Ještě jeden dotaz na jídelníček\n(Hanule, 27. 4. 2009 16:53)\nDnes jsem Vám poslala email, ve kterém jsem se ptala na jídelníček. Teď při pročítání komentářů v návštěvní knize mě napadl ještě jeden. Prosím Vás, může te mi odpovědět podle čeho se Vaše jídelníčky sestavují. Děkuji\nDotaz na chuť na sladké\n(Eva, 27. 4. 2009 16:29)\n(Eva, 27. 4. 2009 15:55)\nVečer bude nová fotogalerie.\n(Eva, 27. 4. 2009 15:50)\nTen Studenec se mi vrátil, je jich víc a já to poslala prostě naslepo, ozvi se mi na email, ať to mohu poslat znova.\n(Eva, 27. 4. 2009 15:49)\nPřece jsem to slíbila, že budu odpovídat, každé odpoledne nebo večer jsem na netu, tak mi to nedávej jako zvláštní zásluhu, co slíbí, to splním, dnes jsem to odeslala všem , od kterých jsem měla vše u sebe.\n(Diana, 27. 4. 2009 13:02)\nDěkuji Evičce,že mi pokaždé ochotně odpoví na moje dotazy,když je problém!Jsem moc ráda,sama bych se v tom plácala.Dnes mám mimořádný den a za chvíli jdu do práce,tak si jdu navážit jídlo.....\nDíky za tyto stránky a všechny Vás moc zdravím :o)\n(Jana D. /36let/, 27. 4. 2009 9:36)\ntak dneska to už je 7dní, co jsem se pustila do velkého boje s mojí nesnesitelnou váhou /a doufám, že tentokrát VYHRAJU JÁ/. I přesto, že jsem v sobotu byla s manželem na sváteční večeři /10výročí svatby/,mám už dole nějaké to slušné kilíčko.\nNa začátku.....97,9 a dneska ráno 94,4. To jde, ne?\nSice to ještě není na mé postavě znát, ale já mám super pocit a chuť bojovat dál.\nTaky jsem chtěla říct, že jsem už taky jak závislák, jen příjdu do práce nebo domů, pustím počítač a koukám, co je nového. Všechny vás obdivuji a je to pro mě tak strašná motivace, že si to ani neumíte představit. Jsem strašně šťastná, že jsem našla Eviny stránky a že mám tu možnost, být jedna s těch, která pod jejím vedením zkusí se sebou něco udělat. EVČO MOC DĚKUJI.Už jsem asi nakazila i mého manžela, sleduje, jak hubnu a jen se mile culí. Dokonce mi včera řekl /nevím, jak to mám vzít/, že kdybych chtěla, že by mi zaplatil po shození lyposunkci, čeho budu potřebovat /břicho , zadek atd./ Jsem z toho tak trochu zmatená, já se totiž bojím jehel. Nemáte nikdo zkušenosti? Tak zatím ahojky a ať nám to všem pěkně jde. Jana D.\n(Hanka R. ,41, 27. 4. 2009 8:27)\nIvet, určitě bych si s tebou ráda dopisovala.Řekni si Evči o můj mail. H\n(Eva, 26. 4. 2009 23:12)\nDíky , Dájo, za krásná slova, ať se daří i Vám.E\n(Dája C., 26. 4. 2009 22:59)\nAd divný dotaz\n(Eva, 26. 4. 2009 16:03)\nNo kdysi, když jsme se chtěli brát , jsem nabízela manželovi, že se přestěhuji do jeho domu a můj prodáme,tam u něho v jednom bytě tchýně bydlí, nechtěl o tom ani slyšet, asi si to soužití už uměl představit.\nJenže já mám dva chlapce, už nyní si říkám, co nedělat, aby mne snachy neměly za protivnou bábu. Nerada bych o vnoučátka přišla kvúli nějakým nesrovnalostem.\n(Věra C., 26. 4. 2009 15:44)\nMoje tchyně, než zemřela, s námi nemluvila 2O let.Neznala ani vlastní vnučky, naše dcery.Neměla zájem. Když jednu z dcer potkala, oslovovala ji slečno a vykala jí. Vůbec jí nenapadlo, že je její babička.Myslím, že to byla především její škoda, že se ochudila o vztah s rodinou vlastního syna. Přitom mezi námi nikdy žádný otevřený konflikt nebyl. Kdoví, asi byla cvok.\n(Martina, 26. 4. 2009 11:59)\nAhoj děvčata, zdravím vás všechny, které bojujete s kily. Byla jsem jedna z Vás a musím říct, že do dneška si držím stále svou novou hmotnost. Skončila jsem loni v listopadu a i přes Vánoce mám pořád stejnou váhu. Je to bomba. Ode dneška se chci opět zapojit do hubnoucího procesu abych si na léto ještě trošku přizvedla své už dobré sebevědomí. Takže nevzdávejme to a s chutí do toho!\n14.12.2008 72 kg\nZměny mír tenkrát\npás 96 90\nboky 112 106\nstehna 67 63\nCo jsem ukončila před Vánoci to hubnutí, musím říct, že mi váha do dneška zůstala stejná 72-73 kg. To je bomba!!!!\n(Eva, 26. 4. 2009 9:08)\nTak těm třem pánským žaludkům jsem nachystala libové vepřové a kuřecí plátky naložené v bazalce , co pěstuji, a v ol.oleji a tročce gr.koření, pro sebe mám z pangase a zeleniny napíchaná dvě ražniči, pokořením je to také, ale nebudu na ně dávat olej.\nPříloha bude asi šílená, každý chce něco jinéjo, budou šťouchané brambory s petrželkou, těstovinový salát s pórkem, sýrem a jogurtem vylepšeným lžící majolky a míchaný salát a já ještě míchaný šopský s troškou Balkánu, saláty myslím do večera padnou a brambor trochu musí zbýt chlapcům na zítra.\nTakže hurá ven, na sluníčku, v létě ráda vařívám venku.\nDoplněk k divnému dotazu\n(Eva, 26. 4. 2009 8:40)\nJen chci dodat, že nijak moc jedovatá slovně není, ale snaží se stále využívat mého muže jakom pracovní sílu a s něčím otravuje, třeba po nás chce kromě jiných nákupů v obchodě koupit přání, ale našemu Jiřímu ani k svátku nepopřeje, nikdy se nezeptá, jak se máme , když jí jen sami říkáme, že jsme spokojení, je na ní přímo vidět, že nám to nepřeje a stále jen mluví o lidech ze strany menželovy sestry, která si ji v době nouze a nemoci k sobě vzít nechtěla, to jsme udělali my a ona ji má stejně nejhodnější. Asi bych nikdy neuměla dělat mezi svými dětmi takové rozdíly. No pěkného života si tou závistivostí a nepřejícností nepřidá, to ubírá síly a sžírá zlé lidi.\n(Jana S., 26. 4. 2009 7:22)\nEvi i já mám takovou tchýni,s manželem jsme spolu chodili 3 roky než se vzali,ale i když jsme čekali dceru tak manželovi dokonce říkala ať si mne nebere.Když se narodila malá bylo na tchýni vidět jak moc se přemáhá aby jí vůbec pochovala.Ke všemu s ní bydlíme v baráku tak to nebylo lehké období.Dokonce i když jsem vážila po porodu 57kg při výšce 168cm zdála jsem se jí tlustá.Nic nebylo platné,že mi manžel říkal,že jsem štíhlá,že ona mi závidí.Začala jsem držet dietu a jojo-efekt hned nastoupil i 8kg navíc.Díky manželovi a jeho podpoře jsem ty urážky vydržela a nyní po 14 letech společného soužití je u nás klid.Tchýně už dávno pochopila,že manžel stojí při mě a že lepší manželku pro svého synáčka by nenašla.Aspoň toto řekla své nejlepší kamarádce přede mnou!!Ale stejně já už jí nikdy neodpustím jak se ke mne chovala,ale můžu říct,že například kamarádka má tchýni daleko daleko horší ta ji dokonce sfackovala,kvůli úplné hlouposti,vyštvala je z rodinného domku,tak to je opravdu neštěstí.Tak všem chci jen říct,že pokud nebydlíte s tchýní tak i když je jedovatá vyslechněte jí,ale druhým uchem vypusťte.Nestojí nám za ty nervy. Užívejte si rodinky a hezkého počasí ahoj Jana\n(Eva, 26. 4. 2009 0:20)\nNikdy jsem v televizi ani v knížkách neviděla dlouhověkého člověka , který by byl tlustý.\n(Eva, 25. 4. 2009 21:55)\nKdyž u nás moje tchýně bydlela, myslela jsem si, že její skoro nenávist ke mně přešla, ale nyní mám zase při každé návštěvě pocit skoro fyzického zla, které na mne z ní proudí, ona snad nemá radost, že je její syn šťastný, že si spokojeně žijeme, mám z ní pocit, že nám nic dobrého nepřeje. Já na ni nereaguji, jsem dost otrlá, abych se s tím rychle vypořádala, ale někdy mne mrzívá, že je taková zlá.\nMáte ve svém okolí někoho takového?\n(Květa 45, 25. 4. 2009 20:15)\nEvi to jsme na tom byla dnes stejně. Já jsem také neodolala krásnému počasí a užila si super "vejšlap" s hůlkama, dnes ale bohužel bez manžela, byl v práci. když se mnou manžel začal vyrážet tak to do kopce taky funěl víc než já, i když hodně jezdí na kole, tak tady to je přece trochu jiný způsob pohybu. Ted se ale hodně zlepšil a vzájemně se v rychlosti chůze motivujeme. už mám konečně i krokoměr, takže chůzi s hůlkama třikrát zdar. přeji všem pěknou neděli a Evi Tobě děkuji za tip na rybí týden, určitě vyzkouším.\n(Eva, 25. 4. 2009 20:05)\nDěkuji Evo CH, potěší to moc.\nPrávě před chvílí jsme se vrátili z výšlapu s hůlkami /asi 8 km/, světe div se, manžel mi nemohl stačit, do kopce je to teda bomba, co dva kroky vzpěr a člověk ani neví , že šel dovrchu, bylo to krásné.E


ŽENA-IN - Ideální obutí pro aktuální období - kotníkové boty na nízkém podpatku\nIdeální obutí pro aktuální období - kotníkové boty na nízkém podpatku\nV zateplených traktorkách je vám už příliš teplo, ale na oblíbené šněrovací polobotky to venku ještě nevypadá? Pohodlné a praktické kotníkové obutí je v tomto případě ideální volbou. Vyberte si z komfortních a nadčasových modelů na pevném nízkém podpatku, ve kterých vydržíte po celý den.\nZ kolekce: Deichmann, 849 Kč\nZ kolekce: Baťa, 1999 Kč, 1999 Kč, 999 Kč\nOživte svůj outfit svěžími kotníkovými botkami. Minimalistické modely ve světlých tónech příjemně rozjasní vzhled a dodají mu elegantní šmrnc. Na jaře, stejně jako v zimě, bude sněhobílá obuv.\nZ kolekce: Eobuv.cz, 1671 Kč, 2445 Kč, 1800 Kč\nSázíte spíš na ověřenou klasiku? Zainvestujte do kvalitních modelů v univerzální černé nebo hnědé barvě. Přezky, kovové zdobení a cvočky vám dodají ten správný rockový šmrnc!\nZ kolekce: Zalando.cz, 1270 Kč, 3770 Kč, 1400 Kč\nZ minulosti k nám zavítaly inspirace divokým západem. Kovbojské botky se staly absolutním hitem již minulý rok, i letos si své prvenství hodlají obhájit. Budou se nosit k upnutým džínsům, sukním i šatům.\nZ kolekce: Zoot.cz, 1299 Kč, 1999 Kč, 1599 Kč\nZ kolekce: Aboutyou.cz, 3354 Kč, 1557 Kč, 3510 Kč\nhezké ,svoje botky už mám ale určitě bych si ještě nějaké vybrala\nty poslední jsou krásné..ale dost drahé..\nTaké bych si vybrala, ale já jsem velmi skromná, když to není přeplácané, nevypadá to jak od kolotočů jsem docela spokojená.\nHezké boty - vybrala bych si.\nV druhé řadě poslední vínové kozačky jsem měla na noze, ale jsou úzké, tlačí, ale jinak super.


Publikováno dne 10. 6. 2018 31. 7. 2019 by\nZimné oblečenie už naozaj môžete zabaliť a schovat.Kabáty ani lyžiarske komplety niekoľko mesiacov nebudete potřebovat.Stěhování zaberie síce trochu času, ale vyhnete sa tak zápasu s ťažkými kabáty pri hľadaní blúzky uprostred léta.Kam z kúsky čo znosíte, ale nezmestia sa tam kam by sme chtěli.Ponuka s nábytkom z masívu nespočetné množstvo zostáv, ktoré vytvoria priamo vám na mieru podľa vašich predstáv.\nPublikováno dne 26. 5. 2018 1. 11. 2019 by\nPro každého muže je důležité, aby jeho zápěstí zdobili krásné hodinky. Kdo je nemá, nemůže nikomu stylově poradit, jaký je vlastně čas. Proto je důležité, aby si každý muž vybral něco luxusního. Například značka Festina je zárukou kvality. Díky luxusním materiálům, které lze na těchto produktech najít, si každý může přesně to, co se mu bude líbit. Hodinky Festina jsou proto skvělým dárkem, stejně jako luxusním výběrem, který si mže dopřát každý. Stačí jen vědět, co se líbí právě Vám, a máte možnost využít opravdu luxusní možnost, jak si nakoupit.\nStyl, který vám každý bude závidět\nMít velké zápěstí a na nich tento luxusní a stylový doplněk je opravdu skvělé. Musíte si ale vybrat něco, co vám bude se opravdu slušet. To není ale vůbec těžké, a to zvláště tehdy, když víte, jak vypadá kvalita. Díky této švýcarské značce i budete moci vybrat kvalitu, která má již svou stoletou tradici. To je dobrá možnost, jak si udělat radost, a to za přiměřené ceny, které potěší všechny. Velký výběr je samozřejmost, a tak má každý možnost udělat si radost něčím stylovým.\nNechejte si nastínit možné způsoby výnosné investice\nPublikováno dne 20. 5. 2018 4. 12. 2019 by\nNezvaný host, který se plíživým nenápadným krokem může vloudit do Vašich finančních zásob, inflace, může způsobit nechtěné snížení Vašich ušetřených peněz a tím nenávratné znehodnocení. Investiční zlato se Vám v boji proti negativním dopadům hospodářských jevů stane skvělým partnerem. Zlaté mince a zlaté cihly nikdy svou hodnotu neztratí. Naopak současná zkoumání na poli ekonomického růstu dokazují, že hodnota těchto produktů se postupem času zvyšuje. Zatočte s naivními představami, které Vás přesvědčují o tom, že s Vašimi penězi se nic negativního nestane. Specializované služby ověřené finanční společnosti na Vás jistě udělají ten nejlepší dojem. Využijte s pomocí expertního týmu elegantní řešení, které Vám připraví skvělou budoucnost. Pokud můžete něco vykonat pro to, aby se stav Vašich financí odvíjel pozitivním směrem, udělejte to.\nVydejte se do víru zlaté nákupní horečky\nPokud se rozhlížíte po vhodné investici, více již nehledejte. Investiční zlato je lukrativním řešením, které Vás jistě zaujme. Nákup tohoto sortimentu zboží není díky specializovanému servisu ověřené společnosti žádným matoucím procesem. Naopak vše se odehrává v souzvuku harmonie k maximální spokojenosti zákazníka. Ke každému potenciálnímu investorovi je přistupováno individuálně a vždy se stoprocentní ochotou a vstřícností, která se v žádném případě neodvíjí od dispoziční hodnoty volného kapitálu, kterou zájemce hodlá do zlatých mincí a zlatých cihel vsadit. Menšímu i většímu odběrateli žlutého drahého kovu se dostane speciálního přístupu, který zohledňuje veškerá přání i potřeby tak, aby klient volbu partnerství s finanční společností považoval za správnou. Sami na to možná nestačíte, ale můžete si vychutnat solidní zázemí stabilní firmy, která Vám pomůže připravit se na budoucnost.\nSoukromé hrátky, které musejí mít ten správný říz!\nPublikováno dne 19. 5. 2018 8. 4. 2019 by\nHledáte inspiraci pro vaše nejkrásnější erotické zážitky? ? Chcete se bavit, sexovat a zároveň zažít v ložnici i pořádnou dávku humoru? Vždyť proč brát erotiku vážně, že? Myslete na analní dilda, která vám mohou přinést zcela nový rozměr. Pro vaše soukromé hrátky máme nepřebernou škálu erotických pomůcek, které rozhodně budete nažhavení vyzkoušet!\nVylepšete si své postelové zážitky!\nJedna z možností, jak si vylepšit své postelové zážitky je právě analní dildo! Proč neprozkoumat své tělo v každé štěrbině? Proč nevyužít naši pestrou a nabídku, když Vánoce nám už klepou nedočkavě na dveře! Vaše soukromé hrátky musí mít říz a musí vás oba parádně nažhavit! Milostný život si můžete sami vylepšit a osvěžit!\nPublikováno dne 16. 5. 2018 19. 6. 2019 by\nJe jasné, že každý muž nepůsobí jako manekýn a bouřlivák, který ženu přivede k fantastickým orgasmům, ale být impotentem ve čtyřiceti letech je odstrašující příklad. Je to velice smutné, ale je to tak. Pánové v tomto věku trpí problémem nestálé a chabé erekce . Může se zdát, že je to až divné a nepochopitelné, ale je to bohužel tak. Proto by každý muž měl svůj problém začít řešit, než bude pozdě.\nMáte pocit, že vás ženy propichují pohledy a ví o vašem problému? Nechápete, jak se to mohlo stát, když máte v ženách zálibu a vždy jste je dokázal špičkově uspokojit? Odpovědi mohou být jednoznačné nebo se mohou skrývat. Za vším stojí většinou špatný životní styl a psychické problémy. Ani po jejich vyřešení nemusí dojít ke zlepšení erekce.


Historie knihovny - Obec Kobylá nad Vidnavkou\nÚvodní strana / Knihovna / Historie knihovny\nZveřejněno v\tKnihovna\nV poválečných letech byla Místní knihovna umístěna v budově Kulturního domu v Kobylé nad Vidnavkou. Správcem KD a zároveň knihovnicí byla paní Marie Fialová, která vedla i divadelní ochotníky v Kobylé. Po paní Fialové vedl knihovnu pan Václav Janáček, který i promítal kino v Kulturním domě.\nOd roku 1962 vedl knihovnu ředitel Základní školy v Kobylé pan Rudolf Konečný.\nV roce 1970 převzala vedení knihovny paní Ludmila Minksová.\nV roce 1974 byl přepažen sál nad místním pohostinstvím a byla zde přemístěna knihovna i kino z Kulturního domu. Do roku 1976 po metodické stránce vedla knihovnu Městská knihovna Jeseník, p. Korbová.\nV roce 1976 došlo ke spojení Kobylé se Žulovou a metodické vedení přešlo na střediskovou knihovnu v Žulové pod vedením p. Dagmar Opršalové. V této době bylo kolem 65 čtenářů, konaly se výchovné akce pro ZŠ, prodejní výstavy knih.\nV roce1998 vystřídala knihovnici p. Minksovou paní Jaroslava Slaná, která ji vedla až do roku 2002, kdy byla knihovna zrušena.\nBěhem března 2008 rozhodlo zastupitelstvo OÚ Kobylá nad Vidnavkou na svém zasedání o znovuotevření Místní knihovny, která byla umístěna do zasedací místnosti OÚ.\nZ TOHO MLÁDEŽ DO 15 LET\nKRÁSNÁ LITERATURA DOSPĚLÍ\nKRÁSNÁ LITERATURA MLÁDEŽ\nNaposledy změněno středa, 18 červenec 2012 00:31\nZobrazeno 1431 krát\nVíce z této kategorie: « Knihovní řád místní knihovny Kobylá nad Vidnavkou\tKnihy v knihovně »


Pod Dračím kamenem | Ovce\nby Alena 25. února 2018 22:29\nBez ohledu na venkovní mrazivé počasí se naše ovčí holky pustily do práce. Takže tu máme první letošní jehňátka, dvě sestry-jehničky a jedináčka beránka. Všichni spokojeně v choulech, každým dnem přibudou další.\nStodolu jsme zateplili co to šlo a těšíme se svorně, až mrazy poleví.\nby Alena 2. prosince 2014 00:56\nVčera jsme zahnali. Na pastvině nás přivítaly nedůvěřivé pohledy (To jako opravdu jdeme?), ale cesta jako obvykle v pohodě, s pouze výjimečným rozpadem formace :-). Nejvíc jsme tradičně funěli my, Hynek na zádech s Idou, já s Alfredem v náručí. Kdo to u nás znáte, víte, že převýšení je značné a tempo udával ten člen výpravy, který má nejdelší nohy, tedy Karla. A ta, i když vysokobřezí, nás příliš nešetřila.\nDoma všichni zapadli tam kam měli, do nového, pohodlného, tak nějak samozřejmě, jako kdyby ta doba, kdy se ovčí stádo tísnilo spolu s králíky a volně pobíhajícími slepicemi na, z dnešního pohledu, velmi velmi skromném prostoru, byla již velice dávno ...\nA tak jsme zase o něco klidnější, tenhle důležitý milník máme před nadcházející zimou za sebou.\nOvce - předporodní komplikace\nby Alena 18. března 2014 22:44\nJak jsem zmínila v některém z minulých příspěvků, má naše čtyřletá bahnice ještě přibližně tři týdny před bahněním předporodní komplikace, konkrétně výhřez pochvy. Není to komplikace nijak zřídkavá, ale ani příliš běžná, proto tady o ní napíšu pár slov pro ty, kteří se s ní mohou ve svém hobby chovu také setkat. Protože příspěvek obsahuje naturalistickou fotografii a text, které nemusí být pro každého, umísťuji ho na blog pod starším datem, aby na všechny nebafal hned nahoře na titulní stránce. Najdete ho ZDE.\nPohodové bahnění a co nejméně podobných starostí!\nVýhřez pochvy u ovce/vaginal prolapse by sheep/Scheidenvorfall beim Schaf\nNemoci zvířat, Ovce\nby Alena 11. března 2014 22:08\nV posledních čtrnácti dnech u nás asi stejně jako leckde. Kromě sněženek, bledulí a krokusů kvetou také vřesy, sasanky, penízky, plicníky, křivatce a první narcisy. Mezi nimi slunéčka, loňské babočky a žluťásci řešetlákoví spolu se včelami. Působí už trochu únavně tomu nezvykle teplému počasí se divit, na nezvyklosti a výkyvy počasí bude nejspíš lepší si zvykat. Loni tu slezl sníh 11.dubna, letos je tomu zkrátka jinak. Snad tedy alespoň 11.dubna nenasněží. Tématem je možné budoucí sucho, ale vzhledem k předvídatelnosti nepředvídatelného by i tato obava (jak doufáme) mohla být lichá. Tož uvidíme. Zatím tedy hrajeme na jarní notu, na parapetech předpěstováno všemožné, ve fóliovníku již nějakou chvíli zaset špenát, různé cibule, saláty. Včelám jsme dali do úlů napaječky, sbíráme kropenčí vejce do líhně, i když doufáme, že hedvábničky dříve nebo později začnou kvokat a vyvedou podstrčená kropenčata. Husy jsou se snášením zdrženlivější, ale času zatím dost. Tu a tam se oře či jinak připravuje půda, kácí se, pálí klestí. Javory netečou, ještě se uvidí, zda mízotok teprve zesílí, či zda letos budeme muset vystačit s javorovým sirupem z archivu. Konečně se snad zadařilo v králíkárně, po dvou rozhrabaných vrzích vypadá ten předvčerejší nadějně. Jehňata z ovcí taháme pohledem. Ta první už čile dovádí se zbytkem stáda, další na sebe nechala čekat více než čtrnáct dní. Celkově jsme zatím s bahněním v polovině, a řekla bych, že před sebou máme tu napínavější část. Jedna z ovcí, čekající svoje čtvrtá jehňata, se přihlásila s nepěknou předporodní komplikací, takže je o dramata postaráno. Ale jen trpělivost a všechno bude, jehňata, kůzlata, koťata, kuřata, ratata.\nPro zainteresované - zatím vše naznačuje, že tradice beránčích roků tady u nás na kopci pokračuje a o jehničky bude spíše nouze. Kdybyste ale někdo zatoužil po chovné sviňce, máme tady jednu velmi vhodnou kandidátku ...


Česká veřejnost ve své většině nesouhlasí s ruskou invazí na Ukrajinu - FOCUS\n/ Česká veřejnost nesouhlasí s ruskou invazí na Ukrajinu\nVyplývá to z výzkumu veřejného mínění, které agentura FOCUS realizovala ve dnech 26.3. – 11.4. 2022. Cílem tohoto výzkumu bylo zmapovat postoje veřejnosti v ČR vůči válce na Ukrajině. Jednalo se o kvantitativní výzkum reprezentativní na populaci ČR starší 18 let. Výzkum byl realizován formou přímých standardizovaných rozhovorů vyškolených tazatelů s respondenty. Celkem bylo dotázáno 1023 respondentů.\nVíce než dvě třetiny (74 %) respondentů vnímají jako hlavního viníka války Rusko. Druhá nejpočetnější skupina (19 %) viní z vypuknutí války USA. Tato část respondentů vnímá Ukrajinu jako nástroj politiky Spojených státu, a de facto přejímá dominantní ruský narativ, který maskuje vlastní agresi na Ukrajině tak, že ji připisuje jinému subjektu – převážně USA.\nVálku na Ukrajině chápe téměř polovina respondentů (48 %) i jako boj za ČR. Nejsilněji spojují výsledek války se situací v ČR nejmladší respondenti (18-24) a respondenti s vysokoškolským vzděláním. Opačný názor zaujala třetina (33 %) dotázaných. Zbytek (19 %) neuměl tento aspekt války na Ukrajině posoudit.\nV české veřejnosti převažuje ambivalentní očekávání, že válka nebude mít vítěze (40 %). Pouze pětina respondentů zastává ostře polarizovanou perspektivu: desetina očekává naprosté vítězství Ukrajiny (10 %) a obdobný podíl (9 %) očekává naprosté vítězství Ruska.\nVíce než třetina respondentů zastává krajně skeptické očekávání týkající se různých forem ruské agrese na Ukrajině i mimo ni:\nRusko zaútočí na další země (39 %),\nRusko použije na Ukrajině (38 %) zbraně hromadného ničení.\nÚtok Ruska na ČR očekává 28 % respondentů, vypuknutí třetí světové války (26 %) respondentů.


zákulisí|jak vzniká vtip\nJak vzniká vtip\nUrčitě si myslíte, že nápady na vtipy přicházejí samy od sebe během každodenních situací. To se sice opravdu občas přihodí, ale většinou jsou kreslíři nuceni vtipy skutečně vymýšlet. Za dob mých studií většina vtipů vznikala na dvou místech - v hospodách a ve vlaku. Poté se poznámky nechávají takzvaně "vyhnít".\nPo určité době, když uzraje čas opět něco nakreslit, vyhrabu odevšad popsané pivní tácky, ubrousky, účtenky, jízdenky, prostě cokoli na co jsem zaznamenal objevivší se nápady a snažím se je zpětně dešifrovat. To občas (velmi často) představovuje nemalý problém. Na takovou jízdenku se totiž v kymácejícím se vlaku nepíše zrovna nejlépe. Měsíční žmoulání v kapse a razítka průvodčího ji na čitelnosti také nepřidají. Jsem přesvědčen o tom, že takto zůstaly zapomenuty i mnohdy geniální myšlenky.\nJednu výhodu to přece jednom má. S časovým odstupem mi některé nápady přijdou úplně blbé a čtenář je pak ušetřen zbytečnému vystavení nesmyslným hovadinám, které by jistě vznikaly. Takové charakteristiky vykazují zejména nápady zaznamenané účtenkách z hospody, zejména ty ve spodní části. Vztah mezi kvalitou vtipu a množstvím alkoholu v krvi by se dal označit spíše za nepřímoúměrný.\nJe li nápad zaznamenán, uležen, dešifrován a shledán alespoň částečně vtipným, nastupuje další fáze, takzvané tříbení. Hrubou základní myšlenku je třeba vybrousit do co nejzajímavější a nejvtipnější podoby. Bude-li pointa příliš jednoduchá, nikdo se nezasměje (což se stává). A bude-li příliš složitá, nikdo ji nepochopí (což se stává ještě častěji). Tím vším musí myšlenka projít, než umělec vezme do ruky pero a jemnými tahy ji definitivně vryje do papíru.\nZáměrně jsem použil slovo umělec, protože na rozdíl od něj, já beru do ruky ještě pentilku a gumu abych si to alespoň rámcově naskycoval. S postupem času se sice kreslení stává více méně rutinní záležitostí, ale po gumě sahám stále dosti hojně. Ne ani tak kvůli tomu, že by to nešlo napoprvé, ale proto, že do poslední chvíle není úplně jasné, jak bude obrázek vypadat. Uprostřed kreslení si umanu, že paňáca nepůjde zprava doleva ale naopak atd. Čím víc se podcení fáze vyhnívání a tříbení, tím víc pak guma ubývá.\nPo naskicování je třeba rozhodnout, jestli bude obrázek vybarven nebo ne. Jakmile se totiž kresby dotkne fixa, vybarvování už není možné. V naprosté většině případů mám však na stole nepořádek takového rozsahu, že na vodovky, temperky, misky s vodou a jiné náčiní už nezbývá místo a vybarvování se nekoná. V těch vzácných okamžicích, kdy si na stole přece jen uklidím (odhrnu nepořádek na okraj stolu) nebo když dojde k samovolnému zřícení a objeví se lesklá, zřídka vídaná plocha stolu, botou rozdrtím zaschlou barvu na štětcích, opráším školní vodovky, omyji míchací paletu, doliji vodu do misek a štětcem ze sobolích chlupů nanáším barvu na krabatící se papír (kreslím na klasický kancelářský).\nKdyž pak kresba zaschne silně připomíná spíše použitý kapesník, je třeba ji narovnat. V takových případech se velmi osvědčil dvoudenní pobyt mezi atlasem světa a encyklopedií kaktusů. Poté je odložena na jakékoli volné místo a prozatím ponechána vlastnímu osudu.\nPřijde-li čas expedice (odesílání do redakcí), jsou kresby opětovně sesbírány. Tedy alespoň ty které to ve zdraví přečkaly. Výrazně jim totiž neprospívá například odkládání hrnků s nápojem, zapadávání za postel, nebo přejíždění židlí na kolečkách.\nPokud toto všechno kresba přežije, zdaleka ještě nemá vyhráno. Musí totiž ještě absolvovat dopravu Českou poštou, a jak je známo, šetrný způsob zacházení se zásilkami nepatří zrovna mezi její nejsilnější stránky. Běžně se proto přistupuje k vyztužování obálek a je s podivem čím vším je možné obálky vyztužit. Jednou mi například přišla obálka, ve které kromě odmítnutých kreseb byla i plastová cedule - Nouzový východ.\nTakže až si budete příště listovat časopisem s vtipy, mějte na paměti, co všechno tomu může předcházet :o)


archiweb.cz - V USA je architekt už jen jednou z profesí...\nV USA je architekt už jen jednou z profesí...\nHovoříme s čerstvým Čestným členem Amerického institutu architektů prof. Ladislavem Lábusem\nProf. Ing. arch. Ladislav Lábus, Hon. FAIA (*1951)\n1976 Stavební fakulta ČVUT v Praze, obor architektura (ateliér prof. Paroubka)\n1977-91 zaměstnán v Projektovém ústavu hl. města Prahy, ateliér Delta (1977-85 spolupráce s Alenou Šrámkovou, 1986-91 vedoucí projektant)\nod 1990 vedoucí ateliéru na FA ČVUT v Praze\n1991 vlastní ateliér Lábus AA\n1993 vedoucí Ústavu navrhování III na FA ČVUT\n1995 docentem na FA ČVUT v Praze\n2002 profesorem na FA ČVUT v Praze\n2013 Akademickým senátem FA ČVUT zvolen kandidátem na děkana\nV poslední době se jméno profesora Ladislava Lábuse objevuje především v souvislosti s jeho zvolením budoucím děkanem Fakulty architektury ČVUT. Interview o směřování školy pod jeho vedením nicméně přinese Archiweb až po nástupu prof. Lábuse do funkce – ujme se jí od února 2014.\nSoučasným rozhovorem se vracíme k události, jež stojí jaksi ve stínu nedávných děkanských voleb, třebaže na mezinárodní scéně měla jistě rezonanci silnější: totiž k udělení čestného členství v Americkém institutu architektů a navazující cestě po Spojených státech.\nNedávno jste se vrátil z Denveru z kongresu AIA, kde jste obdržel titul Honorary Fellow AIA. Co tomuto aktu předcházelo?\nČlenství v AIA, který byl založen již v roce 1857, není podmínkou výkonu povolání, ale je spíše prestižním spolkem architektů, kteří chtějí přispět k rozvoji architektury i profese. Americký institut architektů se v roce 1952 rozhodl vytvořit spolek elitních členů a založil College of Fellows a od té doby si pro své členy ve stanovách zakotvili kromě základního členství také prestižní titul Fellow – FAIA. Zahraničním architektům pak od roku 1954 uděluje čestné členství – Honorary Fellow, ve zkratce Hon. FAIA. Na rozdíl od amerických architektů – členů AIA, kteří mohou o titul Fellow zažádat, zahraničního člena musí nominovat některá ze sekcí AIA. Kromě nejčastěji udělované kategorie – architektonický nebo urbanistický design, se dá titul získat také za činnost v dalších čtyřech oblastech, konkrétně jde o vzdělávání nebo výzkum, dále pak o stavebnictví a o veřejnou správu, která souvisí s architekturou.\nKdyž jsem byl vloni nominován, musel jsem vyplnit množství formulářů a poslat AIA svůj životopis a portfolio. Kromě toho nominovaný architekt určí alespoň pět osobností, které následně AIA žádá o reference.\nNavrhl jsem šest zástupců reprezentujících naši architektonickou scénu. Snažil jsem se, aby doporučení pocházela jak z akademického světa, tak ze světa praxe u nás i v zahraničí.\nSan Francisco, centrum\nJakou formu měl obřad udělování Honorary Fellow? Mohl byste ceremoniál přiblížit?\nProběhl v červnu na Kongresu AIA v Denveru a byl spojen s udělováním titulu Fellow americkým architektům, mimochodem letos titul získalo asi 120 členů AIA. Čestné členství – Honorary Fellow, udělováné zahraničním architektům je mnohem unikátnější. Letos nás bylo sedm, většinou nominovaných za architektonické navrhování: dva Němci – Zvi Hecker a Matthias Sauerbruch, Španěl Francisco Mangado, Holanďan Ben van Berkel , Mexičan Fernando Romero a Číňan Siegfried Zhiqiang Wu, ten byl jako jediný oceněn za urbanismus. Ceremoniál se odehrával v denverské opeře se vší americkou parádou a vážností. Dokonce nám nechali ušít slavnostní černé úbory, které se trochu podobají úborům, jak je známe z našich promocí. Taláry v různých barvách měli také prezident a bývalí prezidenti nebo kancléři AIA, kteří nás jednotlivě uvedli a přivítali na jevišti. Jak říkám, atmosféra byla velice důstojná, což odpovídá skutečnosti, že si američtí architekti tohoto ocenění velice váží. Mimochodem, součástí kongresu bylo také předání tří hlavních ocenění a mnoha dalších cen AIA vybraným osobnostem americké scény i významným stavbám.\nO jaké osobnosti šlo?\nZlatou medaili získal Thom Mayne ze studia Morphosis. Cenu za nejlepší architektonickou firmu obdrželi Tom Williams a Billie Tsien. A pak tam byla cena, která se mi velice líbila: udělovala se stavbám po pětadvaceti letech provozu. Letos ji získalo muzeum Menil Collection od Renza Piana v Houstonu v Texasu.\nDále udělují ceny jednotlivým stavbám ve třech kategoriích – architektura, interiér a urbanismus. Přišlo mi docela sympatické, že na rozdíl od naší Grand Prix, bylo v každé oblasti oceněno asi deset projektů, ale bez uvedení pořadí. Samozřejmě to souvisí s velikostí země a množství realizací, ale stejně mi ten princip přišel zajímavý i pro naše skromnější poměry. Kromě toho udělují další dílčí ocenění, z nichž jedno je věnováno mladým architektům. A zase: nejde o jedince, letos bylo oceněno 15 mladých architektů. Zajímavé pro mne bylo rovněž udělení šesti cen osobnostem spolupracujícím s AIA v oblasti architektury, kteří pracují ve státní správě, na univerzitách nebo v různých kulturních institucích. V souvislosti s aktuální revokací diskusí o ceně za architekturu připravované ČKA, znovu připomínám, že AIA není organizací, která poskytuje oprávnění projektovat. Nejde o komoru, ale o profesní spolek na úrovni naší Obce architektů.\nPetrifield Forest National Park, Arizona\nBylo publikum seznámeno s vaší tvorbou?\nNominaci určuje komise, která obdrží portfolio, ve kterém mělo být na asi patnácti stránkách představeno minimálně pět prací. Z něho komise připravila krátkou prezentaci, která se promítala při předávání ceny a potom i při slavnostní večeři. Mimochodem, jako každý rok, Američané pozvali dva z těch sedmi zahraničních Čestných členů AIA ke krátké přednášce a moderované diskusi. Měl jsem to štěstí, že vedle Francisco Mangada, vybrali i mne.\nCo jste chtěl americkým kolegům sdělit?\nV těch asi dvaceti minutách jsem se omezil na charakteristiku svých priorit a hodnot. Ty jsem prezentoval na jednotlivých stavbách resp. okruzích zadání a tématech, kterým se věnujeme. Mluvil jsem o stavbách pro seniory, díky kterým jsme se více zaměřili na uživatele našich domů a začali se intenzivněji zajímat, jak na ně působí – vedle estetických a technických kategorií velmi sledujeme i komunikativnost a účelnost návrhů. Další charakteristikou náplní našeho ateliéru jsou bytové stavby včetně rodinných domů. Pracuji rád se soukromýni investory, třeba na malých zakázkách, které přinášejí velice osobní, bezprostřední jednání a díky drobnému měřítku vil, je to navíc velmi kreativní práce, takřka jako sochařina. A třetím fenoménem jsou rekonstrukce, přístavby a nástavby i stavby v historickém prostředí. Rádi se v tomto prostředí vyjadřujeme současnými prostředky, ale chceme, aby z něho nápadně netrčely. Přitom vycházíme spíše z aplikace obdobných principů, nikoli z přímé nápodoby. Zkrátka je to spíš systémové než doslovné navazování na svět, do kterého vstupujeme.\nPříměstská krajina, Bozeman, Montana\nJak reagovalo kongresové publikum? Byl prostor pro diskusi?\nDebatovalo se otevřeně a mě potěšilo, že přítomní pochopili podstatu naší práce a byli vstřícní našim sdělením. Mluvil jsem o prostých věcech, které se v současné architektuře moc nesledují. Přednáška o naší práci byla pozitivně přijata, mimo jiné asi i proto, že zapadla do kontextu konference. Její vůdčí motiv byl totiž orientovaný na sociální programy a humanismus v architektuře a samozřejmě udržitelnost. Čili tu nedominovaly výtvarné nebo technické exhibice, ale klíčové přednášky pronesly osobnosti, které se zabývají například systémem pomoci v rozvojových zemích, humanizací prostředí atd.\nde Young Memorial Museum, San Francisco - Herzog & de Meuron, 2000 - 2005\nA co samotná severoamerická scéna? Lze předpokládat, že jste v USA také hodně cestoval…\nAsi vás zklamu. Svou cestu jsem založil více na poznávání přírodních krás než architektury, takže jsme navštěvovali především přírodní parky. Z velkých měst jsem viděl jen Denver a San Francisko. Z menších měst Bozeman, kde žije a pracuje Tomáš Bitnar, který nám představil kromě svých realizací i množství dalších staveb. Díky němu jsem měl možnost hlouběji poznat prostředí přípravy i realizace staveb v USA. Zpočátku jsem byl velmi překvapen z úrovně a charakteru standardní výstavby. Očekával jsem konzervativní prostředí, ale nemyslel jsem si, že současná architektura, jak ji člověk zná ze západní Evropy, tam vlastně v některých státech neexistuje. Natvrdo se tam zabydlela postmoderna: klienti moderní nebo dokonce současnou architektonickou tvorbu nechtějí. Naštěstí tam jsou pořád lidi, kteří dělají tradiční stavby dobře a se znalostí věci. V posledních letech se tam ovšem dostala do módy snaha zacházet s tradiční architekturou kreativně a individuálně, jak se učili na modernisticky laděných školách, takže pouhá aplikace viktoriánské předlohy autory neuspokojí. To vede k touze míchat dohromady jak různé styly, tak materiály a výsledek vypadá na můj vkus dost nedůstojně.\nCo je toho podle vás asi příčinou?\nJeště předešlu, že v Denveru a vůbec ve velkých městech je to přece trochu jinak než v Bozemanu, což je takové menší, trochu kovbojské městečko. Ve velkých městech samozřejmě převažují spíše modernistické stavby, které často dost necitlivě ovlivnily historické čtvrti: takže jejich opatrnost a ostražitost vůči modernismu je pochopitelná. Podstatu vidím kromě zmíněné konzervativnosti klientely také ve faktu, že důležitou roli v procesu projektování tady nehraje architekt, ale kontraktor – dodavatel. Ten má spolu s klientem rozhodující slovo a nemá touhu vytvářet něco nového nebo dokonce experimentovat. Architekt navrhne studii, která je trochu zkoordinovaná s profesemi, případně jednostupňový projekt pro stavební pobolení a vlastně nenese tolik odpovědnost za technické řešení. Jenže má tím pádem také menší vliv.\nTaliesin West, Scottsdale, Arizona - Frank Lloyd Wright, 1937 - 1938\nZmínil jste se o vašem překvapení z průměrnosti běžné výstavby. Není tedy vaše Čestné členství v ústřední organizaci severoamerických architektů, čili ocenění autora výrazně moderního tedy jistým paradoxem?\nSkutečně je určitým paradoxem, že v AIA bývají oceňováni autoři staveb, které se staví v některých částech USA spíše ojediněle. Moje práce je přitom ve srovnání s ostatními čestnými členy asi nejméně extravagantní… Samozřejmě, že se moderní věci staví i v USA, nemusím připomínat Liebeskinda nebo Gehryho atd., Když se staví Muzeum umění, předpokládá se zřejmě, že bude šišaté a špičaté a udělá ho Liebeskind,ale jinak běžný Američan by si ho přes práh svého domu nepozval…\nZkrátka architekti tam nemohou udělat to, co by chtěli, protože fungují v podřízené roli. A když se investor třeba na doporučení dodavatele rozhodne, že objekt bude ve viktoriánském stylu, architekt jej bude muset navrhnout ve viktoriánském stylu.\nPo současné architektuře tam většina klientů neprahne, a když se náhodou někdo objeví, dodavatelé a manažeři mu to rychle rozmluví: aby si moderní dům nestavěl ani pro sebe, protože je nutné počítat s tím, že bude potřeba dům po pár letech opět výhodně prodat. Mimochodem, v Americe jsou opravdu nádherné staré městské domy, staré stodoly nebo staré dřevěné rodinné domky tedy – není divu, že proti tomu, co se tam dnes staví, to většině lidem imponuje a je blízké…\nZajímavé je, že na americké scéně se tak silně uplatňují velice tradicionalistické přístupy, což je v rozporu s vývojem technologií, které jsou USA zaměřeny na pokrok ve stavění.\nKřížová cesta u misionářského kláštera San Xavier del Bac, Tuscon, Arizona\nJak byste srovnal tamější proces projektování se situací u nás?\nU nás se prozatím zachoval triumvirát architekt, investor, dodavatel a to v poměrně rovnoměrném vztahu. V USA je architekt už jen jednou z profesí. Manažerský nebo dodavatelský model výstavby se však šíří do západní Evropy a tedy také k nám, zvláště u velkých developerských projektů… V tomto systému jde víc o investování a developerské zájmy než o potřeby těch, co staví konkrétní dům nebo školu…\nMisionářský klášter San Xavier del Bac, Tuscon, Arizona; postaven v letech 1783 - 1797\nA kdybyste porovnal školství? Jedním z rozdílů mezi našimi zeměmi a profesemi jsou například obtížné státní zkoušky, které ověřují komplexně znalosti i schopnosti adeptů, které v USA musí skládat absolvent při vstupu do komory.\nAno je to tak, ale v USA nemají samosprávnou komoru, přístup k profesi je úředně regulován na úrovni jednotlivých států. Toto možná také stojí na pozadí rozdílu vážnosti AIA v obci amerických architektů, institut je jejich samosprávným spolkem. My máme samosprávnou komoru a spolek je vlastně duplicitní program, ale přináší to problémy, např. když komora začne uvažovat o zavedení excelence formou elitního členství nebo udělování cen.\nSkutečně, vzdělání se při vstupu do profese v zemích EU uznává a prověřuje se pouze osvojení znalostí vedení kanceláře a legislativy. Situace v USA umožňuje školám více experimentovat, ale současně je zde obtížnější evidence nějakého standardu obsahu a kvality studia. Některé tamější školy nenesou odpovědnost za komplexnost výuky, jsou zaměřeny spíše na tvůrčí aspekty profese a opomíjejí např. znalosti technické oblasti vzdělání.\nŠkoly v USA jsou hodně svobodné, ale projevuje se to i v obrovském rozptylu kvality škol i jejich absolventů. Nefungují jako naše školy, které se věnují výuce komplexně. Někteří jejich absolventi se naučí stavět domy, až když nastoupí, do kanceláře.\nDovolte se vrátit ještě na denverský kongres. Kterému tématu se věnoval?\nÚstředním mottem bylo: Leaders-Builders, jinými slovy architekti jsou vůdci. Na poslední, klíčovou přednášku pozvali organizátoři dokonce státníka – generála Powela, který stál v čele amerických jednotek v bojích v Perském zálivu. Mimochodem, nedávno jsem četl Karfíkovy vzpomínky: dlouhá léta působil v USA a pracoval u Wrighta. Píše, jak jim tam závidí moc, kterou má architekt, že se před ním všichni třesou, když přijde na stavbu. Podepisuje totiž kontraktorovi faktury – a bez jeho podpisu banky nezaplatí. Od té doby se zřejmě hodně změnilo, ale nechci tvrdit, že znám tamní školství nebo stavební produkci, mé názory jsou omezeny pouze dílčím poznáním situace na severoamerické scéně.\nVenkovská krajina, Montana\nKdybyste se v myšlenkách pokusil shrnout svůj severoamerický zážitek. V čem byla cesta pro vás inspirující?\nAsi ve všem, ale převahu měla úžasná příroda. A samotná velikost země i její různorodost a odzbrojující vstřícnost a přívětivost lidí…\nZajímavé jsou tamější nové přístupy a význam kladený otázkám a kvalitě podmínek života ve městě. Například změna jejich postoje k zeleni. Od hygieny a estetiky, přesněji okrasných funkcí přecházejí k prvkům užitkovosti. Ve městech se v parcích i na střechách domů začínají pěstovat různé plodiny: ovoce i zelenina nebo bylinky apod., a tento nový fenomén má ještě jeden účel a dopad: dává totiž lidi dohromady. Aktuální problém je totiž v tom, že díky počítačům žijeme v současnosti jakýsi vedlejší, virtuální život: lidi spolu přestávají komunikovat, protože sedí doma u počítače, nebo jsou celý den v práci, taky obvykle u počítače – a domů přijedou autem, takže za celý den nikoho nepotkají. Proto se v USA prosazuje chození pěšky a jízda na kole, ačkoli drobná struktura individuální zástavby měst a s tím související absence hromadné dopravy to rozhodně neusnadňují, nebo zmíněné pěstování zeleniny nebo ovoce – s někým, třeba se sousedem na společně sdíleném místě – třeba na náměstí nebo na zelené střeše.\nArcosanti, Arizona - Paolo Soleri, koncept od 1956, stavba od 1970\nMaják Big Sur, Kalifornie\nContemporary Jewish Museum, San Francisco - Daniel Libeskind, 2006 - 2008\nPřístavba Muzea umění v Denveru - Daniel Libeskind, 2006\nMěstská krajina, Denver\nVeřejná knihovna, Denver - Michael Graves, 1990 - 1995\nKaple misionářského kláštera San Xavier del Bac, Tuscon, Arizona\nJestřábí věž, mys Carmel, Kalifornie - Robinson Jeffers, dům postaven 1919, věž 1920 - 1925\nAutor: Jiří Horský, 19.11.13 07:00\nNávštěvnost: 10347 čtenářů\nRozdíl: Postmoderna, současná architektura? goory 19.11.13 14:18\nGoorymu T.Fiala 19.11.13 15:26\nre:rozdíl Zdeněk Skála 19.11.13 17:11\nre Rozdíl: Postmoderna, současná architektura? Vích 20.11.13 14:00


LICO 360541 BOB V Velikost 41 | www"bezvabotky"cz\nBEZVA BOTKY > SPORTOVNÍ OBUV > LICO 360541 BOB V Velikost 41\nLICO 360541 BOB V Velikost 41\n38 Prodejna TRUTNOV na dotaz 600Kč\n40 Prodejna TRUTNOV na dotaz 600Kč\nHezká, chlapecká, sportovní obuv se zapínáním na dva suché zipy. Botičky jsou lehké, vzdušné. Mají vyjímatelnou stélku, vyvýšený pogumovaný okop. Svršek obuvi je vyroben z kvalitní syntetiky a prodyšné síťoviny. Podšívka je textilní ve svítivě zelené barvě. Podrážka měkká, ohebná. Obuv je vhodná jak na běžné nošení, tak i na sportovní aktivity do tělocvičny.