Itálie 2010 - Kalábrie, Sicílie: 1. ČÁST, Evropa, Cestujeme Evropou - cestopisy, fotografie\nItálie 2010 – Jižní Kalábrie, Sicílie\nJe to jako nemoc, velmi silná infekce, droga. Říkejte si tomu jak chcete, ale jakmile přičichnete k té exotičtější části Itálie, okamžitě jí podlehnete a nemůžete jinak, než se pro svou dávku emocí a prožitků každoročně vracet. A i tak je to málo.\nKdyž jsme se v roce 2008 poprvé odhodlali k cestě, která byla 2x delší, než cesty na naše dosavadní dovolené, netušili jsme, do jakého začarovaného kruhu jsme se to dostali. To jsme pocítili až po tehdejším příjezdu. Od té doby každý rok vymýšlíme, škudlíme a hlavně se už od podzimu neskutečně těšíme na naši další návštěvu jižní Itálie.\nNejinak tomu tedy bylo i v roce 2010. Přeci jen nás ale čekaly dvě velké změny. Tou první bylo, že jsme v průběhu let našimi historkami, fotografiemi atd dokonale naočkovali naše blízké kamarády, kteří se rozhodli tento roadtrip absolvovat s námi a to stejně jako my, v kultovním dvoumístném roadsteru Mazda MX-5. Tou druhou změnou oproti dosavadnímu prozkoumávání Kalábrie bylo, že jsme si pobyt rovnoměrně rozdělili na 2 úseky ve dvou různých regionech. Na první týden byla naplánována Kalábrie, konkrétně její bez pochyb nejkrásnější část, a sice Costa Degli Dei – Tropea, Capo Vaticano. Druhý týden jsme se rozhodli poznat námi dosud nepoznanou, magickou, mýty opředenou Sicílii. A to hlavně její severozápadní část okolo měst Trapani a San Vito Lo Capo.\nS plánováním jsme jako každý rok příliš nezaháleli, protože jakmile jste infikováni láskou ke špičce italské boty, začínáte spřádat plány na další léto prakticky hned po příjezdu z právě absolvované dovolené.\nVětšinou si věci, jako výběr lokality a hlavně ubytování beru na svá bedra sám, protože máme s Luckou v podstatě stejné priority a vkus. Tentokrát mě ale moje zvídavá přítelkyně předběhla a zcela převálcovala, když jednoho dne přišla s tím, že už ví, kde budeme v Kalábrii bydlet. Když vyťukala adresu do webového prohlížeče, vykouknula na mě rezidence jako ze snu. Rezidence Salato, obrostlá bujnou barevnou vegetací, tyčící se nad Tropeou se spektakulárními výhledy na celou Tropeu, široké azurové pobřeží a Liparské ostrovy. Tyto vjemy byly až příliš silné na to, abych je potlačil. Bylo jasno. Za 420 Euro na týden jsme zabookovali největší, 3 pokojový apartmán s velkou terasou a nejlepším možným výhledem. Booking proběhl hladce a levně přes Paypal krátce po Novém roce.\nMezi tím už jsem měl v hledáčku apartmány v San Vito Lo Capo. Výběr byl široký a ceny ještě příznivější. Nakonec padla volba na nově postavený a moderně vybavený, velký apartmán s klimatizací a terasou pár set metrů od pláže San Vita. Za cenu 360 Euro za týden nebylo o čem přemýšlet.\nDen odjezdu byl stanoven na 26. srpna a mě už čekaly jen ty příjemné starosti, jako bylo shromažďování informací a zajímavostí ze Sicílie.\nMůj nejlepší kamarád Víťa a jeho přítelkyně Pája k nám ze severu Moravy dorazili den předem k večeru. Drtivá většina věcí už byla nacpána v našich mini kufrech. Odjezd jsme si naplánovali na 10 hodin dopoledne. Celí natěšení jsme se se odebrali pozdě v noci ke spánku, který je ale díky cestovní horečce vždycky spíš jen symbolický.\nPlní energie a očekávání jsme ráno vstali, doladili poslední detaily, do auta nanosili zbytek nezbytností a za pěkného polojasného počasí jsme se staženými střechami, vybaveni vysílačkami, odstartovali naše další cestovatelské dobrodružství.\nMimo klasické návaly euforie se ale dostavovaly i úvahy o tom, jak bude cesta ve dvou autech probíhat. Navíc s Víťou, který do té doby, co by řidič, neabsolvoval cestu ani ze čtvrtiny tak dlouhou, jaká byla před námi.\nPřed Brnem jsme dotankovali plné nádrže a zkontrolovali tlak v pneumatikách, načež mě Víťa celkem vystrašil oznámením, že mu jedno kolo už delší dobou uchází, takže bude tlak v pneu kontrolovat častěji. Tento neřešený problém nám také poté pěkně zavařil, ale o tom až později.\nDalší zastávka nás čekala o ani ne 100 km dál, na Česko-rakouských hranicích v Travel Free Shopu, kde si každý rok kupujeme Metaxu a letos jsme k ní přibrali ještě lahev bílého rumu Bacardi.\nDíky nově postavené dálnici jsme u Schricku ukončili zdlouhavou jízdu po okreskách. Dálnice A5 je po svém otevření v podstatě poloprázdná a tak se nám naskytla možnost všemožného focení se navzájem za jízdy. První větší přestávku jsme po 13.hod uskutečnili na našem oblíbeném odpočívadle Triestingtal cca 35 km za Vídní, kde jsme posvačili, zhodnotili dosavadní průběh a posléze odfrčeli směr Graz. Za Grazem jsme si dali další pauzu a lehce prohodili posádky. Lucce jsem svěřil naši, sám jsem usedl do Víťovy MX-5 a utvořili jsme mužské a ženské posádky. Holky s Luckou nám dávaly za uši, protože moje auto má silnější motor. Cesta tak pěkně utíkala, ani jsme se nenadáli a už se před námi tyčila vstupní brána do Itálie – Alpy. Těsně před italskými hranicemi okolo půl šesté večer, nastal čas na dotankování na naší oblíbené benzínce v alpském městečku Arnoldstein, kam jezdíme každý rok. Nic se tu nezměnilo. Poznávali jsme známá místa, včetně malé, útulné benzínky Shell a jejím pěkným posezením s výhledem na Alpy, které jsme využili ke svačině.\nKrátce před 18. Hod vjíždíme do naší zamilované země a už se nemůžeme dočkat nejbližšího Autgorillu a výborné kávičky. O dvacet minut později už parkujeme před Autogrilem a vychutnáváme si těch pár doušků pravého espressa. Dostavují se první opravdové tzv. „návaly“. Takto jsme pojmenovali pocity neskutečného štěstí a radosti, kterých se nám po těch nekonečných měsících čekání konečně dostává. Naši kamarádi, cestovatelští zelenáči, vytahují štangli turisťáku, takže zatím co mi si pochutnáváme na sendvičích s prosciuttem cotto, není o trefné poznámky o typickém českém turistovi nouze.\nPo občerstvení pokračujeme dál, směrem k Boloni. Za Alpami jsme už po setmění, ale vzduch je teplý a přímořsky vlhký. Noční jízda beze střech tak krásně plyne a po 23 hodině sjíždíme u Boloni z dálnice a hledáme vhodné místo na přespání. Bohužel je oblast okolo Boloni silně zemědělsky zaměřena. Díky tomu je zde mezi poli nespočet zavlažovacích kanálů a tudíž i spousta komárů. Víťa s Pájou tak spaní pod širákem vzdávají a odebírají se spát do titěrného kokpitu auta, kde nemáte ani kam si sklopit sedačku. My zůstáváme venku a všemožně se snažíme schovat před dotěrnými komáry. Nakonec přeci jen usínáme.\nVstáváme brzy, něco po šesté hodině ranní. Nebe je bez mráčku a je krásně teplo. Po sbalení věcí je náš cíl jasný. Najít nejbližší hypermarket a nakoupit naši oblíbenou kávu Filicori, která se v Boloni vyrábí a pohodlně ji koupíte právě jen v Boloni a jejím blízkém okolí.\nK hypermarketu někde v Boloni přijíždíme před osmou hodinou. Otevírací doba je ale až od 9 hodin. Jdeme se tedy projít okolo. Po pár desítkách metrů ale Víťa, který celou cestu řídí v žabkách, šlape do kaluže, která na první pohled nevypadá nijak zvláštně. Je ale dobrých pár centimetrů hluboká a plná bláta. Další program je tedy zajištěn. Po výbuších smíchu při marné Víťově snaze očistit zablácenou nohu a botu papírovými kapesníčky zjišťujeme, že jsou před vchodem do hypermarketu přístupné toalety. Víťa tedy na nic nečeká, strká nohu do umyvadla a za našeho kolegiálního posmívání a focení si nohu i botu umývá. Jak se blíží 9. hodina a tedy otevření obchodu, začínají se, podobně jako v našich končinách, u vchodu shromažďovat místní důchodci, vyzbrojení odhodlaným výrazem, vozíky a akčními letáky. Někteří po nás divně pokukují, asi že jim nehorázně kazíme věkový průměr. Mládí vpřed ! Po otevření elektronických dveří nenecháváme nic náhodě, startujeme do chodeb obchodní galerie a zkušené a odhodlané důchodce necháváme v prachu za námi.\nMáme štěstí, moje káva je zrovna v akci a tak nakupujeme celkem 14 půl kilových balení po 3,39 Euro za kus. K tomu přihazujeme další nezbytné suroviny na dnešní cestu: vodu, laranciatu, sendviče, ovoce, pečivo, prosciutto a další. Za půl hodiny jsme venku, balíme nákup, mažeme se krémy, protože venku začíná pěkně žhnout sluníčko, v hustém provozu opouštíme Boloňu a míříme k Ceseně.\nV 10:30 už najíždíme na bezplatnou rychlostní silnici směrem na Orte. Stavíme hned na prvním odpočívadle, parkujeme auta do stínu a sedáme si před Bar E 45-1, kde za 70 centů dostáváme parádní Filicori espresso macchiato. Víťa má ještě v plánu zkontrolovat pneumatiky, především pak tu, která mu uchází. Musíme ale na druhou benzínku, kde mají kompresor. Pneumatika je ušlá o cca 0,5 atmosféry. Dofouknuto, jede se dál.\nSlunce pálí fest. Nastupuje tedy ochlazovací finta s mokrým ručníkem okolo ramen a krku. Projíždíme krásným kopcovitým vnitrozemím Toskánska, míjíme azurově modré jezero Lago Di Montedoglio. Návaly se čím dál zvětšují :-)\nOpouštíme region Toskánska a už jsme v Umbrii. Za Perugií stavíme na odpočívadle. Potřebujeme doplnit tekutiny. V obchodu vybíráme chlazenou vodu a piva. Když míříme ke kase, začne na nás pokladní hulákat a ukazuje, že musíme jít pryč, protože s Víťou nemáme trika, která jsme si zapomněli obléct. Dávám tedy Lucce do náruče zbytek zboží, které chceme koupit a lehce naštvaný si jdu s Víťou sednout ven, zatím co Lucka s Pájou zaplatí. O co větší je ale moje rozčarování, když za námi po pár sekundách přiběhne onen nevrlý pokladní a začne si nás prohlížet a koukat okolo nás. Je mi hned jasné, že si asi, nevím proč, myslí, že jsme snad něco ukradli (hlavně, že na sobě s Víťou máme spoustu oblečení, kam by se nějaký domnělý lup dal ukrýt že :-) ). To už mě dopálí tak mu řeknu hezky česky pár peprných poznámek, načež se opruz slavnostně odebere zpět do své práce. Za chvíli přichází holky s vodami a pivy. Otevíráme si každá dvojice napůl velkého 0,66l Heinekena a chladíme přehřáté organismy. Vedro spojené s mým rozčarováním nad chováním pokladního mi po pár doušcích piva způsobuje expresní opilost. Jak rychle ten pocit přišel, tak se naštěstí rychle začal i vytrácet, takže po půl hodině jsem ok a můžeme pokračovat po rozžhaveném asfaltu vstříc Terni.\nVe 3 hodiny odpoledne jsme v Terni, poměrně snadno se prokousáváme jindy zacpaným centrem města a už se cesta serpentinami zvedá do krásných zelených kopců Umbrie. Ještě krátká zastávka na kopci za Terni s pěknou vyhlídkou na město. Za chvíli za sebou necháváme Umbrii a překračujeme hranice dalšího regionu – Lazio. Bohudíky za to, že v autě není teploměr, protože sluníčko si nás pěkně griluje. Na malé benzínce provádíme další důkladné chlazení těl mokrými ručníky. Víťa s Pájou nemají dost a proceduru opakují snad 5x. Po vyčerpání místního vodovodu :-) pokračujeme po jedné z nejkrásnějších silnic, která na trase naší cesty leží. Trasa Terni, Rieti, Borgorose, Sora, Cassino vede po širokých silnicích s minimálním provozem a neopakovatelnými výhledy na Apeniny a zelené italské vnitrozemí. Postupně projedete třemi regiony: Umrzni, Lazio, Abruzza před Sorou se opět vrátíte do Lazia. V okolí trasy leží více než 10 národních parků a rezervací. Pokud pro vás i cesta znamená cíl, zkuste si svou cestu naplánovat alespoň jednou přes tyto okresky. Myslím, že nebudete litovat.\nV městečku před Avezzanem okolo 17 hod opět nadešel čas na nákup lehoučkých italských piv a vody. Žízeň je veliká, takže ve mě třetinka Peroni mizí během pár okamžiků. Míjíme Cassino a u města Montano odbočujeme na státní silnici SS372, která nás dovede až do Beneventa. Pomalu se stmívá provoz je velmi hustý a plný uspěchaných Italů, kteří na nevyzpytatelně zvlněném profilu silnice předjíždějí. Raději zastavujeme před 20 hod na odpočívadle, abychom počkali, až se úplně setmí, protože šero je můj největší nepřítel na cestách. Na pohled poměrně obyčejná benzínka ale ukrývá podivné štamgasty, z nichž ten nejpodivnější, resp. nejopilejší dostal od Víti přezdívku Carlos a k ní Víťa přidal hned několik zaručených faktů o Carlosově pokročilém alkoholismu, agresivitě, jeho životě v místním podsvětí a nakonec i špatných hygienických návycích (WC bylo totiž ve skutečně otřesném stavu). Káva, kterou jsme si tady nechali udělat ale byla jedna z nejlepších. Podvědomě jsme se tedy rozloučili s místním bossem Carlosem a pokračovali vlahou, teplou nocí k Beneventu.\nPo menším bloudění u Beneventa, kde si naše navigace opět vybrala jednu ze svých slabších chvilek a navigovala nás po zapadlých, nikam nevedoucích cestičkách, jsme se u města Atripalda napojili na dálnici k Salernu. Víťa, jehož auto nemá tzv. hladové oko, začal být nervózní a čím dál častěji mi do vysílačky hlásil potřebu tankovat. Před 23 hodinou jsme dorazili do Salerna, kde jak jinak, znatelně zhoustnul provoz, protože se zde potkává dálnice A3 a bezplatnou E841, po které jsme přijeli. Na chvíli jsme se navzájem dokonce ztratili a ani vysílačky nebyly v dosahu. Naštěstí jsme se po pár minutách našli a sjeli z dálničních uzlů a městských okruhů dolů do ulic Salerna, kde jsme oběma autům dopřáli plné nádrže benzinu.\nSalerno je vstupní branou na Costieru Amalfitanu - riviéru, táhnoucí se od městeček Vietri Sul Mare přes Maiori, Minori, Amalfi a Postiano k Sorrentu. Byla by škoda našim kamarádům upřít pohledy na tato malebná městečka nalepená na strmých útesech a celé členité pobřeží s jedou z nejlepších panoramatických silnic v Evropě.\nVydali jsme se tedy do nejbližšího městečka Viteri Sul Mare, zaparkovali auta a jelikož bylo velmi teplo, sbalili plavky a 30 minut před půlnocí vyrazili na první koupačku v moři. Na pláži bylo živo, spousta lidí seděla na dekách, na písku, někteří se koupali. Voda měla velmi příjemnou teplotu, bylo bezvětří a my si užívali parádní koupání, když najednou, až symbolicky, začal krásný ohňostroj nad mořem. Jako by nás Itálie a Amalfské pobřeží vítalo po roce zpět :-)\nPo sprše jsme se odebrali na krátkou procházku centrem, především za účelem večeře. Bylo ale už po půlnoci, takže nás některé pizzerie musely odmítnout s tím, že zavírají a už nevaří. O pár kroků dál jsme ale natrefili na jednu, kde se stále peklo a tak po prvním koupání v moři následovala i první pizza. Pro nás byla jasnou volbou Capriciosa s olivami Taggiasche, Víťa s Pájou si dali jakousi se smetanou a kukuřicí či co :-)\nPo večeři jsme celí unavení z dlouhé, namáhavé cesty, zamířili auty do okolních kopců najít plácek na přespání. Po pár minutách jsme našli pěkné místo na jakési plošině. Naši kamarádi se ale opět rozhodli strávit noc v těžkém nepohodlí roadsteru. No, jejich smůla. My jsme roztáhli karimatky a nebýt jakési tajemné partičky malých bílých psů, kteří nás k ránu vzbudili, když se k nám přiblížili a pak zase se štěkotem záhadně bleskově zmizeli, vyspali bychom se do růžova.\nV 7 hodin ráno se budíme do zataženého, teplého rána. Balíme věci a sjíždíme z kopců na panoramatickou a neuvěřitelně klikatou Amalfi coast road, lemující pobřeží. Po cestě zastavujeme na několika z mnoha vyhlídek a vychutnáváme si pohledy na toto neobyčejné pobřeží a jeho městečka. Obloha se postupně protrhává a když přijíždíme po osmé hodině do Amalfi, už je opět slunečno. Parkujeme na nábřeží a po krátké procházce usedáme na zahrádku baru Flavio Gioia. Objednáváme Quattro caffe macchiati, vodu a croisanty ke snídani. Ochotná a usměvavá číšnice nám po pár minutách přináší v krásných hrníčcích s logem baru kávu, vodu a 4 obrovské, nadýchané, plněně croisanty. Tak lahodný a chutný croisnat jsem snad ještě nejedl. Po snídani ještě posedáváme a užíváme si pohodu ranního Amalfi.\nO půl desáté zvedáme kotvy a vracíme se do Salerna, napojit se na dálnici, která nás dovede až do Kalábrie. Před 11 hodinou už se do nás opírá to pravé jihoitalské slunce, na řadě je malá přestávka na Autogrillu za Salernem. Jaké je naše překvapení, když v tom dopoledním vedru potkáváme chlápka ve svetru, který sedí na slunci a telefonuje. Asi Sicilan či co :-) Kupujeme opět vodu, piva a sendviče a nakonec zde na posezení s malými plechovkami Peroni trávíme půl hodiny.\nUž je ale čas pohnout se blíže k našemu cíli. Po dálnici pokračujeme dál na jih. Bohužel, dopravní omezení z let minulých jsou stále aktuální, takže čas od času chtě nechtě musíme zvolnit tempo a jet v koloně aut za sebou v jednom pruhu. Po pár kratších omezeních následuje jedno dlouhé, odhadem okolo 15 km. Občas se celá kolona úplně zastaví. Nic moc pocit stát s kabrioletem na přímém slunci. Po dalších dlouhých minutách se nám konečně otevírá normální dálnice. Máme hlad, takže odbočujeme k prvnímu odpočívadlu. Toto je ale pěkně vybydlené, téměř žádný sortiment, takže se nezdržujeme a jedeme k dalšímu. Tady už je situace diametrálně odlišná. Holky jdou nakoupit a my s Víťou hledáme, kde by se dalo ukrýt před sluncem. Vedle benzínky Víťa nachází jakousi betonovou budku o rozměrech cca 2 x 2 metry a na výšku 2,5 metru a prohlašuje ji za svůj soukromý apartmán. Popisuje, co vše v ní má, jak je zařízené druhé patro atd. Já jsem si našel svůj vlastní apartmán v podobě jakéhosi starého přívěsu bez oken, který asi slouží jako malý sklad. Na rozdíl od Víti mám ale venku posezení s krásným provizorně vyrobeným stolkem. Další legenda je stvořena. Holky přináší velké zapečené tousty s cottem a sýrem a pochutnáváme si ve stínu Víťova apartmánu. Nakonec zde, ve veselé náladě, sedíme skoro hodinu. Na závěr nesmí chybět fotografie našich nemovitostí s jejich pyšnými majiteli a po 14. hod už zase zpět na dálnici.\nSvižným tempem pokračujeme po dálnici k místům, kde se kroutí do divokých zatáček. Po pár minutách zjišťuju, že jsme Víťu s Pájou nechali někde daleko za námi, a to i za možnostmi dosahu našich vysílaček, takže musím zvolnit a počkat, až nás dojedou.\nO půl čtvrté konečně opouštíme dálnici u značky odkazující na nám důvěrně známá místa Pizzo, Tropea, Vibo Valentia. Když hlásím druhé posádce, že budeme sjíždět z dálnice a Tropea je 30 km před námi. Ani mi nechtějí po té dlouhé cestě uvěřit, že už jsme skoro tam.\nZa Pizzem ještě děláme jednu nucenou přestávku, když mi Víťa hlásí, že se mu rozsvítila kontrolka ruční brzdy. Po ujištění, že ručka funguje, je jasné, že má v nádržce málo brzdové kapaliny. S Víťovým údivem vytahuju půl litrovou lahev brzdovky z kufru, dolívám nádržku na max a po 16 hodině konečně přijíždíme do Tropey. Hned si to míříme nahoru do kopce a po pár stovkách metrů přijíždíme k velké, terasovitě postavené a zelení obklopené rezidenci Salato.\nParkujeme auta a čekáme na Francesca, majitele rezidence. Mezi tím zjišťuju, že se mi na hrudníku po cestě vytvořila , jak Víťa trefně poznamenal, „šerpa“ od bezpečnostního pásu. Nějak jsem si v těch vedrech neuvědomil, že v autě, i když bez trika mám pořád přes tělo pás. Francesco nás velmi mile a přátelsky uvítal. Už pár okamžicích bylo jasné, že je to ten typický, laskavý Ital. Radí nám zaparkovat na kopečku, odkud je to blíž k našemu apartmánu. Bere klíče a jde nás provést. Po odemčení nás jako první vede na terasu. Všichni víme proč a také my chceme terasu a její výhled vidět jako první. Na fotkách vypadal výhled fantasticky, ale to co přišlo na živo, předčilo veškerá má očekávání. Francesco z mých, v prvních sekundách českých, vyjádření pochopil, jaké jsou mé pocity a jen se potutelně usmíval. Po chvíli, kdy jsme všichni více méně jen tupě zírali před sebe s otevřenými ústy, jsem se přeci jen vzpamatoval v angličtině mu po zásluze patřičně pochválil polohu jeho domu.\nNadšení bylo obrovské. Pokoje byly pěkné,jednoduše zařízené, k tomu velká kuchyň, ale hlavně ta exkluzivní terasa s velkým stolem, židlemi, lehátky a houpací sítí... Tím hlavním atributem ale byl bombastický, neskutečný, kouzelný, dech beroucí výhled na celou Tropeu a její okolí, zalité azurově modrým mořem.\nJen co jsme se nabažili fantastické scenérie a na rychlo přenesli věci z aut do apartmánu, čekala nás zasloužená sprcha a pak už rychle na pláž. Času už nebylo moc nazbyt, takže jsme nic nevymýšleli a zamířili na městskou pláž v Tropeji vedle kostela Santa Maria Del Isola. Celí nedočkaví jsme pohodili věci na jemný písek a naskákali do vody. No jo, není nad to se při podvečerním slunci ponořit to průzračné vody. Jeden nával střídal druhý a my se nemohli nabažit znovu objevené atmosféry a kouzla tohoto města, ke kterému jsme vážili tak dlouhou cestu, kterou ale vždy stojí za to absolvovat.\nStín kostela pomalu, ale jistě začal ukrajovat větší a větší část pláže a když dorazil až k nám, nadešel čas sbalit věci a pláž pro dnešek opustit. Po cestě zpět k rezidenci jsme ještě zaskočili na nákup do supermarketu za Tropeou nakoupit dobroty k zítřejší snídani a svačině. Když jsme dorazili zpět do apartmánu, naše první kroky vedly opět na terasu. Přesto, že jsme měli spoustu věcí, které bylo potřeba vybalit a zabydlet se, nikomu nedalo se aspoň na chvíli na terase uvelebit a vychutnávat západ slunce a klid a pohodu, která nás obklopovala. Nakonec jsme se s veškerým sebezapřením donutili a vybalili větší část věcí, abychom mohli co nejdříve vyrazit zpět do města na večeři.\nCentrum při našem příjezdu už vířilo klasickým nočním životem, takže po postupném proplétání se davy lidí a hledání vhodného parkovacího místa, jsme i my splynuli s městem. Ještě před usednutím do některé z restaurací jsme nemohli naše kamarády ochudit o několik parádních městských nočních vyhlídek. Žaludky už ale dávaly najevo, že přišla jejich chvíle, a tak jsme vybrali malou, rodinnou restauraci Sale & Pepe, kterou jsme v minulosti už několikrát navštívili. Já s Luckou jsme sáhli po risottu marinara, Pája si vybrala spaghetti ala bolognese a Víťa Rigatoni ala scampi, k němuž si ještě poručil svou v tu dobu ještě netušenou osudovou lásku, pivo Moretti. Bohužel nám dojem z výborného jídla zkazila neskutečně dlouhá doba, kterou jsme museli na naše talíře čekat. Čekali jsme bez mála 2 hodiny. Očividně v kuchyni chyběla pomocná síla a chudák paní obsluhovala a pravděpodobně i vařila úplně sama. Nikdy před tím se nám toto nestalo, takže jsme byli zklamaní, už kvůli naším spolucestovatelům, kteří byli na výborné italské speciality natěšení možná ještě víc, než my. Po dlouhém čekání se ale přeci jen vše v dobré obrátilo, protože jídlo bylo výtečné.\nOkolo půlnoci jsme se vrátili zpět „domů“, uvelebili se na terase okolo stolu. Lucka na nic nečekala a začala okamžitě okupovat houpací síť. Z ledničky jsme si přinesli Metaxu a L’aranciatu a příjemně unavení jsme oficiálně zahájili naši dovolenou a oslavili šťastně a bez větších komplikací zvládnutou cestu. Zde musím ještě vzdát hold Víťovi, který se s touto novou, velkou výzvou v podobě 2000km dlouhé cesty popasoval nad očekávání statečně a skvěle.\nO půl druhé ráno už nás únava dohnala a milosrdně poslala po několika nocích, strávených na karimatkách nebo sedadlech, do postelí.\nO půl desáté se konečné odpočinutí budíme do krásného slunečného dne. Terasa už čeká a láká nás k rannímu posezení se snídaní v italském stylu s pečivem, prosciuttem, čerstvými rajčátky, mozzarellou a na závěr espressem z bialetty, kterou jsem celkem bez problémů našel v jedné ze skříněk kuchyňské linky. Po krátké poradě se vydáváme navštívit město tartufa, Pizzo.\nJeště před Pizzem tankujeme další litry benzinu a o pár minut později opouštíme auta nedaleko centra města a šlapeme po strmých schodech nahoru. Po cestě k centru si ještě Pája s Víťou kupují v malém krámku střední bialettu, aby si mohli toto domácí espresso připravit i doma po návratu do vlasti. Při procházce ale míjím jednu z odboček, která vede přímo do centra, takže se k němu nakonec dostáváme menší oklikou po malých, neznámých uličkách.\nCentrální náměstí Pizza je umístěno na vyvýšeném útesu, na jedné straně obklopené starou pevností a velkolepou vyhlídkou na moře a ze strany druhé množstvím kaváren a klikatými strmě klesajícími a stoupajícími uličkami. Celé náměstí na vás dýchne ležérním klidem a vybízí k posezení a relaxu v některé ze zahrádek kaváren. Samozřejmě nemůžeme jinak, než se nechat tímto pocitem pohltit a jelikož mám ještě v živé paměti, jak jsme tu s Luckou před pár lety strávili ve stínu slunečníku a nenuceném lenošení několik desítek minut, není důvod si to nezopakovat i ve čtyřech. Objednáváme si vodu, tartufo, ledové espresso caffe freddo, Víťa pivo Dreher a Pája tartufo a capuccino a jak se patří relaxujeme. Po hodině a půl se vracíme liduprázdným centrem zpět k autům. Sem tam potkáme ve stínu některé z uliček pár starousedlíků, sedících na židlích před domy. Jinak se celým městem rozprostírá klasická siesta.\nBlíží se čtvrtá hodina odpolední a tak bychom se rádi osvěžili v moři. Parghelia a její pouze pěšky přístupná pláž je jasnou volbou. Cestou ještě zastavujeme u obchůdku s plážovým vybavením, kde Víťa s Pájou vybírají nezbytný slunečník. Přijíždíme na strmý útes nad pláží, odkud je další z desítek neopakovatelných výhledů na „Pobřeží Bohů“, bereme věci a po mnoha schodech scházíme dolů k moři, které je nezvykle bouřlivé. Vlny neúnavně bičují skalnaté výběžky útesů a zasahují do velké části pláže. Pro naše deky a věci tedy vybíráme místo dále od břehu a pokoušíme se prorvat metr a více vysokými vlnami dál na moře, kde je hladina klidnější. Úkol je to ale nelehký, vlny, které s sebou berou u mělkého břehu i hromady malých oblázků nás vracejí svou mohutnou silou zpět na břeh. Holky svůj boj vzdávají a zůstávají stát po kotníky ve vodě a nechávají se omývat zbytky vln. S Víťou se nám podaří se konečně dostat do větší hloubky, ve které už nejsou zpětné spodní proudy a aspoň trochu si můžeme zaplavat. Při návratu na břeh se sotva držíme na nohách, když se nám zpětný ráz vln snaží podkopnout nohy. Uleháme na deky, otevíráme malá piva a odpočíváme. Zdá se ale, že každou další vlnou se k nám moře čím dál více, plíživě přibližuje. Rozhodli jsme se tedy, že si okolo našeho ležení vystavíme hráz z kamenů. Ta úspěšně odolává několik minut. Poté přichází jedna z větších vln, rozrazí kameny a než se stačíme zvednout, zaplaví naše místečko. Ti nejpohotovější stihnou alespoň čapnout pivo a brašny s osobními věcmi. Zbytek věcí jako deky, oblečení, boty, moje cigarety, jedno pivo a hlavně naše autolednička jsou skrz na skrz mokré. Dekami a šatstvem obložíme velké balvany po útesem, já vytřepávám ledničku a modlím se, aby fungovala. Mezi tím si ale nenecháme zkazit náladu a s Víťou se opět dereme s většími či menšími úspěchy do vln. Věci mezi tím schnou a tak o půl sedmé už šlapeme schody do kopce zpět na útes. Tady nás čeká další z nepříjemných překvapení, a sice pokutové bloky za stěrači za údajné špatné parkování. Pro nás pěkný suvenýr, ale pro příště už budeme raději parkovat v některé z nepříliš vzdálených ulic. Alespoň lednička je v pořádku.\nS naoranžovělým sluncem v zádech, chystajícímu se k západu, se vracíme na skok do apartmánu, abychom se osprchovali, převlékli a vyrazili na večeři. Včerejší pastu dnes měníme za pizzu a mezi desítkami pizzerií v Tropey máme jasného kandidáta, o kterém jsme se dočetli už v průběhu roku na Tropejském blogu Tropea per amore. Jedná se o vyhlášenou pizzerii Vecchio Forno, kde se už po generace peče pizza klasickým způsobem - v peci na dřevo. Pizzerie Vecchio Forno je malá rodinná pizzerie zastrčená v uličce Via Caivano, ale není těžké ji najít. Co nás zarazilo už když jsme se k pizzerii blížili, byly početné fronty lidí postávající podél uličky. Toto nás ale utvrdilo v tom, že na tomto podniku asi vážně něco bude. Ten zástup lidí byl naštěstí tvořen lidmi, kteří si přišli pro pizzu do krabice. I tak nám ale obsluha musela na rychlo přichystat stůl někde v růžku zaplněné velké jídelní místnosti se starobylými klenutými oblouky. Z jídelního lístku, který mimo pizzu nabízí i focacciu a další pečené dobroty, vybíráme pizzu Quattro formaggi, Salami a Frutti di mare. Víťa, kterému v Pizzu pivo Dreher příliš nechutnalo, objednává ještě Morettiho „grande“ (0,66l) a zde, ve Vecchio Forno, jeho láska k tomuto moku propuká naplno. Následuje pózování s lahví, na jejíž etiketě je vyobrazen muž v zeleném obleku a klobouku. Díky němu Víťa začne pánovi na lahvi a vůbec pivu Moretti přezdívat „mysliveček“. O pár okamžiků později se k nám už nesou naše pizzy. Rozměrem jsou o poznání menší, než pizza, na kterou jsme zvyklí, ale chutí a vůní její rozměry daleko přesahují hranice tohoto malého podniku i našich chuťových pohárků. Jestli můžu říct, kde že jsem kdy měl nejlepší pizzu, bez dlouhého přemýšlení volím právě Vecchio Forno.\nSe spokojenými žaludky jdeme na večerní procházku městem. Nakukujeme do krámků s regionálními produkty a specialitami. Nakonec neodoláme a s Luckou vlezeme do obchůdku se sýry a uzeninami a kupujeme si na večer na chuť klobásu salsiciu. O pár krámků dál, nakupujeme jedno balení místních typických těstovin filei. Po návštěvě vyhlídky na pláž a kostel usedáme na zahrádku naši oblíbené cukrárny/kavárny San Michele na rohu hlavní promenády a ulice Discea Marina Vescovado, vedoucí dolů pod útesy k plážím. Dopřáváme odpočinek našim uchozeným nohám a po jídle taky kávu a následně zmrzlinu. Okolo půlnoci přijíždíme do rezidence, usedáme na terasu, baštíme salsiciu a jak říká Víťa, doplňujeme „dobrou náladu“ v podobě popíjení Metaxy. Já ještě vytahuju stativ a pořizuju několik fotek magického nočního výhledu na svítící a pulzující centrum Tropey. Ve 3 hodiny ráno už postupně únavou odpadáváme a uleháme ke spánku.\nPo včerejším lehce protaženém večeru vstáváme až po 11. hod. Venku už je krásně teplo, obloha je polojasná. Po snídani míříme směr Capo Vaticano. V půli cesty ale odbočujeme na nám důvěrně známou prašnou příjezdovou cestu k rezidenci La Meridiana, kde v roce 2008 začala naše první kalábrijská dovolená o odstartovala tento vyjímečný vztah, který ke Kalábrii máme. Vylézáme s Luckou z auta a za naskakujících flashbacků a „návalů“ procházíme okolí rezidence. Krátce zavzpomínáme na tehdejší, z mého pohledu zlomovou dovolenou (ať už se to týká vzdálenosti, náplně, zážitků a tím jakéhosi přerodu turisty v cestovatele ) a vracíme se zpět za našimi kamarády, abychom mohli pokračovat dál.\nJako první zastavujeme na vyhlídky u majáku, abychom mohli Víťovi s Pájou ukázat jednu z nejvelkolepějších a až kýčovitě malebných vyhlídek na pobřeží Capo Vaticana. Z vysokého útesu je rozhled skutečně famózní. Můžete sledovat jak reliéf pobřeží, tak i při pohledu dolů jednotlivé malé, z pevniny nepřístupné plážičky. A pokud chcete k tomu ještě pohodlí, můžete, stejně jako my, zavítat do baru hned u vyhlídky, sednout si pod slunečník, objednat si pivo (Víťa už zásadně pouze myslivečka Moretti) a kochat se. A když budete mít štěstí, pokecáte s paní barmankou, která je původem z Polska.\nHodinky ukazují 14 hod a tak opouštíme maják a popojíždíme o kousek dál k vyhlídce na pláž Belvedere, která patří k tomu nejlepšímu. Jak zjišťujeme, pěší stezky k pláži jsou bohužel uzavřeny a není tak možné se na pláž dostat suchou cestou. Odjíždíme tedy na vyhlášenou a rušnou pláž Groticelle sotva o pár km dál. Platíme parkovné a vydáváme se na sice lehce přelidněnou, ale velmi příjemnou pláž. Máme v plánu si vypůjčit šlapadlo a doplout s ním na opuštěnou pláž Belvedere, ale po krkolomné komunikaci s pronajímatelem zjišťujeme, že nás nemůže pustit dál na moře kvůli větším vlnám, které mohou šlapadlo odnést na útesy. Z vypůjčení tedy sešlo. No, co se dá dělat. Zase se na tu krásnou plážičku nedostaneme. Zde aspoň můžeme využít plážových barů a dalších služeb. Prvně ale samozřejmě spěcháme do průzračné vody se osvěžit a vyzkoušet (ne)těsnost našeho šnorchlovacího vybavení. V přestávkách mezi rácháním se v moři usilovně odpočíváme a užíváme sluníčka. A když už jsme tady, kousek od baru, moře je čisté jako v karibiku tak co si tak dát jednu Coronu s citronem :-) ?\nPo 17 hod odjíždíme zpět domů. V plánu totiž ještě máme velký nákup v hypermarketu ve Vibo Valentia. Na apartmánu se osprchujeme, posvačíme žlutý meloun a razíme si cestu serpentinami nahoru k Vibu, vzdáleném asi 25 km. K nákupní galerii přijíždíme po 20. hod a s šířkou nabízeného sortimentu se úměrně zvětšuje i objem potravin a dalších gastro bomb v našem vozíku. Za hodinu jsme hotovi, sjíždíme zpět k pobřeží a jedeme rovnou na večeři do naší oblíbené restaurace La Notte kousek od La Meridiany. La Notte je rodinná restaurace s velmi příjemným prostředím a obsluhou v Localita La Torre, po levé straně směrem ke Capo Vaticano. Dnes večer je výběr následující: Já: regionální specialita filei alla nduja, Lucka: pražma na grilu, Víťa: Spaghetti Frutti di mare a Pája: mečoun na grilu. Všichni jsme si pochutnali a večer se nese opět v duchu relaxu a dobré nálady, tentokrát téměř do rozednění. Spát jdeme až ve 4 hodiny ráno.\nDalší krásné pozdní ráno v sluncem zalité Kalábrie. Na pořadu dne je návštěva skalního městečka Zungri. Zdejší obydlení byla vytesána v pískovcových skalách mezi 12. a 14. stoletím.\nPo snídani vyrážíme serpentinami nahoru do kopců. Navigace nás vede po lehce rozpadlé silnici, kličkujeme mezi výmoly, když v tom mi Víťa hlásí do vysílačky, ať zastavíme, že má nějaký problém. A bohužel má pravdu. Při popojíždění se od zadního pravého kola, tedy od toho, které samovolně plíživě ucházelo už před odjezdem na dovolenou, ozývá zvuk ucházejícího vzduchu. Kolo je téměř vyfouknuté. Vytahuju tedy nářadí, chystám dojezdovou rezervu a v polední výhni uprostřed pustiny vyměňujeme kolo. Při sundání kola z náboje je jasné, že problém je mnohem horší, než defekt pneumatiky. Vnitřní límec kola je na dvou místech poškozený. Na jednom místě je velká prasklina, kterou způsobilo najetí do velké díry. O kousek dál je límec zvlněný, což vysvětluje problém pomalého, postupného ucházení kola. Bohužel Víťa tento problém neřešil před odjezdem a teď, když pořádně nekoukal kam jede a s už tak ušlou pneu najel do díry, pneu nemohla kvůli malém tlaku vzduchu uvnitř odfiltrovat ránu. Tudíž popružila až na ráfek a poškodila jej. Tohle bude drahá sranda. Nasazujeme komicky vyhlížející tenoučkou dojezdovku a obracíme směr cesty zpět k apartmánu. S Víťou pak jedeme do blízkého pneuservisu, kde nám ale sdělují, že ráfky neopravují a odkazují nás na „gommista a Santa Domenica“. Nemáme tušení, kde v Santa Domenice opravnu najdeme, tak nás napadá majitel rezidence Francesco, který by nám mohl pomoci. Francesco ale není doma, takže vymýšlíme náhradní program. Než sedět v apartmánu, ve špatné náladě zpytovat svědomí a čekat na Francesca, tak raději jedeme do Tropey na pláž.\nO pár minut později parkujeme u pláže u Santa Maria Del Isola. Moře je opět neklidné, jako předevčírem, takže se holky jen brouzdají u břehu a já s Víťou si jdeme zaplavat, respektive poprat se s vlnami. Po hodině se obloha zatahuje, odpočíváme na dekách na vyhřátém písku. Víťa sedí opodál na břehu a natáčí si vlny. Zapaluju si cigaretu a jdu si sednout za ním. Po chvilce ale přichází opět jedna ze silných vln a bere nás s sebou. Aspoň budeme mít pěkný živý záběr :-) Kupodivu, když se zvednu, přestože jsem celý mokrý a obalený pískem, moje cigareta pořád hoří. Skáčeme do vln se omýt a vytřepat písek z plavek.\nZačíná poprchávat, a tak se raději jdeme schovat pod skálu u kostela. Za chvíli je po deštíku. Nechce se nám teď šlapat schody nahoru do centra, tak míříme do blízkého baru u pláže na kávu. Vypadá tak nějak všelijak, neudržovaně, ale co už. Nikam dál se nám nechce. Obsluha žádná, espresso macchiato si tedy objednáváme u pokladny. Když ale kávu ochutnáváme, všechny chmury jsou zažehnány. Je výtečná.\nO půl páté balíme a jedeme do rezidence, kde už by měl být pan majordomus. Francesco mluví velmi obstojně anglicky, což v jižní Kalábrii působí spíš jako zjevení, ale o to snadněji a líp mu můžeme vysvětlit situaci. Franta, jak mu familiérně přezdíváme, se s lidmi v opravně zná, tasí telefon a bryskně domlouvá návštěvu na 6. hodinu večerní. V mezičase využíváme stín na parkovišti k umytí našich plechových miláčků. Po té přichází „Franta“ pro Víťu, nakládají poškozené kolo a odjíždějí do servisu. Držíme palce, aby vše dobře dopadlo !\nPosedáváme na terase a blíží se západ slunce. Dnes jsou pěkně viditelné Liparské ostrovy, tak nás s Luckou napadá, že by bylo fajn si jít západ slunce do Stromboli hezky užít na vrchní obrovskou terasu na střeše rezidence. Beru pivko, cigarety, foťák a stativ, obracíme křesílka na terase směrem na západ a uvelebujeme se v nich. Krásnější západ slunce budete jen těžko hledat. Lidé na okolních silnicích zastavují auta u kraje a sledují západ společně s námi. Máme exkluzivní výhled a veškeré pohodlí k vychutnání této romantické scenérie. Jen já ještě v průběhu poskakuju okolo fotoaparátu a pořizuju spoustu fotek typu: západ slunce se zoomem, bez zoomu, s luckou stojící, sedící, mnou sedícím, stojícím, námi oběma stojícími, sedícími, objímajícími se atd atd. No ve finále z toho jsou každopádně krásné snímky a stejně tak krásný zážitek.\nVíťa se vrací po půl osmé s ne příliš dobrými zprávami. Kolo naštěstí pravděpodobně půjde opravit a oprava ho bude stát okolo 50 Euro. Horší ale je, že se pneumatika při propružení taktéž poškodila a to tak, že se částečně potrhala její kostra, tzv. kordy. Tím pádem není pneumatika ani trochu bezpečná, může např. kdykoliv doslova explodovat za jízdy a nebude stabilní. Ceny pneumatik jsou v Itálii mnohem vyšší, než v ČR a zvláště pak u prémiových značek, jako je Bridgestone, na kterých je Víťova MX-5tka obutá. Další postup budeme volit až po opravě ráfku, který by měl být hotový zítra.\nUž za tmy, okolo půl deváté odjíždíme do La Notte koupit pizzu do krabice. Každý podle svého gusta, jedna pizza Frutti di mare, další Allo Filipo, Aurora a Víťova Crudo. Krabice s pizzami ukládáme do kufru a spěcháme do apartmánu, aby nám pizzy nevystydly. V tunelu ale koukám, že za mnou ve tmě jede kompletně neosvětlený Víťa. Vysílačky u sebe zrovna nemáme, tak pomalu brzdím, abych mu ukázal, že jede po tmě. S prudkými brzdami za mnou Víťa bohudík zastavuje (prý mě blbě viděl :-) ) a zapíná si konečně světla.\nSedáme si ve vlahé noci na terasu a rozebíráme si krabice s pizzami. Jako by Víťa té smůly dnes neměl dost, otevírá svou krabici s pizzou a zjišťuje, že jeho pizza al crudo je bez cruda, takže v podstatě jen taková Margherita. Po večeři si tedy naléváme trochu té dobré nálady a poměrně brzy jdeme spát. Snad tento den zůstane jediným smolným z těch zbývajících.\nRáno vstáváme po 9. hodině. Víťa jede na 10. hodinu s neskutečně ochotným a nápomocným Francescem do Santa Domenicy vyzvednout opravené kolo a domluvit se, jak vyřešit problém s nákupem pneumatiky.\nMezi tím jedu s Luckou k místu, které jsme si do navigace zaznačili ještě doma před dovolenou a kde by se měla nacházet cestička k jedné z opuštěných pláží. Auto necháváme na parkovišti u schodů k pláži na Via Ermenegildo Sintes, bereme věci a sestupujeme z útesu dolů. Pod námi je skalnatá pláž, na které leží několik lidí. Za jedním z útesů napravo se ale ukazuje krásná malá písčitá pláž, na kterou máme spadeno. Cesta ale nebude jednoduchá. Musíme ujít několik stovek metrů po ostrých a místy kluzkých kamenech, obejít po kolena ve vodě několik skal, ale odměnou nám je překrásná liduprázdná pláž, kterou teď budeme mít jen sami pro sebe. Lucku s věcmi nechávám na pláži a vracím se zpět, abych zajel pro Páju, která čeká v apartmánu, protože ji neměl kdo odvézt a naše auta jsou pouze dvoumístná. O chvíli později ji vyzvedávám a vyrážíme směr pláž. Po cestě potkáváme Víťu s Frantou, takže se opět vracíme zpět a pak už všichni společně odjíždíme k pláži. Víťa s Pájou, kteří asi nejsou takoví dobrodruzi jako my, se zprvu zhrozí, kudy že to musí jít, aby se na pláž dostali. Nakonec se ale seberou a následují mě k naši pro dnešek soukromé pláži. Po pár minutách trošku těžkopádné cesty se tedy všichni shledáváme a vychutnáváme si luxus naprosté anonymity tím, že zde střídavým koupáním, sluněním a odpočíváním trávíme celé odpoledne až do půl páté.\nJe ale třeba ještě napravit jeden rest ze včerejška – Zungri. Po sprše se tedy už v podvečer před 19. hodinou vydáváme k Zungri. Začíná se smrákat, takže skalní městečko na nás dýchá přímo magickou a lehce strašidelnou atmosférou. Procházíme jednotlivé rozmanitě konstruované příbytky, mezi kterými můžete najít i kapli a představujeme si, jak se v těchto prostorách muselo bydlet. Některé „domy“ mají okna, jiné mají místo toho ve stropech vyhloubeny větrací šachty pro přívod vzduchu. Obydlí jsou mnohdy postavena v patrech nebo terasovitě a celé sídliště je protkáno chodníky a chodbami i s kanály pro odvod vody a splašků. Skutečně mystický zážitek. Víťa mezi tím telefonuje s Francescem a dozvídá se cenu 1 kusu pneu Bridgestone na své auto – 200 Euro. Radí se se mnou co dál. Po krátké úvaze se rozhodujeme raději objednat alternativu od Yokohamy, která má podobný dezén a hlavně stojí „pouze“ 90 Euro. Pravděpodobnost, že nás někde bude stavět policie a kontrolovat Víťovi kola, jestli má na každé nápravě stejné obutí, je téměř nulová a za ušetřených 110 Euro stojí. Venku se mezi tím už úplně setmělo a ve skalním městečku už není vidět skoro ani na krok. Vracíme zpět do civilizace dnešního Zungri a odjíždíme se navečeřet do Tropey do další z restaurací, kterou jsme s Luckou objevili v recenzích blogu Tropea per amore – Il Gladiatore. Po cestě z kopců potkáváme malou kalábrijskou lišku, která která si nás prohlíží. Než ale stihne Lucka vytáhnout foťák, mizí plachý chlupáč v lese.\nVíťa už má přeci jen lepší náladu, protože ví, na čem je. V Il Gladiatore nás obsluhuje svérázný chlapík, který si nebere servítky, když mu oznamujeme, že budeme večeřet jen těstoviny a ne ryby, nebo maso, které nám nabízí a nadsázkou se ne nás mračí. K pití si poručíme Víťova „myslivečka“ Moretti a mezi tím čekáme na objednaná jídla: 2x Bucatini al Amatriciana, Lasagne al ragú pro Páju a Spaghetti ala Carbonara pro Víťu. Jídlo je fantastické a všichni si pochutnáváme. Pan číšník občas projde okolo, a z legrace popichuje a pobízí Víťu, který má docela velkou porci k jídlu a říká, že těstoviny se musí jíst za tepla. Po večeří ještě následuje kávička a Víťa s Pájou mě žádají o cigaretu. Přestali kouřit cca před rokem, ale přeci jen teď na dovolené, kterou navíc tráví se mnou coby kuřákem, už nevydrží a chtějí si taky zabít pár hřebíčků do rakve. Před dovolenou jsem se s Luckou ze srandy vsadil, že si ti dva na dovolené určitě zapálí a nakonec jsem měl pravdu.\nZítra ráno Víťu čeká snad zdárné vyřešení epizody s kolem, a tak jdeme po zevlingu na terase apartmánu spát.\nVíťa s Francesem v 9 hodin odjíždí, snad už naposledy do servisu v Santa Domenice. Čekání na jeho návrat je další z příležitostí si dál a dál užívat naši milovanou terasu a nečiní nám to nejmenší problémy.\nPřed polednem se vítězoslavně vrací bez titěrné dojezdovky, která už je opět na svém místě, v kufru. Auto je opět plně pojízdné, takže není na co čekat. Odjíždíme k Santa Domenice na další nádhernou pláž. Baia di Riaci, která se svým skalnatým výběžkem a vodními proláklinami v kombinaci s průzračnou vodou láká ke šnorchlování. Hned po příjezdu vybalujeme brýle a šnorchly a s Luckou a Víťou vydáváme se šmírovat mořskou faunu a flóru. Ve spleti vodních chodeb potkáváme malé žluté medúzy a raději se přesunujeme na vnější stranu výběžku, kde nejsou. Pozorujeme různobarevné rybky, kraby, barevné řasy, korály a další pestré prvky mořského dna a skal. Po pravidelné dávce slunění se na dece využíváme stín plážového baru při šálku silného espressa. Pozorujeme okolní návštěvníky včetně rozmazleného a lenivého buldoga, kterého jeho majitelé za všechny čtyři nohy „nakládají“ do motorového člunu u břehu. Pohodové odpoledne na pláži zakončujeme v 5 hodin odpoledne.\nVysprchovaní a nákupů chtiví se po několika dnech opět vracíme do nákupního centra ve Vibo Valentia. Je potřeba udělat pořádný nákup surovin, určených na import do ČR. K nejdůležitějším artiklům samozřejmě patří káva, parmazán, těstoviny, uzeniny, rajčatové protlaky, kapary, olivy, ančovičky a další hromada věcí, které bych mohl jmenovat donekonečna. Starost, kam to všechno zase narveme (kufr auta 150l + 50l bootbag), mě už nechává klidným a věřím ve své dovednosti v mládí nasbírané při hraní tetris i tentokrát.\nZ Viba si to frčíme s teplým vánkem ve vlasech rovnou do Tropey k pláži, kde necháváme auta a v blízké pizzerii kupujeme do krabice pro mě pizzu San Daniele (s delikatesním prosciuttem San Daniele), pro Lucku pizzu Tropeana se sladkou červenou tropeanskou cibulí a pro Páju s Víťou Capriciosu. S pizzami stačí ujít jen pár kroků a jsme na osvětlené pláži hned pod kostelem. Ideální místo pro večeři. Z auta vytahujeme ještě deku a L’aranciatu a za zvuku jemného šplouchání vlnek klidného moře večeříme.\nPo jídle stoupáme po strmých schodech nahoru do opět pulzujícího centra Tropey s jeho jedinečnou atmosférou, světly a vůněmi. Procházíme se nekonečnými, spletitými uličkami a náměstíčky, navštěvujeme obchůdky a na závěr zakotvujeme v kavárně pro další lahodnou kofeinovou injekci. Z centra odjíždíme po půlnoci už docela unavení a brzy po návratu do rezidence jdeme do hajan.\nJe tu defakto poslední celý den strávený v Kalábrii. Zítra se přesouváme na Sicílii. Dopoledne se tak nese ve znamení balení věcí. Celkem bez problémů se nám podaří vměstnat všechna zavazadla a nakoupené suroviny do kufru.\nMůžeme vyrazit na náš letošní poslední kalábrijský výlet. Víťa s Pájou se k nám dnes nepřidají a dělají chybu. S Luckou tedy vyrážíme do 90 km vzdáleného města Scilla sami. Vymotat se městečky a vesnicemi k dálnici dá námahu. Mezitím ale potkáváme u jednoho z městeček ceduli pensionu a restaurace, pod kterou razí známé logo pivovaru Litovel s podnadpisem „skutečná klasika“. No ruku na srdce, kdo z vás by takovou „klasiku“ čekal někde uprostřed ničeho v kalábrijském vnitrozemí ? Nakonec přeci jen nacházíme dálnici a o půl páté vjíždíme do Scilly. Auto parkujeme na náměstí Piazza San Rocco na vrcholku města, odkud je rozhled na celé město, pobřeží i hlavní dominantu Scilly – pevnost Castello Ruffo, postavenou na útesovitém výběžku. Kousek před námi vidíme přes messinskou úžinu Sicílii a přístav Messina. Po zdlouhavé cestě usedáme k odpočinku do kavárny u náměstí a s šálkem kávy Mauro pozorujeme místní cvrkot. Autem pak sjíždíme serpentinami do spodní části města a k dlouhému, písečnému pobřeží. Zespodu tunelem objíždíme Castello Ruffo a dostáváme se k přístavu s výhledem na staré rybářské domky, postavené částečně nad mořem, aby měli rybáři, kteří v minulosti byli v podstatě poloviční piráti, rychlou a nerušenou cestu s kořistí (ať už rybí, nebo uloupenou) přímo do svých obydlí.\nObloha je dnes od rána téměř nepřetržitě zatažená, takže na koupání nebo slunění dnes nedojde. Touláme se po městě, posedáváme v cukrárně u pláže a pomalu se stmívá. Vracíme se zpět na náměstí Ruffo a s foťákem na stativu fotím večerní Scillu a její tlumenými světly ozářené ulice. Uličkami scházíme okolo kostela Chiesa dello Spirito Santo s trojitou zvonicí dolů ke Castellu Ruffo. Když k pevnosti dorazíme, začíná pršet a déšť jen sílí. Máme deštník, ale ten po pár závanech větru od moře vypovídá službu. Není se kam schovat, takže spěcháme nahoru k autu. Pěkně zmáčení konečně skáčeme do auta. Nehodláme ale Scillu opustit jen tak. Zase se vracíme k jejímu pobřeží a v dešti přebíháme do restaurace Grotta Azzurra, kterou jsme si vyhlédli při odpolední procházce. U vchodu na zastřešenou zahrádku zrovna personál horlivě vymetá vodu. Ze zálohy na ně dohlíží pan majitel, starý, šedivý, fousatý, dlouhovlasý, zkušený mořský vlk, který vlastní tuto restauraci, společně s dalšími třemi a dvěma hotely. Interier je stylově vyzdobený v rybářském stylu. Po stěnách je pověšena řada fotografií pana majitele snad už od jeho dětství s různými úlovky, jak rybími, tak u těch novějších fotografií i úlovky z řad italských celebrit, které navštívily jeho restauraci. Pozorná obsluha se nám plně věnuje. Jelikož je restaurace zaměřena především na ryby a z nich připravené pokrmy, vybírám si mečouna na grilu. Lucka pro změnu zkouší spaghetti ala pescatora s ančovičkami, mořskými plody a olivami. V romantické atmosféře restaurace Grotta Azzurra zůstáváme do 21 hodin.\nUž je ale potřeba myslet taky na návrat a při představě cesty z dálnice do Tropey, bychom chtěli dojet do apartmánu v rozumnou dobu už kvůli Víťovi s Pájou, aby si o nás třeba nemuseli dělat starost. Pár fotek noční Scilly a rychle zpět. Hned po nastartování motoru zjišťuju, že nefunguje rádio. No ideální kombinace na noční cestu po neznámých cestách. Bohužel se naše obavy naplnily a po sjezdu z dálnice jsme si pěkných pár kilometrů zajeli a probloudili za asistence naší zmatené navigace. Do rezidence přijíždíme utahaní, ale plní nevšedních zážitků před půlnocí. Venku střídavě prší, takže chvíli posedáváme na terase a chvíli schovaní v kuchyni. Nic na plat, jdeme naposledy ulehnout do postelí rezidence Salato.\nPokračování v druhé části cestopisu: Itálie 2010 - Kalábrie, Sicílie: 2. ČÁST\n12.03.12 17:24 Kirscha\nTak. Stejně jako Honza jsem si tento cestopis "šetřila". A protože tady v horách Krušných je zimaještě paní a do jara daleko, byl dnes ten správný čas...a já naprosto uchvácená. Opravdu tu jízdu prožívám s vámi a je to úžasné a tak autentické, že se mi hrozně stýská a už abych tam zase byla,takže děkuji Dane, je to přesně to, co jsem teď při pohledu z okna na tu tající sněhovou peřinu, potřebovala :-)\n20.08.11 20:31 HonzaH\nPůvodně jsem si tento cestopis "šetřil" na pozdější dobu, babího léta či podzimních plískanic, protože jsem po zkušenostech s těmi předchozími předem věděl, co mne čeká. . . , ale prostě mit to nedalo. . . . Kdysi při čtení prvního Danova cestopisu jsem měl pocit, že jsem jen dalším účastníkem, který stojí opodál, jak je vtažen do děje . . . O to více je mi košile bližší než kabát, když jsem se před pár dny vrátil z míst, o kterých Dan po roce píše. Již teď už vím, že tuto směsici nálad, zážitků, vůní jídel a především lásky k Itálii, si dám jako repete opravdu v těch plískanicích, kdy bude pršet do prázdných míst a kdy budu přikládat do krbu dříví a myslet na to samé jako on - na zemi, kterou méme oba tolik rádi.


Hudba – ostravan.cz, Strana 82\nPo loňském výpadku se vrací do reprezentativních prostor Červeného zámku v Hradci nad Moravicí významná mezinárodní interpretační soutěž a festival Beethovenův Hradec. Její 52. dějství se ve čtvrtek... celý článek\nSvětová premiéra „mluvené opery“ s názvem Sezname, otevři se! je jedním z programových bodů festivalu Dny nové opery Ostrava, který se uskuteční na konci června. Autor nekonformního díla, přední čes... celý článek\nZpěvák a kytarista punk´n´rollové ostravské kapely Degradace Petr Rudee Adamík je dalším hostem pondělní rubriky Jak to slyší. Připravili jsme mu stylově různorodý výběr písní, mezi nimiž nechybí ro... celý článek\n82. stránka z celkem 94« První«...102030...8081828384...90...»Poslední »


Pocta ČKA za rok 2000 — Česká komora Architektů\nPocta ČKA za rok 2000\n"Pocta České komory architektů" byla letos udělována poprvé. Slavnostně ji v pondělí 9.10.2000 udělil předseda ČKA arch. Petr Bílek v Brožíkově síni Staroměstské radnice v Praze třem osobnostem oboru architektura in memoriam, které ve spolupráci s teoretiky a kritiky schválilo představenstvo ČKA.\nSlavnostní akt vzdání pocty navazoval na slavnostní udělením cen primátora hl. m. Prahy nejvýznamnějším pražským novostavbám a rekonstrukcím uplynulého desetiletí (součást projektu PRAHA - EVROPSKÉ MĚSTO KULTURY 2000).\nPocta České komory architektů byla vzdána profesoru Bedřichu Rozehnalovi - architektovi zdravotnických zařízení, jejichž myšlenková hodnota nebyla dosud překonána. Cenu a grafický list převzala jeho dcera ing. arch. Eva Rozehnalová.\nPocta byla vzdána architektu PhDr. Petru Vaďurovi - teoretikovi současné architektury. Cenu a grafický list převzala jeho manželka PhDr. Lída Vaďurová a syn Vít Vaďura.\nPocta byla vzdána docentovi architektu Ladislavu Žákovi - teoretikovi, fukcionalistovi a krajináři. Cenu a grafický list převzal docent Otakar Kuča, přítel a pokračovatel Ladislava Žáka - přednáší o krajinářské architektuře na AVU Praha.\nProjev arch. Petra Bílka při udělení pocty České komory architektů\nPocta České komory architektů je vzdání holdu architektům, kteří profesionálně i morálně vtiskli své umění celé své osobnosti do našich myslí i srdcí.\nKomora architektů se prvním udělením Pocty hlásí k odkazu osobností, které se v hořké době naplněné desinformacemi Kominformy nemohly stát stálicemi architektonického nebe, a to právě skrze své morální vlastnosti.\nNyní máme demokracii a tak se přirozeně objevují jména těch, kteří postoupili dnešním dnem při příležitosti Světového dne architektury na piedestal naší Komory. Věřím, že budou svým odkazem nás v pravém slova smyslu šlechtit a to jak v profesní, tak i v morální podobě.\nDěkuji celému představenstvu České komory architektů, kteří jsou téměř všichni přítomni a zvláště profesoru Miroslavu Masákovi, i celé naší kanceláři komory, zvláště Ing. Janě Hruškové a Ing. Markétě Kohoutové za to, že se vzdání Pocty může dnes uskutečnit. Děkuji sochaři a malíři Richardu Kočímu za návrh a realizaci díla Pocty.\nPocta ČKA v roce 2000 je udělena třem významným osobnostem české architektury in memoriam. Bedřichu Rozehnalovi, Petru Vaďurovi a Ladislavu Žákovi.\nProfesor Bedřich Rozehnal byl po válce nejoblíbenějším učitelem na VUT v Brně. Jeho obdivuhodná práce je na světové úrovni. A protože nebyl ochoten ustoupit ze svých názorů, byl odsouzen. Byl v tzv. Basaprojektu ve společnosti řady universitních profesorů, lékařů, architektů, právníků a inženýrů. Dílo Bedřicha Rozehnala je monumentální, komorní i lyrické zároveň.\nCituji z dopisu, který psal své manželce z kriminálu: "Chtěl jsem pomáhat tam, kde lidé nejvíce trpěli, tj. v nemocnici. Kolik utrpění jsem viděl a cítil za ta léta, co jsem pracoval pro zdravotnictví. Uvědomuji si, že vím strašně málo i ze své praxe. Doplňuje vše jak mohu i když vím, že se k přerušené práci již nemohu vrátit, protože se mi uzavřela cesta." (konec citátu). Neuzavřela. Zůstává v nás.\nDěkuji Vladimíru Šlapetovi, Miroslavu Gilvannovi, Jiřímu Dunděrovi za jejich osobní vzpomínky.\nPoctu Bedřichu Rozehnalovi in memoriam převezme dcera, Eva Rozehnalová.\nAsi nikdo neovlivnil a svým intelektem neohromil své přátele, kolegyně i kolegy, kteří se sním setkali více než Petr Vaďura. Byl jako silná hvězda, která zazářila a nás všechny zasáhla svým jasem.\nPetr Vaďura se snažil formulovat názor na soudobou českou architekturu v době, kdy byla ohrožena sama její existence. Samozřejmě a s jistotou se chápal nevděčného údělu mluvčího a učitele. Byl by se jím stal, nebyl nikdo takový. Doc. Hubáček napsal: "Ten kluk je moudrý, vzdělaný, pilný a neuvěřitelně rozvážný. Říkali jsme mu profesor." Může být někdo lépe hodnocen? Cituji Petra Vaďuru: "Architektura je především lidská struktura proměňující se v proudu času, živá, pulzující. Architektonické dílo se stává jejím zhmotněným výrazem. Existence časoprostoru donutila architekta, aby vzal na vědomí tempo žitého času." (konec citátu).\nVšichni ti, kteří se mohli rozloučit s Petrem Vaďurou, si snad pamatují větu Dr. Jiřího Reinsbergra: " Jen ti nejlepší odcházejí nejdříve. Dozrál rychle, ovlivnil mnohé a jeho osud je snad podoben vzácnému vyzrálému vínu. Jeho chuť i síla se stala součástí naší existence."\nDěkuji Zdeňku Zavřelovi, Martinu Matějů, Vladimíru Šlapetovi, Karlu Hubáčkovi, Jindřichu Synkovi, Emilu Přikrylovi, Miroslavu Masákovi, Mirko Baumovi a Heleně Jiskrové za jejich osobní vyznání.\nPoctu České komory architektů Petru Vaďurovi in memoriam převezme manželka Lída Vaďurová a syn Vít Vaďura.\nUctívaný vzor, tvůrce dokonalé architektury, Ladislav Žák, jako umělec i člověk zůstane zapsán v dějinách české architektury jako vzácná osobnost ryzího charakteru, která se nikdy nezpronevěřila svým ideálům. Cituji z díla Obytná krajina: "nežijeme, abychom stavěli a bez konce mařili stavebním ruchem svoje země, nýbrž stavíme, abychom žili na dobré úrovni, k níž především bude vždy náležet věcný komfort neporušené čisté přírody."\nVyznání Ladislava Žáka se stává základem pro pochopení životního prostředí v naší době. V únoru příštího roku Česká komora architektů pořádá konferenci pod záštitou Václava Havla "Tvář naší země", kde se můžeme k Žákovu odkazu přihlásit. Dnes již klasická burcující Žákova kniha stála na začátku snah respektovat přírodu, její krásy i hodnoty a začleňovat do ní stavby s citem a respektem. Cituji docenta Kuču: "Je to žák, který se ve 40. letech dobírá až k samému jádru vztahu příroda - člověk - architektura. Svými precizními analýzami a závěry předchází o čtvrtstoletí světovou teorii a praxi tvorby krajiny a životního prostředí. Rozebírá do hloubky prostorový účin přírodních a kultivačních prvků a navrhuje jejich skladbu, provázanost i transformaci."\nDěkuji za osobní vzpomínky Vladimíru Šlapetovi, Petru Vaďurovi, Otakaru Kučovi, Petru Kovářovi, Stephanu Tempelovi a Vladimíru Hrubému.\nPoctu České komory architektů Ladislavu Žákovi in memoriam převezme přítel a Žákův pokračovatel Otakar Kuča.\nPředání nejvyššího ocenění Komory architektů POCTY vnímáme jako oslavu života a vyznání se k hodnotám, které nám poctění architekti svým životem předali.\nDěkuji panu primátorovi architektu Janu Kaslovi za umožnění realizace tohoto slavnostního aktu.\nDěkuji za pozornost a končím tento slavnostní akt.


Více než dvacet minut hráli fotbalisté Bohemians přesilovku, přesto v utkání 25. kola nad soupeřem z Jablonce nevyhráli. Hosté, kterým rozhodčí v 69. minutě vyloučil za faul na Zoubka obránce Svojtku, dokonce v deseti dali gól, z dálky se trefil Michálek. Pražané stačili pouze vyrovnat zásluhou Bednáře, ale už čtyři kola nevyhráli a naděje na záchranu se jim vzdaluje. Po závěrečném hvizdu rozhodčího zůstali posmutněle ležet na trávníku.\nUž se vůbec nedivím,že nás před tebou Čonty varoval,Ty tupý tele.Když neumíš chytat,co lezeš do Čech?!!!?Nevzpomínám si na zápas,kdy jsi nás podržel(myslím ale,že nikdy),zato si dobře vzpomínám,kolikrát jsme kvůli Tobě prohráli.Když na tebe někdo vystřelí,mohl by jsi se alespoň pohnout,zvlášť když střílí z 20 metrů!!! Obajdine,když jsi k nám šel,měl jsem radost,teď ji budu mít,až odejdeš.Co s útočníkem,který x-krát netrefí prázdnou bránu? Pučku,musím říct,že Tvůj včerejší zářez byl zdaleka nejmenší z posledních mnoha zápasů,co jsi nám pískal.Kdo čekal,že pískneš tu 200% penaltu,je naivka a neví,co jsi za bestii. Uhrine,kdy už si konečně přiznáš,že nemáš ani na druhou ligu(viz Poštorná) a sebereš si saky paky a potáhneš???Jsi nesoudná štěnice,která dělá velikou ostudu Vašemu jménu!!! A konečně Švarci,nebýt Tebe,nemusel jsem teď psát nic z toho před tím.Klub Jsi vytuneloval až do dna,nic už skoro nezůstalo,to čekáš,až prodáš ještě Kisela???Odejdi už z Bohemky,nestačí Ti,co Jsi s kdysi slavným klubem provedl,že je všem pro smích?!!!?Současný stav je hlavně Tvoje vina,Ty pijavice,gaunere,notoriku,trosko,jelito,všiváku!!!!Zasloužil bys jiné výrazy,ale není to zde bohužel možné!\nOprava: okopavanou uz jsem proste z naseho vykonu tak penil ze jsem se preklepnul.\nFaul na Zoubka nebyl na červenou a už vůbec ne kriminální!! Příčinu neúspěchu hledejte raději v promarněných šancích......\nCo to placas za nesmysly?Nikdo nehleda pricinu jinde.A takova prasarna je okartovana cervenou naprosto spravne,vubec nechtel hrat mic,sel mu po nohach.Ty by jsi daval cervenou asi jen kdyby mu nohu zlamal.\nŠvarci co si to z Bohemky udělal?!\nFotbal hraje příšernej, stadión na spadnutí a ještě jenom do června, všichni hráči co šli prodat pryč (zbývá pouze Kisel), sestup nás nemine. To je výsledek práce pana Švarce. Slyšel jsem ho mluvit několikrát a vždycky jenom žasnu jak někdo takový může něco vlastnit a "řídit",bohužel vlastní a bohužel je to Bohemka.


Světle růžové šaty s krajkou VERO MODA Vanessa | ZOOT.cz\nŠatySpolečenské šatySvětle růžové šaty s krajkou VERO MODA Vanessa\nSvětle růžové šaty s krajkou VERO MODA Vanessa\nJe sice skvělé, že jste nezávislá žena, která ví, co chce. A ačkoliv je tenhle trend u žen žádoucí, občas je prostě příjemné dát mužům najevo, pro koho v sobě mají najít ta správná džentlemenská gesta. Věřte, že se vám jejich dobývání bude moc líbit!\nAle aby se tahle krásná představa stala skutečností, musíte tomu trochu pomoct. Nechte se inspirovat těmito něžnými šaty, ve kterých budete naprosto neodolatelná.\nStřih: áčková sukně, top bez rukávů\nZapínání: dva malé knoflíky v zadní části u krku\npodšívka - 100 % poylester\nVlastnosti materiálu: jemný na dotek, pružný\nNěco nad očekávání: svůdná průsvitná krajková část v dekoltu\nKód produktu: 284220


Chalupy Valtice | Eurobydleni.cz\nVyberte si z naší nabídky chalup v Valtice a objevte krásy tohoto regionu. Přinášíme chalupy Valtice v přehledné nabídce.\nChalupy Valtice (270+)\nO Češích se neustále tvrdí, že jsou národem chalupářů. Ačkoliv to nezní příliš přívětivě, pravdou zůstává, že na chalupách se především lidé z města cítí svobodněji. Máte-li rádi krásnou přírodu je pro vás chalupa Valtice hezkým místem, které byste si mohli vybrat. Trávit svůj volný čas pokaždé někde jinde se časem může přejíst. Na druhou stranu právě chalupa v Valtice či kdekoliv jinde v naší republice, se může stát vaším bodem, oázou klidu v současném přetechnizovaném světě.\nV mnoha ohledech se právě chalupy staly jedním z mála překlenovacích prvků z dob dávno minulých do současnosti. Domněnky, že pádem komunismu budou Češi chalupy opouštět, se stala mylná. Nasycení zahraničními zájezdy, objevováním krás okolního světa, to vše má vliv na to, že začínáme opět nacházet krásu především doma. I proto chalupy v Valtice získávají na stále větší oblibě. Nenechejte si ujít příležitost, získat krásný kus v oblasti Valtice a vyberete si z nabídky chalupy Valtice.\nChalupy v Valtice\nValtice je nádhernou částí naší republiky. Z výběru chalupy Valtice se nabízí mnoho variant. V naší bohaté nabídce nemovitostí je velké množství chalup. Proto neváhejte a vyberte si ještě dnes. Chalupy v Valtice čekají pouze a jen na vás.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii chalupy Valtice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující chalupy Valtice, a to chalupy na prodej Valtice, pronájem chalupy Valtice, dražby chalup Valtice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii chalupy Valtice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích rekreační objekty Valtice, rekreační objekty k prodeji Valtice, rekreační objekty k pronájmu Valtice, Rekreační objekty Valtice na dražba.\nDalší lokality v okolí chalupy Valtice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii chalupy Valtice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr chalupy Valtice. Určitě lépe naleznete chalupy Valtice, který hledáte.


Kniha Smrt v Benátkách - Thomas Mann | Kniha.cz - slevy až 20 %\nStěžejní dílo nositele Nobelovy ceny za literaturu o spisovateli Gustavu von Aschenbachovi a jeho snaze uniknout každodenní rutině cestou do Benátek. Ve městě na laguně se osudově setkává se čtrnáctiletým Tadziem, který v Aschenbachovi probudí do té doby skrývané homosexuální sklony. Platonické milostné vzplanutí naruší stereotyp spisovatelova života. Na pozadí morové epidemie, která v Benátkách vypukla, zažívá Aschenbach dny největší radosti i strachu. Ve vydavatelství Tympanum vychází souběžně jako audiokniha.


Působení kávy na člověka\nKaždý kdo tvrdí, že si neumí své ráno bez šálku kávy představit si zřejmě ani neuvědomí, že už je na tomto nápoji mírně závislý. Je to způsobeno především naším známým kofeinem, který je spolu s dalšími alkaloidy v kávě obsažen. Možná, že slova o závislosti někoho vyděsila a tak je nutné si zároveň říci, že se jedná pouze o závislost krátkodobou a v případě absence kofeinu člověk nemívá nikdy typické abstinenční příznaky. Možná se někdy v mírné formě projeví bolest hlavy a určitá malátnost. Po jednom a půl dni bez kofeinu se zvyšuje průtok krve mozkem a to může u citlivějších osob způsobit právě onu zmíněnou bolest hlavy. Vědci také zjistili, že u člověka pijícího pravidelně 3 šálky kofeinové kávy denně se může krátkodobě projevit mírně zhoršená činnost zrakového a sluchového centra, pokud je najednou nucen se bez své kávy obejít. Ale jak už bylo řečeno, jedná se vždycky pouze o krátkodobou záležitost. Faktem ovšem zůstává, že když člověk pravidelně dostává větší dávky kofeinu, začne je časem potřebovat pro normální funkci mozku, ale pokud hovoříme o běžném pití kávy, není třeba se obávat. Naše zmíněné 3 šálky denně to v žádném případě nezpůsobí. Mnozí konzumenti kávy věří v okamžitý účinek kofeinu, pravda je ale taková, že účinky vrcholí asi za hodinu, někdy dvě poté, co přejde do krve. Jenom pro zajímavost uvádíme srovnání účinku: 600 mg kofeinu zvýší bdělost a povzbudí náladu stejně jako 20 mg amfetaminu.\nPokud se potřebujeme kávou povzbudit, pak je mnohem efektivnější dát si několikrát denně malý šálek než pouze jednu velkou porci kávy ráno. Je dokázáno, že kofein při menších a častějších dávkách působí lépe na příslušná centra mozku. Škodlivá je konzumace kávy v nadměrném množství. Tím se ovšem předpokládá více než 12 šálků denně, pak v organismu dochází k výraznějšímu ovlivnění centrálního nervového systému. Jsou známy i případy otravy kofeinem, ovšem v tomto případě se jedná o dávku, která se rovná stům šálků silné kávy. Nás budou spíše zajímat účinky při mírně zvýšené konzumaci a tady mohou citlivější osoby reagovat nespavostí, neklidem a podrážděností. Vnímavost vůči kofeinu je individuální a u některých lidí může být také ovlivněna dědičnými faktory. Kofein nebývá na rozdíl od jiných návykových látek zneužíván, protože člověk si sám sníží dávku kofeinu, když cítí podrážděnost a nervozitu.\nReakce na kávu může být odlišná u pravidelných a příležitostných konzumentů. Lidé, kteří si odvykli na pití kávy a tudíž jejich tělo delší čas nepřijímalo kofein, reagují na něj po požití kávy výrazně zvýšeným krevním tlakem, ale pouze krátkodobě. Hypertonici, což jsou lidé se stále vysokým krevním tlakem, by měli být v konzumaci kávy velice střídmí, v některých případech by se měli bez kávy úplně obejít. Rovněž lidé s duševními poruchami by se měli pití kávy rozhodně vyvarovat.\nBohužel také mnoho lidí žije s představou, že v konfliktních situacích nebo při nadměrném vytížení je dobré dát si kávu. Pokud se dostaneme do stresu, je velkou chybou se domnívat, že káva je vhodným prostředkem na uklidnění. Je to omyl, protože jednak dochází ke zvýšení tlaku v důsledku stresu a za druhé i účinkem kofeinu. Vzniká tak velmi nebezpečná a riziková situace pro krevní oběh. Rozhodně tedy nikomu nedoporučujeme, aby se v emočně vypjatých situacích uklidňoval kávou.\nZa normálních okolností je ovšem káva nápojem, který zvyšuje výkonnost při činnostech vyžadujících naši pozornost, příkladně při řízení motorových vozidel nebo při řešení některých složitějších úkolů. Mnozí z nás ji oceníme při bolestech hlavy, kdy šálek kávy poslouží místo prášku a samozřejmostí je, že pomáhá zahánět naši únavu.\nA jak je to tedy s její škodlivostí? Tu se nepodařilo do současné doby jednoznačně prokázat, ale ani celkem vyloučit. Platí tu asi staré známé přísloví, že "všeho moc škodí" a každý extrém je škodlivý. Z toho vyplývá, že pokud budeme pít kávu kvalitní a nebudeme to s její konzumací přehánět, můžeme si každý šálek vychutnat a s radostí prožít.


Zázrak zvaný pupečníková krev | Těhotenství.cz\nČt 28.11.2019 20:28\nPřemýšlíte nad dárkem pro miminko? Výhodnou investici jistě představuje uskladnění pupečníkové krve v rodinné bance. V případě nemoci disponujete okamžitým přístupem ke kmenovým buňkám, které léčí.\nV krevním řečišti novorozence putují miliony kmenových buněk. Takzvaná pupečníková krev zůstává v cévách pupečníku i po jeho přerušení, stejně jako v placentě. Z tkání ji lze extrahovat a uchovat vzácné buňky, na něž je velice bohatá. Uložen v bance pupečníkové krve, ve zmrazeném stavu materiál vydrží desítky let bez nejmenší újmy.\nV minulosti docházelo pouze k likvidaci této životodárné tekutiny. Zdroj kmenových buněk představovala výhradně kostní dřeň pacienta. Lékařská praxe v posledním desetiletí již umožňuje využít tyto buňky s jedinečnými vlastnostmi, které jindy v životě nevznikají.\nPupečníková krev je krví novorozence, která zůstává v placentě po přerušení pupečníku.\nJejí odběr probíhá po narození dítěte a následném přestřihnutí pupečníku. Samotný odběr je tak bezbolestný a není rizikový pro maminku, ani pro novorozence.\nTato krev je cenným zdrojem zárodečných, krvetvorných buněk , které jsou významnou nadějí při léčbě mnohých onemocnění jako he Alzheimerova choroba, cukrovka, onemocnění srdce, onemocnění jater, Parkinsonovy choroby, akutní leukemie aj.\nZárodečné buňky z pupečníkové krve jsou výjimečné díky tomu, že se umí včlenit do jakéhokoliv orgánu či tkáně a zajistit jeho náhradu\nJde o mladé buňky, jelikož patří původem plodu, nikoli matce.\nKdy se provádí odběr pupečníkové krve?\nLékaři mohou připravit vašemu potomkovi podklady pro „tvorbu biologické lékárničky“ jedině v 2. době porodní. Tehdy miminko již vyšlo z bříška, ale zároveň ještě nedošlo k přestřižení pupeční šňůry.\nJak odběr pupečníkové krve probíhá?\nVyužívá se speciálního vaku na odběr pupečníkové krve. Na počátku zákroku dojde k přiškrcení pupeční šňůry. Následně zdravotník odebere na kmenové buňky bohatou krev do odběrového vaku prostřednictvím sterilní jehly. Celkové množství získané tekutiny činí zhruba 70 mililitrů.\nTento rychlý proces nezasahuje jakýmkoli způsobem do přirozeného průběhu porodu.\nV rámci nadcházejících 24 hodin se získaná krev transportuje do laboratoře, kde po zpracování dojde k jejímu uskladnění v zamrazeném stavu.\nRozhodnete-li se pro autologní dárcovství, tekutinu lze kdykoli využít pro potřeby vašeho potomka.\nMůže odběr kmenových buněk ohrozit miminko?\nPřibližně poslední týden těhotenství dochází v krevním oběhu k přesunu velkého množství kmenových buněk plodu z jater a sleziny do prozatím nefunkční kostní dřeně. Placentu i pupečník protíná řada cév, kde během porodu přirozeně uvízne část pupečníkové krve, bohaté na kmenové buňky.\nTato krev již v těle dítěte neplní žádnou úlohu. Pro medicínu má naopak velký význam. Ostatní, ve své cestě úspěšné krvetvorné kmenové buňky zajistí v postnatálním období vývoje krvetvorbu nezávislou na mateřském organismu.\nOdběr tzv. perinatálních tkání a buněk s sebou nese nulová rizika pro rodičku i miminko, které se v době zákroku již nachází v péči sestry nebo pediatra. Jde o snadný a neinvazivní postup, prověřený řadou pacientek po celém světě.\nJaký význam mají kmenové buňky z pupečníkové krve?\nKmenové buňky se nalézají v různých částech těla.\nPupečníková krev ovšem přestavuje bohatý zdroj zcela vitálních a mladých buněk.\nTyto unikátní buňky nestihly zatížit vlivy okolního prostředí, životní styl jedince ani viry.\nPerinatální buňky, na rozdíl od těch vyskytujících se v menší míře u dospělých osob, navíc ještě nemutovaly. Jejich imunitní nezralost otevírá možnosti aplikace pro většinu jedinců, pokud byste se nakonec rozhodla pro dárcovství pupečníkové krve cizí osobě. Transplantace tělu vlastních buněk, tedy v případě autologního dárcovství, anuluje riziko odmítnutí ze strany organismu dítěte.\nV lékařství nachází využití všechny typy kmenových buněk ukrytých v pupečníkové krvi:\nKrvetvorné kmenové buňky zajišťují obnovu kostní dřeně a imunity. Ve světě se eviduje přes 30 tisíc případů aplikace tohoto typu buněk pro lékařské účely.\nMezenchymální pro obnovu kostí, vaziva, chrupavek, stejně jako svalových, tukových a nervových tkání.\nUnikátní primitivní buňky se schopností přeměny do prakticky jakékoli tkáně.\nDíky svým ojedinělým vlastnostem kmenové buňky získané z perinatálních tkání léčí přes 80 diagnóz.\nLékařský výzkum, aktuálně sestávající z více jak 130 aktivních klinických studií, naznačuje ještě vyšší potenciál těchto buněk. Zatímco nyní získávají uplatnění například při léčbě dětské mozkové obrny, infarktu či autismu, v budoucnu mohou přispět k celkovému zlepšení kvality života.\nObecně považovanou stále ještě za biologický odpad, vnímá současná vědecká komunita pupečníkovou krev jako ideální zdroj kvalitních a nezatížených kmenových buněk pro regenerativní medicínu.\nJiž více než tisíc rodičů, kteří tuto tekutinu nechali uchovat v rodinné bance, pro ni nalezli další využití.\nJestliže také zvažujete úschovu životadárných buněk z pupečníkové krve, obraťte se na vaší porodnici a tkáňovou laboratoř. Nezapomeňte však, že odběr, zpracování i uskladnění představují zpoplatněné služby.\ntémata: pupečníková krev, odběr pupečníkové krve, placenta, novorozenec, 2. doba porodní, pupeční šňůra, miminko, těhotenství týdny, perinatální, autismus, kmenové buňky, porodnice, pupeční šňůra, novorozenec\nLoammabow (neověřeno): „Once A Day Amoxicillin …“ | před 1 hodina\nВозможно, что…“ | před 2 hodiny\nLoammabow (neověřeno): „cialis efficacy https:/…“ | před 2 hodiny\nСреди клиентов…“ | před 2 hodiny\nМинистр…“ | před 2 hodiny


Satelitní mapa Nosangch'am | Korejská lidově demokratická republika (KLDR)\nsvětAsieKorejská lidově demokratická republika (KLDR)North PyonganNosangch'am\nSatelitní mapa Nosangch'am\nnázev bez diakritiky: Nosangch'am\nzeměpisná poloha: 40° 0' 58" North, 126° 6' 0" East\nNosangch'am a okolí — podrobné satelitní snímky\nVítejte na stránce věnované satelitní mapě Nosangch'am. Název zobrazeného místa bez diakritiky je Nosangch'am, administrativně je místo zařazeno do oblasti North Pyongan, Korejská lidově demokratická republika (KLDR), přesnou zeměpisnou polohu pak popisují souřadnice 40° 0' 58" North, 126° 6' 0" East.\nMůžete se také podívat na unikátní trojrozměrnou mapu: Nosangch'am v aplikaci Google Earth.\nRezervace ubytování: hotely Nosangch'am\nHotely Nosangch'am: rezervujte si ubytování on-line a ušetřete peníze\nHotely Nosangch'am – průvodce »\nHotely Nosangch'am: garance nejnižší ceny, žádné rezervační poplatky\nMaplandia.cz ve spolupráci s Booking.com nabízí velmi výhodné ceny za ubytování ve všech typech hotelů ve městě Nosangch'am, od prostých rodinných pensionů po nejluxusnější hotely. Společnost Booking.com byla založena roku 1996 a již dlouho si v Evropě drží první místo mezi agenturami pro on-line rezervaci hotelů.\nVýběr ubytování ve městě Nosangch'am Vám usnadní podrobné informace včetně fotografií a nestranného hodnocení předchozích hostů hotelu. Pro usnadnění nalezení ubytování odpovídajícího Vašim představám jsme připravili samostaté stránky jak pro luxusní hotely (čtyř- a pětihvězdičkové hotely), tak pro levné hotely ve městě Nosangch'am. Pamatujte si: na Maplandia.cz je nejvýhodnější nabídka ubytování od Booking.com zaručena.\nHotely blízko centra města Nosangch'am\nMariposa Hotel * (Ilsan-dong, vzdálen přibližně 270 km)\nKozy Korea Guesthouse * (Kyesan-dong, vzdálen přibližně 280 km)\nIncheon Hotel Capital * (Kyesan-dong, vzdálen přibližně 280 km)\ndalší hotely Nosangch'am »\n3D mapa Nosangch'am v Google Earth\nsatelitní 3D mapa Nosangch'am, Korejská lidově demokratická republika (KLDR)\nDovolte, abychom Vám doporučili unikátní 3D mapu Nosangch'am dostupnou prostřednictvím aplikace Google Earth. Pomocí nového pluginu Google Earth můžete nyní interaktivní 3D mapu Nosangch'am shlédnout přímo ve Vašem webovém prohlížeči.\n3D mapa Nosangch'am, Korejská lidově demokratická republika (KLDR) v Google Earth »\nLetiště Nosangch'am a okolí\nLetiště ve městě Nosangch'am a jeho okolí jsou seřazena podle vzdálenosti z centra města na letiště.\nPyongyang Sunan Airport (vzdáleno přibližně 95 km) – hotely\nLíbí se Vám tato stránka? Chcete udělat radost někomu z Vašich příbuzných, přátel nebo kolegů? Doporučte jim tuto stránku! Stačí vyplnit jméno a adresu toho, komu chcete o Maplandia.cz a satelitních snímcích Nosangch'am říct a Vaše jméno a e-mail (aby Vám příjemce mohl odpovědět a poděkovat), potom klikněte na tlačítko doporučit. Zprávu můžete navíc doplnit o libovolný vzkaz, odkaz na tuto stránku bude doplněn automaticky.\nnabídka cestovních služeb pro oblast Nosangch'am (Korejská lidově demokratická republika (KLDR))\nExpedia je dlouholetou jedničkou v poskytování cestovních služeb na internetu. Expedia Vás provede celým procesem zajištění dovolené v jakékoli části světa, včetně široké nabídky pro Nosangch'am a celou oblast Korejská lidově demokratická republika (KLDR). Expedia je partnerem předních leteckých společností, hotelových řetězců, půjčoven aut i cestovních pojištoven a dalších společností působících v oblasti cestovnícho ruchu. Může tak nabídnout velmi výhodné ceny (často i ve srovnání s českými agenturami), určitě oceníte i řadu drobností usnadňujících proces online rezervace.\nmožnosti odkazů pro satelitní mapu Nosangch'am\nsatelitní mapu Nosangch'am: textový odkaz\nsatelitní mapu Nosangch'am\nsatelitní mapu Nosangch'am\nsatelitní mapu Nosangch'am: obrázkový odkaz\n\nsatelitní mapu Nosangch'am: malá mapa jako odkaz\nsatelitní mapu Nosangch'am\nsatelitní mapu Nosangch'am: středně velká mapa jako odkaz\nsatelitní mapu Nosangch'am\nsatelitní mapu Nosangch'am: velká mapa jako odkaz\nsatelitní mapu Nosangch'am\nSchillsdorf v oblasti Plon, Schleswig-Holstein, Schleswig-Holstein, Německo\nPauli-Brousse v oblasti Sassandra, Sassandra, Pobřeží slonoviny


Byli jsme u oceňování mladých chemiků | Lach-Ner.com\nByli jsme u oceňování mladých chemiků\nV Pardubicích dne 7.3. 2013 proběhla soutěž "Hledáme nejlepšího mladého chemika" a Lach-Ner byl jedním z partnerů\nVe čtvrtek 7. března se v prostorách ABC klubu Na Olšinkách v Pardubicích konalo slavnostní vyhlášení již 6. ročníku soutěže Hledáme nejlepšího mladého chemika. Soutěže se zúčastnilo více než 2 500 žáků osmých a devátých tříd ze 108 základních škol pěti krajů: Pardubického, Královéhradeckého, Středočeského, Libereckého a Kraje Vysočina. Přestože většinu soutěžních kategorií opanovala ZŠ Cerekvice, pomyslný titul krále mladých chemiků nakonec zůstal v Pardubicích.\nSoutěžilo se celkem ve 4 kategoriích:\n1) Nejlepší projekt\n2) Soutěž o školu s nejlepšími mladými chemiky\n3) Nejlepší učitel\n4) Soutěž jednotlivců\nLetošní zadání první kategorie Nejlepší projekt znělo Chemie snadno a lehce, které se pokusilo originálně uchopit a poutavě zpracovat 10 třídních kolektivů. Nejzdařilejší projekt s názvem Dobrý učitel chemie vytvořili žáci ZŠ Cerekvice nad Loučnou pod vedením Dagmar Víškové. Jejich prezentace obsahovala mimořádně citlivý a poučený přístup k žákům třetí třídy, kterým jejich učitelé - deváťáci srozumitelnou a hravou formou přiblížili základní chemické pochody. Žáci si za svou snahu mimo jiné odnesli také Přenosnou laboratoř od Lach-Ner. Druhé místo obsadila ZŠ Brandýs nad Orlicí s projektem Vlastnosti vody a jako třetí skončila ZŠ Studánka Pardubice, jejíž projekt nesl název Škola hrou.\nTřetí v pořadí přišla na řadu kategorie Nejlepší učitel. Tím se stal ten kantor, jehož svěřenci získali nejvyšší součet bodů v soutěži jednotlivců i v projektové části. I tuto kategorii opanovala ZŠ Cerekvice nad Loučnou, respektive Dagmar Víšková. Druhé místo obsadila Libuše Výborná ze ZŠ Dubina-Pardubice a na třetím místě se umístil Miloš Fofoňka ze ZŠ Polabiny1-Pardubice. Zvláštní cena pak byla udělena Aleně Volejníkové ze SPŠCH Pardubice za organizaci a odbornou garanci soutěže.\nHlavní soutěžní kategorií byla tradičně Soutěž jednotlivců, která se vyhlašovala nakonec. Nejlepším mladým chemikem se po dramatickém a napínavém klání stal Pardubák Filip Kolman ze ZŠ Polabiny 1. Na druhém místě se umístil Josef Jaroměřský ze ZŠ Třebechovice pod Orebem a třetí místo obsadila Jana Krejčíková ze ZŠ Potěhy.\nVíce o celé soutěži se dozvíte z tiskové zprávy nebo z Pardubického deníku\nProjekt Pokročilé modulární katalytické systémy 2016\nOcenění z LABOREXPO\nSeminář pro učitele chemie ZŠ a SŠ\nProjekt Fanaceny 2016


Pryč s kuchyní po babičce | Az tenis\nVaše babička vám odkázala byt a vy se chystáte na jeho rekonstrukci. S omezeným rozpočtem máte však velmi málo možností a musíte si vybrat jen některou část bytu. Na ty další přijde řada vždy až za nějaký čas. Čím začít? Chodbou? Novým nábytkem? Nebo snad koupelnou? Ačkoliv vás vzhled starší koupelny příliš neláká, začněte jinde. Začněte s kuchyní! Opravdu neplatí, že nejdůležitějším místem v bytě je obývací pokoj. Velmi brzy zjistíte, že mnohem více času trávíte v kuchyni. Zejména v případě, když nežijete pouze v páru, ale máte jedno, dvě, nebo více dětí.\nS dětmi trávíte v kuchyni opravdu každou chvilku a nezáleží na tom, zda jsou malé, nebo už větší. Vždy jim musíte připravovat snídaně, svačiny, často i oběd a teplou večeři. A kde jsou mezitím vaše děti? Přeci vedle vás v kuchyni. Buď chtějí pomáhat a zapojit se do činností, nebo si u stolu chystají domácí úkoly na příští den. Vaše nová kuchyně by měla být dostatečně prostorná, abyste v ní mohli trávit čas i se svými dětmi. U pracovní desky by mělo vzniknout místo nejen pro vaši práci, ale i pro druhou osobu. Rádi vám s návrhem pomůžeme.\nNejlepší volbou je nechat si zpracovat kuchyňskou sestavu přesně podle vašich představ . Zpracování na míru oceníte nejen proto, že si můžete sami navrhnout budoucí vzhled, ale i pro to, že perfektně vyplní nabízený prostor v kuchyni. Jen tak využijete efektivně plochu a získáte mnoho úložných prostor navíc.\nProč výroba kuchyně na míru:\n– vždy originální vzhled, podle vašich požadavků,\n– efektivní využití každého milimetru v místnosti,\n– úložné prostory podle vašeho přání,\n– dostatek místa na pracovní desce,\n– můžete zvolit jednu barvu, nebo jejich kombinaci,\n– poradíme vám s návrhem a rozmístěním spotřebičů,\n– zpracujeme vám přehlednou kalkulaci výsledné ceny.


Hotel Jaz Fanara Resort, Egypt Sharm El Sheikh - Invia\nČíslo hotelu: 186 686\nJaz Fanara Resort se nachází na krásném místě na útesu Ras Om El Sid s úchvatným výhledem na Rudé moře a národní park Ras Mohamed, jen několik minut od zálivu Naama. Resort leží jen 2 km od centra města Sharm a 22 km od mezinárodního letiště Sharm El Sheikh.\nK vybavení objektu patří vstupní hala s recepcí, připojení k internetu (za poplatek), směnárna, 2 hlavní restaurace, italská restaurace, několik barů, snack bar, noční klub, diskotéka, minimarket, obchody, několik bazénů - v zimě vyhřívané (lehátka a slunečníky zdarma), dětský bazén, miniklub, dětské hřiště, fitness, tenis, lukostřelba, sauna, volejbal, billiard.\nPokoje v rezortu Jaz Fanara mají klimatizaci, satelitní TV a některé zahrnují prostorný obývací pokoj a balkon s výhledem na moře. Tento 4hvězdičkový hotel je vhodný zejména pro páry, ale k dispozici jsou také dobře vybavené rodinné pokoje.\nAll Inclusive: snídaně, pozdní snídaně, oběd a večeře formou bufetu, lehký snack během dne, zmrzlina během odpoledne a čaj, neomezené množství místních alko a nealko nápojů v barech a restauracích dle jejich otevírací doby (10.00–24.00).\nK dispozici je wellness s omlazujícími a revitalizačními procedurami, masáže, písečné relaxační programy a kosmetické služby za příplatek. Rezort zahrnuje také tenis, šnorchlování zdarma nebo potápění za příplatek. Hosté mohou využít placenou službu hlídání dětí.\nHotel se nachází přímo u písčité pláže s písčitým pozvolným vstupem do moře - potom nádherné korály (přístup k pláži je po schodech nebo po cestě). Lehátka, slunečníky a plážové osušky zdarma, plážový bar. Vodní sporty za poplatek.\nTento hotel je 38. nejlépe hodnoceným hotelem z celkového počtu 386 v Sharm El Sheikh.\nDatum pobytu: 5.11. - 13.11.2020\nEwa Listopad 2018\nSylwia Prosinec 2018\nMohamed Září 2018\nAnia Srpen 2018


Dražby nemovitostí Holín - kompletní výpis na portálu Eurobydleni.cz\nDražby nemovitostí Holín\nOcitli jste se na našem realitním webu v části zasvěcené pro dražby nemovitostí Holín! Využijte všechny naše dostupné nabídky filtrace typů nemovitostí na základě napsání plochy a ceny a konkrétnější lokace pro nemovitosti Holín k dražbě pro ještě určitější nalezení, přesně toho co právě hledáte!\nKategorie Reality Holín na dražba se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele Reality Holín na dražba neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je Reality Holín na dražba právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné Reality Holín na dražba\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii Reality Holín na dražba, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující Reality Holín, a to Reality Holín na prodej, Reality Holín na pronájem, Reality Holín na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii Reality Holín na dražba nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích Reality Holín, Reality Holín na prodej, Reality Holín na pronájem, Reality Holín na dražba.\nReality Holín na dražba upřesnění typu nemovitosti\nDocela široké hledání v kategorii Reality Holín na dražba, vůbec nevíme co přesně hledáte za druh nemovitosti. Vyberte si z kategorie Reality Holín na dražba vhodný druh/typ nemovitosti, který odpovídá Vaši představám.\nDalší lokality v okolí Reality Holín na dražba\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii Reality Holín na dražba, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr Reality Holín na dražba. Určitě lépe naleznete Reality Holín na dražba, který hledáte.


České zbrojařské impérium dodá Indonésii 23 pandurů - Seznam Zprávy\nZprávyByznysČeské zbrojařské impérium dodá Indonésii 23 pandurů\nFoto: Adam Hauner/Wikipedia.com\nVíceúčelový kolový obrněný transportér Pandur II slouží i v české armádě.\nPrůmyslový holding Czechoslovak Group podnikatele Michala Strnada dodá v letech 2021 a 2022 do Indonésie 23 obrněných bojových vozidel Pandur II. Hodnota kontraktu je několik miliard korun.\nFirmy Excalibur Army a Tatra Defence Vehicle, které jsou součástí holdingu Czechoslovak Group, získaly zakázku na dodávku obrněných transportérů pro indonéskou armádu.\nExcalibur Army má na indonéském trhu vybudovanou obchodní síť. V minulých letech do země dodala například raketometné systémy RM-70 Vampire včetně speciálních podpůrných a velitelských vozidel. Šternberská firma nadále do Indonésie dodává raketovou techniku, náhradní díly pro pozemní vozidla a zabezpečuje i servisní služby pro indonéskou armádu a námořní pěchotu.\nHoldingu vzrostly v roce 2018 tržby meziročně o 48 procent na 11,5 miliardy korun a hrubý provozní zisk o 43 procent na 1,9 miliardy. Podniky Czechoslovak Group zaměstnávají dohromady asi 8 000 lidí.


Autonoviny.cz - Toyota Aygo\nToyota Aygo Představení\nModernizace městského miniauta z TPCA\nOd jara se v automobilce TPCA v Kolíně vyrábí modernizovaná podoba druhé generace městských miniaut. Podobu Toyoty Aygo charakterizuje příď se znakem X. Nejnovější varianta je ještě výraznější s trojrozměrným X zakomponovaným mezi masku, mřížku chladiče a nově tvarovanými světlomety. Také na zádi je X v nové podobě s LED světly. Součástí standardní výbavy jsou LED světlomety pro denní svícení.\nModernizované Aygo lze ve velké míře individualizovat. Toyota připravila celkem čtyři základní verze: x, x-play, selection x-cite a selection x-treme. K tomu je možnost výběru z řady dalších doplňků a sad vč. tří druhů čalounění a možnosti mít střechu nalakovanou odstínem Piano Black.\nPřístrojová deska působí trojrozměrným dojmem. Přístroje mají nový vzhled. Interiér oživuje elegantní lesklý lak a výústky klimatizace barevně ladící s lakem karoserie. Zlepšilo se odhlučnění interiéru použitím nového těsnění.\nAygo nabízí plnou konektivitu v propojení mezi smartphonem a automobilem se systémy Apple CarPlay a Android Auto, které integrují mobilní zařízení do multimediálního systému Toyota x-touch navrženého ve spolupráci s firmou Pioneer. Na 7“ displeji tak lze přečíst zprávy, spustit satelitní navigaci, vybrat hudbu nebo zvolit telefonní číslo. Systém lze ovládat i hlasem.\nO bezpečnost se stará systém Toyota Safety Sense, tvořený systémem včasné reakce pro případ, že hrozí srážka s funkcí automatického nouzového brzdění, a systém varování před nechtěnou změnou jízdního pruhu. Aygo lze vybavit i automatickými dálkovými světly a automatickým omezovačem rychlosti. V nabídce jsou i zadní kamera a parkovací čidla.\nVýkonnější tříválec 1,0 l má nyní výkon 53 kW (72 k) a vykazuje kombinovanou spotřebu benzinu 4,1 - 4,2 l/100 km. Aygo vyniká mimořádnou obratností - průměr zatáčení je pouhých 9,4 m.\nCena třídveřové varianty začíná na 214 900 Kč (akční cena vč. bonusu za výkup starého vozu), pětidveřová varianta je o 5000 Kč dražší.\nKlíčová fakta - Toyota Aygo\nMísto výroby: Kolín, Česká republika\nPředchůdce: Toyota Aygo I. generace (2005-2014)\nPříbuzní: Citroën C1, Peugeot 108\nHlavní konkurenti: Volkswagen up!, Škoda Citigo, Fiat Panda, Hyundai i10\nKaroserie: 3- nebo 5-dveřový pětimístný hatchback\nMotory: zážehový 1,0 VVT-i (53 kW)\nPřevodovky: pětirychlostní přímo řazená nebo robotizovaná x-shift\nRozvor náprav: 2340 mm\nObjem zavazadlového prostoru: 168 l\nCo stojí za pozornost: kombinace bezpečnostních systémů Toyota Safety Sense\nZákladní cena: podle ceníku 230 900 Kč\nDo Ženevy míří speciální edice Toyoty Aygo