Neznáme se, přesto Tě miluju ll. - 2. kapitola • STMÍVÁNÍ.eu\nStmívání.eu ~ Twilight Fan Home - FanFiction na pokračování » Neznáme se, přesto Tě miluju ll. - 2. kapitola\n11.07.2012 (17:00) • Funny1 • FanFiction na pokračování • komentováno 3× • zobrazeno 1185×\n„Ahoj tati,“ pozdravila jsem Ara, který na nás čekal před soukromým letištěm. Objal mě i Naty, ale u Lindy se zdráhal a ani se na ni nepodíval. Vycítila jsem, že to Lindu mrzí, ale i přesto jsem chtěla Ara přesvědčit k opaku.\n„Tati! A co Linda?!“ Linda se s bolestí v očích podívala na Ara, který odmítavě zakroutil hlavou.\n„Ne? Tak ne. Ale taky tě nebudu chtít obejmout,“ řekla jsem a věděla, že riskuju. On si nikdy nic nenechá líbit. Čapla jsem Lindu za ruku a vyšla jsem s ní k autu.\n„Dobře!“ zakřičel, ale poznala jsem, že se hodně přemáhá. Objal ji a Linda se na mě vděčně usmála. Na chvíli zavřela oči, ale hned je otevřela, když se jí začal vykrucovat. Držela ho pevně.\n„Můžeme?“ zeptala se Jane.\n„Jane!“ zakřičela jsem radostně a skočila jí kolem krku. Pak tu byl Demetri, který měl pro mě slabost, Felix, který měl zase slabost pro Lindu. A Santiago, je prý zamilovaný no Naty. Je to pořádně zamotané.\n„Čau, děcka,“ pozdravil nás Felix a měl zase oči jen pro Lindu. Nad tím jsem se usmála.\n„Ahoj,“ pozdravily jsme všechny a objaly je, dneska teda ještě otevřu hodně krát náruč. Když přišla řada na Felixe, tak slastně přivřel oči a vdechl její vůni.\n„Co to děláš?“ zeptala se ho Linda podezíravě a poodstoupila. On se zatvářil dost vyděšeně, ale hned nasadil ten tvrdý výraz.\n„Nic, jenom, že máš nový šampon? Meruňka a jahoda.“\n„Jo! Strašně pěkné voní. A vy jste si toho nevšimly,“ obvinila nás a šla k autu.\n„Protože ti nečuchám k vlasům,“ zamručela jsem a Demetri se potichu zasmál, usmála jsem se na něho a šla za ní.\n„No, jak se má Sulpicia?“ zeptala jsem se na Arovu manželku, kterou jsem taky nikdy neviděla. Byla někde zavřená, ale nevím kde a ani proč. Budu to muset zjistit.\n„Dobře, dobře,“ řekl rychle, protože si myslím, že ani on neví, co dělá, třeba ji navštěvuje jenom na jednu věc… brr. Nebudu vymýšlet na jakou…\n„A jak jste se měly vy?“ zeptal se, aby asi odvedl moji pozornost od jeho ženy.\n„Výborně,“ zhodnotila to Naty a po očku se koukla po Santiagovi. Ten se na ni usmál, jako by vycítil její pohled. Aha, takže takhle je to, hm…\n„Opravdu skvěle, Cullenovi byli moc hodní… A tati? Nemohly bychom tam zase někdy zajet?“ zeptala se Linda. „Teda, jestli by jim to nevadilo,“ dodala rychle.\n„No, můžete,“ začal sladce a otočil se na Lindu. „Ty ale ne! Co jsi udělala, bylo nehorázné a,“ ztišil hlas do šepotu, že i já jsem musela nastražit uši. „budeš toho litovat.“\n„Aro!“ vykřikla jsem naštvaně a neřekla jsem mu tati a ani nijak podobně.\n„To si piš, že můžu,“ řekl s ledovým klidem.\n„Napadlo tě, že když byla malá, tak nevěděla, čeho se dopouští? Třeba chtěla, aby sis jí víc všímal a -“ Nenechal mě domluvit.\n„Že byla malá. Malá, pch. Podívej se, je to spratek a koukni, kolik jí je! To si opravdu vůbec neuvědomovala. Ale já si jí všímal!“ zahřměl opovrženě. Linda chtěla něco říct, ale jeho pohled ji zastavil.\n„Zastav,“ zašeptala jsem.\n„Zastav,“ to už jsem zakřičela a auto se hned zastavilo.\n„Já tu nebudu poslouchat, jak obvinuješ moji sestru! Jdete, holky? Nebo jdu sama.“ Zabouchla jsem Arovy pod nosem dveře, jen tak, tak ho nebouchly do obličeje.\n„Lucie! Celý život jsem se staral o ty dvě! A ty… Ty teď nemůžeš jít, já to chci dořešit!“ zakřičel.\n„Ne, celý život je jenom o tobě. Ty tys toho asi nevšiml, ale já ano. Ženy, naše matky, jsi sprostě využil a ani ses je nepokusil zachránit. Umřely a my jsme je nepoznaly. Třeba jsi je znásilnil a oni to nechtěly!“ zakřičela jsem a po tváři mi začaly téct slzy.\n„Co to sem plete?!“\n„Říkám to, co si celý život myslím,“ chytla jsem holky za ruce a dotáhla je ke kufru, kde jsem vytáhla naše zavazadla.\n„Ony žijí!“ zakřičel za námi.\n„Vaše matky… Ony jsou naživu.“ Panebože.\nDiskuse pro článek Neznáme se, přesto Tě miluju ll. - 2. kapitola:\nony žijí!. teď jsi mi vyrazila dech.. ten Aro je ale exot to jim to nemohl říct dávno?..Puste mě na něj!...Krásná povídka..\nUž mě docela štvete, slečny a paní spisovatelky. Stále se zlepšujete - a to mluvím hlavně k tobě - a zdá se, že jediná já se jen zhoršuji...\nMalinko jsem odbočila k tématu - opět úžasná kapitola se skvěle propsanými pocity - co říct, prostě dokonalost sama. Já... nemám ani co už víc dodat.\n(Já tě upozorňovala, že u mě najdeš jen chválu - kritiku prostě psát nedokážu. )\nWaaauuu!!! Holka, z tebe se stala spisovatelka, opravdu se ti to moc povedlo. Je znát ten velký skok od první kapitoly první řady, a teď? Super! prostě super!!\nHonem další, je to opravdu povedené, zasloužíš si pochvalu!


Pobožnou Terezu vystřídal travestita - iDNES.cz\n9. října 2005 23:25, aktualizováno 23:25\nCo nového v divadle Velkého Bratra? Diváci nečekaně poslali domů Terezu a jeviště při Rozhodnutí přetékalo emocemi. Sylviny, Leniny, Filipovy a dokonce i Šrekovy slzy ještě nestačily oschnout a už se ozýval smích.\nKOHO MÁTE V DOMĚ NEJRADĚJI? HLASUJTE ZDE\nSotva totiž za Terezou zaklaply dveře, pustil Bratr soutěžícím jejich videoklip na evergreen jejich budíčků - Já chci žít nonstop.\nVšichni vyfásli firemní trička Big Brother a černé afroparuky. Nesmál by se jen ten, kdo by byl z odchodu Terezy opravdu zdrcený. Důsledná režie ale ani těm nedala šanci truchlit. Nic neponechala náhodě a postarala se ještě o veselý epilog nedělní tragikomedie. Vyslala do domu sedmadvacetiletého travestita Martina Hrubého alias Stephanie, který však nepřišel soutěžit, ale jen na několikadenní návštěvu.\nSoutěžící o Martinovi nic nevědí. Už během jeho vystoupení, při němž jim zazpíval v převleku zpěvačky Anastacie, si marně lámali hlavy, jestli ho na svět přinesl čáp nebo vrána. A po Tereze už neštěk ani Šrek.\nKdo je Stephanie?\nZmatení zůstali i diváci u obrazovek. V domě si nechala důsledně říkat v ženském rodě, venku ji moderátor Leoš Mareš neobratně představil jako "individuum, které mělo při narození něco navíc oproti Sylvě"...\nMareš neprozradil ani Martinovo pravé jméno ani to, že se deset let věnuje travesty show a dva roky působí v taneční skupině Hanky Panky. A protože ještě před vstupem se Stephanií rozebíral otázku, kterou dostává nejčastěji, a to: Kam si ho dáváš? "Do krabičky na stůl," kontroval/a on/ona, padaly možná u obrazovek sázky, zda jde o travestita nebo transsexuála.\nPokud ona otázka dostane zvědavé ovečky k televizorům i druhý den, pak si Big Brother na pražském Barrandově nad skálou, určitě zatleská.\nJsou to paradoxy. Věřící Terezu, která se i v domě pravidelně modlila a nemluvila sprostě, nahradil travestita. Takže nyní už tam máme: Filipa gay pornoherce, Sylvu erotickou pracovnici, Evu bisexuálku, Milana, který jeden čas provozoval nevěstinec, Lenu modelku a divošku, co se pilně stará o Filipův sexuální život, travestita a pár dalších, které se v sexuálním harašení více či méně vezou.\nKdo vám v domě chybí? Pište na revue@idnes.cz\n* Filip ve Zpovědnici o Leně: "Já si přece nemůžu vzít starou raketu."\n* Sylva na Davidovu otázku Kolik se platí za porno? "Já jsem porno nedělala. Za tři dny jsem si vydělala 25 tisíc."\n* Karel k Mikešovi: "Jsem v prd..i, Miki? Mikeš: "Jseš, z blbostí. Ty bys potřeboval staršího bráchu." Karel: To jsem vždycky chtěl, jsem na všechno sám...\n* Šrek vymačkl Sylvě na čele beďar: "To byl mozek, ne?"\nPětadvacetiletá Tereza Olivová, dcera sochaře z Velehradu vydržela v domě 42 dní. Její rodina jí účast v soutěži marně rozmlouvala. "Až vyjdu ven, bojím se že budou problémy," svěřila se ještě v domě. Nikoho tedy nepřekvapilo, že venku Terezku nikdo nečekal. Až na Jardu Nýdeckého, který ze soutěže vypadl před dvěma týdny a bývá teď maskotem nedělních přímých přenosů.\nLeoš Mareš zpovídá travestitu Stephanie, neobvyklou návštěvu v domě Big Brother. (9.10.2005)\nTravestit Michal Hrubý alias Stephanie kráčí do domu Big Brother. (9.10.2005)\nTravestit Michal Hrubý alias Stephanie vstupuje do domu Big Brother. (9.10.2005)\nModerátor Big Brother Leoš Mareš. (9.10.2005)\nModerátor Leoš Mareš. (9.10.2005)\nZ travestity Stephanie jsou obyvatelé domu dost vedle, někteří (Shrek) až znechucení... (9.10.2005)\nLena obdivuje Stephanin "vohoz" a bisexuálka Eva nemůže také chybět. (9.10.2005)\nTravestit Stephanie v domě Big Brother. (9.10.2005)\nTravestit Stephanie si sundavá paruku, ve kterém vstoupil do domu Big Brother. (9.10.2005)\nLena nasazuje paruku travestity Stephanie i Karlovi. (9.10.2005)\nKarel a Sylva. (9.10.2005)\nTémata: Big Brother, Velký Bratr, Barrandov, Leoš Mareš, Porno, Raketa, Shrek, Tereza Olivová, Velehrad


Dal ti někdo pohrdlivě najevo, co všechno jsi pokazil? (Téma týdne) V tom městě žila jistá žena, byla to hříšnice. Když se dověděla, že Ježíš je u stolu v domě farizea, přinesla alabastrovou nádobu drahocenného oleje, přistoupila zezadu k jeho nohám a rozplakala se;…\nDěláme vše špatně ?! (Články) Postní doba se nese slovy Ježíše Krista: "Obraťte se a věřte evangeliu!" (Mk 1,15) Co ale obrácení znamená? Jsou snad opakované biblické a postní výzvy k obrácení Boží hrozbou, že "vše děláme…


Přechod německé energetiky k obnovitelným zdrojům II : mojeEnergie\nTitulní strana > Blogy > Přechod německé energetiky k obnovitelným zdrojům II\nPřechod německé energetiky k obnovitelným zdrojům II\nCelkový pohled na ekonomiku OZE z pohledu koncového spotřebitele získáme z tzv. rozdílových nákladů (Differenzkosten), tj. z části nákladů na výrobu elektřiny v OZE, kterou vzhledem k výši prodejních cen elektřiny nebude možné pokrýt z výnosů prodeje na energetickém trhu a proto bude nepřímo hrazena koncovými spotřebiteli (cena elektřiny na trhu bude nižší než úředně stanovená výkupní cena). Jedná se o částku, z níž je kalkulován „příspěvek na výrobu elektřiny v OZE“, přičemž zahrnuje ještě další položky, např. úroky a náklady související s prodejem elektřiny (Vermarktungskosten).\nPřímým prodejem se v tomto případě rozumí normální energetický trh bez regulatorních zásahů a nikoliv stávající „pseudotrh“ s přednostním výkupem vyrobené elektřiny z OZE za úředně stanovené ceny. Z technického hlediska se jednalo o normální stav až do nástupu OZE, kdy provozovatel výrobny elektřiny byl schopen garantovat dodávku elektřiny podle předem stanoveného výrobního diagramu. Podíl stávajících OZE na tomto „reálném trhu“ je ve studii DENA rovněž uveden a jedná se o poměrně zajímavý údaj (viz obrázek).\nWasserkraft – voda\nDeponie-, Klär- und Grubengas – skládkový, kalový a důlní plyn\nWind onshore – větrné elektrárny pobřežní


Terapie SRT - Markéta Antošovská\nCo znamená SRT?\nSRT je zkratka z anglického Spiritual Response Therapy. Česky bychom mohli tento pojem vyjádřit jako Terapie Duchovní Odezvou. Autorem této metody se stal v roce 1985 Robert E. Detzler, kterému jsem velice vděčná za tak úžasný dar pro lidstvo. V praxi jde o komunikaci s Vyšším já prostřednictvím kyvadla. Jedná se o velmi jednoduchou, účinnou, bezbolestnou, rychlou a přitom unikátní techniku, pomocí níž se lze zabývat širokým spektrem životních výzev, které jsou zapsány v záznamech naší duše. Píšu záměrně pojem životní výzvy, nikoli problémy, potíže, nemoci, strasti…. Jelikož se domnívám, že právě takovéto situace nám mnohdy mohou otevřít oči, dovolí nám konečně se zastavit a všimnout si, že bychom měli něco ve svém životě změnit.\nJak probíhá terapie SRT?\nV SRT používáme nejprve mezilidskou komunikaci, abychom zjistili, v čem spočívá jádro životní výzvy. Z toho je zřejmé, že vše probíhá na vědomé úrovni klienta. Klademe si jednoduché otázky, se kterými později pracujeme pomocí souboru tabulek a kyvadla. Obrovskou výhodou metody je také to, že ji můžeme využit i na dálku.\nPoté co určíme konkrétní oblast k řešení, zabýváme se vším, co s tím může souviset a někdy jsou odpovědi na otázky nanejvýš překvapivé. Umožňují nám pochopit, vzpomenout si, přijmout, připustit, porozumět, opustit, osvobodit se… A díky tomu pak můžeme duchovně růst a prožívat naplněný a spokojený život, uzdravit se na emocionální, mentální a duchovní úrovni a tím také často i vyléčit fyzické tělo nebo alespoň významně podpořit jeho regenerační schopnosti a zmírnit tak charakter našich potíží. Vyšší já nám pomáhá objasnit nevysvětlitelné, pochopit zdánlivě nesmyslné, uvidět skryté… Nejenže díky SRT ovlivňujeme naši současnost, my někdy dokonce můžeme zabránit mnohým nepříjemnostem i v životě budoucím.\nNásleduje okamžik, kdy už všechno můžeme pustit, vzdát se toho, uvolnit negativní energie, které nás táhnou ke dnu a ztrpčují náš život. Pročistit všechny úrovně našeho bytí. Většina jedinců po SRT vnímá uvolnění, vnitřní klid, mír, mizí napětí, fyzické i duševní, přichází úleva a pocit, že je vše, jak má být. Při samotném průběhu se mohou projevit změny na fyzické či emocionální úrovni (jako např. nevolnost, mrazení, pláč nebo projev jiných emocí), které slábnou až se úplně vytratí (nebývají intenzivního charakteru). Existují však i lidé, kteří nevnímají během čištění žádné změny a přesto se jejich každodenní život markantně změní, pokud ne hned, pak do 3 týdnů určitě.\nJistě bychom našli spoustu dalších oblastí, se kterými by nám SRT také mohlo výrazně pomoci. Využití SRT je totiž neomezené-lze jej provádět u těhotných žen, narozených i nenarozených dětí, mužů, žen, dospělých i seniorů. Jedno čištění obvykle trvá 90 minut až 3 hodiny, vždy záleží na tématu, které má vliv také na celkový počet terapií pomocí SRT. Zpravidla dochází ke zřetelným změnám již po jednom jediném čištění, avšak každý z nás je individuální a zcela jedinečný. Záleží na vzájemné domluvě a především na Vás, co všechno budete chtít řešit a vyřešit. U témat chronického a dlouhodobého charakteru je třeba počítat s nutností opakovaných terapií SRT vzhledem k rozsahu zasažených úrovní duše. Vyšší já nám umožní pracovat přesně s těmi oblastmi, na které jsme připraveni. Všechno má totiž svůj čas, během kterého můžeme pochopit souvislosti.\nV případě jakýchkoli dotazů mi napište – viz kontakt, ráda Vám odpovím.\nAčkoli se zdá, že při SRT terapii vystupuje klient spíše pasivně, vždy záleží jen na něm samotném, jak vědomě bude žít dále svůj život. Díky čištění se můžeme ve svém životě posunout tolik, kolik sami sobě umožníme a dovolíme. Základním předpokladem však je být aktivní, zapojit se kreativně do svého bytí a stát se tak tvůrcem svého života. SRT mám může výrazně pomoci a podpořit nás, usnadnit naši životní cestu, ale vykročit a dělat jednotlivé kroky už musíme my sami.\nMějme to stále na paměti…\nSRT nelze považovat za náhradu lékařské či psychoterapeutické odborné péče ani užívání léčiv předepsaných odborníkem, významně však napomáhá celkovému průběhu léčby. Žádná rizika, škodlivé či jinak nežádoucí účinky terapie SRT nejsou známy. Jedná se o jednu z metod spirituálního léčení, nemá nic společného s lidovým léčitelstvím či církví nebo náboženským systémem.


Společenství vlastníků Bohdanečská 767, Praha 9, Vinoř, IČO: 28498739, 19. 1. 2020 - Obchodní rejstřík | Peníze.cz\nSpolečenství vlastníků Bohdanečská 767, Praha 9, Vinoř\nod 30. 12. 2008 do 27. 5. 2016\nSpolečenství Vinoř 767\nPraha - Vinoř, Bohdanečská 767, PSČ 190 17\nPraha 9, Bohdanečská 767\nSpisová značka 9637 S, Městský soud v Praze\nMgr. MARKÉTA BÁRTLOVÁ - Předseda společenství vlastníků\nMgr. Markéta Bártlová - předseda výboru\nOstrava - Výškovice, 29.dubna 247/9, PSČ 700 30\nden vzniku funkce: 29. 10. 2008 - 23. 11. 2015\nMiroslava Malá - místopředseda výboru\nPraha 9 - Vinoř, Uherská 624, PSČ 190 17\nPavel Klimeš - místopředseda výboru\nOstrava - Radvanice, Těšínská 531/314, PSČ 716 00\nPísemné právní jednání, které činí statutární orgán, musí být podepsáno předsedou společenství vlastníků.\nZa výbor jedná navenek jeho předseda nebo některý z místopředsedů. Jde - li o písemný právní úkon, který činí výbor, musí být podepsán předsedou nebo v jeho zastoupení místopředsedou a nejméně jedním dalším členem výboru. Podepisuje - li předseda spolu s místopředsedou, je podpis místopředsedy považován za podpis dalšího člena výboru.


Diáø DOUBLE týdenní A5 14,3x20,5 cm, nápady na dárky a pøání\nKód zboží: DB423-double\nDiáø DOUBLE týdenní A5 14,3x20,5 cm, dobré nápady na vánoèní a velikonoèní dárky a pøání pro Vaši firmu\nZamyslete se na chvilku nad tím, jaké propagaèní a manažerské reklamní pøedmìty vybrat pro své klienty. Tøeba èokoládové vánoèní dárky, to je dobrý tip na best dárky jak pro zamìstnance tak i pro Vaše klienty. Máme dobré a vtipné nápady na firemní best dárky na Vánoce. Snadno jimi zrealizujete svoje pìkné firemní vánoèní pøání. Posloužíme Vám, hledáte-li tipy i na jakékoliv jiné reklamní pøedmìty, kalendáøe, diáøe. Dnes jsou stále populárnìjší vánoèní pøání z èokolády místo døívìjších novoroèenek jen z papíru. Nìkdy je ale jako tip na dárek nejlepší znaèková bonboniéra s belgickými pralinkami. U nás si vždy vyberete originální lahùdkové belgické pralinky jako dárkové pøedmìty pro firmu na Vánoce. Máme také další skvìlé nápady na firemní vánoèní manažerské best dárky pro firmy. Na pøání vytvoøíme nádherné dárkové balíèky a koše z reklamní èokolády a firemního vína, které jsou vhodné jako balíèek i koš pro firmu i jako dárek pro klienty. Objednejte si k tomu také plnobarevný potisk vybraných vánoèních dárkù a kalendáøù pro manažery. Vánoèní firemní pøání s potiskem je ale vhodné objednat zavèas, abyste stihli pøání na Vánoce svým klientùm vèas odeslat. Diáø DOUBLE týdenní A5 14,3x20,5 cm, dobrý tip. Reklamní cukrovinky jsou stále oblíbenìjší jako firemní manažerský best dárek. Dárkové pøedmìty Praha a reklamní agentury Praha jsou vhodnými místy, kde si koupíte tak dobrou vìc, jakou je firemní èokoláda. Èokolády jsou stále populárnìjší jako tip na firemní vánoèní best dárky, musejí však mít firemní potisk èokolády. Dále jako velmi dobrá firemní propagace poslouží tøeba i originální vánoèní blahopøání v podobì bonboniéry s belgickými pralinkami. Vánoèní pøání z èokolády, bonboniéra jako tip na dárek pro manažery a další vtipné dárkové pøedmìty, tøeba luxusní èaj pro firmu na Vánoce. Právì firemní originální znaèkové anglické èaje v podobì vánoèní kolekce jsou hitem letošních Vánoc. Dárkovì balený anglický èaj se totiž dá nádhernì kombinovat s belgickými pralinkami a bonboniérami do elegantních dárkových balíèkù doplnìných hezkou visaèkou s firemním logem. Také víno pro firmu nebo kalendáø èi diáø pro firmu, to je dobrá volba, chcete-li originální firemní dárky. Luxusní vánoèní pøání jsou nìkdy lepší než kalendáøe pro firmu. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu firemních dárkù, kalendáøù, diáøù, novoroèenek, èokoládových dárkù, firemních bonboniér i èokolády s firemním potiskem. Máme opravdu dobré nápady na Vánoce a na vánoèní dárky pro zamìstnance i manažery. Naše originální firemní dárky a koše i originální vánoèní blahopøání se rodí z našich dlouholetých zkušeností s firemními pøedmìty k Vánocùm i Velikonocùm. Pro dobrou firmu a její klienty již dnes opravdu nestaèí jen nìjaké napsané vánoèní pøání k Vánocùm nebo kreslené Vánoce. Chce to nìjaký poøádný dárek nejlépe z èokolády, protože když je dobrá, tak si ty èokoládové pralinky bude Váš obchodní partner pamatovat celý rok, klidnì až do pøíštích Vánoc.\nDiáø DOUBLE týdenní A5 14,3x20,5 cm, urèitì správná volba. Takže když to struènì shrneme, co jsou ty nejlepší best dárky pro manažery, Vaše klienty a obchodní partnery? 1/ firemní belgické pralinky v bonboniéøe s potiskem 2/ kvalitní firemní víno s potiskem 3/ znaèkové anglické èaje s potiskem 4/ rozmanité èokoládové dárky, od nejmenších èokoládièek až po velké tabulkové èokolády s potiskem 5/ elegantní firemní balíèek nebo koš, který obsahuje cokoliv, na co si vzpomenete 6/ kalendáøe a diáøe. To vše jsou úžasné propagaèní a dárkové pøemìty, které si Vámi obdarovaní zákazníci a partneøi dobøe zapamatují. Všechny tyto manažerské pøedmìty mùžete samozøejmì doplnit i firemním pøáním a nìkdy staèí i jen malá visaèka s Vaším firemním logem a hezkým blahopøáním. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu tìchto firemních best dárkù s barevným potiskem. Pøesvìdète se nákupem u nás, že máme opravdu výborné nápady na ty nejlepší dárky na Vánoce a že také Vám, hezkým a chutným dárkem, udìláme radost. A nakupte si vèas...


Kahunova pohádka. Po stříbru z OH a titulu jde do NHL, upsal se Chicagu | TV studio Mariánské Lázně\nPo stříbrném úspěchu z Pchjongčchangu nadšeně jásal a hlásil, že je nejšťastnějším člověkem na světě. Copak bude asi říkat nyní, když s Mnichovem slavil třetí titul v řadě a navrch má nakročeno do zámořské NHL? Dominik Kahun dál píše pohádku, s Chicagem podepsal dvouletou nováčkovskou smlouvu.\n„Jsem velice hrdý na to, že jsem svůj první kontrakt v NHL podepsal s Chicagem Blachkhawks. Velké poděkování patří mé rodině, přítelkyni, mým spoluhráčům a trenérům. Bez vaší pomoci bych to nikdy nedokázal,“ píše dvaadvacetiletý útočník na svém Instagramu.\n„Velké poděkování patří mé rodině, přítelkyni, mým spoluhráčům a trenérům. Bez vaší pomoci bych to nikdy nedokázal.“\nDominik Kahun patřil ke strůjcům senzačního stříbra z Pchjongčchangu, pod pěti kruhy pomohl Německu pěti body za dvě branky a tři nahrávky. Jeho jméno se začalo ve světě rázem častěji skloňovat. Zájem o něj měly kluby z KHL i ze zámoří, které nakonec vyhrálo.\nSezona se mu opět povedla i na klubové scéně. V Mnichově hrál DEL už čtvrtým rokem, potřetí za sebou slavil mistrovský titul. Letos k němu pomohl 41 body (12+29) v základní části, dalších 14 (4+10) přidal v play off a držel si průměr takřka jednoho bodu na utkání.\nPohádka začala v Česku, do třinácti hrál za Mariánské Lázně\nJeho velký příběh začal v Česku, Kahun se narodil v Plané u Mariánských Lázní. „Už v pěti letech jsem se odstěhoval s mámou do Německa, ale první hokejové krůčky přišly v Česku. Do třinácti jsem hrál za Mariánské Lázně, dojížděl jsem,“ líčil v rozhovoru pro hokej.cz.\nKdyž opustil česká kluziště, hrál za Mannheim, kde se mimo jiné potkal s Leonem Draisaitlem. Skvěle si rozuměli, na ledě i mimo něj. Nejraději asi vzpomíná na sezonu 2010-11, tehdy zazářil 237 body ve 35 zápasech. „Tam jsme si to s Leonem trošku dávali,“ smál se.\nKahun si zahraje proti Draisaitlovi, v Chicagu potká dva Čechy\nUž o dva roky později oba odešli do zámořské juniorky, kde strávili shodně dvě sezony. Až poté se jejich cesty rozešly. Zatímco Leon Draisaitl se z WHL prokousal do NHL, Dominik Kahun se po štaci v OHL vrátil do Německa a upsal Mnichovu. Zpětně toho jistě nelituje. Elitní klub německé DEL jej skvěle připravil, už v příští sezoně se může Kahun střetávat se svým velkým kamarádem Leonem Draisaitlem na zámořských kluzištích a v Chicagu si pokecat také česky – letos za Blackhawks hráli obránce Jan Rutta a útočník David Kämpf.


Cena odvahy - 28. kapitola | SASPI.cz - Literární server\n:: Cena odvahy - 28. kapitola ::\npublikováno: 05.08.2013, 18:23\n„Docela rád bych tu holku viděl na vlastní oči,“ pronesl mužský hlas snažící se překřičet výkřiky v mučírně, kde byla hlava na hlavě.\nNa jedné straně muži řvali nebo sténali bolestí a tváře měli stažené do útrpných masek, zatímco na straně druhé se muži po skupinkách smáli a povzbuzovali své druhy, kteří přišli na řadu a oháněli se bičem.\n„Jakou holku?“ zeptal se druhý hlas a na chvíli odtrhl zálibný pohled od krve, která desítkám mužů v pramíncích stékala po těle.\n„No přece tu, kvůli které se prý Jeremy rozhodl zradit celý hrad a všechny své muže.“\n„Ty si vážně myslíš, že je to pravda?“ zeptal se muž pochybovačně.\n„Nevím, je to možné,“ pokrčil rameny první muž. „Ale pokud to tak je, rád bych si ji prohlédl zblízka. A když říkám zblízka, tak tím myslím tak zblízka, jak to jen jde,“ dodal, povytáhl na svého druha výmluvně obočí a oba se rozesmáli.\n„No, pokud je to některá z těch, co jsem tady viděl, tak teda nemá moc dobrý vkus.“\n„Prosím tě!“ odfrknul první. „To jsou všechno jen služky. Pochybuju, že je tady. Vsadím se, že už ji dávno dostal z hradu.“\n„No, možná máš pravdu,“ přikývl muž a poškrábal se na hlavě.\n„Škoda,“ povzdechl si první a pak mu v očích zajiskřilo. „Zajímalo by mě, co by dělala, kdyby ho takhle viděla.“\n„Kdyby tady byla, tak by odsud nejspíš hodně rychle utekla. Copak neznáš ženský?“\n„Hm,“ zkřivil ústa první muž v zamyšleném výrazu. „Třeba ne. Třeba je jiná… Musí být. Ta musí stát za to,“ dodal nakonec, když dospěl ve svých úvahách k závěru, v očích mu blýsklo a ústa se zvedla do sebejistého úsměvu.\n„Fantazíruješ,“ uchechtl se druhý.\n„Kdyby byla jako ostatní, myslíš, že by tohle všechno jen tak strpěl?“ stál si na svém. Jeho společník pokrčil rameny. „Každopádně je škoda, že se o tom nemůžeme přesvědčit,“ vzdychl muž.\nOba potom už nepromluvili a se zájmem se opět vrátili k pozorování trpících mužů.\n„No, tak pojeď, hochu!“ vydechla Cara zoufale po chvíli, kdy v sedle zkoušela vraníka přesvědčit k tomu, aby ji poslouchal a rozjel se kupředu.\nNa Cyphirovi jela tryskem víc jak tři hodiny, než uviděla, že se mu dělá pěna u huby a běží víc ztěžka. Začala postupně zpomalovat, až si byla jistá, že zvládne zastavit, aniž by se skácel k zemi. Hned potom seskočila, stáhla si košili a rychle ho vytřela. Byla ráda, že jí omotané pruhy prostěradla drží kolem hrudi stále pevně. Jen co koně jakžtakž osušila, oblékla si košili zpátky, nehledíc na to, jak bude cítit. Poté naskočila na druhého koně, jenže sotva ho pobídla vpřed, vzepjal se několikrát po sobě mírně na zadní a odmítal se hnout.\nZkoušela ho pobídnout patami do slabin, několikrát na něj zoufale křikla, ale jen dál přešlapoval na místě. Nezkoušela ho bít, protože koně milovala a nikdy by na žádného nevztáhla ruku a beztak jí bylo jasné, že by tím ničeho nedosáhla.\nNakonec už byla tak bezradná, že seskočila zpátky na zem, postavila se před něj, vzala ho za ohlávku oběma rukama, přitiskla čelo k jeho a dívala se mu upřeně do očí. Věděla, že to není pravda a jen si to představuje, ale připadalo jí, že se jí velké hnědé oči vraníka vysmívají. Nebo možná spíš že ji rozzlobeně probodávají za to, že omráčila jeho pána.\n„No tak,“ šeptla a sevřela mezi prsty ohlávku silněji. „Nech toho. Netrucuj mi tady. Na tohle vážně nemám čas… No, tak…“ vydechla a stáhla si koňskou hlavu níž k sobě. Viděla černé uši, které se stočily k ní a pak zase do stran.\nOdtáhla hlavu a pohlédla na Cyphira, jehož boky se mocně dmuly po dlouhém běhu. Pokud ho nechtěla schvátit, tak na něj nemohla sednout nejméně hodinu. Mohla sice běžet, ale bolelo ji celé tělo a navíc si chtěla ještě šetřit síly, protože věděla, že je bude potřebovat. Buď na běh, nebo na něco jiného.\nZhluboka se nadechla a pustila ohlávku. Chvíli koně upřeně sledovala a cítila, jak se jí do očí zase derou slzy. V dlaních cítila známé pnutí, a kdyby před ní nestál kůň ale člověk, okamžitě by mu vrazila, aby se toho napětí zbavila.\n„No tak,“ řekla potichu hlasem prosyceným potlačovaným pláčem.\nPřešla ke koni z boku a prsty ho chytila za lesklou hřívu u ucha. Silně ji sevřela. Vzápětí ji pustila a dlaní přejela po mohutném lesknoucím se krku zvířete. Zhluboka se nadechla, aby se uklidnila a s těžkým srdcem se ladně, až ji to samotnou překvapilo, vyhoupla do sedla. Vzala do dlaní otěže a stehny koně pobídla. Nic.\nCara zvrátila hlavu dozadu a z úst jí vzešel zoufalý sten. Pobídla koně ještě jednou, opět bez úspěchu. Vnímala, jak se jí začínají třást dlaně. Svěsila hlavu ke koňskému krku a se zaťatými zuby uvažovala, co má dělat.\nKdyž už se chtěla narovnat, seskočit a přece jen se dát do běhu po vlastních, kůň se pod ní zničehonic napjal a bez nějakého váhání či dalších protestů vyrazil kupředu. Dívka překvapeně zdvihla hlavu a zpevnila svůj posed, aby ji prudké zvířecí pohyby nevyhodily ze sedla. Srdce jí poskočilo a ona se rychle otočila na Cyphira, aby na něj hvízdla. Její kůň poslušně vyrazil pomalejším tempem za nimi.\nCaře se trochu ulevilo a chvíli se nechala unášet prostou radostí z toho, že se opět pohybuje vpřed, blíž ke svému cíli.\nUvolnění však netrvalo dlouho. Slunce, které už dávno vyšlo, se sunulo po obloze výš a výš, silně hřálo do jejích zad a neustále jí svým nelítostným pochodem připomínalo, kolik hodin uplynulo.\nVraník hnal tryskem po cestě mezi stromy, které dívka míjela ještě včera. Nemohla si vzpomenout, jestli ještě s Jeremym nebo bez něj a bylo jí to jedno. Teď na to, co se stalo včera, nedokázala myslet. Měla před očima jen různé hrůzostrašné představy, jak to bude na hradě vypadat, až tam dorazí.\nRychle sklonila hlavu, aby unikla jedné větvi, která zasahovala příliš nízko a pak se zase narovnala.\nMokrá košile jí už uschla, Caře ale bylo jasné, že ne na dlouho. Cítila, jak jí po zádech a krku stékají pramínky potu, protože po několika minutách vyjela zpod ochranných korun stromů a slunce ji nyní hřálo naplno.\nKdyž sklonila pohled k zemi, uviděla rozdupanou půdu desítkami koňských kopyt. Držela se těch stop už nějakou dobu, takže si mohla být jistá, že nezabloudí.\nPo víc jak dvou hodinách se vyklonila, aby se podívala, jak je na tom vraník, jestli nepotřebuje zvolnit a vystřídat. Vypadalo to však, že kůň nevykazuje žádné velké známky námahy. Jeho hřbet a krk se sice leskly potem, ale svižně hnal dál, jakoby na tohle tempo a délku jeho trvání byl zvyklý.\nDívku to potěšilo a řekla si, že Cyphira, který běžel stále za nimi, nechá vydechnout ještě déle a nasedne na něj, až bude nedaleko od hradu.\nJela dál a zanedlouho uslyšela nedaleko od sebe zvuky seker, narážejících do stromů. Bylo jich několik. Snažila se prohlédnout přes rychle se kmitající kmeny a větve a následně zahlédla bílé košile a opálené paže mužů – dřevorubců, pohybující se v dokonalé souhře nahoru a dolů. Cara jich zahlédla pět a všimla si, že se dva z nich zastavili a pohlédli jejím směrem. Nedivila se. Šílený dusot kopyt vyvolával v každém potřebu zjistit, odkud přichází a zda se nežene na ně.\nOdvrátila hlavu a sklonila se blíž ke koňskému krku. Pokoušela se myslet jen na zvuk kopyt pod sebou a hluboký zvířecí dech, které ji vždy uklidňovaly. Tentokrát ovšem bez úspěchu. Nedovedla se v mysli odloučit od představy, že Jeremy právě nyní trpí. Lepilo se to na ni jako smůla ze stromu a za nic se toho nedovedla zbavit. Cara nikdy nevěřila, že by měla něco jako šestý smysl, jako to o sobě často a neochvějně prohlašovaly cigánky, které čas od času přišly s jarmarkem do jejich města a za slušnou částku zákazníkům hádaly z dlaní, z čajových lístků nebo křišťálových koulí. Teď si však byla neomylně jistá, že se nemýlí. Hnalo ji to kupředu a bylo pro ni velmi těžké nepobízet hřebce pod sebou, aby běžel ještě rychleji.\nVjela právě do dalšího lesa a uvědomila si, že jí připadá nějak povědomý. Na ty, kterými již projela, se většinou nesoustředila, ale tenhle jí byl známý.\nNebo si jen už moc přeju, abych byla blíž a něco mi připadalo povědomé.\nNajednou si tím známým pocitem už nebyla tolik jistá. Podívala se vzhůru k nebi a poměrně přesným odhadem určila, že už uběhly minimálně další dvě hodiny. Stiskla čelist a trhla hlavou. Najednou po své pravici uslyšela zvuk protékajícího potoka, nebo spíš možná řeky. Oči se jí rozšířily.\nUž musím být blízko. Někdy tady… ta lesní cesta a kus od ní tekoucí voda. Někde tady musel Jeremy předtím Sáru vysadit.\nSrdce jí poskočilo a to vědomí, že je kousek od vody v ní vyvolalo touhu do ní skočit, zchladit se a smýt ze sebe pot, krev a špínu.\nŠkoda, že se nemůžu umýt, zalitovala. Následně ztuhla, přitáhla vraníkovu uzdu a ten poslušně začal ve svém zběsilém tempu zvolňovat. Vlastně… asi bych se měla umýt, uvědomila si.\nPřitáhla uzdu znovu a několik minut naslouchala zurčící vodě, aby měla jistotu, že se od ní po cestě nevzdaluje. Došla jí totiž jedna věc, s níž sice podvědomě počítala, ale až teď když nabyla jistoty, že už od hradu není daleko, získala na hmatatelné skutečnosti.\nAž tam dorazí, budou všude samí muži. O jejich počtu raději neuvažovala. Neuvažovala ani o tom, co vlastně hodlá udělat. Věděla jistě jen to, že chce za každou cenu najít Jeremyho a nedovolit nikomu, aby mu ublížil. Jenže - sotva může čekat, že ji tam někdo bude brát na vědomí, když bude vypadat tak, jak vypadá a smrdět tak, jak smrdí.\nNa druhou stranu si nemohla být jistá, zda voda zmůže tolik a udělá z ní někoho aspoň trochu lépe vypadajícího, ale aspoň se zbaví toho nejhoršího. A za další – byli to prostě muži, třeba je překvapí to, že někdo (kdo aspoň vzdáleně připomíná ženu) má odvahu se jim postavit.\nDál zvolňovala běh koně, až zastavila docela. Seskočila a sotva k ní dorazil i Cyphir, vzala oba hřebce za uzdu a vedla je k vodě.\nRychle našla nejlepší schůdný břeh a zavedla tam zvířata, aby se napila. Ještě si rozepla hnědý kabátec a nacpala ho do brašny u vraníkova sedla. Pak přešla opatrně po kamenech, až se dostala mezi slabší proud. Dřepla si a dala se do práce. Stáhla si košili a rychle ji vyprala. Snažila se ji zbavit krve, špíny a koňského zápachu. Moc dlouho se s ní však nezdržovala. Pak se pustila do sebe. Nabírala do dlaní vodu, a přejížděla si s ní přes horní část hrudi, ramena, paže, krk a obličej. Na čele si nahmatala pořádnou ránu a zaschlou krev. Opatrně si přes to místo několikrát přejela, až si byla jistá, že se zbavila všech zbytků nečistoty a krve. Nakonec si umyla vlasy, které to potřebovaly nejvíce.\nCelá očista jí zabrala sotva pět minut. Spěšně se nasoukala do mokré košile a ještě se napila. Došla pro oba koně a vyvedla je zpátky na cestu.\nNasedla na Cyphira a do rukou vzala vraníkovy otěže. Nebyla si totiž jistá, jestli by ji následoval tak, jako její kůň.\nKdyž přešli do cvalu, Cara cítila, jak jí mokrá košile vysílá do těla záchvěvy zimy. Ta ji však brzy přešla sotva vyjeli na slunce. Bylo poledne.\nDívka pobídla Cyphira a ten přešel do mírnějšího trysku a zrychloval. Po slabé půlhodince si všimla, že koruny stromů nad nimi vytváří jakoby klenutý strop. Hruď se jí stáhla úzkostí a novou vlnou strachu.\nPo dvou minutách už viděla, že lesní cesta, která jí spíš připomínala alej, končí a na jejím konci spatřila zlatavé světlo jasně ozařující zelený palouk.\nCara se narovnala a hlasitě pobídla Cyphira k ještě rychlejší jízdě.\nZbývající necelou půl míli k hradu se připravovala na to, co uvidí. V duchu viděla kouř stoupající z hradeb, vylomenou bránu, bojový ryk mužů, krev a… (při tom se otřásla) rozsekaná těla, odseknuté končetiny, kupu mrtvol naskládaných na sobě. Snažila se dostat před oči všechny tyhle otřesné obrazy, aby pak mohla dýchat a jasně uvažovat až je uvidí.\nPoslední stromy se kolem ní mihly a ona konečně spatřila hradební zdi a vznešeně se tyčící hrad nad nimi. Ústa jí vzápětí z rozechvělého a nejistého úsměvu přešla do křečovité masky, sotva pohlédla k bráně a napnula sluch.\nŠok z toho, co spatřila, zachvátil její tělo mnohem víc, než čekala.\nPřitáhla uzdu a přešla do cvalu, oči nespouštějíc z obrazu, na který se nemohla připravit, jelikož ji tahle možnost na mysl nepřišla ani omylem.\nVšude byl totiž absolutní klid. Nebo aspoň víceméně. Brána byla sice otevřená, ale dívka na ní nespatřila žádné známky po násilném vniknutí. U hradební zdi zvenku stálo velké množství koní, několik povozů a v menších skupinkách sedělo pár mužů. Odhadem jich mohlo být něco přes třicet.\nJak se k bráně blížila, byla schopná rozeznat, že se na nádvoří také pohybuje několik postav.\nZačala zrakem přeskakovat z jedné osoby na druhou a neušlo jí, že brzy přitáhla pozornost mužů sedících před bránou. Pár z nich se dokonce postavilo, aby na ni dobře viděli.\nCara pustila vraníkovu uzdu - nyní si už byla jistá, že pojede za ní - a rychle si zastrčila volně vlající košili kolem svého těla do kalhot. Přejela si rukama přes vlasy a byla ráda, že uschly. Zbytek jejích ustřižených vlnitých pramenů jí nyní kolem hlavy tvořil krátký rozevlátý hnědý závoj, poskakující jí v souhře s rytmem Cyphirových pohybů.\nSrdce jí v hrudi poplašeně tlouklo, ale zakázala si dát na sobě znát strach. Pokud to udělá, budou mít pocit, že si s ní mohou dělat, co chtějí. A to nemůžou.\nNarovnala se proto v sedle do celé své výšky, semknula rty pevně k sobě a s hlavou hrdě vztyčenou a téměř přezíravým pohledem minula muže a suverénně zamířila k bráně. Projela jí a zvuk kopyt na kamenné dlažbě jí v mysli vyvolal vzpomínku na včerejší noc, kdy odtud utíkali. Rychle ji zahnala, sotva přitáhla Cyphirovi uzdu a zastavila.\nHbitě seskočila dolů, ignorujíc přitom bolest, která jí projížděla už i stehny jako celým zbytkem těla.\nSpěšně se rozhlédla kolem sebe a všimla si, že muži, kteří procházeli po nádvoří, se zastavili v pohybu a zvědavě si ji prohlíželi. Vyděsilo ji, že ani jeden z nich nevypadá jako ti, s nimiž tu tři týdny žila.\nI když… došlo jí, pokud by to byli oni, určitě by mě nevítali s otevřenou náručí.\nJakmile bezděky stočila pohled ke zbrojnici, do níž nikdy nevstoupila, uviděla, že před její branou ve stínu leží mnoho mužů. Nedovedla odhadnout, kolik jich bylo. Hádala, že méně než padesát, ale jistě víc než třicet. Bezvládně leželi na zemi, někteří z nich měli končetiny v nepřirozených úhlech, byli zakrvácení a špinaví a zjevně mrtví.\nOdtrhla od nich vytřeštěné oči sotva se kousek od ní ozvalo: „Co tady děláte?“\nObrátila se a spatřila vysokého muže s hnědými vlasy po ramena, v tmavém oblečení a s mečem u pasu. Prohlížel si ji přimhouřenýma očima.\nCara se nadechla. Musím působit nanejvýš sebejistě, řekla si.\nZpříma pohlédla muži do očí a otočila se k němu čelem.\n„Hledám velitele Brixe. Kde je?“ zeptala se klidným jasným hlasem.\nSamotnou ji překvapilo, že z ní vypadlo právě tohle a vzpomněla si na to jméno, jakoby ho říkala denně.\nMuž se zarazil a pečlivě si ji prohlédl. Podle překvapeného výrazu v jeho tváři pochopila, že mu došlo, že je žena. Na okamžik střelil pohledem do strany.\n„Velitel Brix je vevnitř,“ odpověděl nakonec a začal si ji prohlížet pečlivěji, jakoby od ní čekal nějakou lest.\n„Kde přesně?“ zeptala se Cara a neuhnula pohledem, i když cítila, že jí trochu zčervenaly tváře. Rýpnul ji drobný osten strachu poté, co teď přišla o svou ochranu, když ji ostatní považovali za muže.\n„Tam, kde všichni. V mučírně,“ dodal muž a jeden koutek úst mu stoupl v nedočkavém úsměvu.\nDívku napadlo, že nejspíš čeká, kdy se lekne.\n„Díky,“ kývla hlavou a chladně se pousmála. Ještě na okamžik se otočila k hromadě mrtvol a zaváhala, zda nejít Jeremyho hledat první tam. Při tom pomyšlení, že by ho tam objevila, se jí málem zatmělo před očima.\nNe, tam není. Prostě tam není! - křičela na sebe v duchu.\nNevěděla, kde se v ní bere ta síla jistoty nebo zda to je jen zoufalství převlečené do víry, že mezi těmi mrtvými jeho tělo není. Nadechla se a rozhodně se obrátila ke hradu. Pustila otěže, obratně se muži vyhnula a chvatně zamířila ke vstupní bráně, u níž nečekaly žádné stráže.\nNavíc by bylo hrozně divné, kdyby mě viděli, jak si tam prohlížím mrtvoly, řekla si a zakázala myslet na to, že Jeremy nežije.\nVe vstupní síni to vypadalo skoro stejně až na pár převrhnutých svícnů, pohozených dýk, mečů a několika štítů, které s různě velkými kapkami a sem tam cákanci od krve děsivě zdobily kamennou dlažbu.\nCaře mlátilo srdce v hrudi tak, jakoby se právě chystala najít Marcuse a dobrovolně se mu vydat do rukou.\nPohlédla k jídelní síni. Dveře byly přivřené, takže z ní nic neviděla. Jen co otočila hlavu ke kuchyni, uslyšela, jak se na schodech ozvaly kroky. Vzápětí se setkala s vykulenýma očima jedné z žen, která sice byla pobledlá, ale jinak v pořádku. Dívka si matně vzpomněla, že ji už jistě několikrát na hradě potkala. Sotva si ji žena prohlédla, otočila se na patě a skoro utekla pryč, zpátky do kuchyně.\nDívka se zastavila a zvažovala, zda za ní nemá jít a pokusit se od ní zjistit, co se stalo. Následně trhla hlavou zpátky k jídelně, odkud uslyšela tlumené hlasy. Nějaký plačící ženský a dva mužské. Zněly klidně, téměř jakoby tu ženu utěšovali a tak se Cara rozhodla tam nechodit.\nNáhle sebou trhla, jakoby ji někdo uhodil. Zaslechla totiž řev. Jasné, bolestivé zařvání a pak znovu a znovu. A mezitím v přestávkách hlučný smích.\nCara nevěřila, že její srdce může bít ještě rychleji než doteď, jen co se rozešla vpřed k mučírně.\nSotva ucítila známý chlad a vlhkost, která sálala z kamenných zdí, stáhlo se jí hrdlo přívalem nečekaně ostrých vzpomínek na vlastní bolest, na dlouhé hodiny a hodiny, kdy připoutaná za zápěstí čekala, až Marcuse přestane bavit ji mlátit a bičovat. V koutku duše věděla, že si tehdy přála umřít a nic už necítit. A když pak konečně ztratila vědomí, vnímala to jako vysvobození. Jeremyho tvář, kterou potom nad sebou uviděla, jí připadala jako ze sna – vzdálená, neskutečná a pomíjivá. A přece byla ráda, že ho ještě mohla vidět aspoň v bludu, který nakonec vůbec bludem nebyl.\nNáhle ji z myšlenek vytrhlo další zařvání. Dál postupovala chodbou, zatínala ruce do pěstí a snažila se přesvědčit se, že to, co ji nyní při tom děsivém smíchu, který se nepřestával ozývat, napadalo, je pouze výplodem její unavené a vyčerpané mysli.\nUž měla na dohled železnou bránu, která vchod do mučírny uzavírala. Nyní však byla otevřená dokořán a před ní stálo několik mužů, nahlížejících mezi mřížemi dovnitř. Byli to jedni z těch, jejichž smích se nesl až do vstupní síně.\nCara se zarazila a zůstávala skrytá ve stínu tak, aby si jí nevšimli. Nebo alespoň ne hned.\nKlouzala očima po všem, co mohla v kobce zahlédnout. Všimla si, že dole u země, opírající se o mříže z vnitřní strany, sedí zhrouceně vedle sebe několik mužů. Jejich košile byly rozedrané a zkrvavené. Caře také vzápětí došlo proč. Uslyšela totiž tolik známý svist biče a hned nato bolestivé úpění a křik.\n„Hezký, ještě mu dej!“ ozval se hlahol odněkud zepředu od někoho, koho dívka nemohla vidět. Následně uslyšela další několikeré protnutí vzduchu bičem a jeho dopad na záda nějakého ubožáka.\nCara si skousla rty a čelo se jí stáhlo. Horečně se začala vyklánět, aby viděla dál ve snaze zahlédnout Jeremyho. Tušila, že bude někde tady. Nebo spíš doufala, že neleží mezi těly těch, kteří byli před zbrojnicí. Nikde ho však nezahlédla. Nicméně to bylo pochopitelné, když z mučírny viděla jen necelých šest stop na šířku a na délku.\nPokoušela se přemoci odpor, který v ní sténání a zvuky biče vyvolávaly. Musela se dostat dál a najít Jeremyho nebo Brixe. Jenže strach ji najednou svázal jako neviditelné provazy. Podle hlasu tolika mužů zevnitř, které slyšela, jakou má šanci, že jí budou věnovat pozornost?\nHenry… napadlo ji. Vzápětí se zhurta okřikla. Ten zmetek by mi tak určitě přišel na pomoc!\nTak se zabrala do úvah, že skoro nepostřehla, že se v mučírně rozhostilo ticho, rušené jen slabým bolestivým oddechováním a sténáním.\n„Hm, tak kdopak ještě, co?“ ozval se nějaký z mužů. Jeho hlas se rozlehl po celé mučírně i chodbě a zabodl se dívce do bubínků jako by stála přímo pod zvonem, do něhož někdo třísknul.\n„Tadyhle máme jednoho! Ty ještě nemáš určitě dost, viď?“ hlas se zasmál.\nCara spatřila, jak někdo z mužů (nepochybovala o tom, že to byl ten, který právě mluvil), přešel z jedné strany kobky na druhou. Na chvilku jí zmizel z dohledu a vzápětí se jí do něj znovu vrátil. Tentokrát ne sám. Za paži vlekl jednoho muže bez košile, se zakrvácenými zády, rameny i pažemi. Když byl před bránou, vypadl mu a klesnul na kolena, jelikož už nemohl vydržet stát na vlastních.\nSotva se jeho zbitý obličej natočil k chodbě, Cara zalapala po dechu a málem zařvala Jeremyho jméno na celou kobku. Vytřeštěnýma očima sledovala, jak ho muž surově popadnul pod pažemi a s trhnutím zvednul ze země. Kopnul do něj a strkal ho dál, až se dívce ztratil z očí.\nUžuž udělala krok vpřed, když se zarazila. Pokud tam takhle vpadne, vyhodí ji jako psa. Zběsile uvažovala, co dělat. Sotva po chvíli zaslechla, jak ticho proťala další salva ran biče a uslyšela Jeremyho tlumené sténání, zaryla si nehty do dlaní. V té, na níž měla podlouhlou ránu od nože, opět ucítila krev. Bolest nevnímala, ale měla chuť padnout na zem a rozbrečet se.\nJen co uslyšela smích a nadšené vískání, změnila svůj návrh a zatoužila vyškrábat všem, kdo se byť jen jednou zasmáli, oči.\nZhluboka dýchala a jezdila zrakem po tom kousku mučírny, který viděla. Vzápětí jí do očí padl pohozený bič u nohou jednoho muže, který zhroucený seděl u mříže. Vmžiku dostala nápad a bylo jí jedno, jestli vyjde nebo ne. Chtěla něco udělat. Cokoliv. Cokoliv bylo lepší než tady schovaná poslouchat nářek toho, koho milovala a hnusný smích těch bastardů, kteří ho mučili. A soudě dle toho, co viděla z jeho těla, tak rozhodně ne poprvé.\nRty se jí třásly hrozným vztekem a v očích cítila napětí, jakoby jimi chtěla sežehnout každého, kdo by se jí postavil do cesty.\nRukama si razantně zajela do vlasů a rozcuchala si je. Pak směle vykročila vpřed. Slyšela ozvěnu vlastních kroků a ta jí dodala sílu. Nevěděla proč.\nJen co prošla bránou, skoro líně se sehnula dolů a s potěšením shledala, že si jí nikdo z mužů nevšímá. Když se s bičem v ruce narovnala, naskytl se jí pohled, z něhož se jí ještě mnoho let poté zvedal žaludek hnusem.\nPo stranách loučemi osvětlené mučírny s úsměvem postávali nebo se opírali muži v téměř neporušeném oblečení. Všimla si dokonce několika známých tváří mužů ze svého města. Spatřila starostova syna, syny několika radních, pár strážných a dokonce i kováře, řezníka a jeho syna. Mísili se mezi ostatními, jí neznámými tvářemi, jakoby sem patřili. U nohou jim seděli nebo leželi zakrvácení, zbití muži z hradu. Poznala i několik z nich. Zbytek dalších ležel nebo se choulil u protější kratší stěny. Většina měla zavřené oči a tváře stažené do bolestných masek.\nPád dřevěných lavic, háky, skřipec a několik menších nástrojů k mučení bylo odsunuto ke stěnám, aby se pro všechny udělalo místo.\nCaru do nosu silně uhodil zápach krve a potu smísený se špínou a těžkou vlhkostí, která zde panovala. Málem se jí zatočila hlava a zavrávorala, na poslední chvíli však získala rovnováhu a vzpamatovala se. To když spatřila Jeremyho, za zápěstí přivázaného u stropu, týlem k ní. Na jeho záda dopadaly další a další rány biče od muže, který stál za ním. Kdykoliv se vytočil do boku, aby mu zasadil novou ránu, Cara na jeho tváři spatřila zvrácené uspokojení. Bleskově přejela pohledem muže kolem a na všech tvářích se zračilo víceméně to samé. Radost, uspokojení, potěšení nebo počínající nuda.\nRozhořela se v ní tak silná nenávist, že si byla neochvějně jistá, že kdyby měla v ruce dýku, nezaváhala by ani na okamžik, aby ji do někoho zabodla.\nBič držela v ruce jen párkrát, ale na vlastní kůži poznala, jak se s ním zachází. Byla to velmi účinná zbraň, která se poměrně snadno ovládala, pokud ji člověk chtěl použít na to, aby někoho zmrskal - nebylo na tom nic těžkého.\nCaru navíc poháněla absolutní zuřivost, takže si byla jistá, že dosáhne svého. Přejela pohledem po mužích okolo, a jelikož jí stále nikdo nevěnoval moc pozornosti, pevně se rozkročila. Sebejistým pohybem bič nechala rozvinout se u jejích nohou a pak bleskově vystřelila paží vzhůru, až to prásklo a než stačil někdo něco udělat, mocným švihem vyslala bič dopředu. S děsivým uspokojením sledovala, jak se smyčky nástroje obmotaly kolem zápěstí muže, který se chystal zasadit Jeremymu další ránu. Jen co se poslední kousek ovinul kolem, mocnou silou bičem škubla dozadu a tentokrát to byla ona, kdo se zvráceným potěšením zaslechl, jak muži křuplo v rameni, až zaúpěl.\n„To už by stačilo!“ zařvala silným hlasem na celou kobku.\nPřitáhla ho k sobě jako dobytče a zírala do jeho překvapeného bolestného výrazu. Viděla, jak se nadechuje a vykulenýma očima na ni zírá. Cara však neztrácela čas. Přetočila si bičiště v ruce a jeho koncovou částí muže mocně práskla přes čelist, až poklesl v kolenou. Nato ho kopla do krku, takže se svinul k jejím nohám a sípal a lapal po dechu.\nDivokým pohledem se rozhlédla po celé kobce a neuhnula před jedinýma mužskýma překvapenýma očima, které se na ni upíraly.\nPak odkopla svíjejícího se muže od svých nohou a otočila se dokola, jakoby si vyhlížela svou další oběť. Spatřila, jak se několik mužů odlepilo od zdi, jakoby se k ní chtěli dostat a zneškodnit ji, ale sotva se na ně beze strachu zadívala, zůstali stát na místě.\nRychle vymotala konec biče ze zápěstí muže a pevně ho uchopila do ruky. Ještě po všech přejížděla zrakem, skoro jakoby je vyzývala na souboj, když za sebou zaslechla kroky.\nObrátila se právě včas, aby viděla, jak k ní jeden z mužů přistupuje. Nečekala ani vteřinu a šlehla ho bičem prudce přes hruď, načež zaúpěl a zavrávoral zpátky.\n„Ještě někdo?“ zařvala a rozhlížela se po mužích jako šílená.\nVěděla, že její momentální a bezvýhradná sebejistota pramení jen z nevraživosti a zuřivosti, kterou cítila, a bylo jí jasné, že kdyby k ní přiskočili dva nebo tři naráz, už by s tím moc nesvedla. Bylo jí to jedno. Byla odhodlaná dostat odsud Jeremyho za každou cenu.\nLevou rukou si odhrnula vlasy z čela a snažila se nevnímat Jeremyho, který jakoby se snažil pootočit směrem k ní. Tušila, že kdyby pohlédla do jeho očí, rozplakala by se a šla se mu vrhnout kolem krku, nebo spíš by ho šla rozvázat. Jenže to by se jí nepovedlo, protože by ji bezesporu zastavil někdo z těch bastardů, co jich tu bylo plno.\n„Který z vás je Brix?“ vyštěkla otázku a dál se rozhlížela dokola.\nMěla pocit, že mezi hlavami mužů pár stop za sebou spatřila Henryho a nejspíš i Benjaminovu tvář, ale odmítala tam stočit pohled, aby se o tom přesvědčila.\nNa její otázku se po sobě pár mužů podívalo, nikdo se však víc nehnul.\nCara se pohrdavě zasmála: „Velitel Brix a bojí se předstoupit? Vážně?“\n„Nebojí, jen se bez rozmyslu nevrhá před rozzuřené dračice,“ ozval se po její pravé straně hlas.\nTrhla tím směrem hlavou. Mezi skupinkou mužů stál jeden, který jí zpříma a téměř pobaveně hleděl do očí. Měl prošedivělé upravené vousy a vlasy, hnědou košili, kožený kabátec i kalhoty. U pasu mu visel meč a několik dýk různých velikostí. A ačkoliv byl starší, než většina mužů kolem, z držení jeho těla bylo zjevné, že má sil víc než dost. Navíc z něj vyzařovala nezaměnitelná autorita, kterou si Cara spojovala s tím, že si byl velmi dobře vědom toho, jakou má moc a ví, kolik mužů za ním oddaně stojí.\nChvíli mu hleděla do obličeje, uvažujíc o tom, zda s ním něco svede. Muž jí pohled opětoval a pak vystoupil ze skupiny a přiblížil se k ní. Nechal mezi nimi pár stop volného místa a pořád si Caru prohlížel.\n„Vy jste Brix?“ zeptala se hlasem plným odporu a musela se držet, aby ho nepráskla bičem. Muž, kterého předtím srazila k zemi, se pomalu zkoušel postavit. Držel si ruku na hrdle a pořád se sípavě nadechoval. Šlehla po něm očima a pak se vrátila zpátky ke staršímu muži.\n„Ano,“ odpověděl a jeden koutek úst mu stoupl v pobaveném úsměvu. „A vy jste kdo?“ zeptal se.\n„To není důležité,“ odsekla Cara a vysunula bradu.\n„Řekl bych, že je. Chtěl bych vědět, která… žena,“ dodal, jakmile po ní neskrývaně přejel pohledem, „se opovažuje vtrhnout sem a bez důvodu bít mého syna a mé muže.“ Nepřestával ji zkoumavě sledovat. Nejspíš se potřeboval ujistit, že její útlý pas a oblé boky opravdu značí, že je žena, jelikož její nakrátko ostříhané vlasy a plochá hruď díky omotaným pruhům prostěradla, svědčily o opaku.\nDívka pohlédla na muže, který se už konečně postavil a odstoupil od nich kus na bok, dál si však svíral pohmožděné hrdlo. Zaměřila se víc na jeho obličej a došlo jí, že ačkoli měl tvář pokrytou vousy, není o mnoho starší než ona. To ji opět rozzuřilo, protože jí bylo jasné, že kdyby se Jeremymu postavil v rovném souboji, tak by to byl Jeremy, kdo by z něj skoro vymlátil duši.\n„Na vašeho syna nebo vaše muže bych ani nesáhla, kdyby se nechovali jako barbaři.“\n„Pokud se nepletu, tak dohoda, kterou jste s pánem hradu uzavřel, nezahrnovala mučení nebo zabíjení,“ přerušila ho Cara jasným hlasem plným potlačované zuřivosti, která se v ní vařila. Nechtěla už ztrácet další čas planými řečmi.\nNa Brixově tváři na okamžik znatelně pohaslo pobavení, když přimhouřil oči a zadíval se na ni pozorněji, jakoby před ním stála nějaká hádanka a on se snažil přijít na její řešení.\nCara si zpětně uvědomila, že vlastně neví, jak přesně zněla dohoda, kterou s ním Jeremy uzavřel. Jestli neobsahovala nějakou kličku nebo ústupek, který by byl Jeremy schopen podstoupit a který by Brixe opravňoval chovat se k nim jako ke zvířatům. Ovšem soudě dle toho, jak se na ni velitel zadíval, tak chybu neudělala. Dobře věděl, na co naráží.\n„Znovu se ptám: kdo jste vy?“ zeptal se.\n„Už jsem vám řekla, že na tom nezáleží,“ stála si na svém dívka. Nevěděla, proč se vlastně tak vzpírá tomu, aby mu řekla, kdo je. „Chci, abyste okamžitě přestal s tímhle mučením a udělal to, na čem jste se dohodli. Tedy rozdělili muže do měst, kde si prací,“ dala na to slovo důraz, „odpykají svůj trest. Nemáte právo je mučit. Získáváte hrad se vším, co k němu náleží. A deset let v zajetí při práci, kterou, jak je víc než jasné, jim neulehčíte ale spíš naopak, je dostatečný trest.“\nCítila, že to, co právě řekla, není tak úplně pravda. Věděla, že mezi těmi, kdo právě přihlíží, je bezpočet těch, kterým muži z hradu zabili příbuzné nebo známé a že tohle mučení je jen slabým odvarem té bolesti, kterou po ztrátě blízkých prožívali. Nemohla si pomoci. Ač mluvila v množném čísle, měla na mysli především Jeremyho.\n„Ve jménu koho mi máš ty co rozkazovat?“ zahřměl Brix na dívku a o krok k ní přistoupil.\n„V ničím jménu ti nerozkazuju,“ odsekla Cara, a jelikož jí začal tykat, aniž se zeptal, nemínila zůstat pozadu. Jindy by si to k muži, který by podle věku mohl být jejím otcem, nedovolila. „Jde mi jen o to, abys dodržel dohodu, na kterou jste ty a tvoji muži přistoupili. Abyste přestali s touhle zvráceností!“\n„Tahle zvrácenost, jak tomu říkáš, holčičko, je přesně to, co si ty zrůdy zaslouží.“\n„Na něčem jste se dohodli! Ty z toho získáš nejvíc, tak aspoň můžeš dostát svému slovu. Víc po tobě nechci.“\nCara měla co dělat, aby udržela svůj hlas jakžtakž klidný. Uvnitř sebe se třásla zuřivostí a opět i zoufalstvím.\n„Ty ani nemáš právo po mě něco chtít!“ zařval na ni velitel až sebou trhla. Přistoupil blíž, zabodávajíc do ní tvrdý pohled. „Budu si dělat, co uznám za vhodné a právě jsme se shodli na tom, že těmhle dáme…“\nNestihl domluvit, protože Cara, ačkoliv budila dojem, že ho pozorně poslouchá, pustila bič, udělala rychlý krok k němu a než se Brix stačil vzpamatovat, držela mu pod bradou špičku jeho vlastní dýky.\n„Řekla jsem...“ začala, ale také nedořekla.\nBrix bleskově rukou sáhnul po dýce, a i když se mu ostří zarylo z části do dlaně, vyškubnul jí ji z ruky. Pustil ji, takže zařinčela na podlaze a chytil dívku za zápěstí.\nPřekvapilo ji to, ovšem jen na vteřinu. Sotva postřehla, že se chystá ji druhou rukou popadnout pod krkem, sklonila se a podtočila pod paží, kterou jí svíral zápěstí, takže byl nucen ji pustit. Pak se rychle narovnala a mocně vykopla kolenem proti jeho. Brix překvapeně vyheknul a jen co se kvůli ráně mírně předklonil, vrazila mu Cara zaťatou pěstí pod bradu do čelisti, až bylo slyšet, jak mu zaklaply zuby o sebe.\nVzápětí uslyšela, jak někdo za ní – Jeremy – vydal nějaký zvuk. Jakoby něco řekl. Byla tak zaměřená na Brixe, který se na ni znovu chystal vrhnout, že mu nerozuměla. Nemohla se tudíž ani otočit, aby na něj pohlédla.\nBrix se najednou zarazil uprostřed pohybu, narovnal a střelil k němu očima. Zaslechl to také. Několikrát se střídavě podíval na Jeremyho a Caru.\nV jeho očích poté dívka zahlédla záblesk poznání.\n„Tak ty jsi ta holka,“ vydechnul konečně a ústa se mu zkřivila podivným úsměvem.\nCara se podívala na Jeremyho, jenže ten právě předklonil hlavu (kterou měl dosud vyvrácenou dozadu, aby na ni viděl) a ztěžka vyčerpaně vydechl. Dívka při pohledu na krev stékající mu po zádech, a rány do masa zatnula zuby. Podívala se na Brixe, který na ni najednou zíral s daleko větším zájmem, hodnotíc ji jako nějaký předmět, který se chystá koupit a rozhoduje se přitom, zda za danou cenu opravdu stojí.\n„No, musím říct, že tě velmi rád poznávám. Konečně,“ dodal Brix a usmál se.\nNato v kobce zazněl sem tam tlumený smích smísený se šepotem a Caře neušlo, jak většina mužů začala vytahovat krky, aby na ni viděli líp. Dokonce i muži z města se na ni dívali, jakoby ji nikdy předtím neviděli.\n„Jak se jmenuješ?“ zeptal se Brix znovu.\n„Jmenuju se: ‚na mém jménu nezáleží‘,“ usekla Cara ledově a ruce se jí zatřásly vztekem. Jen co se nadechla, aby něco řekla, Brix ji přerušil.\n„Ale to se pleteš. Rádi bychom věděli něco víc o dívce, která srazila na kolena pána hradu.“\nPár mužů se zasmálo a někteří projevili souhlas s Brixem zamručením.\nCara se je snažila nevnímat: „Nikoho jsem na kolena nesrazila. Ale můžu to zkusit s tebou,“ dodala a zdvihla obočí.\nZtrácela trpělivost. Chtěla už osvobodit Jeremyho zápěstí z provazů, chtěla ho obejmout a chtěla, aby už byli pryč z téhle odporné mučírny. Na to, že ho bude muset stejně chvíli na to opustit, nemyslela.\n„Na něco jsem se tě ptal,“ řekl Brix už zase mírně podrážděně.\n„A já ti odpověděla. Nemůžu za to, že máš tak děravou paměť,“ šlehla po něm rozezleným pohledem. Vzápětí si uvědomila, že asi nebude nejlepší nápad ho ještě víc popudit a tak se podvolila. „Když ti na tom tak záleží,“ řekla a hrdě vztyčila hlavu, „tak se jmenuji Cara. A teď chci, abys ho nechal odpoutat a slíbil mi, že tyhle muže přestaneš mučit.“\nBrix zdvihl obočí. Opět se tvářil pobaveně: „Tak to ani náhodou, děvenko.“\n„Slíbil jsi…“ začala Cara, jenže velitel ji znovu nenechal domluvit.\n„To, co jsem slíbil, je moje věc. A s tím slibem si můžu dělat, co chci. Všichni tihle muži totiž už dávno pozbyli nějaké cti, která by mě k dodržení toho slibu vázala. Pokud někdy vůbec nějakou měli, takže…“\n„Dostal jsi hrad! Oni vězení. Na deset let přijdou o svou svobodu, tak snad můžeš aspoň tohle…“\n„Ne, nemůžu,“ odseknul Brix. „Nikdo v téhle místnosti není proti. Všichni jsme kvůli těm bastardům trpěli, a když jim to teď můžeme aspoň trochu vrátit, tak nevidím důvod, proč to nevyužít.“\n„A jaký pak mezi vámi bude rozdíl?“\nBrix už chtěl zase něco odseknout, jenže sotva se jeho ústa otevřela, protnul ticho jiný hlas.\n„Já myslím, že má pravdu.“\nCara se otočila a na vteřinu ji napadlo, že tu větu pronesl Henry. V další si to rozhodně nemyslela. Jednak proto, že si vzpomněla, jak se tvářil na té cestě, když mluvil o Jeremym a že by najednou změnil názor… Na to ho znala až příliš dobře. Druhým důvodem byl muž, který nebojácně vystoupil dopředu od zdi kobky, o níž se až dosud opíral.\nPři pohledu na něj Cara mírně vykulila oči a nejistě polkla. Byl o dvě hlavy vyšší než ona, na sobě měl kožené kalhoty, světlý kabátec bez rukávů a košili. Tu měl vyhrnutou nad lokty, takže šly dobře vidět provazce svalů na jeho předloktí. Jen co přejela očima po jeho mohutné postavě, širokých ramenou a velkých dlaních, kterými by ji téměř mohl obemknout kolem pasu, uvědomila si, že by stačila jediná jeho rána a klesla by k zemi jako kámen hozený do vody.\n„Cože?“ ozval se Brix nechápavě a hleděl na muže stejně jako Cara.\n„Slyšel jsi dobře, Brixi,“ pokrčil muž rameny a založil si ruce na prsou. „Myslím, že má… Cara… pravdu,“ pokračoval a při dívčině jménu na ni upřel pronikavý pohled.\nCara mu čelila bez mrknutí, zatnula čelist a doufala, že se jí to nezdá.\nProhlížela si mužovu hrubě řezanou tvář, černé rozcuchané vlasy, čelo s několika hlubokými vráskami, husté obočí, tmavé oči a široké rty, které měl právě nekompromisně sevřené.\n„Děláš si legraci, Drakeu?“ zeptal se Brix s nevěřícím úšklebkem.\n„Vypadám snad na to?“ opáčil nevraživě.\n„Podívej, Brixi, asi takhle – užili jsme si, to nepopírám, ale i já musím přiznat, že víc jak šest hodin mučení už bylo dost a mám toho po krk. A myslím taky, že nejen já ale i ostatní už se těší, až dojedou domů. Byl to dlouhý den, nemyslíte?“ zeptal se víc nahlas a obrátil hlavu, aby viděl na co nejvíc mužů. Někteří z nich přikývli a něco zabručeli, jiní vypadali nerozhodně a další popuzeně.\nPři zmínce o šesti hodinách se dívce zatřásla kolena. Došlo jí, že špičku pravé nohy, aniž si to uvědomila, má stočenou do boku, směrem k Jeremymu. Chtěla se k němu rozběhnout, jenže si netroufala. Až příliš se bála toho, že by ji od něj odervaly nejedny paže a vyvedly ven.\nTeď když byla otočená čelem do zadní části mučírny, která měla tvar nejvíce podobný obdélníku, přičemž ona sama stála zhruba uprostřed, přeletěla pohledem muže a zkusila najít Henryho. Stál podstatně blíž než prve, kdy jej letmo zahlédla. Z jeho postoje, jak byl bokem vmáčknutý mezi dva muže, jí došlo, že se asi pokusil prodrat dopředu. Avšak jen co si všimla, že se na ni podíval také, odvrátila zrak a pohlédla na Drakea.\n„… jako oni. Neděláme teď nic moc jiného,“ říkal právě. „Navíc se určitě těšíš, až si prohlédneš, co jsi vlastně získal. A já už chci jet domů. Zamysli se nad tím - pokud budeš pokračovat, a klidně se do toho můžeš opřít, v tom případě ovšem nepochybuj o tom, že víc jak polovina ti jich chcípne. O tomhle,“ kývnul hlavou k Jeremymu, „ani nemluvím. Kolikrát jsme ho vytáhli? Pětkrát nebo šestkrát? Toho trestu a kamenů si moc neužije. A podívej se na ty ostatní. Většina je taky skoro mimo.“\nCara ho dovedla stěží poslouchat. Těkala očima k Jeremymu a hned zase zpátky k Brixovi, který vypadal, že Drakeova slova zvažuje, nakonec ale zavrtěl hlavou, jen jakoby sám pro sebe, a rozhlédl se dokola po ostatních mužích.\n„Říkám ne, ale jsem pro to, abychom si poslechli, co na to říkají ostatní. Koneckonců – šli jsme do toho společně.“\nDívka zatnula zuby i ruce a zoufale se rozhlédla kolem sebe po mužích. Teprve nyní si uvědomila, že tady pravděpodobně bude ještě několik velitelů. Matně si vzpomínala, že Jeremy mluvil o Brixovi a ‚dalších mužích, které o to požádal‘.\n„Takže… co říkáš ty, Angusi?“ zeptal se Brix a stočil pohled za Caru.\nCara se obrátila a zadívala se do tváře muže, který postoupil o krok kupředu. Byl o něco starší než Brix, na spánku se mu klikatila čerstvá rána, která mu na boku hlavy slepila vlasy zasychající krví. Paže měl založené na hrudi a jeho výraz dívku překvapil. Vypadal velice zamyšleně, téměř jakoby uvažoval o otázkách vlastního bytí či o vyšší moci. Přelétal očima mezi Jeremym a Brixem. Pak se zadíval do země na několik stébel slámy, která byla potřísněná krví a špínou.\nPřejel si prsty přes vousy a ztěžka vydechl. Zdvihl hlavu a zadíval se do Brixových mírně přimhouřených očí.\n„Myslím, že už toho bylo dost. Znám Jeremyho déle než kdokoliv z vás a i když jsem s tím, co dělali, nikdy… vlastně… brzy přestal souhlasit, tak vím, že on drží své slovo a nikdy se nepostavil proti někomu tak, jako teď my. Je to muž, který uznává pravidla čestného souboje. A pochybuji, že by kdokoliv z vás, kdo se s ním kdy utkal, mohl říct něco jiného. Takže já jsem pro to, abychom to tady už skončili.“\nJen co domluvil, udělal zase krok zpátky a klidně se díval na každého, kdo mu pohled věnoval.\nCara rozechvěle vydechla a pomalu se otočila zpátky k Brixovi.\nTen se netvářil právě nadšeně, nicméně pronesl: „Dobře... Tak, kdo dál? Á, Henry, co vy?“\nDívka se vmžiku roztřeseně zaměřila na Henryho, který ještě pořád stál zaklíněný mezi dvěma muži. Nyní, co ho Brix vyzval, ale vystoupil dopředu, aby na něj všichni mohli vidět. Provrtávala ho upřeným pohledem, jakoby se mu jen díky tomu mohla dostat do hlavy a přesvědčit ho, aby se postavil na její stranu.\nHenry vypadal sebejistě, téměř přezíravě projel očima přes muže kolem sebe, na vteřinu se zastavil u Jeremyho krvavých zad a řekl: „Já jsem jasně pro…“ Jak to říkal, zaletěl ještě zrakem ke Caře, jejíž pohled ho na chvíli úplně zmrazil. Zasáhl ho tak silně, jakoby na něj někdo vylil vědro vody s kusy ledu.\nZhluboka vydechnul, zaťal ruce do pěstí, až mu zapraštěly klouby a podíval se na zem, z níž vzhlédl do jejích očí a ponořil se do nich. Viděl v nich zlost, doslova cítil, jak mu tím pohledem hrozí, ať si zkusí jít proti ní, že mu to nezapomene. Nechápal ji. Nechápal už nic. Připadala mu tak jiná než před lety a přece stejná. Zvláštním způsobem, jak mu došlo, to byla přesně celá ona. Zarytá bojovnice za to, co chce. To, že chtěla zachránit toho, koho považoval za výkvět bezohledných, sobeckých a zvrácených bastardů, pro něj bylo nepochopitelné. Nemůže přece chtít zrovna jeho! Vždyť ještě před pár lety to byl on, kdo k ní měl blízko, nejblíž.\nTehdy jsem ji mohl mít já! Stačilo jen tak málo – tak málo! Jen jako krok z útesu. Dneska jsme tady nemuseli být. Mohl jsem být… a ona mohla…\nJasně si uvědomoval, že za to, co se stalo a že je v té pozici, v jaké se právě nacházel, si může sám. Díval se na ni, a ačkoliv si myslel, že když se znovu shledají, tak mu dřív nebo později odpustí, nyní si tím nebyl tak jistý. Nebo aspoň ne tak neochvějně.\nZnovu pohlédl na Jeremyho. Neviděl mu do obličeje, ale i ten pohled na jeho tělo v něm vzbuzoval odpor. Podíval se na Caru a rozhodl se.\n„Přikloním se k té straně, která bude mít víc hlasů,“ řekl rozhodně a vrátil se zpátky do chumlu mužů, v němž předtím stál. Na Caru se nedíval, nechtěl vidět, jak se tváří.\nDívka po celou dobu svírala a povolovala pěsti, aby se zbavila toho napětí, které cítila pokaždé, když měla chuť do něčeho praštit. A to něco byla momentálně Henryho hlava. Na druhou stranu si však oddechla, že se nepostavil proti přímo.\nBrix vydal povzdech, u něhož jen stěží potlačil protočení očí. Pátral mezi tvářemi přítomných, až našel toho, koho hledal.\nDopředu vystoupil mladý muž. Cara odhadovala, že by mu mohlo být kolem třiceti let. Byl vysoký a štíhlý, to však nebránilo nikomu, aby si všiml, že má vypracovanou svalnatou postavu. Jeho obličej byl pravidelný, lehce zarostlý vousy a uhlově černé vlasy mu sahaly po ramena. Jen co se ale dívka zaměřila na jeho výraz, došlo jí ještě dřív, než vůbec promluvil, jaká bude jeho odpověď.\n„Ani omylem. Jsem pro to, abychom těm zrůdám dali to, co si zaslouží.“\nNato hrdě vypnul hruď a hlavu a zadíval se vyzývavým pohledem na Caru, která do něj zabodávala pohled ostrý jak hroty nejtenčích dýk. Jeho to však zanechávalo chladným.\nBrixovi se na tváři mihnul zlomyslný úsměv, jímž spočinul na dívce, která ho ignorovala.\n„A ještě nám zbývá… Howard,“ ukončil vyvolávání Brix jménem posledního muže, který velel své skupině bojovníků. „Howarde?“ řekl Brix víc nahlas, jelikož Howard se právě odkláněl od Drakea, s nímž do této chvíle šeptem mluvil.\nCara Drakeovi nyní nevěnovala pozornost, neboť byla zabraná do sledování Sebastiána a předtím Henryho a Anguse, tudíž nemohla vidět, jak se na Howardově tváři střídaly výrazy, sotva se k němu Drake natočil a začala mu něco šeptat. Nejprve mu v obličeji převládal vztek a zarytý nesouhlas s udiveným výrazem, jímž dával najevo, že absolutně nechápe, co mu Drake říká a proč se snaží o to, oč se snaží. Ovšem postupně se jeho tvář projasňovala a na okamžik dokonce získala posměšné a uspokojené vzezření.\nSotva na něj Brix zavolal podruhé, Drake se obrátil a vrátil se zpátky na své místo uprostřed, kousek od Cary. Ta se dívala na Howarda a pokoušela se z jeho tváře odhadnout, co asi řekne. Byl to také statný muž, ne tak jako Drake, ale i na něm šlo vidět, že se umí s mečem, který mu u kožených kalhot visel, dobře ohánět. Jeho tvář byla zarostlá upravenými vousy a jeho světle modré oči, které působily jako oči dítěte, se do jeho obličeje staženého soustředěním téměř nehodily. Světle hnědé vlasy se mu vlnily přes skráně a dívka si byla jistá, že kdyby tam nebyly, mohla by jasně vidět, jak zaťatou má čelist.\n„Co říkáš ty, Howarde?“ zeptal se Brix.\nHoward si odkašlal. Pohled, který Caře věnoval, nechápala. Jakoby se na ni díval se směsicí pobavení a zvědavosti. Chvíli na ni mhouřil oči a nic neříkal. Připadalo jí, že z jejího výrazu poznal, jak visí na tom, co řekne a schválně její nejistotu protahuje.\n„Souhlasím s Drakeem,“ řekl nakonec a odvrátil pohled od Cary. „Doma na mě čeká žena a už toho mám po krk, takže jsem pro to, abychom si je rozdělili a jeli domů.“\nBrix zaskřípal zuby, ale přece jen se ještě otočil na Heryho: „Přidáváš se tedy k nim?“\nHenry vypadal, že z toho má stejnou radost jako Brix, jenže něco řekl a musel si za tím stát: „Ano,“ přikývl hořce.\n„Takže to je jasné,“ pronesl Drake skoro vesele.\nCaře se ulevilo a neslyšně si oddechla, ale jak se tak dívala na Drakea, bylo jí jasné, že i on bezpochyby přidal ‚ruku k dílu‘. Vzápětí se okřikla a zakázala si na to myslet. Tohle teď nebylo důležité. Nejdůležitější bylo, že se postavil na její stranu. Po tom, co jej k tomu vedlo, se rozhodla nepátrat.\nSebastián a pár dalších protestovalo, jenže většina ostatních mlčela, ačkoliv se podle jejích výrazů dalo soudit, že z rozhodnutí, k němuž jejich velitelé dospěli, nejsou nadšení. Slyšela, že jim Drake ještě něco říká, ale už tomu nevěnovala pozornost. Rozhlédla se kolem a spatřila, že mu naslouchají. Nedovedla se tomu divit. Někdo s jeho vzezřením si získal respekt už jen díky tomu. Právě proto také většina hlasů postupně utichala a jejich nadávky a protesty zněly jen v jejich myslích.\nNáhle kousek na pravé straně naproti sobě zahlédla známou tvář. Ihned v ní poznala Petera. Dřepěl u zdi, měl zavřené oči a na jeho obličeji také hrály různé odstíny barev od bití a zaschlé krve. Tmavou košili měl krvavou a špinavou a na rukou měl známky po ranách od biče, avšak přece nevypadal tak hrozně jako Jeremy.\nKdyž se podívala zpátky na Brixe a vytrhla se ze zamyšlení, viděla, jak právě mávnul rukou na své muže. Ti najednou ožili a začali chytat za ramena a pod paže zhroucené muže z hradu.\n„Odvažte ho,“ kývnul pak na dalšího, který stál kousek od ní, a rukou pokynul k Jeremymu.\n„Ne!“ vykřikla Cara a vytrhla mu z ruky dýku, kterou právě vytáhl a chystal se k Jeremymu přejít. „Já,“ řekla prostě a s divoce bušícím srdcem pohlédla na Brixe. Ten protočil oči a odfrknul si. Viděla, že jeho syn, stojící vedle něj, ji probodává nenávistným pohledem. Otevřel ústa, jakoby jí chtěl něco říct, jenže z nich vyšlo jen zasípění, z něhož si slova nedokázala ani domyslet.\n„Pojď, Nathane,“ řekl mu Brix rázně a chytil ho za rameno.\nNathan vydechnul, zrudnul vzteky a obrátil se od Cary pryč. Spolu se svým otcem zamířil k železné bráně.\nCara od nich odvrátila pohled a už se chtěla vrhnout k Jeremymu, najednou se však zarazila. Otočila se zpátky a podívala se na Drakea, který z ní nespouštěl oči.\n„Děkuju,“ řekla potichu tak, aby si byla jistá, že ji uslyší. Upnula na něj vděčný pohled a koutky jí na vteřinku stouply v úsměvu.\nDrake přivřel oči, zahleděl se na ni ještě pečlivěji a krátce přikývl.\nCara na víc nečekala. Začala se prodírat kolem mužů, kteří se snažili dostat ven z mučírny. Než se dostala ke svému cíli, zaslechla ještě, jak Drake někomu řekl: „Ten jede do Paindonu.“ Podívala se na něj a viděla, jak ukazuje na Jeremyho.\nHned to ale pustila z hlavy, jen co se k němu dostala. Stoupla si před něj a vší silou se snažila potlačit slzy, které se jí začaly okamžitě hnát do očí. Čelist se jí třásla stejně jako ruce při pohledu na Jeremyho obličej plný podlitin, na nejméně dvakrát natržené rty, na levé oko, kolem něhož se začínal modrat velký monokl a krev z rány na čele, jejž mu v rozeklaných cestičkách zbrázdila skráně, nos i bradu.\nJeremy pomalu zdvihnul hlavu a zpod přivřených víček na ni pohlédl. Sotva na ni zaostřil zrak a poznal ji, rozevřel oči víc a těžce přes natržené a nateklé rty vydechl.\nCara se pokusila usmát, jenže ústa se jí třásla tak silně, že si musel její úsměv pouze představit.\nNevnímala zmatek a tucty hlasů, které kolem nich pokřikovaly. Zdvihla ruce s dýkou nahoru a jak nejopatrněji a nejrychleji dovedla, přeřezala pouta z provazu na jeho zápěstích, až mu paže konečně ochable klesly dolů.\nCítila, že se sotva drží na nohou, a proto k němu těsně přistoupila, až se jeho zakrvácené čelo opřelo o její. Přitiskla se k němu, aby mu poskytla co největší oporu. Pustila dýku na zem a něžně, aby nesáhla do žádné rány, mu položila dlaně ze strany ke krku. Opatrně palci přejela po jeho čelisti a snažila se zastavit drkotání vlastních zubů.\n„Jer… emy,“ dostala ze sebe a popotáhla, „já… já… to bude… Všechno bude…“\nJeremy lehce zavrtěl hlavou a vyčerpaně se pousmál. Kousek od ní odtáhl obličej, aby na ni mohl lépe vidět. Cara chvíli na to ucítila, jak se jeho ruce zvedly a ztěžka se zachytily kolem jejích boků a poté stouply kousek výš a obtočily se jí kolem pasu. Držel ji téměř bezvládně jakoby bezděčně, jako by si tím chtěl připomenout, že ještě před pár hodinami ji svíral plnou silou.\n„Teď už je všechno… v pořádku,“ řekl namáhavě a usmál se, až mu praskla ranka na rtu, která se stihla zacelit, a objevilo se několik kapek krve.\nCara už vztahovala ruku, aby mu je setřela, když vtom jí něčí dlaň přistála na lokti a vedle sebe uslyšela rozzuřeně pronesené: „Dej z ní ty pracky pryč!“\nOtočila se a spatřila Henryho, který Jeremyho probodával tak nenávistným pohledem, jaký u něj ještě neviděla. A ten jeden pohled, vzpomínka na to, jak ji nechal svázat a všechno, co řekl, v ní znovuoživilo vztek, který z ní na kratičkou chvíli vyprchal.\nPustila Jeremyho a odrazila Henryho paži ze své.\n„Ty je ze mě dej pryč!“ vyštěkla a břichem zatlačila proti Jeremymu, snažíc se ho dostat dál a zaštítit vlastním tělem.\nHenry na ni pohlédl, jakoby se zbláznila. „Caro…“ začal a znovu k ní natáhl ruku.\n„Vypadni, Henry,“ sykla.\nJeremy se na Henryho snažil zaostřit pohled, ale ztratil dost krve a byl vyčerpaný. Ač se ji snažil udržet, hlava mu pořád mírně klesala dolů a jeho tělo se sunulo dozadu ke zdi.\n„Caro, jdeme!“ ozval se vedle Henryho druhý hlas a vzápětí se jí na předloktí objevila další dlaň. Tentokrát baculatá a zpocená.\nJeremy přepadnul dozadu a ramenem se uhodil do zdi. Cara ho pravou rukou spěšně přidržovala pod paží u stěny, aby se nesesunul na zem a pak se zuřivě otočila.\nSpatřila na sobě Horatiovu ruku. Muž, který dosahoval Henrymu po ramena, jehož obličej se leskl potem a vlasy mu zplihle visely podél kulatého obličeje, se na dívku díval vítězoslavně. Nejspíš měl dojem, že autoritativní tón hlasu a majetnický dotek jeho ruky na její paži způsobí, že ho poslechne.\nHenry se na něj také podíval. Trochu pobaveně shlédl na Horatiovu ruku, ale nic neudělal a obrátil pozornost k dívce.\nTa procedila výdech skrz zatnuté zuby a mocným škubnutím ruku setřásla.\n„Ještě jednou na mě sáhni,“ zašeptala výhrůžně, „a zlomím ti nos. Prosím, jen do toho! Toužím to udělat už dva měsíce!“\nNetušila, kde se v ní ten krutý ironický tón vzal. Obrátila se k Jeremymu, přesvědčená, že už ji oba dva nechají být.\n„Jeremy,“ oslovila ho a natahovala k němu i druhou ruku. Avšak než se ho dotkla, na lokti ucítila stisk prstů.\nZuřivost v ní vybuchla jako láva. Ve vteřině pustila Jeremyho, obrátila se, zaťala prsty pravé ruky do dlaně a narazila do Horatiova nosu mohutnou ránou, při níž se ozvalo jasné křupnutí, když mu přerazila chrupavku.\nRána jí do zápěstí a celé ruky vyslala vlnu bolesti, zasténání však skryla za pevným stiskem zubů.\nHoratio poklesl v kolenou a zařval. Ruce si přitiskl k obličeji a mezi prsty se mu objevila krev.\nCara byla tak rozzuřená, že teprve když se otáčela zpátky, si všimla, že Henry stahuje svou ruku k boku. Takže to byl on, kdo se jí dotknul, ne Horatio.\nAle co, však to přežije. Beztak si to zaslouží, řekla si, aby si nepřipadala provinile. Pravdou však bylo, že provinilost byla to poslední, co k ní mohlo přes hradbu zuřivosti, která ji obklopovala, proniknout.\nOči ještě upřela na Henryho a jasně mu tak dávala na srozuměnou, že pokud na ni znovu sáhne, dostane ránu taky.\nKonečně přistoupila k Jeremymu a přitáhla ho paží na sebe. Zoufale se rozhlédla kolem, hledajíc někoho, komu by mohla říct o pomoc. Věděla, že ven ho dovléct sama pořádně nedokáže. Navíc mu nechtěla ublížit ještě víc. Henryho při tom okázale ignorovala a Horatio se s rukama přitisknutýma k obličeji, začal prodírat ven, takže už jí nestál v cestě.\nNakonec obrátila hlavu za sebe a spatřila u zdi Petera, kterého okolní ruch přinutil otevřít oči a sledovat, co se děje. V ten moment jí něco došlo.\nPeter se díval na Caru a jeho oči působily netečně a nejistě, skoro jakoby uvažoval, jestli si pohledem na ni nevyslouží další výprask.\n„Petere,“ oslovila ho naléhavě, „prosím tě, pomoz mi.“\nCara si totiž všimla, že muži ještě stále odvádějí a rozdělují si mezi sebou muže z hradu, kteří se nyní stali vězni. A při pohledu na Petera si uvědomila, že ho chce taky nějak zachránit. Neznala ho sice tolik jako Jeremyho, ale byla mu vděčná za všechno, co pro ni udělal. Takže mu to chtěla nějak splatit. Napadlo ji, že by se jí možná - možná mohlo podařit dostat je spolu do stejného města nebo vesnice. Pokud už Jeremy musel strávit ve vězení tolik dlouhých let, nepochybovala o tom, že bude rád, jestliže bude mít na blízku známou tvář. A která tvář je lepší, než tvář nejlepšího přítele?\nMožná, že když se budou držet u sebe, tak je popadnou oba a budou v Paindonu spolu… přemýšlela a naplnilo ji to drobnou nadějí.\nPeter se nejistě zvedl a vrávoravě k ní zamířil.\nSotva byl od ní na tři kroky, skočil mu Henry do cesty. „Jen padej zpátky!“ houknul na něj.\nCara už začínala mít všeho plné zuby. Jeremyho krev jí stékala po rukou a na její košili tvořila velké skvrny, jeho tělo na ní už skoro bezvládně spočívalo, třeštila jí hlava a o bolesti ruky a zbytku vlastního těla se snažila neuvažovat. Navíc v ní vřela zlost vůči každému, kdo na Jeremyho vztáhnul ruku a na Henryho nejvíc, protože by mu vůbec nevadilo, kdyby ho mohl zabít, nebo to aspoň umožnit někomu jinému. Sice se na poslední chvíli rozhodl postavit proti dalšímu mučení, ale nebyla hloupá a věděla, proč to udělal. Navíc dobře znala jeho tvář, tudíž jí neuniklo, že by mnohem raději vzal do ruky bič nebo jiný nástroj a mlátil ty muže, dokud by sám vydržel stát na nohou, nebo dokud by oni nepadli.\nOpřela si Jeremyho o pravé rameno a vytočila se bokem ven. Drapla Henryho za paži, zaťala mu nehty do košile a trhla s ním k sobě: „Táhni a nech ho být! Chci jeho pomoc! Jeho! Ne tvoji, chápeš?“ zařvala na něj.\nHenrymu se nahrnula krev do obličeje a už se chystal něco říct. Přerušil ho Drakeův hlas: „Co se tady děje?“ zeptal se a přešel k nim. Doteď dohlížel na muže, kteří si odváděli vězně.\n„Chci, aby mi tady Peter,“ kývla k němu hlavou, „pomohl, to je všechno,“ odsekla Cara a zuřivě probodávala Henryho pohledem.\n„A v čem je problém?“ zeptal se Drake a přelétal očima mezi ní a Henrym.\n„V ničem,“ odtušil Henry a uhnul Peterovi z cesty.\nTen přešel ke Caře, vzal jednu Jeremyho paži a hodil si ji kolem ramen. Cara ho vzala za druhou a společně se pomalu vydali z mučírny ven.\n„Díky,“ řekla znovu, jak procházela kolem Drakea.\nTen se na ni tentokrát mírně usmál a díval se za ní, dokud mu nezmizela z dohledu v chodbě. Poté zase začal dohlížet na zbytek mužů.\nHenry stál se zatnutými pěstmi a čelistí napjatou, jakoby se pokoušel udržet za zuby všechny nadávky, které znal (a že jich bylo), a které by se mu jinak vydraly z úst.\n„Neříkals, že jsi s ní poslal Jareda a Roberta do města? Spoutanou?“ ozval se vedle něj Benjamin, který za ním právě přišel. Na tváři měl pár menších ran a košili měl na rameni protrženou, jinak byl v pořádku.\n„Jo, to poslal,“ ucedil koutkem úst.\n„A? Co dělá tady?“\n„Viděl jsi. Zjevně se od nich nějak dokázala dostat,“ zavrtěl Henry nevěřícně hlavou.\n„No, tak to je vážně dobrá. Ale kromě toho tedy… i pěkně rozzuřená – na tebe,“ pokýval Benjamin hlavou.\n„Ono ji to přejde,“ odvětil bez zaváhání.\n„Hm, když myslíš,“ pokrčil rameny Benjamin, ne úplně přesvědčený Henryho slovy.\nOba se pak rozešli ven z mučírny.\nJak postupovali chodbou, a Henry si procházel celou předchozí situaci v hlavě, došlo mu, že od něj byla pěkná hloupost, nechat Caru jít s těmi dvěma samotnou. Rychle řekl Benjaminovi, že půjde napřed a rozběhl se chodbou za dívkou.\nEllien 07.08.2013, 19:37:04\nčtu Tvůj příběh od začátku a jsem zvědavá, jak dopadne.\nze dne 08.08.2013, 18:53:44\nděkuji, to jsem ráda :) no, taky jsem zvědavá, jak dopadne, ještě to nějakou chvíli potrvá, než se dostanu ke konci...\nŠíma 05.08.2013, 18:22:34\nCara má více štěstí než rozumu, ale prý se také říká, že štěstí přeje odvážným a připraveným (na všechno). Mučení bych také nečekal, avšak alespoň ti páni loupeživí rytíři, kteří se dobrovolně vzdali, museli počítat se vším, protože se vydali svým věznitelům na milost. Cara je i v této části neústupná, přestože se takřka vždy vydává ať na onu pomyslnou hranu (či tenký led) a mnohdy ji opravdu pomůže jen štěstěna. Alespoň prozatím se jí to vyplácelo. Na práci šotků jsem nehleděl (u vypsaných autorů si to můžu dovolit), snad jen bych odsadil vždy novou přímou řeč na nový řádek, aby nebyla utopena v textu (třeba i pro určitou přehlednost).\nze dne 05.08.2013, 20:15:34\nno, oni se dobrovolně rozhodně nevzdali, protože to všechno za ně rozhodl Jeremy. ale ani ten moc nečekal, že by se to takhle zvrtlo. i když s tím (nebo něčím podobným) počítat musel. teď nebo potom.\nnad tu přímou řeč dám příště větší důraz ;)\ndíky moc a přeji pěkný večer!


Množstevní slevy Pánské čepice kukla SENSOR DOUBLE FACE černá černá 6dL3nCSe\npopularita Pánské čepice Endura Thermolite Černá černá kCskJNBR\nÚvod >> Dětská Obuv >> kotníková obuv >> Globální speciály Dětské kotníkové boty Befado Speedy 190P061 FB7yaBtx\nDětské přezuvky Befado 190P061 Děti Befado bačkory mají rády, nejen kvůli veselým motivům, ale i díky pohodlnému nošení, rády v nich běhají. Obuv pro domácí použití, která je vyrobena z vysoce kvalitních přírodních a prodyšných látek. Vyztužená zadní část boty stabilizuje patu. Boty mají v oblasti pod patou antišokovou úpravu pro tlumení nárazů. Bota je dostatečně široká ve špičce a má okopovou oblast, která chrání botu před odřením. Přezuvky jsou lehké, pružné a mají protiskluzovou podrážku, která nedělá šmouhy. Perforovaná podešev zajišťuje větrání a tím odvod potu z boty. Papuče se snadno nazouvají, nekrčí se, jsou dostatečně prostorné v oblasti nártu. BEFADO je značkou péče a starosti o zdravý vývoj a pohodlí nožiček Vašich dětí. Je držitelem atestace 'Zdrowa stopa' a certifikátu\nnový výpis Dětské kotníkové boty Superfit 4 00090 88 B8HHL2O8\nsnadná obsluha Dětské kotníkové boty Befado 428 P002 svIvwDvc


Úvod > Sortiment > Vodou ředitelné laky\nVodou ředitelné tmely Synteko jsou po smísení s dřevním prachem určeny pro tmelení povrchů a plnění spár do 2mm.\nVšechny vodou ředitelné podlahové laky Synteko neobsahují organická ředidla, nežloutnou a jsou téměř bez zápachu.\nSynteko FILLER je jednosložkové, vodouředitelné, normálně schnoucí pojivo, pro přímé použití při smísení s dřevním prachem. Vzniklá směs slouží pro tmelení povrchů a trhlin a lze jej použít pro plnění spár a prasklin až 2mm. Tmelený a vybroušený povrch je připraven pro aplikace všech Synteko laků nebo Synteko olejů.\nSEALMASTER Jednosložkový rychleschnoucí základní lak pro aplikátor nebo váleček, snižuje riziko barevných změn, bočního slepení, zvedání vlákna a snadno se brousí.\nJednosložkový podlahový lak s velmi dobrou odolností proti mastnotě, vodě, alkoholu a domácím chemikáliím.\nTOP Vysoce odolný, jednosložkový podlahový vrchní lak s vynikající odolností proti oděru a otěru s odolností proti mastnotě, vodě, alkoholu a domácím chemikáliím. Plný rozsah lesků, od vysokého lesku až po extra matný.\nTrvanlivý jednosložkový podlahový lak s velmi dobrou odolností proti mastnotě, vodě, alkoholu a domácím chemikáliím.\nDvousložkový podlahový lak používaný v prostorách vyžadujících vysokou odolnost, lakovaný povrch je vysoce protiskluzový a dobře odolný proti chemikáliím a poškrábání. I v obtížných podmínkách vydrží lak delší dobu do dalšího přelakování. Plný rozsah lesků, od vysokého lesku až po extra matný.\nNOVA BEST ANTI SLIP R 10\nSynteko NovaBEST Anti Slip R10 je dvousložkový vodou ředitelný podlahový lak na\nmasivní dřevěné podlahy a parkety, certifikovaný podle DIN 51130.\nVodou ředitelné laky nesmí být přelakovávány laky ředidlovými.\nDřevo s vysokým obsahem oleje nebo pryskyřic, jako je např. teak, by mělo být lakováno co nejdříve po broušení.\nLak by měl být před použitím dobře protřepán. Aby se vzduch, který se při třepání dostane do laku, mohl uvolnit, potřebuje několik minut. Protřepejte jej např. před vysáváním podlahy pro lakování.\nChemicky ošetřené nebo mechanicky lisované dřevo nemůže být lakováno vodou ředitelnými laky.\nMořené podlahy by neměly být základovány, ale přímo lakovány vodou ředidlovými laky Synteko.\nNeaplikujte více než dvě vrstvy za den (základ a/nebo lak).\nChemicky ošetřené nebo mechanicky lisované dřevo by mělo být ošetřeno v souladu s doporučeními výrobce dřeva.\nBezprostředně po natření podlahy nepoužívejte přímo lepící pásku.\nNikdy nepoužívejte silikonové výrobky v blízkosti provádění nátěrových prací.\nNezapomeňte, že při započetí nátěrových prací nesmí být nástroje mokré. Zkontrolujte také, zda voda není uvnitř válečku.\nMějte na paměti, že teplota podlahy může být mnohem nižší než teplota vzduchu.\nPřed prováděním nátěru vypněte ventilační systém a snižte teplotu podlahového vytápění.\nOptimální doba schnutí druhé a poslední vrstvy je vždy přibližně 2 hodiny pro důkladné vyschnutí.\nPřed nanesením dalšího nátěru nechte předchozí vrstvu vyschnout na 10–12% vlhkostního podílu.\nNesmí zmrznout. Rozmrznutím zmrzlého laku mohou vzniknout vzduchové bubliny


Oféliin Rok Knihomola: Nicolas Bouvier - Deník z Aranu a jiných míst\nStrýc mi řekl: "Půjdete-li se projít, vezměte s sebou černého psa, jmenuje se Alabar, toho tu nikdo nepřejede."\nSynovec mi řekl: "To je taky nápad, vypravit se sem v zimním marastu, když koncem května tady máme třicet pět odrůd orchidejí a divokých sasanek a devatenáct druhů včel. A teď... nic, vůbec nic. Jíme v osm hodin, vyhovuje vám to?" Vyhovovalo mi to. A nápad ocitnout se tady nevzešel z mé hlavy.\nNic je pochybné slovo, které nic neznamená. Nic mi vždycky nasadí brouka do hlavy. Že počasí tyhle ostrovy na čas uspalo, ještě neznamená, že přestaly existovat. Ten můj je stále na mapě i s jeho osmi sty obyvateli, i když se jak humrové zavrtávají do svých chalup, aby zapudili nervovou slabost, která se vás zmocní po pár dnech neutuchajícího větru.\nNabalený jako eskymák jsem se vydal zjistit, z čeho tu ono nic sestává. Tma vzlíná ze země jak inkoustová skvrna, nikde jediné světlo, temnota zdí ještě hlubší než temnota okolních luk. Vítr silný, že by porazil vola, pěsti mrznou v kapsách. Alabar se mnou nedošel daleko: to nic mu neříkalo nic, co by za něco stálo. Udělal čelem vzad a zaškrabal na dveře. Ihned se otevřely. Hledal jsem poustevnu svatého Endy, jehož žáci založili Sankt Gallen a naučili nás, tehdejší neotesance, znamenat se křížem, vzdávat díky, zpívat neumy, iluminovat rukopisy zdobnými majuskulemi, z nichž se řinou pletencové ornamenty, ptáci nohové, hlohové ratolesti a jednorožci. Podle mapy by to doupě mělo být přesně dvě stě metrů východně od domu. Tehdy večer jsem ho samozřejmě nenašel, za dne je to nízký krtičinec porostlý mechem, tak prostinký, že vedle něj pastevecké boudy v Gordes vypadají jako zámky z pohádek. Ale v rohu svíraném dvěma zídkami jsem - když si oči zvykly na tmu - uviděl skrčenou matnou siluetu. Byl to bílý valach, tak veliký a strnulý, že jsem zprvu pomyslel na obří podobiznu zanechanou tu nějakou bájnou Atlantidou, o níž archeologové nemají zdání, podobiznu, již zimní větry zbavily lišejníků a korýšů a vycizelovali je do uhlazenosti a dokonalosti opalinového skla. Našel si nejlépe krytý kout a s čumákem nalepeným na hrudi se nehýbal, aby mu byla co nejmenší zima. To je taky nápad, nechat koně napospas šlehajícímu větru, a k tomu bez kobyly, která by ho zahřála! Podobně nesmyslný jako nápad vydat se nazdařbůh hledat poustevnu světce, který je už čtrnáct století po smrti, a cestou přelézat zídky vyskládané z kamenů, které se rozpadají a člověk je musí vyrovnávat zpět. Zrovna jsem se kradl přes jeho výspu, když jsem zaslechl těžký dusot. Málem mě zvedl ze země, jak mi zabořil nozdry do podpaží: předloktí velikosti úlu, k tomu ta ohromná, naléhavá přítomnost a čumák rejdící v teple jak kančí rypák mě, stébélko slámy, vyprovodil až k silnici a zanechal mi na kabátu lesklé stopy hlenu, které se právě snažím dostat pryč. Jeho bych se žádným znamením kříže ani druidským kropáčem nezbavil. Vyvedl mě k zídce lemující cestu, nažďuchal mě k ní hlavou jako nějaký hadr a šel si po svých.\nKaždé čtvrtletí jednoho Bouviera. Tahle knížka je tenká, ale intenzivní, Bouvier v horečkách zkoumá Aranské nic na sedmdesáti stránkách. Všudypřítomný vítr, který užírá skály, lidi i myšlenky s ním, nepřipraveným, smýká po pobřeží a neumím si představit nikoho jiného, kdo by o tom dovedl tak dobře psát. Včera jsem v kuchyni vařila a eM mi četl, říkám mu, vyber mi něco, co mám ráda. Přinesl tuhle ukázku.\nOpsala a napsala Ofelie v 19:29 Odeslat e-mailem BlogThis! Sdílet ve službě Twitter Sdílet ve službě Facebook


Tomil® Wansou - VMD drogerie a parfumerie\nHlavní stránka > Značka - Tomil® Wansou\nPřestaňte zápasit se skvrnami, vyhrajte! Aviváže a prostředky na praní Wansou spojují v sobě vysokou účinnost a jemnost. Speciální tekuté prostředky na praní Wansou dokonale ochrání i moderní materiály. Perou šetrně a nenarušují vlákna, takže oblečení vypadá stále jako nové. Aviváže Wansou s pestrou paletou vůní vaše prádlo optimálně zjemní tak, že se v něm budete cítit vždy příjemně.\nSpolečnost TOMIL Vysoké Mýto byla založena v roce 1991 V roce 1994 začíná s produkcí prvních vlastních výrobků bytové chemie a kosmetických přípravků. Rozšiřování působnosti firmy vedlo k založení dceřiných společností na Slovensku, Ukrajině, v Rumunsku a Polsku, kde nabízí silné zázemí a plně funkční systémy prodeje a distribuce svých výrobků. V současné době najdete výrobky nejen na trhu výše uvedených zemích, ale i v řadě dalších evropských států.\nProduktové řady: Mitia, Tania, Dr. Devil, Tomík, Tecchi, Wansou, Air menline...\nKoncentrovaný avivážní prostředek se speciální zjemňující látkou a výtažky Aloe vera. Vaše prádlo optimálně změkčí a dodá mu příjemnou svěží vůni. Příjemná vůně, jemné prádlo a šetrné praní - to vše získáte používáním avivážních prostředků Wansou. Obsahuje speciální látku s hydrofilním účinkem, kte\nS uklidňující vůní a výtažky lotosového květu. Aviváž optimálně změkčí prádlo a dodá mu příjemnou svěží vůni. Příjemná vůně, jemné prádlo a šetrné praní - to vše získáte používáním avivážních prostředků Wansou.Jejich složení umožňuje snadnější žehlení, měkkost vašeho prádla a také zabráníte vzniku n\nKoncentrovaný avivážní prostředek Wansou Aromatherapy felicity Fell s romantickou uklidňující vůní. Vaše prádlo optimálně změkčí a dodá mu příjemnou vůni. Příjemná vůně, jemné prádlo a šetrné praní - to vše získáte používáním avivážních prostředků Wansou. Jejich složení umožňuje snadnější žehlení,\nS přídavkem speciální látky, která chrání vlákna tkanin a usnadňuje žehlení. Optimálně změkčí prádlo a dodá mu příjemnou svěží vůni. Příjemná vůně, jemné prádlo a šetrné praní - to vše získáte používáním avivážních prostředků Wansou. Jejich složení umožňuje snadnější žehlení, měkkost vašeho prádla\nWansou Romantic Mood aviváž koncentrovaná 40 dávek 1 l\nWANSOU Romantic Mood je koncentrovaný avivážní prostředek s příjemnou uklidňující vůní, který Vaše prádlo optimálně změkčí. Obsahuje speciální látku, která prodlouží vůni Vašeho prádla po vyprání a zároveň usnadní jeho žehlení. Veškeré plastové součásti obalu jsou 100% recyklovatelné. Při odkládání\nWansou Spring Freshness aviváž koncentrovaná 40 dávek 1 l\nWANSOU Spring Freshness je koncentrovaný avivážní prostředek s příjemnou uklidňující vůní, který Vaše prádlo optimálně změkčí. Obsahuje speciální látku, která prodlouží vůni Vašeho prádla po vyprání a zároveň usnadní jeho žehlení. Veškeré plastové součásti obalu jsou 100% recyklovatelné. Při odklád\nWansou Mystery Emotion aviváž koncentrovaná 40 dávek 1 l\nWANSOU Mystery Emotion je koncentrovaný avivážní prostředek s příjemnou uklidňující vůní, který Vaše prádlo optimálně změkčí. Obsahuje speciální látku, která prodlouží vůni Vašeho prádla po vyprání a zároveň usnadní jeho žehlení. Veškeré plastové součásti obalu jsou 100% recyklovatelné. Při odk\nWansou Amazonia Dream aviváž koncentrovaná 40 dávek 1 l\nWANSOU Amazonia Dream je koncentrovaný avivážní prostředek s příjemnou uklidňující vůní, který Vaše prádlo optimálně změkčí. Obsahuje speciální látku, která prodlouží vůni Vašeho prádla po vyprání a zároveň usnadní jeho žehlení. Veškeré plastové součásti obalu jsou 100% recyklovatelné. Při odkládán


Prodej bytu 3+kk, 89 m2 - Praha 4, Praha | Expert Reality\nProdej bytu 3+kk, 89 m2 - Praha 4, Praha (již není v nabídce)\nPopis: Nabízíme Vám k prodeji moc hezký, prakticky řešený byt 3+kk (86 m2) s balkónem a parkovacím stáním v přízemí domu, v klidné a příjemné lokalitě na Praze 4 - Hájích....\nByt, který má plastová okna orientovaná na východ, s moc hezkými výhledy do okolí a do zeleně, je v osobním vlastnictví. Nachází se ve 3. podlaží moderní osmipatrové budovy včetně výtahu a kamerovým systémem, postavené před 14 lety. Dispozice bytu se skládá z prostorné vstupní haly, ze které jsou samostatné vstupy do všech tří pokojů, kuchyně, koupelny s rohovou vanou, na samostatné sociální zařízení WC s umyvadlem a do komory. Obývací pokoj je propojený s kuchyňským koutem, ve kterém je moderní kuchyňská linka se zabudovanými spotřebiči. V ložnici, ze které je vstup na rohový balkón, je velká šatna, oddělená posuvnými dveřmi, s universálními úložnými prostory. K bytu patří dobře zabezpečený sklep, nacházející se v suterénu domu.\nNemovitost lze financovat hypotečním úvěrem, který Vám rádi pomůžeme zdarma vyřídit za nejlepších podmínek na trhu. Vřele doporučujeme prohlídku. V případě zájmu Vám jí můžeme poslat také ve virtuální podobě na e - mail.\nProdej bytu 5+kk, 108 m2, 8 250 000 Kč, 0 m\nProdej bytu 3+1, 78 m2, 7 990 000 Kč, 0 m\nProdej bytu 3+kk, 89 m2, 7 490 000 Kč, 0 m\nProdej bytu 2+1, 67 m2, 6 190 000 Kč, 0 m\nU družstva Ideál 1260, Praha 4, Praha\n2+1, 67 m2, cihlová, družstevní, 5. podlaží\nProdej bytu 3+kk, 96 m2, 7 980 000 Kč, 372 m


Mraznice bílá HF 600 RedFox - PMN Nerez\n> Chlazení>Chladící a mrazící skříně>Mrazící skříně>Mrazicí skříně plné bílé dveře>Mraznice bílá HF 600 RedFox\nMraznice bílá HF 600 RedFox\nKód skladu 00007359\nVYPRODÁNO. Termín naskladnění přelom roku. Mraznice bílá HF 600, RedFox o objemu 555 l se statickým chlazením, digitálním termostatem a teplotním rozsahem od -18°C do -22°C. Je vybavena zabudovaným zámkem. Přední nohy jsou nastavitelné a zadní kolečka umožňují snadnou manipulaci. Součástí je 7 výparníkových roštů. Do mraznice lze vložit GN 2/1 nebo přepravka.\nSleva-2 916 Kč\nPůvodně 32 670 Kč s DPH\nProvozní napětí (V): 230 V\nRozměry (šxhxv): 777 x 695 x 1895 mm


BiOOO.cz - Namaki Vonné tyčinky japonské Vanilla 10 ks\nNamaki Vonné tyčinky japonské Vanilla 10 ks\nVonné tyčinky Vanilla disponují sladkou a hřejivou vůní exotické vanilky. Působí velmi intenzivně jako přirozený povzbuzovač nálady. Vanilka je zároveň známá pro své afrodiziakální účinky. Číst více...\nVonné tyčinky Vanilla Namaki disponují sladkou a hřejivou vůní exotické vanilky. Působí velmi intenzivně jako přirozený povzbuzovač nálady. Vanilka je zároveň známá pro své afrodiziakální účinky. Tyčinky jsou proto výborné pro navození romantické atmosféry ve dvou.


Reklamní a dárkové pøedmìty Vánoce 2018\t, best dárky na Vánoce\nCo všechno mùže posloužit jako skvìléreklamní a dárkové pøedmìty na Vánoce: firemní CD, firemní diáøe, firemní reklamní kalendáøe. Dále pak jsou lidmi jako reklamní pøedmìty a reklamní manažerské luxusní dárky i balíèky velmi žádané firemní vánoèní perníèky a èokoládové golfové míèky. A samozøejmì rùzné èokoládové kolekce, To vše dobøe poslouží jako skvìlé firemní vánoèní reklamní manažerské luxusní dárky i balíèky na Vánoce. Prodáváme také neodolatelné firemní manažerské luxusní dárky i balíèky a reklamní pøedmìty z èokolády, máme dobré tipy na firemní best dárky i balíèky k Vánocùm.\nReklamní a dárkové pøedmìty Vánoce 2018\t, dobré nápady na vánoèní best dárky a pøání pro Vaši firmu\nZamyslete se na chvilku nad tím, jaké propagaèní a manažerské reklamní pøedmìty vybrat pro své klienty. Tøeba èokoládové vánoèní dárky, to je dobrý tip na best dárky jak pro zamìstnance tak i pro Vaše klienty. Máme dobré a vtipné nápady na firemní best dárky na Vánoce. Snadno jimi zrealizujete svoje firemní vánoèní pøání. Posloužíme Vám, hledáte-li tipy i na jakékoliv jiné reklamní pøedmìty, kalendáøe, diáøe. Dnes jsou stále populárnìjší vánoèní pøání z èokolády místo døívìjších novoroèenek jen z papíru. Nìkdy je ale jako tip na dárek nejlepší znaèková bonboniéra s belgickými pralinkami. U nás si vždy vyberete originální lahùdkové belgické pralinky jako dárkové pøedmìty pro firmu na Vánoce. Máme také další skvìlé nápady na firemní vánoèní manažerské best dárky pro firmy. Na pøání vytvoøíme nádherné dárkové balíèky a koše z reklamní èokolády a firemního vína, které jsou vhodné jako balíèek i koš pro firmu i jako dárek pro klienty. Objednejte si k tomu také plnobarevný potisk vybraných vánoèních dárkù a kalendáøù pro manažery. Vánoèní firemní pøání s potiskem je ale vhodné objednat zavèas, abyste stihli pøání na Vánoce svým klientùm vèas odeslat. Reklamní a dárkové pøedmìty Vánoce 2018\t, dobrý tip. Reklamní cukrovinky jsou stále oblíbenìjší jako firemní manažerský best dárek. Dárkové pøedmìty Praha a reklamní agentury Praha jsou vhodnými místy, kde si koupíte tak dobrou vìc, jakou je firemní èokoláda. Èokolády jsou stále populárnìjší jako tip na firemní vánoèní best dárky, musejí však mít firemní potisk èokolády. Dále jako velmi dobrá firemní propagace poslouží tøeba i originální vánoèní blahopøání v podobì bonboniéry s belgickými pralinkami. Vánoèní pøání z èokolády, bonboniéra jako tip na dárek pro manažery a další vtipné dárkové pøedmìty, tøeba luxusní èaj pro firmu na Vánoce. Právì firemní originální znaèkové anglické èaje v podobì vánoèní kolekce jsou hitem letošních Vánoc. Dárkovì balený anglický èaj se totiž dá nádhernì kombinovat s belgickými pralinkami a bonboniérami do elegantních dárkových balíèkù doplnìných visaèkou s firemním logem. Také víno pro firmu nebo kalendáø èi diáø pro firmu, to je dobrá volba, chcete-li originální firemní dárky. Luxusní vánoèní pøání jsou nìkdy lepší než kalendáøe pro firmu. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu firemních dárkù, kalendáøù, diáøù, novoroèenek, èokoládových dárkù, firemních bonboniér i èokolády s firemním potiskem. Máme opravdu dobré nápady na Vánoce a na vánoèní dárky pro zamìstnance i manažery. Naše originální firemní dárky a koše i originální vánoèní blahopøání se rodí z našich dlouholetých zkušeností s firemními pøedmìty k Vánocùm i Velikonocùm. Pro dobrou firmu a její klienty již dnes opravdu nestaèí jen nìjaké napsané vánoèní pøání k Vánocùm nebo kreslené Vánoce. Chce to nìjaký poøádný dárek nejlépe z èokolády, protože když je dobrá, tak si ty èokoládové pralinky bude Váš obchodní partner pamatovat celý rok, klidnì až do pøíštích Vánoc.\nReklamní a dárkové pøedmìty Vánoce 2018\t, urèitì správná volba. Takže když to struènì shrneme, co jsou ty nejlepší best dárky pro manažery, Vaše klienty a obchodní partnery? 1/ firemní belgické pralinky v bonboniéøe s potiskem 2/ kvalitní firemní víno s potiskem 3/ znaèkové anglické èaje s potiskem 4/ rozmanité èokoládové dárky, od nejmenších èokoládièek až po velké tabulkové èokolády s potiskem 5/ elegantní firemní balíèek nebo koš, který obsahuje cokoliv, na co si vzpomenete 6/ kalendáø a diáø. To vše jsou úžasné propagaèní a dárkové pøemìty, které si Vámi obdarovaní zákazníci a partneøi dobøe zapamatují. Všechny tyto manažerské pøedmìty mùžete samozøejmì doplnit i firemním pøáním a nìkdy staèí i jen malá visaèka s Vaším firemním logem a hezkým blahopøáním. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu tìchto firemních best dárkù s barevným potiskem. Pøesvìdète se nákupem u nás, že máme opravdu dobré nápady na ty nejlepší dárky na Vánoce a že také Vám, hezkým a chutným dárkem, udìláme radost. A nakupte si vèas...