama koje stete i Srbiji!\ncale Sada se vidi kolika borba treba sa organizovanim kriminalom koji je kao korov i teba ga iskoreniti jakim otrovom. Policija mora jos da se usavrsava i radi da do ovog ne dolazi. Zato treba ulagati u bezbednost jos vise!\nMiki Stvari i cinjenice treba ispitati i nema potrebe da pre toga slazemo pricu i vodimo je u neki politicki tok kad nema veze sa tim.


RK Maglaj: Na proširenje lige nećemo pristati – Svijet Rukometa\nHome / BiH Rukomet / Premijer liga (M) / RK Maglaj: Na proširenje lige nećemo pristati\nRK Maglaj: Na proširenje lige nećemo pristati\nRedakcija 17. Aprila 2020.\tPremijer liga (M) 13 Views\nRukometni klub Maglaj iz Maglaja oglasio se saopštenjem za javnost a povodom aktuelne problematike vezane za prekid Premijer lige Bosne i Hercegovine uzrokovane pandemijom korona virusa.\n“Skladno zdravstveno-sigurnosnoj situaciji u svijetu, ali i BiH uzrokovanoj pandemiji virusa COVID-19 i zaustavljanju svih kulturnih i sportskih događaja, stav RK Maglaj po pitanju nastavka takmičenja Premijer lige BiH u rukometu je sljedeći:\n5. Na osnovu obrazloženja naš stav je jasan – da se registruju plasmani ekipa po zatečenim pozicijama na tabeli u trenutku prekida takmičenja. Nakon toga treba postupati po pravilnicima i po odlukamma koje je donio UO RSBiH u septembru prošle godine. U prevodu: tri posljednjeplasirane ekipe napuštaju Premijer ligu, dok će u Premijer ligu BiH ući prvak Prve lige FBiH – Sjever, prvak Prve lige FBiH – Jug i prvak Prve lige Republike Srpske.\nVjerujemo da će Upravni odbor RSBiH donijeti ispravne odluke. Pozivamo članove UO RSBiH da ne razmišljaju ni o kakvom proširenju lige, jer na to nećemo pristati.”\nUO RK MAGLAJ


Šejtan je vodio rat na prostoru bivše Jugoslavije - XXZ Portal\n18.08.2020. - 15:25\nIbrahim Hadžić nije samo veliki pesnik, već i posvećeni istraživač prirode, (pogotovo gljiva i noćnih leptira), leksikograf, prevodilac, mikolog, a široj javnosti je poznat i kao dugogodišnji urednik legendarnog Školskog programa iz najslavnijih dana Televizije Beograd. Rođen je 1944. godine u Rožajama, objavio je petnaestak knjiga poezije, dve knjige proze, deset knjiga o gljivama i jedno leksikografsko delo – “Rožajski rečnik”. Dobitnik je brojnih nagrada za poeziju: Isidora Sekulić, Milan Rakić, Biljana Jovanović, Pero Ćamila Sijarića, Risto Ratković, Bosanski stećak... O pesništvu Ibrahima Hadžića pisalo je na desetine književnih kritičara, a objavljen je i zbornik „Boja okoline“ koji je priredio Dragoljub Stanković. Povodom Hadžićeve poezije prevoditeljka i esejistkinja Milica Nikolić pisala je o „manjinskom osećanju života“, „doživljaju čoveka koji nosi beleg izopštenosti“ i o „izopštenosti kao sudbinskom određenju života i poezije“.\nVerujem da je sve što se događa u prirodi neponovljivo, originalno. Verovatno je reč o mojoj senzibilnosti i posvećenosti čudu života, o mom strasnom interesovanju za sve što me okružuje\nStanković veli da Hadžićeva „ljubav prema svemu živom... nije mogla da ne progovori, da ne propeva o ništiteljima života i svega onoga što je ovoj pesničkoj i ljudskoj svesti sveto“. Otuda u Hadžićevom delu naporedo stoje pesme o prirodi, panteistički opijene čudom života i postojanja, i angažovane pesme koje govore o otmici u Štrpcima, „herojima građanskog rata“ i balkanskom satiranju. Društveno i političko zlo o kojem ponekad piše, Hadžić je devedesetih godina osetio i na svojoj koži, kada je bio izložen šikaniranjima i pretnjama smrću zbog nepodobnog imena, da bi na kraju bio primoran da napusti Televiziju Beograd koja se pretvorila u propagandnu mašineriju Miloševićevog režima. Uprkos bitisanju „na strašnom mestu“, Hadžićevom poezijom dominira duh blagosti i nežnosti prema svemu postojećem, prema svim sitnicama i krupnicama života. To je, kao što piše Marjan Čakarević, „redak primer etike u poeziji“, i to one istinske, nepatvorene koju čini „niz svakodnevnih, naoko malih razumevanja za druge, i različite, za tuđe drame i nevolje“. U jednom intervjuu pre nekoliko godina Hadžić je rekao: “Posmatram svijet i nastojim da uočim ono što drugi ne vide”. Ta druga, manje vidljiva strana sveta glavna je tema svakog razgovara sa Ibrahimom Hadžićem.\nNedavno je ukinuto vanredno stanje, a sa njim i diskriminativne mere kojima ste bili pogođeni, jer je građanima Srbije starijim od 65 godina bio potpuno zabranjen izlazak. Kako sada gledate na taj period prinudnog kućnog pritvora? Da li je sve čemu smo bili izloženi bilo zaista neophodno ili je to bio samo još jedan igrokaz moćnika na vlasti?\nNas, koji smo bili u izolaciji/samoizolaciji, nazvali su herojima: Budi heroj, ostani kod kuće. Mi smo bili heroji poslušništva i za to smo od države, mi stariji od 65 godina, dakle penzioneri, nagrađeni sa 100 evra u protivdinarskoj vrednosti. Sebi sam ličio u kućnom pritvoru (bez nanogice) na pantera iz sjajne Rilkeove pesme posvećene zveri u kavezu, kojoj rešetke mute vidik. Ceo dan sam prelazio od jednog prozora do drugog i posmatrao opusteli grad. A to što smo posle dva meseca neizlaska iz stana zaboravili da hodamo, nikom ništa (juče sam video rezultat toga na jednom starcu, mom ispisniku, koji je imao raskrvavljenu glavu jer je pao kada je izašao iz kuće da malo prošeta). Doktori (epidemiolozi, psihijatri i sl.) su nas izveštavali o stanju na terenu i prema partijskim direktivama usmeravali, a ni na kraj pameti im nije palo (ili im je palo a nisu smeli to da izuste) da nas posavetuju da izađemo iz kuće i da uz neke obrasce ponašanja, istegnemo noge.\nTokom vanrednog stanja napisali ste i objavili ciklus pesama pod nazivom „Korona katreni“. Jedna od pesama glasi: „Zeleno je svetlo, nikog nema da prođe,/ Crveno svetlo, nikog nema da stane/ Žuto je nevažno// Jer već nekoliko dana traje policijski čas”. Kako vam izgleda svet u kojem smo se obreli zbog pandemije?\nPisanje „Korona katrena“ mi je bilo vrlo zanimljivo i terapeutsko. Pesmice sam pisao za prijatelje, i oni su manje-više pozdravili taj moj svet gledan sa terase sa četvrtog sprata. Drugo, vanredne mere i policijski čas delovali su mi kao čudo. Odjednom sam se našao u opustelom dvomilionskom gradu, udaljen od dece i prijatelja. Stvarnost mi je bila magličasta, kao san. Taj sićušni pandemon nametnuo nam je pandemiju, blokirao je život na planeti. Moji izlaci na terasu, završavali su se povratkom u stan sa katrenom o stvarnosti. Opisivao sam ono što sam u tim trenucima video, doživeo ili domislio:\nOgluveo sam, policijski je čas,\nNapolju je grobna tišina\nA ja jasno čujem topot 7.000 kineskih glinenih ratnika\nKako jurišaju na svet od Sjena grada.\nProšle godine izašla Vam je u Crnoj Gori knjiga izabranih i novih pesama „Krugovi“ koja predstavlja presek Vašeg pedesetogodišnjeg pesničkog rada, od prve zbirke „Harfa vasiona“ iz 1970. do današnjih dana. Kako je izgledalo Vaše stupanje u književni život? Da li biste mogli da uporedite to vreme sa današnjim, s obzirom da se u međuvremenu sve promenilo: država, društveno uređenje, književna scena..?\nPa, evo da iskoristim vašu najavu moje nove pesničke knjige „Krugovi“ i da kažem da su nju, kao još i devet drugih knjiga drugih pisaca, objavila tri udružena crnogorska izdavača. U knjizi se nalaze odabrane pesme iz svih mojih objavljenih zbirki, kao i značajan po obimu završni ciklus novih pesama. Knjiga reprezentuje moje poluvekovno pesničko stvaralaštvo. I tehničko uređenje je na visini. Svaka zbirka ilustrovana je fotokopijom korica i opremljena podacima o izdavaču i godini izdanja.\nTu i tamo pročitam ponegde neke predloge o trećoj Jugoslaviji. Mislim da to nema smisla, nema smisla prema našoj deci i njihovoj deci koja će opet proći kroz opšte bratoubilačko zlo. Ja bih zagovornicima te ideje poručio: Manite se Jugoslavije. Živite u svojim zemljicama-zemunicama. To ste tražili i eto vam ga\nSećanje na moj ulazak u književnost je vrlo kristalno i romantično. Dolazak u Beograd na studije i boravak u Studentskom gradu otvorili su mi vrata književne scene. Počeo sam da se družim s pesnicima koje sam znao iz književnih publikacija. Naime, Gimnaziju sam završio u Novom Pazaru, i sve svoje slobodno vreme provodio sam u Gradskoj biblioteci. Prelistavao sam i čitao stare i nove književne časopise koje je Biblioteka dobijala. Upoznavao pesnike, prevodioce, kritičare. I dolazak na studije nije me uveo u nepoznat svet, naprotiv svi su mi stvaraoci bili bliski i poznati. A da bih se iskazao kao pesnik počeo sam da sarađujem i objvljujem pesme u studentskim glasilima „Studentu“ i „Vidicima“. Počeo sam da objavljujem i u književnim čaopisima. U to vreme izlazile su „Književne novine“, „Književnost“, „Delo“, „Savremenik“ i drugi. I svi su davali honorare za objavljene radove, što je za mene, a i za druge mlade pisce, bio stimulans i velika finansijska potpora. Prisustvovao sam značajnim književnim manifestacijama na kojima sam i sâm počeo da učestvujem. Godine 1968. održano je interesantno književno veče u Domu omladine na tribini „Kod Orfeja u 8“ na kojem je nastupilo osam mlađih pesnika a koje je predstavio Miloš Crnjanski, tek povratnik iz inostranstva. Crnjanski se posebno zadržao na mojoj pesmi „Pusta kuća“ koja je bila socijalne i antiratne tematike. Pisao sam o tome kako se moja pusta kuća radovala kada me je ugledala, kako je vriskala „kao konj u zapaljenoj štali“. Mnogo mi je značila podrška velikog pisca. Dalje, hoću da kažem jasne su mi bile predstave ko su pravi pisci a ko diletanti. E, sada porediti to stanje sa ovim današnjim, to je nemoguće. Ni nalik jedno na drugo. Sve je izokrenuto naglavačke. Zavladao je nacional-diletantizam. Zavladala je crkvenošovinistička klima (mislim na sve tri religije). Brojne nagrade i priznanja nose crkvene i istorijske predznake. Pa hajde ti kao tuđinac i inoverac uđi u klan ili skup „pravoveraca i pravednika“. Jedva da se održavaju književne večeri i, što je najžalosnije, njima ne prisustvuju studenti književnosti i srodnih fakulteta. Izgubila se želja da se stiče i proširuje književno obrazovanje. Taj fini deo duše, koji pripada poeziji, hrane današnji izdavači kiča pa još kažu: „Poeziju treba čitati, a ne treba objavljivati“. Pitam se ima li odvratnije izjave koja se tiče književnosti od ove. Nadam se da će im se to obiti o glavu.\nSa nekoliko pisaca Vaše generacije pokrenuli ste avangardnu grupu Književna radionica 9 koja je delovala početkom 70-ih. O Radionici je pisala italijanska i nemačka štampa, a za nju se interesovao i pesnik Hans Magnus Encensberger. Bila je to neobična pojava na našoj književnoj sceni. Čak ste dali i oglas u kojem nudite majstorske književne usluge: pisanje govora za dobitnike Nobelove i drugih nagrada, pisanje čestitki, posmrtnih govora, umrlica... Da li biste nam malo osvetlili Književnu radionicu o kojoj šira javnost ne zna mnogo?\nMislim da šira javnost ne zna ne mnogo, već, mislim, ne zna ni malo o Književnoj radionici 9. Zato ne bi bilo na odmet saopštiti neke materijalne podatke. Članovi su bili prozni pisac i pesnik Moma Dimić, prozni pisac Vojislav Donić, kritičar i pesnik Srba Ignjatović, prozni pisac Miodrag Janković, prozni pisac Mitko Madžunkov, pesnik Milan Milišić, pesnik Adam Puslojić, pesnik Ibrahim Hadžić, pesnik Predrag Čudić i fotograf Aleksandar Suhenko (zvani Aca Kamera-rum). Svi članovi su imali po jednu ili već dve objavljene knjige. Cilj Književne radionice 9 bio je da nastupamo kao majstori pisane reči pod firmom (čak smo i međusobno jedni druge zvali majstore). Naša delatnost bila je najbliža književnom performansu. Imali smo nekoliko nastupa, nekoliko zajednički objavljenih tekstova, nekoliko akcija, kao i prilično nekontrolisanih i nestašnih izlazaka pred publiku. Pomenuo bih jedan nastup koji se provokativno zvao „Prva generalna proba posle rata“, koji je započeo predstavom u Domu omladine Beograd (na mestu gde će predsednik Tito dva dana nakon našeg nastupa proslaviti rođendan), a završio se na ulici bežanjem sa mesta događanja sa prilično velikim kaširanim fotografijama-portretima ispod pazuha. Scena me podseća na jednu izvanrednu priču Leonida Leonova, koja se zove „Smrt malog čoveka“ kada izgladneli junak beži niz ulicu sa konjskom glavom pod pazuhom u strahu da mu je neko ne otme. Dakle, naša se „Proba“ zahvaljujući nekolicini majstora i nekolikim licima iz publike, pretvorila u opšti haos.\nNa ovim prostorima čovek mora biti opterećen poreklom. Takav nam je suživot. Takvi su nam koreni\nŠtampa je pisala o nama i ponašala se prema nama kao prema senkama konkretnih ljudi. Pročuli smo se u Italiji i Nemačkoj, naročito se za nas interesovao nemački pesnik Hans Magnus Encensberger, i sam pripadnik slične književne grupe koja se zvala Grupa 47, koja je delovala od 1965. do 1975. U jednom periodu naša i njihova aktivnost preklapale su se. Nažalost, nismo umeli da iskoristimo to interesovanje za nas. Ili nam se nije dalo. U to vreme bili smo konkurisali kod Sekretarijata za kulturu Srbije za pokretanje časopisa koji bi se zvao „Progovor“. Šteta, nismo prošli, nismo imali razumevanja kod tradicionalista, inače, slutim, to bi bio vrlo značajan korak za avangardnu delatnost u književnosti. Odbijanje komisije pretvorilo se u javnu polemiku; mi smo protestovali i pisali protiv komisije i njenog predsednika: „Nekom brat, nekom sestra, nekom Predrag Palavestra“, oni su nam vrlo blago odgovarali i radili svoj posao. Slava koju smo sticali, danas me podseća na slavu neke osrednje muzičke pop grupe.\nKnjiga „Krugovi“ objavljena je u ediciji Nova Luča koja ima podnaslov „Antologija crnogorske književnosti“. Vaše književno delo doživljava se kao deo i srpske i crnogorske i bošnjačke književnosti. U poeziji se često bavite pitanjem identiteta, na primer u pesmi „Poreklo“, ili u pesmi „I ti Crnogorci” u kojoj kažete: “Kad ti stojiš ispred ogledala -/ Vidiš mene,/ Isto i ja vidim tebe/ Kada se oglednem,/ Mi smo izmiješani/ Ka maslo u vareniku”. Kako smo došli do toga da se pripadnost različitim tradicijama ne doživljava kao prednost i bogatstvo, što bi bilo logično, već kao mana?\nVidite, to moje navodno pripadanje trima književnostima, vrlo često mi nanosi neprijatnosti. Konkretno, pisci crnogorske čitanke za VI razred osnovne škole inovirali su sadržaj udžbenika pa su tako uneli u tu čitanku odlomak iz jedne moje priče. I kada god se „pokvare“ odnosi između Srbije i Crne Gore, a u poslednje vreme stalno su loši, dopisnik „Politike“ iz Crne Gore potegne moj i slučaj novih autora, tvrdeći da je našim ulaskom u čitanku istisnuta proza Danila Kiša, ili poezija Desanke Maksimović itd. To ovdašnja (beogradska) štampa dograbi i počne da razvlači po ceo mesec dana, tovareći, tovareći razne prljavštine i gluposti. Tako na svakih 5-6 meseci. Meni lično nije do tog promovisanja, ali znam da je đacima iz Rožaja drago kada se sretnu sa imenom osobe iz njihovog zavičaja. I njima je dozlogrdilo ono „Džafer nosi džak“. I još ovo: u tri pomenute kulture javljaju se raznorazne antologije pesnika manjinskih naroda. Lično, ni jednom nisam zadovoljan. To su poltronske antologije, nedorečene antologije, diletantske antologije. Prave se antologije na osnovu par pročitanih pesama iz nekih književnih publikacije. Njihovi sastavljači i ne znaju šta znači reč antologija. Da znaju ne bi ubacivali i po 90 pesama jednog autora do kojeg im je stalo, ali ne kao pisca već kao ličnosti od autoriteta koja će antologičara progurati među važne nacionalne stvaraoce. I još štošta učiniti za njega. I još ovo: pri svakoj republičkoj instituciji osnovane su kancelarije za nacionalne manjine. Njihov je cilj da afirmišu pojedince koji pripadaju manjinskom narodu. I to je lepo ali u većini slučajeva nije značajno, ponekada je i štetočinsko. Naime, ljudi koji vode te kancelarije i koji odlučuju kome će dodeliti finansijska sredstva za realizaciju projekta, na to mesto došli su po partijskoj preporuci, a najmanje po stručnosti pa se događa da vrlo nemušti projekti dobijaju finansijsku podršku. Obično se to finansirano delo nikada i ne pojavi.\nOčaranost prirodom jedno je od obeležja Vaše poezije, Vašeg pogleda na svet. Junaci Vaših pesama nisu samo ljudi, već i planina, reka, bor, orao, zmija, krava, konj, lisica, vrapci, žbun, jutarnja trava, jagorčevina... Šta je to što Vas fascinira i opija u prirodi?\nDa, ta očaranost prirodom je rezultat mog dubinskog pogleda na svet. Ja sam 2009. objavio knjigu lirskih zapisa pod nazivom „Posmatrač“. Ta knjiga od prve do poslednje stranice otkriva to šta me iz prirode fascinira i opija. Kada mi je nakon objavljivanja knjige došla u ruke čudesna zbirka lirskih zapisa „Po zaraslim stazama“, slavnog i neslavnog Knuta Hamsuna, zapanjio sam se ogromnom sličnošću između naših fascinacija prirodom.\nU jednom intervjuu ste rekli da ste agnostik, ali čim odete u prirodu – postanete vernik i čisti panteista. U mnogim Vašim pesmama nalazim nešto što bi možda moglo da se nazove osećanjem svetosti života i jedinstva svega stvorenog, recimo u jednom katrenu iz knjige „Duge senke kratkih pesama“: „Čekam da u bisernu kap kiše,/ Koja već nekoliko minuta visi sa vrha lista koprive,/ Uđe ceo svemir.// I ja sa njim”, ili u stihovima iz knjige „Nepročitane i nove pesme“: „Svi će mi mravi biti braća,/ Sve lišće sa drveća biće mi kućni prijatelji./ Sporazumevaću se sa vetrom, sa žuborom vode“. Ili osećanjem čuda i tajne postojanja, kao u završnoj strofi pesme “Isto” iz zbirke “Hora”. Ima li poezije bez tog osećanja?\nVerujem da je sve što se događa u prirodi neponovljivo, originalno. Verovatno je reč o mojoj senzibilnosti i posvećenosti čudu života, o mom strasnom interesovanju za sve što me okružuje. No, čini mi se da se ponekada previše rasplinjujem uživljujući se u sva svoja mnogobrojna interesovanja, jednostavno se rastočim. I tu ja ne mogu ništa, ne mogu svesno da suzbijem to što me interesuju biljke, insekti (leptiri i moljci), gljive, književnost, leksikologija, istorija umetnosti. Stid me dalje da nabrajam, neka ispovest ostane na ovom broju.\nOd Vaše treće zbirke „Oformiti jedinstvenu životinju“ u Vašoj poeziji su sve prisutniji angažovani tonovi. Napisali ste mnoge antologijske pesme o zlu koje su nam doneli tzv. „spasioci nacije“, pesme kao što su „Rodoljubiva uspavanka 1990. godine“, „Zapis na voznoj karti“, „Pjesma izgnanika“, „Heroji građanskog rata“, „Ne pravite mi od kala novu Jugoslaviju“. Kako danas gledate na sav taj užas koji je došao sa raspadom Jugoslavije i ratovima?\nU pravu ste. Posebno zadovoljstvo mi pružaju angažovane pesme. Jedna pesma Vladimira Majakovskog zove se „Ptičice božje“. Majakovski ima kritičan stav prema pesnicima koji pevaju o prirodi a ne stvaraju angažovane pesme. Meni je i jedno i drugo važno. Važna mi je pesma „Mengele“, „Mit pećine“ ili „Vlas“ isto kao i pesma „Isto“. A poema Majakovskog „Oblak u pantalonama“ je vrhunska pesma, puna čudesnog ljubavnog zanosa i naboja. A evo odgovora sa kraja vašeg prethodnog pitanja: Tu i tamo pročitam ponegde neke predloge o trećoj Jugoslaviji. Mislim da to nema smisla, nema smisla prema našoj deci i njihovoj deci koja će opet proći kroz opšte bratoubilačko zlo. Ja bih zagovornicima te ideje poručio: Manite se Jugoslavije. Živite u svojim zemljicama-zemunicama. To ste tražili i eto vam ga.\nU pesmi „Nepomenik“ pišete: „Šta kažeš na đavola Vukovara,/ Đavola Dubrovnika,/ Đavola Sarajeva,/ Đavola srušenog Mostarskog mosta,/ Na đavola Štrbaca,/ Đavola Bukovice,/ Đavola Srebrenice,/ Đavola Medačkog džepa,/ Đavola Oluje,/ Đavola Kosova,/ Đavola popaljenih kuća,/ Srušenih bogomolja/ (Onih gde se đavoli i ljudi Bogu mole),/ Đavola poniženja,/ Đavola osvete,/ Đavola bezbrojnih poklanih ljudi i dece/ I silovanih žena?“ Taj Nepomenik, za kog u pesmi navodite 50-ak sinonima, kao da je i dalje tu, među nama, i radi svoj posao glavama i rukama onih koji su mu se predali?\nOzbiljno verujem da je đavo (šejtan) vodio rat na prostoru bivše Jugoslavije. Drukčije se to ne može protumačiti. Mnogi su mislili da je to pozorišna šala. Lakmus za patriotizam. Sećam se rečenice vojnika Bosanca (znam da je bio Bosanac po akcentu), sa terena u Sloveniji, na samom početku rata. Dok čuči u nekakvom žbunu kaže: Sve je to igra, oni nas kao napuštaju, a mi im kao ne damo, a iza njega gore kamioni, jauču ljudi. I moja dva vrlo pribrana prijatelja, zapravo prijatelj i prijateljica, na moj iskazani strah onim što se događa i u šta se to može pretvoriti, glasio je: „Hajde bogati, šta si se uplašio (pretvoriše me u kukavicu), ništa se neće dogoditi“. Ja se i dalje družim sa te dve osobe i ne smem da im ponovim njihovu rečenicu jer bi se naljutili na mene, kazali bi da oni to nisu nikada izgovorili. I njih je đavo bio ošamutio, smradom ratnim uspavao. Kasnije su njih dvoje bili sjajni borci protiv Miloševićevog režima. Eto, to je đavolja rabota. To samo đavoli mogu tako nešto da učine magličastim, bezosećajnim, nešto što je zbilja ili još jače sâm život, a da se to dok se događa ne da na pravi način sagledati. U pesmi „Nepomenik“ ja kažem da za Boga imaju 3-4 imena a za đavola i preko 50.\nU intervjuu koji je s Vama vodio pesnik Dragoljub Stanković rekli ste da se nigde ne osećate sigurno, čak ni u snu. Da li to dolazi od onog što je Milica Nikolić pišući o Vašoj poeziji nazvala „manjinskim osećanjem života“ i „doživljajem života čoveka koji nosi beleg izdvojenosti“? Ili to nije uslovljeno samo tegobnim i surovim društvenim okolnostima u kojima živomo, već i samom ljudskom situacijom koju opisujete stihovima „Vidim decu koja prave prve korake,/ Koja kao i svi njihovi preci/ Moraju da savladaju sve veštine života/ Jer ništa nije nasledno osim smrti”?\nDa, vrlo sam opterećen poreklom. Na ovim prostorima čovek mora biti opterećen poreklom. Takav nam je suživot. Takvi su nam koreni. Moja zbirka pesama „Ko sam ja“ sa istoimenom pesmom govori o tome. Žao mi je, nisam zapamtio ime jednog afričkog pesnika, crnca, koji ima pesmu o majci koja ohrabruje svog sina da jede ono što mu je za doručak pripremila (parafraziram): „Uzmi, jedi sine, bićeš još crnji.“ Sjajno. I moj otac bio je opterećen poreklom. Verovatno i njegov otac. To je nasledno. Ne znam šta osećaju moja deca (sin i kćerka). Sigurno da im to nije strano.\nPrevodili ste poeziju ruskih pesnika – Josifa Brodskog, Viktora Sosonore, Evgenija Jevtušenka, Henriha Sapgira, Evgenija Vinokurova i drugih. Da li Vam je prevođenje stihova drugih pesnika bilo korisno za pisanje poezije?\nRuski teoretičar književnosti Viktor Šklovski kazao je da se umetnost umetnošću hrani. Naravno, dobro je to, korisno je to. Ponireš do dna svog i tuđeg jezika, ponireš dok se ne izgubiš. Ali, ne bih želeo da me ovim pitanjem prevedete u pravog prevodioca. Ja sam tu i tamo prevodio po nekoliko pesama tridesetak ruskih pesnika, ili neruskih a koji su pisali i na ruskom. Tomo, niste pomenuli ili niste znali da sam prevodio filozofa prirode, tragičnog liričara, logoraša Staljinovih logora, Varlama Šalamova. Ponosim se time što sam ga prvi, dok drugi nisu znali za njega (1971. godine), uveo u srpski jezik.\nNapisali ste i jednu pesničku knjigu na narečju svog rodnog rožajskog kraja. Da li se rad na knjizi „Maternji jezik“ razlikovao od rada na Vašim drugim knjigama, pisanim standardnim jezikom? Čini mi se da je u Vašoj poeziji stalno prisutna napetost između zavičaja i velegrada, što je našlo čudesan izraz u pesmi „Boja okoline“. Objavili ste i diferencijalni „Rožajski rječnik“ i sačuvali jezičko blago koje sve više nestaje iz svakodnevnog govora.\nBukvalno maternji jezik čuči u mojoj svesti, u mojim ustima od detinjstva. No, njega se nisam oslobodio. I danas mi povremeno pravi probleme pa zbog njega gutam knedle. To je jezik pun gramatičkih grešaka, ali meni u zbirci „Maternji jezik“ nije bio cilj da ukažem na te greške (imeničke, rodovske, padežne, pridevske i sl.) već da tim jezikom podastrem nečiji život, u ovom slučaju život moje majke. Njen život je okružen porodicom, njenom decom, unucima, praunucima, komšijama, rođacima. Između svih njih postoje specifični odnosi. Majka nad svima bdije i sve što se događa u njenom krugu komentariše. Ona je stub na koji se svi oslanjaju. Nisu je uzalud svi zvali majka Zada. Bilo mi je vrlo lako i zanimljivo da žive slike pretvorim u poeziju. Raduje me što se priprema za Radio Podgoricu dramatizacija te zbirke.\nU Vašim pesmama često se pojavljuju i mnogi Vaši prijatelji pesnici, među njima i Milan Milišić i Miodrag Stanisavljević. Priredili ste knjigu „Sećanja na Miodraga Stanisavljevića“, a učestvovali ste i u stvaranju knjige „Hommage Milišiću“. Da li biste mogli da nam kažete nešto o njihovom književnom delu i tragičnoj sudbini?\nMilan Milišić i Miodrag Stanisavljević su dva izvanredna i međusobno prilično različita pesnika. Milan je sklon ironiji i intelektualnim temama, Miša je sklon eksperimentu i svakodnevnim temama. I jedan i drugi danas nisu dovoljno „usvojeni“ ni ovde ni drugde. Milan zbog pripadanja dvema kulturma (hrvatskoj i srpskoj), a Miša je dok je bio živ, bio izvanredan književni neprijatelj miloševičevskog režima. Zbog toga je on od brojnih preživelih miloševićevaca i danas potiskivan do anonimnosti. Njegova pesma „Srbi pišaju na Sarajevo“ je prst u oko svim nacionalistima a njih ima puno i dobro su raspoređeni. I guše ga, ukidaju mu recepciju. I skoro da ga nigde nema. Njegove drame za decu izvode se u pozorištu (nekada se zvalo „Pozorište Boško Buha“, danas ne znam kako), pa se u novinama pojavljuju informacije o ponovnom postavljanju na scenu njegovih drama. U tim informacijama pomenuta su sva imena učesnika, od reditelja do glavnih glumaca i scenografa, pa možda i čistačice sale, a o autoru teksta ni slovca. Milan je poginuo u Dubrovniku u svom stanu kao prva civilna žrtva u vreme napada Vojske Jugoslavije (čitaj Srbije i Crne Gore), a Miša je umro u neverovatnoj zapuštenosti i predanosti skupljanju odbačenih hard-elemenata kompjutera. Ceo stan mu je bio ispunjen gajtanima, hard diskovima, monitorima... i još pride dva psa (Čeda i Kučka). Evo jedne, da kažem, anegdote o Miši Stanisavljeviću i BIGZ-u, renomiranom izdavaču koji je štampao Mišinu zbirku pesama. U knjizi „Slike i saglasja“ Miša je imao pesmu pod medicinskim nazivom „Vertigo“, što znači vrtoglavica. Pesma počinje na uobičajen način ređanjem stihova koji su opisivali to neprijatno zdravstveno stanje da bi od sredine pesme stihovi bili okrenuti naglavačke, koji vizuelno dočaravaju poremećaj centra za ravnotežu. Tehnički urednik BIGZ-a našao se u čudu pa je okrenute stihove ispravio. A kada je pesnik nakon štampanja primetio šta su mu uradili s pesmom, naterao je izdavača da u ceo tiraž ulepi ispravku.\nKoji su Vam još pesnici i pisci bliski na današnjoj književnoj sceni?\nMogao bih da navedem popriličan broj dobrih pesnika, mogao bih od tog sastava da napravim ozbiljnu reprezentaciju za antologiju koju bih nazvao „Moji pesnici“. Zadržaću se manje-više na ispisnicima: Goran Babić, Abdulah Sidran, Predrag Čudić, Sinan Gudžević, Mirjana Stefanović, Refik Ličina, Stevan Tontić, Danica Vukićević, Pavle Goranović... Ima ih još, ali da ne preteramo – no, ne mogu da zaključim spisak a da ne pomenem sjajnog hrvatskog pesnika (s kojim sam samo savremenik) Danijela Dragojevića, čijoj se svakoj pesmi, odnosno pesničkoj knjizi, izuzetno radujem.\nPriroda nije prisutna samo u Vašoj poeziji, već je i predmet Vašeg istraživanja. Već dugo se bavite gljivama, objavili ste nekoliko knjiga o ovim “životinjama koje ne hodaju”, a otkrili ste i nekoliko desetina vrsta gljiva za koje se nije znalo da rastu na našem podneblju. Da li biste mogli da nam kažete nešto više o Vašoj mikološkoj delatnosti?\nSve je to tako kako ste naveli. Trideset godina izučavam gljive i pre neki dan (u vreme korona izolacije) pojavila se moja nova (deseta) knjiga o gljivama pod nazivom „Gljive našeg podneblja”. Štampao sam i knjigu „Katalog gljiva rožajskog kraja” koja beleži oko 1.000 vrsta koje sam otkrio na zavičajnim terenima. Najzad, jedan sam od tri osnivača Mikološkog društva Srbije. I jedan sam od retkih sakupljača tzv. mikonima, odnosno narodnih imena gljiva. Došao sam do zanimljivih podataka: naš narod poznaje tek dvadesetak vrsta, od toga za pojedine vrste postoji i tridesetak sinonima. Ukupno ima preko 200 imena što govori o jezičkoj maštovitosti naroda i ozbiljnom gljivarskom neznanju.\nDetinjstvo moje i mnogih drugih generacija obeležio je školski program TV Beograd koji ste Vi uređivali. Sa nostalgijom se sećam mnogih emisija iz tog vremena - “Kocka, kocka, kockica”, “Slikarski pravci XX veka”, “Slikari i vajari”, “Nedeljnik”, “Putokaz”, “Knjiga je da se čita”, “Mitovi i legende”, “Opstanak”… Danas ne vidim ništa slično, iako imamo bezbroj TV kanala. Kako je izgledao urednički rad na televiziji u zlatno doba TV Beograd?\nJa tu nemam šta više da kažem osim da se divim, Tomo, vašem sećanju na vreme kada ste bili dete, kada vas je televizija obrazovala, a ja kao zreo TV urednik stajao iza tog obrazovanja. Tridesetak godina stariji sam od vas. Pomenuo bih da su na osnovu četiri serije, čiji sam bio urednik, nastale vrlo značajne četiri knjige.\nNakon zlatnog, brzo je usledilo mračno doba, sa Miloševićevim dolaskom na vlast. Trpeli ste pritiske, pretnje, maltretiranja, na kraju ste bili prinuđeni da odete iz kuće u kojoj ste napravili tolike dobre stvari, a TV Beograd se pretvorila u glavnu propagandnu mašinu novog režima. Kako ste proveli te mučne godine i kako ih se sećate?\nAko bih se danas posle tridesetak godina od kako sam napustio televiziju stao ispovedati, samo bih mazohistički sebe povređivao. Davno sam u jednoj pesmi napisao stih: „Odnosim svoju dušu u bolnicu/ na belom tanjiru”.\nObjavili ste jednu apartnu knjigu pod naslovom “Prodavac magle” u kojoj ste zabeležili svoje snove koji često nalikuju na Harmsove priče, sa Vašim prijateljima i poznanicima kao glavnim junacima. Imate li neki novi san koji nije ušao u knjigu, a koji biste podelili sa našim čitaocima?\nVrlo mi laska kada neko kaže da moji zapisani snovi nalikuju Harmsovim kratkim, čudesnim pričama. Evo jednog sna iz prošle godine:\nSedim na krevetu kod pesnika i prijatelja Miše Stanisavljevića. Njegova dva sinčića trčkaju po sobi. Miša odjednom izvlači neke papire ispod kreveta i pruža mi ih uz osmeh: –Ako si mislio da sam te pozvao kod mene da sediš i da se družimo, varaš se. Zvao sam te da me venčaš s Marijom. Pred Bogom se ne smemo pojaviti bez civilnog venčanog lista.\nJa ga gledam i čudim se njegovoj ideji: – Pa ja to ne znam– počinjem da se branim.\n– Znaš, znaš. Umeš, umeš. Odmah pitaj da li ćeš ti Marija Ikonomova uzeti Mišu Stanisavljevića za muža. Sačekaćeš njen odgovor pa ćeš to isto pitati i mene – savetuje mi.\n– Ali ako se dobro sećam, matičar nešto pre glavnog pitanja priča, a ja ne znam šta on to kazuje– pravdam se pred prijateljem i pokušavam da se izvučem iz nelagodne situacije. – Čini mi se da kaže: „i u dobru i u zlu delićete ono što vas snađe“.\n– Nije važno, preskočićeš to i kreni direktno na pitanje Da li ćeš ti Marija uzeti...\nDa li ste u međuvremenu pronašli onu zaturenu pesmu koja „Možda ima sedamnaest, a možda i celih/ Dvadeset stihova“?\nPa, čudna je to stvar. To se, zapravo, odnosi na moje nove pesme koje su delovale kao u meni zatureni stihovi. Ja još pišem pesme. Pomalo se stidim toga jer lepo je kazao moj poznanik, ruski pesnik Viktor Sosnora: „Još nisam sreo ozbiljnog pesnika da piše pesme posle sedamdesete godine života“ (on hoće da kaže da je poezija za mlade ljude, za mlada osećanja, da je kao intimistička tvorevina nepristojna za starce). Ja imam, Tomo, 76. godina. Razumećete me. Mnoge su mi se pesme zaturile.\n*Intervju je objavljen u zagrebačkom časopisu Journal broj 228-229 (jul 2000)


DNEVNI HOROSKOP ZA 15. NOVEMBAR: Bikovima ugroženi poslovi i finansije, a Rakove očekuje zasluženi uspeh! – Nadlanu.com\nDNEVNI HOROSKOP ZA 15. NOVEMBAR: Bikovima ugroženi poslovi i finansije, a Rakove očekuje zasluženi uspeh!\nObjavljeno 14. nov 2016. / 08:00:33\nSaznajte šta vas danas očekuje na zdravstvenom, ljubavnom i poslovnom planu!\nDelujete energično pred svojom okolinom i ostvarujete važnu ulogu u poslovnom pregovoru koja Vam uliva osećaj samopouzdanja. Novi uspeh pozitivno utiče na Vašu psihološku i materijalnu sigurnost. U susretu sa voljenom osobom, slobodno preuzmite inicijativu ili glavnu ulogu. Budite dovoljno maštoviti i iznenadite svog partnera neobičnim idejama ili na neki „čaroban“ način.\nNeko Vam nudi izvesnu poslovnu uslugu koja ima svoju „cenu“ i dodatno Vas obavezuje na odredjeni ustupak. Izbegavajte različite vidove profesionalnog ucenjivanja ili takmičarsku atmosferu koju nameću Vaši saradnici. Delujete pomalo rezignirano pred voljenom osobom. Imate utisak da Vašem partneru trenutno nedostaje inspiracija, hrabrost ili iskrenost u ponašanju.\nVaš entuzijazam ili lični ponos mogu da se protumače na različite načine. Stoga, pažljivije birajte reči koje koristite u društvu saradnika. Neko ozbiljnije analizira Vaše ponašanje ili poslovne rezultate. Dokažite svom partneru kako dobra volja i pažnja uvek imaju veće značenje od nekih skupih poklona, koji se lako daruju. Sve ima svoju pravu „vrednost“ i značenje na ličnoj skali.\nUkoliko ste dovoljno odgovorni za ono što činite, nemojte dozvoliti da Vas pokoleba nečija priča ili utisak koji neko pokušava da Vam dočara. Važno je da ispunite data obećanja u poslovnoj saradnji, čak i kada se nalazite pod otežavajucim okolnostima. U susretu sa voljenom osobom bolje je da za sada prihvatite „utešnu varijantu“, što Vama nije svojstveno. Budite strpljiviji nego obično.\nHOROSKOP ZA 14. NOVEMBAR: Device ublažite svoje kriterijume, Škorpije nemate uticaj na blisku osobu


Novo Naselje najkvalitetnije stambeno naselje Novog Sada\nAutor Tema: Novo Naselje najkvalitetnije stambeno naselje Novog Sada (Pročitano 137 puta)\n« poslato: 02-02-2019, 12:41:00 »\nPonuda stanova u Novom Nasleju http://www.solis-nekretnine.com/stanovi/Novi+Sad-Novo%20naselje/sr/page-1/\nTip i veličina stanova u kvadratima\nJednosoban stan na Novom Naselju poseduje od 40 pa sve do 55 kvadratnih metara. U novoj gradnji takav tip stana sa tolikom kvadraturom ne postoji. Kada kupci uđu u stan od 50 kvadrata, oni odmah očekuju da je to dvosoban ili dvoiposoban stan i odmah kreću sa pregrađivanjem. Ovaj način gradnje se smatrao humanim, jer se smatralo da je 24 kvadrata, optimalan broj kvadrata za humano stanovanje jednog bića. Zna se kako su u to vreme, kada je formirano Novo Naselje, standardi bili sasvim drugačiji.\nTrosoban stan opet na ovom naselju može posedovati od 75 pa čak i do 92 kvadrata, a mogu se pronaći u ponudi i dupleks stanovi, koji su nastali kasnijim adaptacijama. Skoro sve zgrade na Novom Naselju, poseduju velike tavanske prostore pa su stanovi adaptirani, pripajajući istoj jedinici još i tavanski prostor. To znači da dupleks stanovi nisu zvanično projektovani u zgradama Novog Naselja, nego su vremenom nastajali adaptacijama tavanskih prostora. Kada govorimo o većim stanovima na Novom Naselju, odmah možemo reći da takvi stanovi poseduju veliku terasu i ostavu koja se nalazi uz kuhinju.\nU ovim većim stanovima, kuhinja je potpuno odvojena od svih ostalih prostorija i moguće je da izlazi na terasu. Zanimljivo je da se dotadašnji standardi zidanja menjaju od 2000-te godine i da od tada, jednosoban stan poseduje 36 do 38 kvadrata. Noviji jednosobni stanovi od tada imaju jednu veću sobu, veliku kuhinju gde možemo smestiti trpezarijski deo, sanitarni čvor, kao i terasu na kojoj se nalazi hladna ostava, koja se na Novom Naselju smatra obaveznom i uvek je bila planirana projektom.


Preporuka: 1976 / Link / Replika: 19 / Molimo vas da se ulogujete ili registrujete da biste mogli da šaljete komentare.\nPreporuka: 1456 / Link / Replika: 17 / Molimo vas da se ulogujete ili registrujete da biste mogli da šaljete komentare.\nPreporuka: 3640 / Link / Replika: 5 / Molimo vas da se ulogujete ili registrujete da biste mogli da šaljete komentare.


Ova kombinacija torbice, novčanika i držača za kartice je idealno usklađena jer su sva tri artikla rađena od iste tamno braon brušene kože. Izbor proizvoda rađenih od tamno braon brušene kože je idealan za one koji vole da se vidi da nose stvari od prirodne kože jer je tamno braon brušena koža takva da je i laicima jasno da se radi o prirodnoj koži. Ovo je odličan izbor za svakog muškarca koji ne nosi novčanik sa kopčom i koji je navikao da novčanik nosi u džepu farmerica, pantalona ili sakoa. Svaka brušena koža je koža bez sjaja a proizvodi od nje nisu elegantni i namenjeni su za svakodnevno nošenje. Kao poklon, kožnu galanteriju od brušene kože ne treba poklanjati ukoliko se teži eleganciji.\nNa fotografijama je veliki držač za kartice koji se može koristiti i umesto klasičnog novčanika jer se u njemu može nositi i papirni novac.\nNa fotografijama je veliki tamno braon držač za kartice. Sve futrole za kartice možete pogledati na ovom linku: kožne futrole za kartice.\nNa fotografijama je Kožna torbica 9 tamno braon brušena. Sve torbice za nošenje preko ramena u braon boji koje se trenutno mogu poručiti i koje imamo na stanju, možete pogledati na ovom linku: braon kožne torbice.\npoklon za muškarce, pokon za njega, kožni kaiš za poklon, tamno braon brusena kozna galanterija, drzac za kartice novcanik i torbica, pokloni od tamno braon koze, muska torbica novcanik i drzac za kartice, proizvodi od brusene braon koze, idealan poklon od prirodne koze, braon kozni poklon set


DRUŠTVENA FORMACIJA I ČOVEK: HOMO OECONOMICUS ILI TRÄGER – 11. teza\nKlasična ekonomija je zasnovana na jednoj vrsti ‘naivne’ antropologije, koja barata konceptom ‘sfere potreba’ (Hegelov pojam) ‘građanskog društva’, kao regulatorom (i izvorom) vrednosti razmene. Potrebe su, naravno, predstavljene kao individualne i kao merljive. Subjekti, kao nosioci potreba i stoga osnova ekonomske teorije, predstavljaju homo oeconomicus-e: “područje ekonomskih fenomena je tako zasnovano, na svom početku kao i na svome kraju (tj. time što proizvode ljudi, i što proizvode za svoje potrebe – prim. M.M.), na cjelini ljudskih jedinki”. Ovaj način utemeljivanja ekonomskih fenomena, po Altiseru, nalazi se u “neposrednom i izravnom odnosu” s ideološkom antrolopogijom, koja je i osnova humanizma. Čovek je specifikovan kao životinja s razumom (animal rationale) i govorom (animal loquax), koja se smeje (ridens) i bavi politikom (politicum), nakon čega se pokazuje i kao subjekat potreba – homo oeconomicus. Cela ta ideološka konstrukcija obezbeđuje ekonomičnost ekonomije – budući da se iz tog polja ekonomija predstavlja kao datost, očiglednost jedne specifikacije čoveka-subjekta. Klasična ekonomija je svoje funkcionisanje mogla da predstavlja kao najracionalniji poredak upravo zato što se nadovezivala na već postojeće moralne i religijske postavke antropologije; ista logika stoji i danas u pitanjima ekonomije. Štaviše, upravo je ova antropološka ideologija ono što omogućava klasičnoj (i savremenoj) buržoaskoj ekonomiji da se postavlja kao vanvremenska, kao logika inherentna ljudskim odnosima – kao neistorijska kategorija, s obzirom da se temelji na antropološkoj ideji da su svi subjekti jednako subjekti potreba; na taj način je moguće apstrahovati njihovu sveukupnost, i preći na tretiranje ekonomskih fenomena kao zauvek datih i suštinskih.\nAltiser prati Marksovu kritiku ideje ‘čoveka potreba’ kod klasične ekonomije, ukazujući na dvosmislenost pojma ‘potrošnje’. Ekonomske potrebe nije moguće pripisati ‘ljudskoj prirodi’, jer pored individualne potrošnje postoji i drugi smisao potrošnje: potrošnja koja je namenjena proširenom obnavljanju uslova proizvodnje. U Marksovoj analizi se pokazuje ne samo da su potrebe ‘istorijske’, već da se i smatraju potrebama samo ako su ‘solventne’ – ekonomske potrebe su samo one koje ekonomski mogu da budu zadovoljene. Altiser dodaje: “određenje potreba pojedinaca oblicima proizvodnje ide mnogo dalje, jer se proizvodnjom ne proizvode samo sredstva potrošnje (upotrebne vrijednosti) nego i njihov način potrošnje, sve do želje za tim proizvodima”.\nTu u vidno polje dolazi ono što je bilo potisnuto u teoriji klasične ekonomije: proizvodne snage i odnosi proizvodnje su ono što strukturira tzv. ‘sferu potreba’. Klasična antropologija, dakle, ne može da utemelji ekonomiju, jer je ekonomsko strukturna, a ne antropološka kategorija.\nDovršivši tako demistifi kaciju ‘potrošnje’ kao izraza ‘sfere potreba’ čoveka-subjekta, Altiser prelazi na ‘raspodelu’: raspodela proizvoda Sektora II – predmeta individualne potrošnje – vrši se na osnovu prihoda pojedinaca, dok se raspodela proizvoda Sektora I – sredstava za proizvodnju – vrši između samih vlasnika sredstava, tj. između kapitalista. Ova činjenica pokazuje da se “iza raspodjele upotrebne vrijednosti ocrtava (…) jedna druga raspodjela – raspodjela ljudi na društvene klase”, dakle: proizvodnja je ta koja uslovljava potrošnju i raspodelu, a ne obrnuto.\nUlazeći u objašnjenje Marksove analize procesa rada, Altiser već na početku odbacuje humanističku koncepciju rada ‘kao čistog stvaranja’ i navodi Marksov odgovor koji takvo stanovište smatra ‘otrcanim frazama’; zatim ukazuje na Marksovo otkriće materijalnih uslova procesa rada, koji čine ispraznim tumačenje marksizma kao ‘filozofije rada’. Prelazeći na odnose proizvodnje, Altiser odmah eksplicira određenje odnosa proizvodnje kao društvene proizvodne odnose, između pokretača proizvodnje i materijalnih mogućnosti, te dodaje: “društveni se odnosi proizvodnje ne mogu svesti na jednostavne odnose među ljudima, na odnose koji bi umiješali u spor samo ljude, dakle na razlike unutar jednog univerzalnog modela, intersubjektiviteta (prestiž, roba, vladanje, ropstvo itd.)”. U strukturiranju odnosa proizvodnje učestvuju razni elementi (radna snaga, neposredni radnici, vlasnici, ne-neposredni radnici, predmet proizvodnje, sredstva za proizvodnju itd.), povezani na određeni način, tj. kombinovani na određeni način. Prost pojam kombinatorike nije dovoljno precizan za određenje ove strukture odnosa, zato što ostavlja prostor za bilo kakvu kombinaciju; Altiserova ideja kombinatorike naglašava, međutim, postojanje određenih, posebnih oblika kombinacija. Ove posebne kombinacije kao rezultat daju elemente stvarne proizvodnje: svojinu, posedovanje, vlast, posed, zajedništvo itd. Na taj način se konstruišu posebni načini proizvodnje.\nAltiser se tu vraća na pojam ‘mesta’ elementa u strukturi, koje je određeno odnosima u koje je kombinovan, a ne nekom njegovom ‘suštinom’. Proizvodni odnosi povezuju pokretače proizvodnje sa sredstvima za proizvodnju, na takav način da ovi zauzimaju određeno mesto u procesu proizvodnje. Samim tim, ono što humanizam postavlja kao ‘intersubjektivne’ odnose – dakle bitno neekonomske – Altiser odbacuje, tvrdeći da su uzajamni odnosi pokretača proizvodnje determinisani strukturom ovih odnosa – strukturom odnosa proizvodnje. Na ovaj način, međutim, možemo da upadnemo u zamku u koju – kako Altiser ironično navodi – upadaju oni koji “znaju čega se valja držati”, koji bi da u svakom odnosu nađu ekonomske odnose, pa završavaju na sasvim drugom mestu (antropolozi u odnosima srodstva, religioznim ili drugim institucijama; stručnjaci za srednjevekovnu istoriju u politici i religiji, itd.). Međutim, ekonomsko nije jasno vidljivo – ono nije neposredno prepoznatljivo u ‘datostima’ stvarnih odnosa proizvodnje; potrebno je stvoriti pojam ekonomije da bi se shvatilo dejstvo njene strukture. ‘Ljudski’ odnosi su nadodređeni ovom ekonomskom strukturom, ona ih u potpunosti konstituiše, ali oku klasične ekonomije (ili oku zdravog razuma) ova nadodređenost promiče pre svega zato što ekonomsko deluje poput ‘odsutnog uzroka’ – poput nesvesnog – tj. nikad nije neposredno predstavljeno, već je uvek u mreži mnoštva protivrečnosti, relativno autonomnih.\nBudući da proizvodni odnosi čine jednu regionalnu strukturu unutar društvenog totaliteta, potrebno je obratiti pažnju i na smisao te strukturiranosti. Kao i svaka struktura, i proizvodni odnosi defi nišu sopstvene elemente; nalazeći se na određenom ‘čvoru’ ovih posebnih kombinacija, elementi (pokretači proizvodnje) uvek zauzimaju mesto (dakle, pozicioniraju se u polju koje za njih određuje posebne oblike njihovog ponašanja, ne u polju u kojem oni određuju svoje ponašanje). Pošto su funkcije tih mesta određene, njih je moguće samo izvršavati, nositi – ‘stvarni ljudi’ su samo ‘nosioci’ (Trager) funkcija strukture.\nSada Altiser može da formuliše svoju osnovnu tezu, šokantnu za humaniste marksiste: “Pravi ‘subjekti’ (kao nosioci postupka) nisu ti posjednici niti ti funkcionari, nisu dakle, protiv svih prividnosti, ‘evidentnosti’, ‘datosti’ naivne antropologije, ‘konkretni pojedinci’, ‘stvarni ljudi’, nego određenje i podjela tih mjesta i tih funkcija. Pravi ‘subjekti’ dakle su određivači i raspodjeljivači: proizvodni odnosi (i politički i ideološki društveni odnosi)” Naravno, tada se ne radi o ‘subjektu’ – struktura ne sadrži subjekte, i sama nije subjekt.\nMarksovo otkriće, u ovom smislu, nalazi se u uviđanju i analiziranju razlike koja postoji između, s jedne strane, predmeta proizvodnje (zemlja, minerali, pamuk itd.) i sredstava proizvodnje (alat, mašine, itd.) i, s druge strane, proizvodnih odnosa. Predmeti i sredstva su vidljivi, merljivi, ali su proizvodni odnosi strukture – i kao takvi uopšte ne mogu biti objekat viđenja. Iako je u Marksovo doba postojalo mnoštvo pojmova koji su imenovali vidljive društvene pojave (npr. ‘ugnjetavanje’), ipak je tek Marks konstituisao pojam ekonomskih oblika tog ugnjetavanja, pojam ekonomskog postojanja proizvodnih odnosa, dominacije i strukturalno određenje čitave sfere političke ekonomije. Marks je, dakle, otkrio dejstvo jedne strukture u proizvođenju ovih vidljivih empirijskih fenomena; paradoks koji klasična ekonomska i antropološka misao nisu mogle da reše je upravo to – postojanje nevidljive strukture koja determiniše svoje vidljive, empirijske manifestacije.\nKonačno, Altiser podseća na Marksovo često korišćenje pojmova mehanizma, mehanike, mašinerije, mašine, montaže; ta struktura mehanizma predstavlja teatar: on je istovremeno “svoja vlastita pozornica, svoj vlastiti tekst, svoji vlastiti glumci, kazalište čiji gledatelji ne mogu biti gledatelji jer su ponajpre prisiljeni da glume, zahvaćeni tekstom i ulogama čiji autori oni ne mogu biti, jer je to u biti kazalište bez autora”. Na taj način strukturalistička dijalektika odbacuje naivni empirizam, koji od prvobitne očiglednosti i samorazumljivosti ‘čoveka’ ne uspeva da se odvoji, i ne napreduje od pravolinijske (mehanicističke) kauzalnosti. ‘Otkrivanje’ proizvodnih odnosa, i njihovo postavljanje u bazu celokupnog društvenog totaliteta, iz korena menja poziciju čoveka-subjekta. Pošto ‘stvarni ljudi’ samo zauzimaju mesta u strukturama, i to upravo mesta nosioca određenih društvenih ili ekonomskih funkcija, takva topografija društvenog totaliteta, ovog puta gledana iz ugla ‘čoveka’, izgleda kao mreža isprepletena raznim uzajamnim odnosima, i odnosima odnosa, u kojoj ponašanje (u najopštijem smislu) može biti shvaćeno samo kao ‘talasanje’ izazvano pokretanjem veza između elemenata strukture. Same veze bi, međutim, funkcionisale nezavisno od elemenata koje povezuju.\nVažno je da Altiser na početku pomenutu potrebu za ‘lažnom večnošću’ političke ekonomije ne postavlja pre svega kao izraz političkih, već teorijskih razloga: politički razlozi (koje je kritikovao Marks eksplicitno) građanskog društva i buržoaske ekonomije svakako mogu da budu izvor ove laži, ali je važnije naglasiti njegov izvor u strukturama ideološke antropologije, koja ‘pečati strukturu predmeta političke ekonomije’. Na mnogim mestima ekspliciran Altiserov obračun sa humanizmom predstavlja, dakle, suštinsku kritiku same političke ekonomije – jer je ova dobrim delom utemeljena upravo na humanističkim konceptima. Pored toga, na taj način Altiser pokazuje da je Marksova kritika političke ekonomije (Kapital) utoliko jača ukoliko je više teorijski antihumanizam.  Antihumanizam nije samo kozmetički dodatak, mesto obračuna Marksa sa ideološkim protivnicima (ili puko pitanje teorije); naprotiv – antihumanizam je antikapitalizam do srži, jer pogađa buržoasku ekonomiju u njenu srž.\n1. Altiser L. i Balibar E., Kako čitati Kapital, CKD, Zagreb, 1975. str. 168..↩\n2. “To je još uvijek ista prikrivena antropologija što izbija u nekim mitovima modernih političkih ekonomista, npr. u tako dvosmislenim pojmovima kao što je ekonomski ‘racionalizam’, ‘optimum’, ‘puna korist’, ili ekonomija potreba, ‘ljudska’ ekonomija itd. Ista antropologija koja služi kao prvobitan temelj ekonomskih fenomena, prisutna je čim treba odrediti njihovo značenje, tj. njihov cilj.” Isto, str. 169..↩\n3. Isto, str. 171. Pored toga: “Iz te činjenice, koju je ustvrdio, Marx je povukao dvije apsolutno bitne razlike koje nedostaju klasičnoj političkoj ekonomiji, razliku između konstantnog i promjenjivog kapitala, te razliku između dvije razlike proizvodnje, Sektor I koji služi za obnavljanje uvjeta proizvodnje na jednostavnoj ili složenoj osnovi, te Sektor II, određen za proizvodnju predmeta individualne potrošnje.” (str. 171- 172.)..↩\n4. Isto, str. 172.↩\n5. “Te su potrebe podređene dvostrukom strukturalnom određenju, a ne više antropološkom, naime onom koji proizvode djeli na Sektor I i na Sektor II, te onom koji potrebama daje njihov sadržaj i značenje (struktura odnosa proizvodnih snaga i proizvodnih odnosa).” Isto, str. 173..↩\n7. “Poznato je da taj idealizam nije postojao u mitskom razdoblju, nego je vladao u samoj političkoj ekonomiji i putem nje u ekonomskim utopijama vulgarnog socijalizma, npr. u Proudhona (…), Graya (…), napokon u Gotskom programu koji je u prvom redu objavljivao: ‘rad je izvor svakog bogatstva i svake kulture’ (…).” Isto, str. 177..↩\n8. Isto, str. 180..↩\n9. “Da bi se dobili različiti načini proizvodnje, valja kombinirati različite elemente, ali služeći se oblicima kombinacija, posebnim ‘Verbindungen’, koji poprimaju značenje samo u karakteru rezlutata kombinatorike (…).” Isto, str. 182..↩\n10. “Uzajamni odnosi pokretača proizvodnje proizlaze dakle iz tipičnih odnosa koje ovi uspostavljaju sa sredstvima za proizvodnju (predmet, sredstva), te iz njihove podjele u određene grupe i funkcionalno smještene unutar odnosa prema proizvodnim sredstvima strukturom proizvodnje.” Isto. Takođe, na drugom mestu (Altiser, L., Je li jednostavno biti marksist u fi lozofi ji? u: Naše teme, XXI/1977. br. 11, Zagreb, str. 2531-2556.) Altiser dodaje u vezi proizvodnog odnosa i mesta ljudi u njima: “Do toga da su njime zahvaćeni ne dolazi zato što su oni u tome sudionici, kao u nekom slobodnom ugovoru, nego upravo zato što su njime zahvaćeni oni su u njemu sudionici”, str. 2555.↩\n11. Altiser, Kako čitati ‘Kapital’, str. 185.↩\n13. Isto, str. 199.↩\n14. “I suprotno čitavom humanističkom idealizmu, Marx pokazuje da taj odnos nije odnos između ljudi, odnos između osoba, ni inter-subjektivni, ni psihološki, ni antroploški odnos (…).” Altiser, Je li jednostavnobiti marksist u filozofiji?, str. 2554. 15 Pomeranjem fokusa sa čoveka na društvene formacije, pa i odbacivanjem cele strukture pojmova njemu savremene fi lozofi je, Marks je uspeo da pronađe poziciju koja će mu omogućiti da izgradi znanje o ljudskom društvu i samim ljudima. “O ljudima se nešto može saznati samo pod apsolutnim uslovom da se uništi fi lozofski (teorijski) mit o čoveku” (Altiser, L., Za Marksa, Nolit, Beograd, 1971. str. 212.). Ovaj novi pristup je omogućio Marksu da humanizam sazna kao ono što jeste: ideologiju..↩\nPrevious PostPrevious INTERVJU: WILLIAM IZARRA\nNext PostNext RADNICI I INTELIGENCIJA


MojTrg - Oglas Postanite finansijski nezavisni! Tražim posao, Beograd, BIZNIS, Posao, Marketing i Mediji, Postanite finansijski nezavisni!, 820739 Mojtrg.rs | Oglasi | Posao | Usluge | Kupovina | Automobili\nPostanite finansijski nezavisni!\n09 dec. 20:30\nPovežite se sa pravom kompanijom kao što je SFI i nemojte brinuti za svoje finansije. Radite od kuće, sa svog računara, dobijate obuku i sve ostale alate kao i podršku članova tima. Vaše je samo da čitate, učite, pratite uputstva i savete. Postavite cilj da budete uspešni i da steknete finansijsku nezavisnost i uspećete. Nisu uspeli samo oni koji su vrlo brzo odustali. Jedini uslov je da imate osnovno znanje engleskog i rada na internetu. Budite strpljivi, uporni i USPEH je tu. Nakon registracije dobićete uputstvo kako početi.A sve je BESPLATNO! http://www.sfi4.com/12654500.300/FREE


Publikacije | Udruženje RODITELJ\nVi ste ovde Home » Predstavljamo » Publikacije\nCategory: Publikacije\tSajber zlostavljanje, vršnjačko nasilje na internetu\nRoditelj | 28/12/2011\t| 0 Komentara\nVršnjačko nasilje je društveni fenomen koji je prisutan mnogo generacija unazad. Brojni su oni koji su na neki način tokom školovanja bili izloženi u manjoj ili većoj meri maltretiranju od strane vršnjaka. Po podacima iz USA, oko 30 odsto učenika je uključeno u vršnjačko nasilje barem jednom tokom školovanja, ili kao žrtva ili kao nasilnik. [...]


Stipendiranje Roma srednjoškolaca | Politika | DW | 12.10.2007\nStipendiranje Roma srednjoškolaca\nSrednjoškolci romske nacionalnosti u Vojvodini dobijaće ove godine đačke stipendije, najavio je vojvođanski sekretar za obrazovanje Zoltan Jegeš.\nStipendije za srednjoškolce-projekat Dekada Roma\nJegeš je objasnio da je cilj projekta, koji će trajati četiri godine, povećavanje broja Roma - redovnih učenika srednjih škola, kojih je danas ukupno 353 u Vojvodini, zatim poboljšavanje njihovog opšteg uspeha i motivisanje za nastavak školovanja:\n“Ja bih želeo nakon nekoliko ovakvih projekata da romsko pitanje kao socijalno pitanje nestane u Vojvodini i da imamo samoodrživi razvoj romske zajednice, koja će moći sopstvene probleme ravnopravno, kao i sve druge narodnosti u Vojvodini. I to je ključni cilj.”\nIzvršna direktorica projekta Marija Aleksandrović kazala je da je poboljšanje obrazovnog statusa Roma preduslov za smanjenje siromaštva ove populacije:\n“Svi moramo biti svesni toga da Romi žive tako kako žive i da im je ovo jedina prilika da se izvuku iz tog začaranog kruga bede. Ja se nadam da ćemo mi tu priliku zaista iskoristiti na pravi način.”\nProjekat stipendiranja srednjoškolaca Roma podrazumeva i da učenici koji dobiju stipendije dobiju i nastavnike-mentore, koji će pratiti njihov rad. Stipendiju će moći da zadrže oni učenici koji tokom školske godine budu imali prosek ocena iznad tri i koji ne budu imali neopravdanih izostanaka sa nastave.\nStipendije za srednjoškolce Rome su deo projekta Dekade Roma – “Inkluzija romskih učenika u srednjim školama u Vojvodini”, koji sprovode sekretarijat, pokrajinski Savet za integraciju Roma i Udruženje romskih studenata.\nTrajni link http://p.dw.com/p/BqF0


Lavrov: Ne smije se dopustiti nuklearni rat - BIGportal.ba\n28 Septembra, 2019 28 Septembra, 2019 038\n“Kako se ne bi dozvolila dalja eskalacija tenzija, Rusija je podnijela veliki broj inicijativa. Predsjednik Vladimir Putin je objavio odluku o neraspoređivanju kopnenih raketa srednjeg i kratkog dometa u Evropi i drugim regionima, ako se od toga budu uzdržavali Amerikanci.\nPozvani su SAD i NATO da se pridruže tom moratorijumu. Mi smo više puta predlagali Vašingtonu da počnemo pregovore o produžetku Sporazuma o smanjenju strateškog ofanzivnog naoružanja”, naveo je Lavrov.\n“Reakcija SAD i njihovih saveznika, za sada, ne daje nade. Zabrinjava izostajanje odgovora i na naše prijedloge američkim kolegama još prije godinu dana: da se na najvišem nivou usvoji rusko-američka izjava o nedopustivosti nuklearnog rata u kom ne može biti pobjednika. Pozivam sve države da podrže ovu inicijativu”, izjavio je Lavrov.\n“Usvajanje rezolucije bi bilo važan doprinos stvaranju uslova za uspješno održavanje pregledne konferencije o realizaciji Sporazuma o neširenju nuklearnog oružja naredne godine”, rekao je Lavrov.


Emisija “Lazanski direktno”: Pogledajte kakva je ideja sinoć promovisana na “RTRS-u” – Haber.ba\nU emisiji Radio televizije Republike Srpske (RTRS) ‘Lazanski direktno’ voditelja Miroslava Lazanskog, sinoć su gosti bili profesor sa Mašinskog fakulteta u Beogradu i stručnjak za rakete Momčilo Milinović, te Srđa Trifković, profesor na Fakultetu političkih nauka u Banjoj Luci i spoljno-politički urednik časopisa Chronicles iz Čikaga.\nEmisija “Lazanski direktno" - Screenshot/RTRS\nGlavna tema emisije bila je situacija u ukrajinsko-ruskim odnosima, odnosno sukobima, no razgovaralo se i o drugim temama. U jednom dijelu emisije, na red je došla i situacija između Srbije i Kosova, piše “Fokus“.\nProfesor Trifković je govoreći na tu temu ponudio rješenje, o kojem njegov kolega iz Beograda nije bio voljan iznijeti baš decidan i jasan sud.\nNaime, profesor Trifković je predložio da Srbija sačeka povoljan momenat i da problem sa kosovskim Albancima riješi kao što ga je Hrvatska riješila sa tamošnjim Srbima… Olujom!\nPogledajte kakvu je svoju ideju Trifković sinoć obrazložio gostujući na banjalučkoj “RTRS” i šta bi uradio sa više od miliona Albanaca na Kosovu…\nSource: lazanski direktno srdja trifkovic by FokusPromo\nTeme:emisija, ideja, Kosovo, Lazanski direktno, RTRS, Srbija\nNutricionista savjetuje: “Jedem supu od kostiju i ne brinem za starost i bore”


Dačić: Istraga će pokazati da li je pokušaj bijega bio organiziran - Klix.ba\nKalinić i Milovanović pilili rešetke\tDačić: Istraga će pokazati da li je pokušaj bijega bio organiziran\n8.2.2012. u 16:47\t0\nSrbijanski ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić u srijedu je izjavio kako će istraga utvrditi je li u neuspjelom pokušaju bijega Sretka Kalinića i Željka Milovanovića iz pritvora beogradskog Posebnog suda riječ o propustu ili planiranom bijegu, dok štampa prenosi kako su oni mjesecima pripremali bijeg, kao i da se sumnja da iza pokušaja bijega stoji Sreten Jocić, poznatiji kao Joca Amsterdam.\nDačić je novinarima kazao kako je u toku istraga o okolnostima pokušaja bijega Kalinića i Milovanovića te podsjetio da je pripadnicima zatvorske službe sigurnosti određeno policijsko zadržavanje. Objasnio je kako služba sigurnosti koja čuva zatvor nije u sklopu Ministarstva unutarnjih poslova već Ministarstva pravosuđa, a da joj u tome pomaže posebni odred srbijanske policije - Žandarmerija. Istraga bi, po njegovim riječima, trebala pokazati je li riječ o propustu zatvorske službe sigurnosti ili o organiziranom pokušaju bijega. Kalinić i Milovanović su, tvrdi u srijedu beogradska štampa, malim pilama pilili rešetke na vratima svojih ćelija, a dnevnik ''Blic'' piše kako istražni organi sumnjaju da je pokušaj bijega organizirao u kriminalnom miljeu dobro poznati Sreten Jocić. Pozivajući se na neimenovani izvor blizak istrazi, taj list navodi kako je Jocić bio u Posebnom sudu za vrijeme pokušaja bijega Kalinića i Milovanovića, te da se sumnja da ih je on želio osloboditi. Sumnja se, po riječima tog izvora, i da je postojao tačan vremenski plan bijega koji je pomagao i neko izvana, kao i da su imali podršku unutar zatvora. Prema tom izvoru, postojali su i operativni podaci da se tako nešto sprema, a iza svega navodno stoji ozbiljna organizacija i sada se provjeravaju svi detalji. Dnevnik ''Press'' piše kako ''nema nikakve sumnje'' da su Kalinić i Milovanović mjesecima planirali bijeg te da se postavlja pitanje kako su i uz čiju pomoć unijeli pile u svoje ćelije. Neimenovani izvor tog lista, blizak istrazi, kaže da obavještajne službe Žandarmerije i srbijanske obavještajne službe BIA od augusta 2011. imaju informacije da njih dvojica pripremaju bijeg. Zato se, po njegovim riječima, pretpostavlja da oni nisu u jednoj noći ispilili rešetke, nego da je to trajalo mjesecima. Direktor zatvorske uprave srbijanskog ministarstva pravosuđa Milan Obradović u utorak je izjavio da su petorica pripadnika zatvorske službe okružnog zatvora u Beogradu zadržana su na policiji nakon neuspješnog pokušaja bijega Kalinića i Milovanovića, dodavši kako ne želi ništa prejudicirati jer je u toku istraga. Kalinić i Milovanović pokušali su u utorak rano ujutro pobjeći iz okružnog zatvora u Beogradu, odnosno iz pritvora beogradskog posebnog suda, a kako je priopćila uprava za izvršenje kaznenih sankcija srbijanskog ministarstva pravosuđa, obojica su, budnošću i brzom intervencijom pripadnika posebnog policijskog odreda Žandarmerije, odmah uhvaćena i vraćena u ćelije. Pripadnik tzv. "zemunskog klana" Sretko Kalinić potkraj oktobra 2011., u završnici ponovljenog suđenja za ubojstvo srbijanskog premijera Zorana Đinđića, ponovno je osuđen na 30 godina zatvora za sudjelovanje u tom zločinu. Ponovljeno suđenje Kaliniću, uhapšenom sredinom 2010. godine u Zagrebu, započelo je nakon što je iskoristio svoje pravo na ponavljanje postupka s obzirom da mu je suđeno u odsutnosti. Željko Milovanović, kojemu se u Beogradu sudi za ubistvo Ive Pukanića i Nike Franjića, nalazi se među šestoricom kojima su na zagrebačkome županijskom sudu 3. novembra 2010. izrečene presude za taj zločin, pri čemu je njemu suđeno u odsutnosti. Optužen da je aktivirao eksplozivnu napravu koja je raznijela Pukanića, Milovanović je u odsutnosti osuđen na 40 godina zatvora. Optužnicom posebnoga državnog odvjetništva u Beogradu Sreten Jocić, Željko Milovanović i Milenko Kuzmanović terete se za kaznena djela zločinačkog udruživanja i teškog ubojstva. Optuženi su da su za novčanu nagradu, ne manju od 1,5 miliona eura, nakon duljeg praćenja Pukanića u oktobaru 2008. pripremili eksplozivnu napravu kojom su ubijeni Pukanić i Franjić.\nVatikanski tužitelj: Zanemarivanje pedofilije je zločin\n08.02.2012. u 16:54\n08.02.2012. u 16:42


Održana 2. elektronska sjednica Općinskog vijeća Centar\nOpćinsko vijeće Centar Sarajevo održalo je u srijedu 29. aprila 2020. godine 8. vanrednu, odnosno 2. elektronsku sjednicu.\nNa sjednici su usvojeni Prijedlog odluke o pristupanju izradi Izmjena i dopuna Regulacionog plana "Panjina kula-Hrastovi, te Nacrt odluke o usvajanju izmjena i dopuna RP Gradski park "Betanija" uz pripadajući Nacrt odluke o provođenju izmjena i dopuna ovog regulacionog plana\nPrijedlog Odluke o usvajanju izmjena i dopuna UP "Skenderija"-lokalitet između ulica Skenderija i Podgaj, te Prijedlog Odluke o provođenju izmjena i dopuna urbanističkog plana također su dobili potrebnu većinu glasova.\nI prijedlog odluke o dopuni Odluke o oslobađanju od obaveze plaćanja zakupnine zakupcima poslovnih prostorija Općine Centar Sarajevo za vrijeme trajanja prirodne i druge nesreće uzrokovane koronavirusom vijećnici su podržali.


Vladini izvori iz Bangladeša tvrde kako mijanmarske snage postavljaju mine na granicu kako bi spriječili povratak izbjeglica, turski predsjednik Erdogan najavio slanje 10,000 tona pomoći Rohingya muslimanima | advance.hr vijesti\n6. Rujan 2017. | 18:10\nVladini izvori iz Bangladeša tvrde kako mijanmarske snage postavljaju mine na granicu kako bi spriječili povratak izbjeglica, turski predsjednik Erdogan najavio slanje 10,000 tona pomoći Rohingya muslimanima\nVladini izvori u Bangladešu rekli su u razgovoru za Reuters kako Mijanmar postavlja mine na granici uz njihovu zemlju, prostor na kojem tisuće Rohingya muslimana nastoje preći iz Mijanmara, pokrajine Rakhine, u Bangladeš, bježeći od progona. "Mijanmarske snage postavljaju mine uz žičanu ogradu na granici", poručila su dva vladina izvora iz Bangladeša. Pretpostavljaju kako Mijanmar ovim potezom želi spriječiti povratak Rohingya muslimana koji su pobjegli preko granice. No, ako se zaista postavljaju mine, na njih bi mogli naletjeti oni koji tek planiraju pobjeći iz zemlje. U drugim vijestima, turski predsjednik Erdogan najavio je kako će Turska poslati 10,000 tona pomoći muslimanima u Mijanm...


City Magazine - 10 NAJBOLJIH FILMOVA ZA ZIMSKE PRAZNIKE\nNedelja 25. Decembar 2011,\n10 NAJBOLJIH FILMOVA ZA ZIMSKE PRAZNIKE\nTokom zimskih praznika tradicionalno više vremena provodimo kod kuće, u društvu porodice i prijatelja, a jedan od omiljenih načina da prijatno provedemo vreme sa njima je i gledanje filmova, i to onih sa prazničnim temama. Predlažemo sledeće naslove:\n1. It's a Wonderful Life (1946, Frenk Kapra) Najbolji božićni film svih vremena ujedno je ultimativna priča o naivnom američkom idealizmu u liku Džimija Stjuarta. Njegov Džordž Bejli nikada neće napustiti svoju palanku, ali će uticati na živote toliko ljudi da na kraju, kad jaka sumnja razdire, Svevišnji šalje anđela da mu pokaže kakav bi život njegovih bližnjih bio da se on nikada nije rodio. Ko ne zaplače u poslednjih desetak minuta filma, ima srca od kamena i voli samo Larsa Fon Trira.\n2. Love Actually (2003, Ričard Kertis)Ultimativna britanska romantična komedija napravljena po oprobanom receptu fragmentarne dramaturgije uz gorko-sladak ukus. Ansambl najvećih glumačkih imena, uz blago podsećanje da Božić može biti najtužniji dan u godini i obavezan trijumf ljubavi i porodice sa finom vajldovskom ironijom.\n3. Nightmare Before Christmas (1993, Henri Selik)Nije prošlo ni dve decenije, a ovaj neobičan animirani film iz Bartonove produkcije postao je klasik, iako je to u stvari anti-diznijevski mjuzikl, morbidan i gotski intoniran ali sa srcem na pravom mestu. Ovo je film za sve kojima su se smučili dosadni irvasi, pijani Deda Mrazevi i nametnuto praznično raspoloženje.\n4. Pandora's Box (1929, G.W.Pabst)Neobičan, visokostilizovan nemi film o večnom sukobu muške i ženske seksualnosti po komadu Frenka Vedekinda. Ikona ove gorke melodrame je Luiz Bruks, koja se na ovoj listi našla zbog tragičnog završetka u vreme Depresije u Sohou baš na Božićni dan. Ukratko, ovo je film o zimi, o nezadovoljstvu i nerazumevanju polova.\n5. When Harry Met Sally (1989, Rob Rajner)Jedan od najvoljenijih filmova svih vremena, ljubavno pismo Njujorku i začetak postmoderne romantične komedije, ovaj film je samo oda prijateljstvu koje prerasta u ljubav i još jedan dokaz da muško-ženska prijateljstva ne postoje. Besprekoran scenario Nore Efron i glumačke bravure Meg Rajan i Bilija Kristala koje će teško biti dostignute. Šarmantan, vrcav, ironičan i, naravno, poslednja scena baš na novogodišnje veče kada svi pevaju „Should old acquaintance be forgot, and never brought to mind?”.\n6. Elf (2003, Džon Favr)Ekscentrična (a kakva druga kad je Vil Ferel u pitanju) božićna komedija o robusnom junoši koga su odgajali vilenjaci - pomoćnici Deda Mraza kao jednog od svojih, u pokušaju da pronađe svoju pravu porodicu i korene. Kao i svi filmovi Vila Ferela, samo za fanove Vila Ferela.\n7. A Christmas Carol (2009, Robert Zemekis)Vrhunac pre Tin-Tin performance capture tehnologije. Animirani ali igrani film sa Džimom Kerijem, Gerijem Oldmanom i Kolinom Firtom (uglavnom svi neprepoznatljivi) u zastrašujućoj verziji Dikensove klasične priče. Možda je jedino „Scrooged” sa Bilom Marejem iz 1988. godine smelija i luđa.\n8. The Ice Storm (1997, Ang Li)Istina, ovde nema ni Božića ni Nove godine, ali je u pitanju jedan od najboljih filmova o zimi, i jedan od najboljih američkih filmova devedesetih. Početak sedamdesetih u nekom ljutom predgrađu Konektikata, gorka priča o deci, roditeljima i seksualno razuzdanoj dekadi. Na kraju, kad se zaledi put i otkači strujni kabl, ostanite kod kuće, na toplom i suvom.\n9. White Christmas (1954, Majkl Kertis)Najgledaniji film godine, najtiražniji singl svih vremena i u suštini fini, uvek romantični mjuzikl s velikanima poput Binga Krozbija, Denija Keja i Rozmari Kluni (Džordžova tetka Rouz). Pustite ovaj film babama i dedama i ješćete najbolju rusku salatu u kraju.\n10. Bad Santa (2003, Teri Zvigof)Nije najsrećnije porodično filmsko iskustvo, ali definitivno najbolja uloga Bilija Boba Torntona kao večito pijanog lokalnog Deda Mraza koji pljačka okolne šoping centre. Trijumfalni kraj donosi samo osmeh na lice, što je za ovakav film posebno, neodoljivo i neočekivano.


Objavljeno 13.11.2019. u 22h\nUkoliko gledamo stočarsku proizvodnju u Srbiji podaci nisu ni malo ohrabrujući. U poslednje vreme raste samo broj ovaca, dok se broj ostalih životinja smanjuje. Procenjuje se da u našoj zemlji ima oko 196.000 koza, a samo pre koju godinu ih je bilo 236.000. Kako bi se situacija popravila uzgajivači koza iz cele Srbije su se proteklog vikenda okupili na petom skupu kozara u banatskom selu Kumane. Tom prilikom formirano je udruženje kozara koje bi trebalo da brani interese ove grupe poljoprivrednika.\nUzgajivači koza iz Kumana po peti put bili su domaćini svojim kolegama iz čitave Srbije. Ovoga puta cilj okupljanja kozara bio je formiranje udruženja.\n„Udruženje je formirano. Bilo je 168 učesnika iz cele Srbije. Mi sada moramo da registrujemo udruženje, pa tek onda možemo da pričamo o problemima u kozarstvu i o tome šta ćemo da radimo. Kako ja mogu nešto da obećam dok udruženje zvanično ne postoji? Jer dok se ne registrujemo mi ustvari zvanično ne postojimo. Za vikend smo izabrali predsednika skupštine, tri potpredsednika, sekretara, izvršni odbor od 11 članova. Sedište udruženja je u Kumanu. U narednim danima moramo da završimo sve što se tiče formalnosti. Onda ćemo da sednemo da dogovorimo šta ćemo i kako da radimo. I koji će biti prvi naši koraci. To zavisi od svih članova udruženja“, kaže Rajko Varadinac iz Kumana, koji je na petom skupu kozara izabran za predsednika udruženja.\nUzgajivači koza se žale na kašnjenje isplata za mleko\nKozari imaju ozbiljna očekivanja od novoformiranog udruženja.\nZoran Gagić iz Novog Miloševa ima 180 koza, a kozarstvom se bavi pet godina.\n„Tada je bila ekspanzija koza i mi smo krenuli sa uzgojem. Mislim da sada nećemo stati. Idemo dalje, pa kako bude. U svakom poslu problema ima. Problem je što nema mlekara. U Srbiji imamo samo četiri mlekare koje otkupljuju i prerađuju kozije mleko. Plaćanje nije redovno i to povlači probleme. Mi moramo da spremimo hranu za koze kada je sezona. Ne možemo da je spremamo u novembru ili decembru. To mora da se obezbedi ranije, a čim ti mlekara kasni sa isplatnom onda se tu stvara problem. Mi smo nezadovoljni cenom mleka i time što plaćanje uvek kasni. Ja mleko predajem mlekari u Maradiku na Fruškoj gori. Za dalje ćemo da vidimo šta će i kako biti. Mleko lagerujemo u laktofrizu i mlekara svaki drugi dan dolazi po njega. Oni na našem terenu svakog drugog dana prikupe 2.500-3.000 litara mleka. To nije uopšte malo“, kaže Zoran Gagić iz Novog Miloševa.\n„Cena kozijeg mleka je oko 50 dinara po litru. Realna cena, da ne ispadne da karikiram stvari, trebalo bi da bude 65-70 dinara. Ja sam obilazio farme po Evropi i video sam da je svuda cena mleka viša nego kod nas. S druge strane svi imaju neku sigurnost od strane države. Mi evo još nismo dobili subvencije, a sad će kraj godine. Subvencije su 7.000 dinara po grlu. Nikako da prelomimo da sami prerađujemo mleko, ali izgleda da ćemo to morati da uradimo. Ovo sada više nema smisla“, dodaje naš sagovornik.\nUzgojem koza se bavi samo onaj ko to voli\nOvaj uzgajivač koza planira da poroširuje proizvodnju. Koliko još ne zna.\n„Imali smo ambiciju da idemo na 700-800 komada koza. Međutim, mlađi sin se nedavno oženio i on je otišao iz sela, neće više da se bavi poljoprivredom. Sada smo ostali stariji sin i ja. Nećemo gasiti proizvodnju, ali na koliko grla ćemo ići videćemo. Da li će biti 300, 400, 500 ne znam. Na 180 nećemo ostati sigurno. Pre koza mi smo držali i krave i bikove i svinje i ovce. Mogu da kažem da su koze najisplativije i najmanje zahtevne životinje, samo ako ima uslova za pašu. Ja sam na glavnoj ulici i nemam mogućnosti da svakoga dana isterujem na pašu 300 koza. Tu prolaze i automobili“, objašnjava Gagić.\n„Do nedavno sam ja imao 330 koza na muži i dnevno smo imali oko 550 litara mleka. To je ozbiljna količina za kozije mleko. Proizvodnju sam smanjio jer sam morao. Ostao sam prvo bez radnika. U julu, kada je najveća sezona posla ljudi su otišli. Nisu imali male plate, ali jednostavno više neće to da rade. To je jako velika obaveza. Jedan radnik je kod mene radio 12 godina, a drugi 5 godina. Znači godinama su bili kod mene. Jednostavno svega im je došlo preko glave. Stoka zahteva angažovanje 365 dana u godini, puta dva i još između. To treba izdržati. To može da radi samo onaj ko to voli“, ističe naš sagovornik.\nLjudi nemaju naviku da troše kozije proizvode\nSličnog mišljenja je i Marijana Heđeš, takođe iz Novog Miloševa.\n„Kozarstvom se bavim unazad 5 godina. Imam trenutno oko 100 koza. 60 muznih, a ostalo su jarići. Problemi su uglavnom vezani za plasman mleka. Proizvodnja mleka je dobra, samo što nema ko to da otkupi. Cena je mala. Dobre stvari su što se koze lepo i brzo množe, nisu zahtevne za držanje. Moje koze preko leta idu na pašu, a zimi su zatvorene. Mleko predajem mlekari. To je oko 100 litara dnevno. Bude oko 3.000 litara na mesečnom nivou. Cena mleka je 45 dinara. Da bih sama prerađivala mleko treba mi dobro tržište. Mi ovde nemamo takvo tržište“, kaže Marijana Heđeši iz Novog Miloševa.\n„Ja sam probala sama da prerađujem mleko i da ga prodajem na pijaci. Ljudima se svidi sir kad probaju, ali kad im kažemo da je koziji oni neće da kupe. Zašto, ne znam. Mora mnogo da se radi na edukaciji stanovništva. Ljudi ne znaju koliko je to mleko zdravo i koliko je dobro za ljudski organizam. Od udruženja očekujem da nam poboljša tržište za mleko, kako bismo mi mogli još bolje da radimo ovaj posao i da ostvarujemo dobit“, dodaje naša sagovornica.\nKo zna šta je koziji sir ne pita za cenu\nNikola Popović iz Kikinde se kozrastvom bavi poslednjih 20-ak godina, ali je ova proizvodnja u njegovoj porodici pristutna više od pola veka.\n„Moj otac se kozarstvom bavi preko 50 godina. Nekada je to bio više hobi, a sada smo prešli na malo ozbiljnije stvari. Mada, moram da priznam da je ranije bilo bolje. Pre su ljudi više konzumirali kozije mleko i proizvode od kozijeg mleka. Danas se to manje koristi. Menjaju se vremena. Zašto je to tako ne znam, verujte. Ljudi prosto neće da uzimaju kozije proizvode. Po meni lično zbog toga greše“, kaže Nikola Popović iz Kikinde.\n„Mi imamo 220 koza. Mleko predajemo mlekari. Neke male količine sirimo. To je za neke naše stalne mušterije. Kod nas u Vojvodini nemamo kulturu konzumiranja kozijih proizvoda. To koriste samo ljudi koji su navikli i koji znaju kakavi su to proizvodi. Oni to uzimaju i ne pitaju za cenu. Cena kozijeg tvrdog sira ide od 1.000 dinara po kilogramu pa naviše, zavisno od vrste. Što se tiče mlekara zadovoljan sam ja cenom, jer su moje koze na ispaši, pa nemam velikih troškova za hranu, ali je problem što isplata kasni uvek. Novac se čeka. Prelivamo iz šupljeg u prazno. Mlekare plaćaju kozije mleko od 45 do 60 dinara po litru. Zavisno od mlekare“, objašnjava naš sagovornik.\nOčekuem da udruženje uzgajivača koza zaživi\nVeruje da će udruženje koje je formirano biti aktivno u rešavanju različitih pitanja vezanih za uzgoj koza.\n„Nadam se da će nam jednom uspeti da formiramo udruženje. Ovo nije prvi put da to pokušavamo, ali je do sada to uvek ostajalo samo mrtvo slovo na papiru. Sada znam da ovde ima ljudi koji su se zauzeli i koji su ozbiljniji. Obično su ranije u udruženju bili ljudi koji se nisu bavili uzgojem koza. Sada su ovde baš kozari, tako da očekujem da zaživi. Nama je najpotrebnija pomoć oko mleka i jarića. Jarići se daju u bescenje. Ljudi su dali sisavce za po 200 dinara komad. On posisa mleko i onda nema kome da ga proda. Očekujemo da se uradi dosta na tome da se mleko redovno plaća. Ima ljudi, da ih ne imenujem, kojima mlekare duguju preko 2 miliona dinara. Oni ne znaju šta će“, kaže Popović.\n„Kozije mleko je bar sto puta bolje i kvalitetnije od kravljeg, ako ne i više. To mleko je dobro za sve počevši od pluća, surutka je najbolja za obnavljanje jetre. Kozije mleko je po sastavu najbliže majčinom mleku. Mislim da je dovoljno samo to da se kaže. Putovao sam po Evropi i video sam da je kozije mleko ubačeno u bolnice, škole, vrtiće… To kod nas nije. Kada bi država stala iza nas, krenula bi potrošnja. To bi bilo dobro i za decu i za nas koji se bavimo kozrastvom“, dodaje naš sagovornik.\n„Razjedinjene nas niko ne prepoznaje“\nMomčilo Budimirović iz Mačve, takođe dve decenije drži koze.\n„Imam 60 dobrih koza. Dobra strana bavljenja ovim poslom je to što je ovo divan posao, radite sa životinjama i dobijate kvalitetan proizvod na kraju. Problemi su uglavnom organizacione prirode. Zato smo i došli na osnivačku skupštinu udruženja u Kumane i mislim da ćemo taj problem rešiti u najskorije vreme. Od Udruženja očekujemo da se postigne jedinstvo u svim segmentima. Da se reši pitanje tehnologije proizvodnje, statusa, jer ovako kako smo razjedinjeni niko nas ne poznaje, niko nas ne vidi, niko prema nama nema nikakve obaveze, a mi pretpostavljamo da smo u perspektivi proizvodnja koja će mnogo znčaiti Srbiji. Prvo dobijamo proizvode koji su divni, drugo od resursa koje koristimo, a to su pašnjaci i utrine, mogu da se dobiju kvalitetno kozije mleko i sirevi“, objašnajva Momčilo Budimirović iz Mačve.\n„Mi od kozijeg mleka pravimo kozije sireve. Nešto nalik na francuske sireve. To je naša produkcija. To su prihvatili građani Srbije i to lepo ide, naročito u Beogradu. Plasman proizvoda je problem koji udruženje, takođe, treba da reši. Prodaje se to. Nekada je to iz ruke u ruku, nekada je to organizovana prodaja, ali to mora suštinski da se reši. Bez toga ozbiljne kozarske proizvodnje u Srbiji nema. Kapacitet naše mlekare je srazmeran našoj produkciji mleka. Ako nam nekada baš zafali mleka mi malo dokupimo, ali to su male količine. Trebalo bi uraditi nešto kako bi se unapredila proizvodnja, nešto što bi nama svima dala ravnopravne uslove i isti startni položaj. Trebalo bi nekako uticati na proizvođače da se ne pravi obična kriška, nego da se ti sirevi oplemene, kako bismo mogli da idemo u izvoz. Jer to su sirevi koji se u inostranstvu traže“, dodaje ovaj uzgajivač koza.\nU Srbiji ima svega 196.000 koza\nStručnjaci upozoravaju da se mnogo više mora raditi na podršci i promociji gajenja koza.\n„U Srbiji danas ima 196.000 koza po zvaničnim podacima. Kozarstvo, kao i kompletna poljoprivreda su u padu ili stagnaciji. Jedino broj ovaca raste. Danas ih ima milion i sedamsto hiljada. Koze su ispaštale grehe socijalizma. Povratak kozarstva je počeo sredinom osamdesetih i početkom devedesetih godina prošlog veka. A koze su ukinute posle Drugog svetskog rata. Ni danas one nemaju status koji bi trebalo. Do pre nekoliko godina u Srbiji ih je bilo 236.000. Mi još nismo našli rešenje za koze. Nismo nacija koja troši kozije mleko, koziji sir, kozije meso. Koza danas opet ispada sirotinjska majka. Nadamo se da će sledeće godine država poboljšati subvencije za kozarstvo. Kozije mleko se svuda u svetu računa kao lek“, kaže Branislav Gulan, član nacionalnog tima za preporod Srbije.\n„Udruživanje je dobro, jer samo udruženi kozari mogu da ostvare svoje ciljeve. Da li će se udružiti u društva, zadruge, kooperacije sasvim je sve jedno. Bitno je samo da su udruženi i da tako jedinstveni nastupaju prema Vladi i svima ostalima. Ukoliko se ne udruže ne da će propasti, nego će nestati“, dodaje naš sagovornik.\n„Samo udruženi kozari mogu da štite svoje interese“\nNekadašnji profesor Poljoprivrednog fakulteta u Beogradu, a sada nestranački i samostalni poslanik u republičkom parlamentu profesor doktor Miladin Ševarlić pozdravlja odluku uzgajivača koza da se udruže.\n„Dobro je da su kozari shvatili da bez udruživanja nema napretka, zaštite njihovih sektorskih interesa i da su samostalno čak ni na domaćem tržištu, ma koliko da su veliki, beznačajni, a o međunarodnom tržištu da i ne govorimo. Sve su to razlozi zbog kojih je neophodno formirati nacionalna granska udruženja, kao što je to svojevremeno prvi uradio SPOS“, kaže prof. dr Miladin Ševarlić, nestranački i samostalni narodni poslanik.\n„Bez granskog udruživanja je nemoguće profilisati raznorodnost ideja pojedinčanih malih udruženja. Ovo ne treba da bude poslednji korak u njihovom udruživanju. Mora da se formira nacionalno udruženje poljoprivrednika. Ja sam pre 7-8 godina uradio formirajući SPAS – Savez proizvođača agroprivrede Srbije. Na žalost, umešala se politika i ja sam diskreditovan iz tog udruženja, drugi su ga preuzeli i upropastili ideju. Iza toga mora da postoji još jedan nivo udruživanja poput Švajcarskog Migrosa koji ima 2 miliona članova, 30 milijardi švajcarskih franaka godišnji prihod, 80 zadružnih preduzeća, oko 700 trgovina. Takođe, ima 85.000 radnika, Migros banku kroz koju se vrti sav taj kapital i Institut sa oko 300 profesora i doktora nauka koji su stalno ili povremeno angažovani na izradi strategija, tržištnih analiza, tehnoloških projekata… Ima i svoju turističku agenciju sa dva džambo džet aviona. Svime time upravlja bord od 11 članova“, objašnjava naš sagovornik.\nJako je malo umatičenih koza\nPrema zvaničnim podacima Uprave za agrarna plaćanja tri okruga u Srbiji izdvojila su se u po broju ovaca i koza. To su mačvanski, zlatiborski i kolubarski.\n„Kada govorimo o strukturi gazdnistava prema broju grla ovaca i koza imamo dominaciju gazdinstava koja imaju do 10 grla. Ona čine 48% domaćinstava. Od 10-50 grla ima 45 posto gazdinstava i samo 6 posto ima 50 i više grla što se može smatrati potencijalno rentabilnom proizvodnjom. Obeshrabruje to što je broj grla koja su umatičena i na koja uzgajivači koza imaju pravo na subvencije zanemarljivo mali. Prošle godine je bilo 11.500 grla koza za koje su date subvencije. Čak 17 puta više ima umatičenih ovaca“, objašnjava Ševarlić.\n„Prvi zadatak je da ovo udruženje radi na poboljšanju kvaliteta grla i umatičenosti koza. Moraju da rade na tome da imaju veću ekonomsku korist. Da plasiraju proizvode pod jednom robnom markom, a da ispod stoji ko je direktni proizvođač i ko odgovara za kvalitet i kotrolu sledljivosti u proizvodnji. Pitanje je koliko kozijeg sira imamo samo od kozijeg mleka, a koliko je to mešavina sa kravljim ili ovčijim mlekom. Zadatak udruženja je da proizvođače koji to rade diskredituje. Ako neko nije član udruženja mora javno da se zna zašto nije. Da se bavio prevatnim radnjama. Samo tako može da se održi poverenje potrošača. Ako bi se članovi udruženja dogovorili i napravili jedinstvenu ambalažu kao što su to uradili pčelari sa teglom, imali bi najmanje 30 posto uštede na nabavnoj ceni ambalaže, a svi bi bili tržišno prepoznatljivi. Treba naglasiti da ambalaža danas čini četvrtinu veleprodajne cene proizvoda“, ističe naš sagovornik.\nSapuni i kreme od kozijeg mleka\nU poslednje vreme sve se češće mogu videti kozmetički proizvodi od kozijeg mleka. Zanimalo nas je da li i to može da bude pokretačka snaga za razvoj kozarstva.\n„Sapuni, kreme su alteranativni proizvodi. To je izuzetno profitabilno. Ali i to mora da podlaže regulama standarda kvaliteta. To može da bude dodatni izvor prihoda za porodična poljoprivredna gazdinstva. To pokazuju iskustva Francuske, Italije, Austrije, Slovenije… Tamo svi oni koji gaje koze imaju i te proizvode u svojoj ponudi. Ako imaju vezu sa svetskim turizmom, nemaju problem sa plasmanom“, kaže Miladin Ševarlić.\n„I za kozmetičke proizvode od kozijeg mleka je potrebno tržište. Imamo mi u prodavnicama i apotekama sapune i kreme od kozijeg mleka, ali mi se čini da se to sve slabo prodaje“, objašnjava Marijana Heđeši.\n„Kozmetički proizvodi od kozijeg mleka nisu ni malo jeftini. Ali, to su jako male količine mleka koje se za to koriste. Ja sam razgovarao sa ženom koja to radi. Ona dnevno kupuje 20 litara kozijeg mleka. Nisam nikoga kontaktirao ko to na veliko radi. Ta žena je blizu nas, u Kikindi, i ona kaže da ima ko je snabdeva“, kaže Zoran Gagić.\n„U Kikindi postoji čovek koji je, ako se ne varam, prvi počeo da pravi sapune od kozijeg mleka. Kozmetika jeste u redu, ali na nekih 100 kilograma sapuna koje on proizvde njemu je potrebno 10-11 litara mleka. To je jako malo i za jednog proizvođača, a ne za sve nas“, priča Nikola Popović.\nKome su namenjeni kozmetički proizvodi od kozijeg mleka?\n„Kozmetički proizvodi od kozijeg mleka su dobri, ali to je za ljude koji imaju dobre prihode. Mi smo čuli prošlog meseca da je prosečna plata u Srbiji 54.000 dinara. Onaj ko ima primanja 54.000 i prijavljen je taj je bogat čovek u ovoj državi. Znamo da su plate znatno niže, ljudi rade kod privatnika i imaju plate od 200-300 evra. Ti kozmetički proizvodi nisu za takve potrošače. Prema tome mi još nismo na tom nivou da trošimo proizvode od kozijeg mleka“, zaključuje na kraju razgovora Branislav Gulan.\nUkoliko sve bude po planu nakon registracije udruženja kozari bi trebalo da odrede smernice i prioritete koje bi trebalo da rešavaju. U svakom slučaju dobro je da se od nečega krenulo, a to je od ideje da jedino udruženi mogu da pokušaju da učine nešto više za kozarsku proizvodnju.\nTagovi:koža, kozari, kumane, poljoprivreda, udruženje kozara, uzgajivaci koza, uzgoj koza, Vesti Zrenjanin