Kočka za krky u krku, co to je? Jak se léčit? - Hygiena 2021\nUliční kočka za oběma ušima má obrovské rány (rány) o velikosti 5 rublů. A krvácejí a nesmějí trvat déle než měsíc. Současně kočka neustále zjemňuje.\nVe městě, hlavní veterinář Lebenitsa byl uzavřen, takže není možnost konzultovat a ukázat lékaře.\nCo dělat Jaké jsou tyto vady? Neopravujte ho?\nAno, bez lékaře neexistuje žádný způsob, jak to definovat, může to být cokoliv, jakýkoli interní orgán pacienta, ale je docela možné, že to je prostě ušní klíšťata. Máme domácí kočku, před dvěma lety se objevily i vředy, začal chodit plešatý, jsme si jisti, že má lišejník, běžel k doktorovi, ale ukázalo se, že tam je ušního roztoče, zachází s ušima a dívá se na uši kočky čisté? Když ušního roztoče uvnitř se stává černější a černější, násobí v tuto chvíli a ovlivňuje kůži zvířete, je to infekce, bakterie.\nProč má kočka šlehání ucha do krve: co zacházet a co dělat?\nKočky se pravidelně starají o své vlasy na vlastní pěst: tráví 20% jejich bdění a "praní". Kočky však potřebují pomoc při péči o kůži a uši, včetně včasného rozpoznání příznaků onemocnění kůže.\nProč kočka škrábe ucha do krve\nPo lovu zábavy v přírodě v kočičích vlasách zůstává nečistota a zbytky "kořisti". To vede k nepříjemnému zápachu. Olizuje se, kočka nejen odstraňuje cizí předměty z vlny (špína, jídlo atd.), Ale také vůni.\nNejprve kočka umyje obličej a uši. Ale někdy zvíře doslova "roztrhává" své vlastní uši: neustále táhne přední a zadní nohy, otřese hlavou, silně si strhne uši na různé předměty v domě.\nPokud má kočka šití uši před krví, znamená to, že svědění a / nebo bolest jsou velmi silné. Potřebujete okamžitě kontaktovat veterináře.\nHlavní důvody pro česání uší\nZpravidla jsou ušní choroby doprovázeny změnami okolního srsti. Stává se nudný, rolí se do hrudníku, mokrý ze zánětlivého exsudátu.\nMěli byste pravidelně zkontrolovat vaše uši na přítomnost suchých sekrecí a odstranit nahromadění síry pomocí těsně válcovaného bavlněného tamponu nebo gázové vložky (plastový bavlněný tampon). Externí sluchový kanál u koček je široký, takže péče o uši nebude problémem.\nEar Mite (otodecóza nebo ušnice)\nOnemocnění se obvykle vyskytuje po kontaktu s nemocnými zvířaty (zejména klíšťata jsou často přenášena z infikované kočky na koťata). Malý roztoč se připojí k chlupům vnějšího sluchového kanálu, který se dotýká epidermis. Tento parazit se živí krví a lymfy. Integrita obalu je rozbitá: zpočátku jsou kapaliny přiděleny z uší, pak jsou krevní krusty.\nVýrobky z roztočů dráždí kožní receptory. Uši začínají svědit - zvíře se stává neklidným. Sekundární infekce (virové, bakteriální, plísňové) se buduje na poškozených epiteliálních tkáních, v důsledku čehož může dojít k hnisavosti a dokonce k sepse.\nUšní klíšťata, stejně jako mnoho parazitů, jsou nejčastěji aktivní v teplé sezóně. Pravidelná kontrola je nejspolehlivější metodou pro detekci kožních parazitů.\nOtodecóza je diagnostikována tím, že se obsah od sluchového kanálu přezkoumá pod mikroskopem.\nZánět vnějšího sluchového kanálu, který se může "přelit" do vnitřního ucha. Uvolnění z uší začíná: nejprve jsou tekuté a bezbarvé, pak se stávají hustými a purulentními, často s nepříjemným zápachem. Kočka naklání hlavu podle strany pacienta. Někdy léze ušních kanálků mohou být oboustranné.\nPolypy a další benigní nádory mohou růst z tkání ušního kanálu, čímž zablokují lumen. Častěji se objevují u mladých jedinců (až 4 roky). Je důležité "chytit" a odstranit nádor, dokud nebude mít zhoubný a metastázovaný stav. Rakovina ucha je spíše výsadou starých koček. Ale naštěstí se to zřídka vyskytuje.\nZranění hlavy a ucha\nTrauma k hlavě kočky. Zranění u ucha.\nBojuje s kočkami sousedů, padá z výšky, údery na předměty mohou způsobit poškození uší. Tyto stavy jsou snadno diagnostikovány - po vnějších vlivech je zpravidla rána rozsáhlá a rozšiřuje se nejen na uši, ale také na jakoukoli oblast hlavy.\nZkoumání kočičího ucha při hledání cizích předmětů.\nNa procházce s kočkovitým hmyzem, částečky rostlin, písek se může dostat do ucha. Pokaždé, když zvítězíte na ulici, měli byste si prohlédnout ušní uličky.\nPo koupání se voda dostala do uší\nPo koupání se voda mohla dostat do uší. Veterináři proto doporučují používat speciální čepice při plavání.\nKočka se obává a intenzivně otřese hlavou ze strany na stranu a snaží se odstranit tekutinu z ucha. Po koupeli potřebujete bavlněný tampon, který "zvedne" veškerou vodu z uší.\nAlergická nebo infekční dermatitida, ekzém. Dermatitida může být diagnostikována zarudnutím a otokem na kůži, což lze pozorovat, pokud roztáhnete vlnu. Charakteristickým znakem ekzému - malé bubliny s prasklinami se světle šedým obsahem na jasně červeném pozadí, které se otevírají a tvoří malé rány.\nCo dělat, když kočka škrábe uši\nTaktika vlastníka zvířete a veterináře závisí na příčinách sýrů\nPokud se klíšťata stala viníkem ušního kartáče, je zapotřebí chod antiparazitických léků. Domácí kapky Bars and Dewdrop, Oridermil masť, stejně jako dobře známé Dioxidin a peroxid vodíku pomůže odstranit parazit sání krve.\nNěkdy je zapotřebí kombinace léků: například masti a peroxid vodíku se aplikuje zvenčí a kapky jsou pohřbeny v ušním kanálu. Zpracování by mělo probíhat nejméně dvakrát denně.\nOtitis je ošetřeno promytím roztokem peroxidu vodíku a / nebo 70 ° ethylalkoholu. Pokud uši uškodí tolik, že kočka nedovoluje, abyste se dotýkali sebe sama, měli byste si aplikovat léky proti bolesti a protizánětlivé léky - Dexametazon intramuskulárně.\nPro nádory operace zvukovodu je nutné. Na rány uší šité drenáží a ošetření dezinfekčním roztokem.\nDermatitida a ekzém jsou ošetřovány speciálními suspenzemi ("talkers"), jejichž základem je kyselina acetylsalicylová, která má sušící účinek. Používají se také zvlhčovače nebo lotiony s chladícím antipruritickým účinkem.\nKočka za uchem má bolest, jak se má léčit\nZranění za uchem kočky\nDetaily - ušní fotoalba. Detailní informace o stravě zvířete, včetně přísad v něm zahrnuty. Kdy jste provedli plánované odčervení? Kdy bylo zvíře očkováno a která vakcína? Jaké vitamínové přípravky se používají dodatečně. To jsou velmi důležité diagnostické informace. Předložit ji brzy.\nJe nutné provést škrábání z ucha, mikroskopii a potvrdit nebo vyvrátit diagnózu ušního roztoče - otodektózu. Kočka má poškrábané ucho, takže si vyřezal záda oušnice. Možná, že není klíštěte a zvíře má otitis u jídla. Nicméně léčba bude složitá.\nKapky Sofradexu nebo Jenodexu 2-3 kapky v každém uchu 2krát denně - až 14 dní. Je možné (v nejobtížnější situaci) použít "složité" kapky (Cefazolin nebo Reflin nebo Ceftriaxone nebo Cefogram nebo Axetine (Cefuroxime) 1 g (1 fl) + Dioxidin 10 ml + Novocain 0,5% 5 ml + Suprastin 2 ml + Dexamethason 3 ml + B12 2 ml + Dimexid 0,5-1 ml (volitelně) Výsledná směs 2-3 kapky v každém uchu 2krát denně - až 14 dní.Použití antibiotika Cefazolin je nejjednodušší a proto Axetin Cefuroxim) je nejobtížnější.\nMezi účastníky "Vetpraktiki" patří nejen majitelé domácích zvířat, ale i odborníci na veterinární medicínu. Jsou to zkušení veterináři, profesionální chovatelé, akvaristé a teráriaři, groomers. Jsme si jisti, že s jejich pomocí vám určitě dostanete odpověď na tuto otázku.\nProč kočka klesá jako kapky čiré vody\nMajitelé koček mohou čelit různým chorobám svých mazlíčků. Symptomy zahrnují zápach kočky a nadměrné slintání.Když má kočka špatný dech (amoniak, hniloba nebo aceton), znamená to nerovnováhu v těle.\nTeplota těla kočky je jedním z hlavních ukazatelů zdraví zvířat. Jakékoli odchylky od normy mohou signalizovat různé systémové poruchy, patologické procesy v organizmu zvířat vyvolaných touto chorobou.\nProč kočka spí tak moc\nExistují kočky, které nezpůsobují alergie u lidí? Bohužel, velký počet lidí je náchylný k alergii na kočičí vlasy. Podle lékařských záznamů trpí více než třetina světové populace alergiemi na tento typ zvířete.\nNemoci konečníku a konečníku u koček.\nKočkovité kočky pro kočky: složení a hodnocení nejlepších krmiv


Pražské zahrady, zastavení padesáté třetí - Zahrada kláštera v Břevnově aneb Markétská zahrada - cestovatel.cz\nDomů Historické památky a města Parky a zahrady Pražské zahrady, zastavení padesáté třetí – Zahrada kláštera v Břevnově aneb Markétská...\nPražské zahrady, zastavení padesáté třetí – Zahrada kláštera v Břevnově aneb Markétská zahrada\nBřevnov patřil k nejstarším osadám náležejícím Praze. Jeho vznik a vývoj byl poznamenán tím, že zde vedla prastará cesta z Prahy na západ a především založením Benediktinského kláštera. V roce 1907 byl povýšen na město a ku Praze připojen roku 1923. K Praze 6 v roce 1960.\nRozlehlá zahrada o výměře 12,4 hektaru leží v Markétské ulici č. 23 a je součástí klášterního komplexu benediktinského arciopatství sv. Vojtěcha a sv. Markéty v Břevnově na Praze 6. Zahrada je ve svahu v nadmořských výškách od 325 do 368 metrů v různých výškových úrovních. Díky těmto několika úrovním je velmi přehledná a z té nejvyšší můžete vidět téměř celou plochu zahrady. Také díky vytrvalé a svědomité péči je stále krásná a čistě upravená. V hlavní části zahrady je oranžerie, ze které zbyly více méně trosky, ale i tak je mimořádná svou historickou hodnotou. Ovocný sad je vhodný k rozjímání a relaxaci stejně jako upravené hlavní i vedlejší cesty. Ty jsou plné návštěvníků po celý rok stejně jako sad. Chodí sem celé rodiny, rodiče hrát si s dětmi, samotní lidé se psy, důchodci ruku v ruce a posedávají všude při hezkém počasí. I milenci sedí v trávě kdekoli po sadu pod stromy. Všude je tady klid a mír a spousta krásných pohledů na opravenou architekturu staveb i zahrad.\nV letech 1990 až 1995 tady došlo k rozsáhlé rekonstrukci budov, ale i kostela a konventu a pavilonu Vojtěška. V započatých pracích se stále a průběžně pokračovalo dílčími obnovami. Benediktinské arciopatství u sv. Markéty, tuto mimořádně významnou církevní, historickou i kulturní památku, v roce 1997 navštívil papež při tisíciletém výročí mučednické smrti zakladatele kláštera sv. Vojtěcha.\nNa místě původního prvního mužského kláštera v Čechách (založen 14.1. 993 sv. Vojtěchem a knížetem Boleslavem II.) stojí klášter z 1. poloviny 18. století. Podle legendy prý původní název vzniknul podle břevna plavajícícho ve zdejší studánce, které tam objevil sv. Vojtěch. Břevnovský klášter je dnes jedna z nejcennějších historických památek Prahy 6. Jde o nejstarší klášter u nás a jednu z nejvýznamnějších staveb vrcholného baroka stavitelů Kryštofa a po něm jeho syna Kiliána Ignáce Dientzenhoferů. Roku 2008 oslavil již 1015. výročí svého založení. Od roku 1990 postupně dostává díky četným rekonstrukcím a opravám čistší ráz a o jeho zachování a úpravy se snaží jak řád benediktinů, kteří jsou zde „doma“(původně byli vyhnáni komunisty a místo využívalo Ministerstvo vnitra a státní ústřední archiv jako depozitář, až po roce 1990 byl majetek navrácen benediktinskému řádu), tak také úřad Prahy 6, který se na některých opravách finančně podílí. Rehabilitace této národní kulturní památky v jeho původních hranicích včetně hospodářské části a barokního parku byla záměrem městské části Praha 6. Roku 1991 byl klášter vyhlášen národní kulturní památkou.\nV první polovině 18. století vzniklo také dochované členění a koncept barokní zahrady. Už tehdy byl upravován terén a založeny terasy. Na ně navazovalo postavení hlavních terasových zdí a byla dokončena výstavba pavilonu Vojtěška a také oranžérie. Tehdy měla barokní zahrada část veřejnou, klausurní a hospodářskou. Klausurní zahrada přiléhala k budovám ze severu, v její těsné blízkosti byly zahrady užitkové a okrasné jako Šudovka, Kuchyňská, Provizorská, Správcovská, Převorská a Farská. Na třetím nádvoří na západ byl Rajský dvůr. Opakované zábory a plenění kláštera v letech 1743, 1848 a 1870 a hlavně požáry se postaraly o nedochování dokladů o výsadbách v těchto zahradách.\nV místech pod ohradní zdí kláštera u Markétské ulice bývala vestavěná zahrádkářská kolonie z 60. let 20. století, zmenšený rybník měl hráz v havarijním stavu, pivovar a ovčín zmizely při budování Patočkovy ulice a kvalitní výsadba barokního parku a hospodářského zázemí kláštera byla zčásti nahrazena tendenční výsadbou z bříz a náletů. Tehdy se proto radnice rozhodla učinit značné změny. Řešený prostor je vymezen ulicemi Bělohorskou a Patočkovou z jižní strany, ohrazeným areálem kláštera na severní straně, břevnovským sídlištěm na východě a prostorem palouku za ul. U Vojtěšky na západě. Tento prostor je stejně jako převážná část území nedílnou součástí historického areálu národní kulturní památky Břevnovského kláštera sv. Markéty. Bylo rozhodnuto pro obnovu původní podoby alespoň zčásti .Tam, kde to bylo ještě možné.\nZajímavé je, že dnes uzavřený klášter ve vnitřním ohrazení opěrných zdí a hospodářských staveb žil v minulosti svébytným způsobem, založeným na soběstačném hospodářství. Od prvopočátku předpolí kláštera tvořil velký hospodářský dvůr s pivovarem, ovčínem a velkou užitkovou zahradou včetně velkého pivovarského rybníka a sádky. Klášterní komplex dosahoval až k ulici Bělohorské, kde dnešní kulturní dům Kaštan býval hostincem při dvoru klášterního pivovaru. Areál byl uzavřený do sebe a obehnaný ohradní zdí.\nV 50. letech s výstavbou ulice Pionýrů (dnes Patočkova) byly zbourány všechny hospodářské objekty i ohradní zdivo a byl necitlivě upravován původní velký rybník. Byl tím zcela zničen celkový krajinný ráz okolí kláštera. Vše dovršila stavba sídliště a k němu vedoucí komunikace v okrajové východní části v 70. letech dvacátého století. Sídliště je jakoby přimknuto k opěrní zdi areálu v místě, kde bývala původní stará břevnovská náves . Na přelomu tisíciletí již nebylo možné klášter vnímat jako součást něčeho většího v kontextu na širší okolí. Proto řada projektantů i památkářů usilovala po mnoho let o nápravu a alespoň částečnou obnovu k původnímu stavu v místech, kde ještě něco řešit šlo. Bylo rozhodnuto, že úpravy neminou zdi, zahrady, rybníky a nedaleké sportoviště.\nPo mnoha dílčích již zrealizovaných úpravách vznikla komplexní studie zpracovaná ing. arch. D. Tůmovou „Úpravy předpolí břevnovského kláštera sv. Markéty“ řešily zejména sjednocení různorodých ploch zeleně v jeden organický celek včetně zapojení rušené zahrádkářské kolonie do parkového komplexu, obnovení barokní urbanistické osy ve vazbě na objekt prelatury, úprava provizorního parkoviště a revitalizace biologické složky parkových ploch s důrazem na řešení problémového fyziologického stavu břehových porostů. Návrh obnovy vycházel z náznaku historického stavu z období vrcholného baroka a navrhoval zjednodušenou formou rehabilitaci původní zničené podoby klášterního předpolí. Celý prostor byl rozdělen do třech územních částí (čtvrtá část se týkala sportovního zázemí sídliště a dětského hřiště) a s obnovou bylo započato roku 2003.\nPrvní částí je nástupní prostor ke klášteru, kde byla obnovena klášterní zeď v pohledově exponované jižní části závěru Patočkovy ulice. Tím došlo k oddělení klidové části předprostoru kláštera od rušného provozu frekventované komunikace. Další částí byla obnova vstupní barokní brány od K. I. Dientzenhofera a umístění sochy sv. Jana Nepomuckého se zachováním původního výtvarného záměru. Návrh počítal i s ideovou obnovou původního ovčína, který uzavíral areál na západní straně, včetně obnovy západní brány. Druhou částí je předprostor prelatury, kde dominuje obnova původní barokní osy, směřující od prelatury východním směrem. Je zdůrazněna alejí a ukončena symbolickou bránou. Původní uzavření východní části kláštera je připomenuto v půdorysné stopě nízkou parapetní zídkou a mezi ní a současnou hranicí kláštera se nalézá původní barokní užitková zahrada pojata zjednodušeně jako užitkové sady.\nVodní plochy, Markétské rybníky a potok Brusnice, zůstávají dominujícími přírodními prvky řešeného území, které podtrhují celkovou monumentálnost břevnovského kláštera a jeho zasazení do přírodního rámce. Tuto myšlenku se zdařilo prosadit na sto procent, protože nelze si nepovšimnout krásných průhledů přes vodní plochu rybníka Velká Markéta a to ze všech stran. Rovněž zde umístěný altán evokuje rybářský domek situovaný v těchto místech na břehu rybníka a krásně se odráží v ploše vodní hladiny. Původně stojící, dnes již zbouraný pivovar, je v návrhu připomenut v náznakové obnově jeho stěny v pěší trase podél Patočkovy ulice.\nMalá Markéta – dříve méně udržovaná a zpustlá část vodních ploch i okolní zeleně procházela razantnější úpravou spolu s realizací stromořadí podél barokní osové cesty. Protékající potok Brusnice tady vytváří ústřední osu celé údolní nivy. V návrhu byla uplatněna úprava s otevřením propustků, které vedou trubkami pod cestami. V krajinářské úpravě se uplatnily dřevěné mostky a lávky. Byla dořešena revitalizace s přirozenější modelací břehů, průběžně byla osazována nová břehová vegetace.\nCelá obnova areálu byla navržena do tří etap. V první etapě došlo k rekonstrukci havarijní hráze rybníka, k obnově dětského hřiště před sídlištěm a k úpravě prostoru před prelaturou. Druhá etapa řešila nástupní prostor kláštera, třetí etapa revitalizovala rybníky a potok Brusnice.\nDnes se zde nalézá opravený kostel sv. Markéty, budova konventu, Rajský dvůr, který je obklopen zazděným ambitem, dvůr konventu a dvůr prelatury. Rozlehlé zahrady , v nichž najdete pavilon Vojtěška, gloriet Josefka a kapli Lazarka. Nepřehlédnete trosky Oranžérie, krásné zejména když jsou osvícené večerním sluncem. Můžete zde projít nejen zahrady, ale i terasy, ovocný sad a lesnatou část. Nahlédnout můžete i do hřbitova.\nVstoupit je nejlepší krásnou opravenou vstupní branou z Markétské ulice, postavenou Kiliánem Ignácem Dienzenhoferem roku 1740, která je zdobena sochou sv. Benedikta a andílky od Karla Josefa Hiernla. Hned za ní je upravený vstupní prostor, po levé straně sýpka, po pravé straně hospodářský dvůr a hospůdka, kde výborně vaří. Komu by se chtělo udělat si ještě delší výlet je možné projít vpravo na svazích nad Patočkovou třídou k souboru meziválečných sociálních bytů a obytné zástavbě různých stylů. Vlevo na svahu se mísí novější sídliště s uličkami starých činžáků i rodinných domků. Půjdete postupně kolem Radimovy ulice dále, kde jsou vidět výškové budovy studentských kolejí a za nimi rozlehlá zahrada s rybníkem a usedlostí Kajetánka s malým zámečkem. Za osamělým domem stará kajetánská kaple v podobě románské rotundy, a za přilehlým parčíkem s rybníkem Vincentinum další usedlost Petynka a vedle potom Malovanka.\nKdybych měla psát podrobně o všech zahradách a usedlostech v Praze, bylo by to pomalu ještě na další rok. Z toho důvodu se tyto další krásná místa Prahy 6 bližšího popisu v cyklu o pražských zahradách nedočkají\nPředchozí článekĎáblovo hrdlo\nDalší článekPaříží na kole


Slaný polentový koláč s dýní a rajčatovou salsou – Food&MyPlate\nSlaný polentový koláč s dýní a rajčatovou salsou\n8. srpna 2017 • Veronika Foldynová\nKdyž jsme se vrátili z dovolené a já konečně taky chvilku zůstala doma, padl úděl vaření a pečení opět na mě. Naštěstí má zahrada stále co nabídnout, a tak toho plně využívám. Především saláty z domácí zeleniny jsou pak jako příloha na denním pořádku, ovšem chtělo to už něco nového. Takže jsem sedla k počítači a objevila pár receptů, které by stály za zkoušku. S drobnými úpravami, tak aby mi recept plně vyhovoval nakonec vznikla tato mňamka. Pečená polenta s dýní hokaido a vychlazenou rajčatovou salsou.\nAž mě samotnou překvapilo, jak se tento pokus povedl a v teplém dni i příjemně osvěžil a zasytil. Takže se u nás na talíři objeví určitě častěji.\nDýni nakrájíme na malé kostičky. Na másle zpěníme najemno nakrájenou cibulku a přidáme dýni. Za občasného míchání na slabém ohni dusíme dýni do měkka. Dochutíme solí a pepřem a odstavíme. Mezitím si dáme do hrnce vodu a mléko a počkáme, dokud nezačne vřít. Přidáme polentu a mícháme, dokud nezhoustne na kaši. Osolíme a opepříme a přidáme najemno nastrouhaný tvrdý sýr.\nNecháme chviličku zchladnout a přidáme směs s dýní a cibulkou. Nakonec vmícháme dvě rozkvedlané vajíčka a vylijeme do formy vymazané máslem a pečeme na 190 stupňů přibližně 30 minut.\nNež se polenta upeče dozlatova, připravíme si jednoduchou rajčatovou salsu. Rajčata zbavíme vnitřku a semínek a nakrájíme na malé kostičky. Přidáme na kolečka nakrájenou jarní cibulku, osolíme, zakápneme olivovým olejem a dle chuti můžeme přidat vinný ocet. Necháme v lednici odležet a vychladit.\nKdyž je polenta upečená, necháme trochu vychladnout, během té doby ještě trochu ztuhne a dozdobíme vychlazenou rajčatovou salsou.


Vídeňské fiakry jako divadlo - Haló noviny\nVídeňské fiakry jako divadlo\nŽivot kulturním fiakrům vdechly divadelnice Susita Finková a drožkářka Martina Michelfeit-Stockingerová, které sdílí společnou vášeň pro koně, divadlo i Vídeň. V době, kdy se koňské povozy potýkají s menším zájmem turistů, se po rozvážení jídla jedná o další zajímavou iniciativu vídeňských drožkařů. Tematické projížďky cílí hlavně na místní obyvatele, kterým chtějí přiblížit město, jeho pověsti i skutečnou minulost.\nPrůvodci na prvním z fiakrů jsou místní loutkoherečka Michaela Aignerová a její loutky. S diváky objíždí významná vídeňská místa spojená s městskými pověstmi. Druhým průvodcem je komisař Seisser v podání vídeňského herce Waltera Kukly, který se specializuje na místa kriminálních činů a seznamuje cestující s temnější minulostí dunajské metropole.


Sládkovy písně o posledních věcech člověka | Slovo a Smysl\n* Sládkův smuteční cyklus (zařazený do Spisů básnických 1907 pod titulem Písně smuteční ) má mimořádný význam. Dokládá, jak přesvědčivě byl jeho autor schopen navazovat na daleko sahající tradici vlastním básnickým činem. Řadou příznaků hlásících se k anonymitě lidové poezie se jeho sbírka přiřazuje k písním pohřebním, jak je zachoval soubor Karla Jaromíra Erbena (Erben 1864) i pozdější vydání Národních písní moravských (Bartoš 1901). Postoupíme-li proti proudu času do minulosti ještě o něco dál, neujde nám, jak rozšířená byla pohřební poezie – umělá i lidová – za obrození (Červenka – Sgallová 2002). Pozoruhodný je zde soubor Jana Jakuba Ryby Písně pohřební , vydaný roku 1805. V oddílu označeném jako Staré písně najdeme doklady odkazující nás znovu do minulosti, k ještě hlubším kořenům funebrální poezie. Do lidové písně přecházel tento žánr ze starší tradice duchovní písně, jak ji dokládají kancionály bratrské i katolické, v nichž býval zpravidla „posledním věcem člověka“ (spojovaných v křesťanské eschatologii se smrtí, hrobem, vzkříšením a posledním soudem) věnován samostatný oddíl. K písním, které J. J. Ryba označil jako „staré pohřebné“, patří například hned první z písní uváděných u Erbena: „Pojď, dušičko vyvolená, / drahou krví vykoupená! / Přijmiž radosti nebeské, / s námi rozkoše anjelské…“ (etc.). S motivem duše vyvolené, vykoupené drahou krví oběti Kristovy, se setkáváme už v Kancionálu amsterodamském Jana Amose Komenského (1659). Pod titulem Když se klade tělo do hrobu čteme v Rybově sbírce pohřební píseň u Erbena jen nepatrně obměněnou („Rozžehnejme se s tím tělem“), jejíž nejstarší záznam („Rozžehnejmež se s tím tělem“) bychom museli hledat až v Šamotulském kancionálu (1561). Rybovy písně pohřební (a ovšem nejen ony) dokládají mimo jiné, jak ustálené bylo již v jeho době roztřídění takových písní pro různé pohřební příležitosti: Na neviňátko, Na dítě dospělejší, Jiná na dítě, Na mladíka – mládence, Na děvče – pannu, Na starce – stařenu atp. I tuto konvenci Sládek po svém přejímá, také ji však – stejně jako jiné vnější příznaky daného žánru – ve shodě se svým básnickým zaměřením přetváří.\nŠirší souvislosti křesťanské eschatologie, k níž patří písně pohřební a jejich stylové proměny v průběhu několika staletí, zde samozřejmě nemůžeme podrobněji sledovat. Nechceme ostatně Sládkův smuteční cyklus přiřadit k připomenuté tradici natolik těsně, aby nám za ní zmizela Sládkova osobitost a jedinečné odstíny jeho slovesného umění. Jestliže se Sládkovy verše tak či onak obměněné staly obecným vlastnictvím v mnoha nápisech na hrobech (nejobsáhleji je zaznamenala sbírka Antonína Šorma z roku 1939), svědčí to nepochybně o jejich univerzalitě. Je to však univerzalita zcela zvláštní. Charakterizoval ji výstižně Albert Vyskočil, když ve stati věnované cele tomuto cyklu připomněl: „Tato tvorba, zdánlivě neosobní, jakoby umělá a dokonce programová, jen zhola po zevnějšku připomíná romantický ‚ohlas‘, jímž nikterak není a výslovně být nechce.“ V tom je autor pohřebního cyklu důrazně odlišen od Čelakovského. Zdánlivě neosobní objektivita Písní smutečních je nesena „vyrovnanými a pevnými rytmy“ Sládkovy lyriky osobní. Básník zde podle citovaného autora „nalézá slovo, jež se mu ozývá z lidu na osobní struně příbuzného ustrojení“ (Vyskočil 1947, s. 212). Polarita osobní a nadosobní motivace je pro sbírku Sládkových smutečních písní zvlášť příznačná.\nPísně smuteční byly podobně jako Selské písně napsány „jedním dechem“ a představují svébytný celek. Přece v něm však rozpoznáme řadu důležitých rozlišení. Kompozičně se zřetelně dělí na sedm písní k určitým pohřebním příležitostem (K pohřbu panny, Malému dítěti, Jiná píseň dítěti, Mladé matce, Mládenci, Hospodáři, Starci) a na tři závěrečné duchovní písně s náročnějším zaměřením (Bože, věčný správce všeho, Ubírám se z toho světa, Píseň o městě nebeském). Už v té první skupině je patrné Sládkovo odchýlení od šíře pojaté pohřební písně, která se stále více přizpůsobovala praktickým potřebám. U Jana Jakuba Ryby a ještě více ve sbírce Josefa Ulrycha (1825) je výčet jejích možných určení bohatě propracován: Na vesnického rychtáře, Na úředníka, Na učitele, Na duchovního pastýře atp. Sládkův výběr je přísněji zaměřen k základním stavům lidského života. Závěrečné tři písně mají pak čistě spirituální ráz.\nNa první pohled je v těchto písních všechno prosté a tradiční. Teprve ve chvíli, kdy se nás při četbě dotkne významová závažnost zvoleného pojmenování, sledu slov nebo jejich veršového uspořádání, zpozorníme: „Mé ruce jsou tak chladné, / mé oči zamčeny, / a na čele mi vadne / můj vínek zelený. / A voní rozmarýna / a zvony smutně zní: / smrt ženich můj a hlína / mé lůžko svatební.“ Nejprostší přiřazování typických představ je nečekaně přeťato v posledních dvou verších vypuštěným slovesem a přesahem, který doslova k sobě srazí slova „ženich“ a „hlína“. Postup jistě ne nový, běžný v lidové baladě, a přece mocně účinný právě ve spojení s tklivým lyrickým rázem celé básně K pohřbu panny. Jan Voborník v Osvětě 1908 referoval o právě vydaných Spisech básnických a při té příležitosti si povšiml též Písní smutečních . Přiřadil je snad až příliš jednoznačně k ohlasové poezii; verše, v nichž „panna nebožka“ zpívá o sobě: „jak vítr zčista jasna / když zlomí růže květ, / tak mladá a tak šťastna / již opouštím ten svět“, mu proto připadaly jako psychologicky neoprávněná „nevhodná komparace“. Zdá se, že přehlédl jeden důležitý rys těchto písní: do jejich anonymity může kdykoliv vstoupit a opět se v ní kdykoliv skrýt lyrický subjekt, jehož přítomnost neustále cítíme, ať už – jako právě v tomto případě – mrtvý oslovuje živé, nebo naopak živí se stejnou důvěrností mluví se zemřelými.\nTak je tomu v obou následujících písních Malému dítěti a Jiná píseň dítěti. Prvky záhrobní a náboženské se v nich mísí s lidskou účastí a se slovy nejběžnějšími, ukazujícími znovu do života: „Budeš spáti nevesele / v hlíně pod travou, / už ti nikdo neustele / měkce pod hlavou. / Tvrdou, ty můj andílku, / budeš míti postýlku, / a už nikdy na úsvitě / zlaté slunko nezbudí tě; – / sbohem, andílku!“\nČtenář nebo posluchač nemusí samozřejmě nic vědět o mimořádnosti použité devítiveršové strofy, jejíž krátké trochejské verše (ty v Písních smutečních převládají ) se zde rýmují v umných, svou formující moc doposledka využívajících konstelacích (zde například: a–b–a–b–c–c–d–d–c). A přece i tato osnova sehraje svou roli: vtiskne čtenářovým dojmům určitou pečeť, ráz nenáhodné ucelenosti. V Jiné písni dítěti navozují sdružené rýmy v tříveršových strofách přímo nevyslovený význam jisté primitivnosti a starobylosti: „Neboť všechno v světě mine / jako zdání; v luhy jiné / jako tažná voda plyne.“ Na výsledném dojmu se zde podílí nejenom tradiční strofický útvar, ale též v pohřebních písních častý motiv času – plynoucí vody. Je tvořivě obměněn. Není to již jen voda plynoucí (ani „honná“ jako v jednom starém nápisu na hrob), je to „tažná voda“, která ve Sládkově básni originálně pojmenovává pomíjejícnost všeho. Dětskou upřímností, ale také zkratkovým dialogem balad se vyznačuje rozmlouvání se zemřelou Mladou matkou. Také v tomto případě je průhlednost zevní veršové formy (krátkých trochejských veršů sdružovaných v pravidelné osmiveršové sloky) jen zdánlivá. Očekávání mechanických rýmových shod je rozrušováno nenásilně, ale účinně (rýmovým vzorcem a–b–c–b–d–e–f–e) ve prospěch živé řeči: „Tak stojíme tady / velcí i ti malí, / jako bychom nikdy / vaši nebývali! / Byli jsme, ach byli, / ale jak to bude, / když ty vaše ruce / scházet budou všude.“ Píseň Mládenci má opět jinou veršovou a strofickou organizaci. V sedmi pětiveršových trochejských slokách se zde loučí předčasně zemřelý se světem řečí nejen baladicky hutnou, ale využívající zároveň tradičních sdružených rýmů (a–a–b–b–b) k posílení hudebního účinku. V monotónním vyznívání Písní smutečních postřehl později F. X. Šalda (v Novině 1912) „rys přísně zadumané krásy“. Nalézáme ji třeba v takových verších: „Mládenci, již vemte hřeby, / víc mi není zapotřebí; / jedni rakev přiklopte, / druzí slzou pokropte, / třetí mar se uchopte.“\nV písni Hospodáři se nejzřetelněji projevuje návaznost Písní smutečních na Selské písně . V šesti sedmiveršových slokách (a–b–a–b–c–c–b) je oslovován ten, kdo je u Sládka nejblíže Bohu, rolník. Hospodářova odpovědnost za zaseté zrno se v motivických obdobách dvou po sobě jdoucích strof promítá do vyšší roviny božího hospodaření s lidskými osudy. V této perspektivě získává rolníkova práce i smrt transcendentální, ale též lidsky útěšný rozměr: „Konec práce, konec boje, / strastí, nocí, dnem / o nás, vše, co bylo tvoje; / smrt na poli svém / zavláčí si tvoje tělo, / jak se tobě zavláčelo / tvoje zrno v zem. // Ale Bůh, jenž hospodaří, / nenechá tě tlít, / na svém luhu rajskou září / dá ti vyklíčit. / Smrt jen kosí chladnou paží, / Bůh si do stodoly sváží, / dá ti věčný klid.“ Pětiveršové strofy poslední písně této skupiny jsou věnovány Starci. Rýmové vzorce (a–a–b–b–a) dávají v pěti strofách této básně vyniknout konfrontacím veršů ukončených stroze jednoslabičnými slovy (1, 2, 5) a veršů ukončených slovy dvojslabičnými (3, 4). Vždy jde o slova klíčová: už do jejich výběru a rozestavení je vložen nadhled nad uzavírající se životní zkušeností i duchovní perspektiva tohoto nadhledu: „Byl jsem mlád a byl jsem stár; / mnoho zim a mnoho jar / prožil jsem na tomto světě; / teď to všechno na odletě, / na luhu jak hlouček par. // Z prožitých těch dlouhých dob / všechno přešlo beze stop, / za přáteli mého mládí; / jen ty moje dítky vsadí / hrstku kvítí na můj hrob // […] Na hory když soumrak pad, / po práci a pláči spat / odcházím ze světa víru; / v klínu země, v božím míru / odpočinu sobě rád.“\nPoslední tři písně představují ideové jádro celého cyklu. V jeho výkladu se setkaly rozdílné interpretace. Tradici bratrskou vyzdvihl v prvních dvou písních Jan Blahoslav Čapek, k tradici katolické duchovní písně přiřadila Písně smuteční a zejména tu poslední z nich Anna Kellnerová. Brzy po ní publikoval svou studii o Písních smutečních Albert Vyskočil, ten se však jednotlivými texty podrobněji nezabýval. Zato se pokusil charakterizovat vztah Sládkova smutečního cyklu k baroku.\nAnna Kellnerová ve stati Náboženská lyrika Josefa Václava Sládka napsala o těchto písních: „Ne, to není pouhá ohlasová lyrika, jak jsme ji zvyklí chápat v běžném slova smyslu. Ne nadarmo jsou věnovány tyto písně památce Julia Zeyera, věrného přítele básníkova, jehož smrt byla pro Sládka těžkou ranou. Jejich prostota je stejně výmluvná jako dojemná. Sládek tu sestoupil až k samým kořenům. Chtěli-li bychom hledati jejich tradici, pak musíme jít hezky daleko, zejména máme-li na mysli tři básně poslední: Bože, věčný správce všeho, Ubírám se z toho světa a Píseň o městě nebeském. Právě tato báseň, která svou dějovou osnovou vede přes lidovou baladu o hříšné duši a Panně Marii až hluboko do středověku, je snad nejkrásnější a vpravdě Sládkova nejenom tou velkou prostotou, která nestrpí jediného zbytečného slova, nýbrž i myšlenkovým pojetím. Kristus, slitovník, přijímá na milost duši, jejíž hříchy smyla lítost. Pro ni se duše domáhá přístupu do ráje“ (Kellnerová 1946, s. 102).\nJan Blahoslav Čapek ve stati Forma a výraz v poezii J. V. Sládka (Čapek 1932) rozlišil provenienci tří posledních, myšlenkově nejzávažnějších písní jinak než Kellnerová. Kdežto Píseň o městě nebeském „svým líčením pouti duše a jejího dialogu s andělem před branou nebeskou se blíží ideovým písním katolickým s odlesky legendárními, jsou obě předchozí písně intonace českobratrské; zvláště v písni Bože, věčný správce všeho slyším ohlas Žalmů Streycových a písní reformačních. Již titulní apostrofa je typická pro mnohé písně bratrské, tak například Žalm 43. Počíná invokací ‚Bože můj, spravedlivý soudce‘; ještě podobnější vzývání Sládkovu jest píseň Bože, soudce světa všeho z roku 1659 anebo Správce času i věčnosti z Citary sanctorum . I formálně se blíží obě písně některým dokonalejším plodům bratrských zpěvů kostelních, i obsahově touha po klidném spočinutí v Bohu v písni první a touha po obecenství s Bohem v písni druhé […]. Sládkova píseň Ubírám se z toho světa má stejnou stavbu sloky, počet slabik i sdružené rýmy jako obsahově a částečně i obrazově příbuzná Aj, jak míjí kvapným letem od Jana Blahoslava ( Zpěvník žalmů a písní duchovních , píseň 297)“ (Čapek 1932, s. 331). Tradice tvaru poukazuje v závěrečných písních Sládkova cyklu opravdu hodně daleko.\nSamostatného rozboru by si zasloužila studie Alberta Vyskočila Sládkovy Písně smuteční , pojatá do jeho knihy Znamení u cest (1947). Její úvodní myšlenku o osobním a zároveň jakoby univerzálním a anonymním rázu Sládkových smutečních písní jsme již připomněli. V samotném cyklu zdůraznil Vyskočil dvojí souvislost: jeho eschatologický ráz „tak přirozený a nehledaný, jako básníkově době odlehlý a cizí“ (Vyskočil 1947, s. 211), a na druhé straně blízkost lidové písni. Vyskočil spatřuje v Písních smutečních (podobně jako předtím Arne Novák) „vrchol básnického vyznání sounáležitosti s domovem a s rodem“, bez níž by Sládkova fascinace smrtí nenabyla výsledné odevzdanosti, „která přijímá smrt s moudrou pokorou a hluboce zakotvenou věrou“ (Vyskočil 1947, s. 212). Méně přesvědčivý je Vyskočilův pokus o výklad přímé příbuznosti Sládkova cyklu s barokním anonymem. Nepochybná je v „subjektivizaci hřbitovní reflexe“, které si v této skladbě povšiml Josef Vašica v knize České literární baroko (1938), a třeba i v některých detailech, například ve verších „Musím jít sám / a nevím kam“, připomínajících Sládkovo „a půjdu bez tebe a půjdu nevím kam, / tak sám a sám“ (Sládkova Píseň z roku 1910, otištěná ve Zvonu 1914). Písně o posledních věcech člověka připomenuté Vyskočilem se však Sládkově poetice zcela nepochybně vzdalují výraznější smyslovostí své obraznosti a ovšem i líčením hrůz pekelných, od nichž náš básník zcela upouští.\nČlověk zůstává i při vší pokoře vůči křesťanskému Bohu dření Sládkova vidění věcí – i těch „posledních“. Život pro něho není jenom to, co má být zapomenuto. Smrt přináší člověku konec utrpení a naději, že jeho život – vpjatý do nekončícího řetězce smrtí a nových životů – nebyl zbytečný. Tak jako v přírodě smrtí jedince nic nekončí, to ví venkovský člověk lépe než městský. Tato reálná zkušenost se promítala zcela přirozeně do posmrtných představ venkovana spjatého prací, životem i smrtí s „matkou zemí“. Bůh-Otec je pro Sládka především Velkým zahradníkem, hospodářem, a člověk „zrnem“ – kolikrát je ten obraz u Sládka opakován! – v nekončícím cyklu odcházení a přicházení. A nebe? Je pro našeho básníka transcendentální záštitou tohoto nekončícího, život obnovujícího dění. Je to pomyslný úběžník všeho lidského usilování, bloudění i trápení. Sládkovo „Město nebeské“ má své místo ve víře těch, kdo se k němu upínají jako k záruce konečného rozlišení dobra a zla. Tak lze číst následující obrazy: „Do nebeského města / jde člověk ze světa / a kvítím je ta cesta / a trním poseta. / Tam u bran stojí stráže / a duše se tam chví, / než andělům Pán káže, / by otevřeli jí.“ Co jiného je v tom než odpovědnost člověka za dar života, co jiného než obava, že dar duše mohl být promarněn a dveře ráje budou pro toho, kdo se má za naplnění svého života zodpovídat, uzavřeny? Proto se duše třese: „Co, duše, tak se třeseš?“ / hned ptá se nebešťan, / „a klíče-li si neseš / od těchto rajských bran? / neb do božího domu / sem bez nich nelze dál / vejíti pranikomu, / ať žebrák, nebo král“. A duše pozemšťanova odpovídá: „Co já ti, nebešťane, / ach co ti říci mám? / Hle, nohy mé jsou zdrané, / klíč k ráji Bůh má sám. / Já trním šla a v hloží, / já duše neblahá, /na velké soudy boží / má rada nesahá.“ Člověku se dostává ze strany anděla vysvětlení, v němž je vyložena též Sládkova vlastní představa lidem potřebného Boha: „Dí anděl: „Člověk v smutku / jest živ a umírá, / leč klíčem dobrých skutků / sám ráj si otvírá. / Ať trpí z boží rady / pln tiché pokory, /neb jeho hříchy tady / jsou těžké závory.“ Potom je před nebeskou branou veden takový rozhovor: „A duše odpovídá: / ‚Mne hřích jak plamen žeh, / můj úděl byla bída, / a k Bohu jít mne nech / pro Syna Hospodina, / jenž za mne na smrt šel, / neb velká moje vina, / však větší byl můj žel!‘ // A praví jeden v stráži / – má váhy v rukou svých: – / „Hle, skutky tvé se váží, / a těžký je tvůj hřích, / a na dobru ti schází; / již odstup od těch míst, / neb do bran rajských vchází / jen, kdo je svat a čist.“ Nepřehlédněme lumírovskou dikci posledního verše, nepřehlédněme však hlavně hodnotu pro Sládka-křesťana nejvyšší, protože obrácenou k lidskému utrpení, představu Boha-slitovníka: „A Pán anděla slyší, / pláč duše slyší zas, / i zazní rajskou tiší / jak hudba jeho hlas: / „Když slzy vinu smyly, / je duše zas jak sníh; / ji uveďte v tu chvíli / do sídel blažených!“ Poslední strofa humanizuje samo tradiční pojetí „sídla blažených“. Cesta k němu vede skrze celý lidský život i smrt. A končí-li někde, pak především v tom, co obnovuje jejich smysl – slitování a milost: „Do města nebeského / je cesta daleká, / však v světě nižádného / nemine člověka. / A v smrti okamžiku / až opustíme zem, / ó Kriste slitovníku, / buď milostiv nám všem!“ Zde nepochybně zvítězila plynulost nad „zajíkavostí“, jindy tak příznačnou pro Sládkův verš, pro jeho „zápas o melodii“, jak říká J. B. Čapek. A svou účinnost prokázal – jako už v první písni Panně – na konci cyklu znovu použitý a vyznění závěrečné promluvy změkčující jamb. Jako bychom v něm měli opět uslyšet intonaci Sládkových lumírovsky laděných veršů: „Ó noci, ty jdeš k sklonu, / a brzo bude den / a z očí milionů / mrákotný strhneš sen“ (báseň V zimní noci ve sbírce Ze života ).\nŘád se u Sládka rodí jinak než z vybičovaných barokních antitezí. Nesouvisí ovšem přímo ani s barokem evangelickým, i když něco z něho má: tu obřadnou vážnost, tu „intonaci osudové nutnosti“ (Šalda 1931/32, s. 340). K té ovšem dospěl básník překonáním svých vlastních žalů a trampot. Lidské utrpení už tady na světě, ne až v pomyslném pekle, nalézá u Sládka svůj protiklad v tradiční křesťanské představě Soudu a milostivého božího vykoupení. V básni Ubírám se z toho světa jsme zasaženi prostotou a velikostí lidových balad s jejich těsně na sebe naléhajícími sdruženými rýmy (a–a–b–b), u Sládka jen znělejšími. S jejich strohou, ale plastickou (spíše epickou) obrazností souznějí také tyto verše: „Ubírám se z toho světa, / už je tady po všem veta, / marné vaše naříkání, / já už tady nemám stání. // Předivně a přetajemně / ruka Páně dotkla se mě; / přistoup anděl k mému loži, / odvádí mne v město boží. // Podivně to město leží, / topole jsou místo věží, / černá zem kde vykopána, / to je k tomu městu brána. // Každého tu jíti mrazí, / ale jenom tak se vchází; / tělo u brány se nechá, / duše k Hospodinu spěchá. // Hlahol trub až zazní k Soudu, / tělo protrhne tu hroudu, / milostiv jí buď, ó Pane, / po pravici Tvé ať stane! // Amen.“\nVraťme se ještě k básni Bože, věčný správce všeho. Po stránce formální ji charakterizuje opět tradiční, ale umně obměněná sedmiveršová strofa s rýmovým vzorcem ababccb. Bůh je oslovován prosbou o slitování, která má pro Sládka příznačný ráz: „[…] svatý mír dej těžké hlavě, / ať života po únavě / v Tobě spočine!“ Už v první strofě této písně „zemřít“ znamená „zbavit se žití pout“, být povolán a odebrat se před Boží soud. Následuje strofa s máchovským motivem, zde ale nalézajícím cíl: „Daleká se cesta zdála, / udeřil hlas hodiny, / přišla mi tak znenadála, / za okamžik jediný; / tělo zpět se vrací k prachu, / duše letí plna strachu / v nebes výšiny.“ Všimněme si, jak epicky stroze je zaznamenán ten tradiční motiv strachu ze Soudu! Důvěrou v milost Boží, důvěrou dítěte, které se vrací k otci, vyznívá třetí strofa: „Slabou jsi ji stvořil, Pane, / nemohla vždy letěti / po Tvé vůli svrchované, / hřích šel dobru vzápětí; / ale tys měl péči o ni, / slituješ se, jak se skloní / otec k dítěti.“ Svatý mír „žití po únavě“ je jedním z vůdčích motivů Sládkovy pozdní poezie. Zde získává, zobecněn formou modlitby či důvěrného rozmlouvání s Bohem, patinu anonymity, která přísluší k duchovní písni, zejména k té pohřební.\nPodivuhodné je vnitřní bohatství prostoty těchto písní. Povšimli jsme si jí letmo už v rozmanitosti strofických útvarů, projevuje se však také v rýmech. I v nich je založena na neustávající hře shod a neshod, na živé proměnlivosti, která se pozvedá nad pouhé schéma. Proměnlivý bývá počet slabik rýmujících se slov (rozmarýna–hlína), rozdíly zaznamenáme při bližším pohledu v kvantitě i kvalitě rýmujících se hlásek (mine–jiné–plyne, andílku–postýlku), v nečekaně se střídající větší a menší plnosti jejich zvukové shody, stupňované někdy až k dřevnosti gramatických rýmů (přiklopte–pokropte–uchopte). Rýmové shody takto neustále, ač jakoby bezděky propracovávané, obnovují už svým vyzněním významové napětí rýmujících se slov – a v něm a za ním i toho, co je tak nepřímo vysloveno navíc (ráno–dokonáno, bez útěchy–rodné střechy, krov–rov–na hřbitov, kmen–pokosen, mnoho jar–hloučky par, správce všeho–slzavého, zanechati– odebrati, z toho světa–po všem veta, naříkání–nemám stání, přetajemně– dotkla se mě, vykopána–brána). Někdy si takové rozeznívající shody-neshody postačíme (vždy s určitou ztrátou) „přeložit“ do jednodušších významů. Jindy – tak jako v hudbě, s níž píseň zčásti sdílí svůj jazyk – zůstává jejich smysl spjat s jejich zněním natolik těsně, že jeho plnost, nebo lépe: až k nám pokračující pohyb záleží na každé hlásce. Rozpomínáme se na rýmy, které se do nás vryly, a můžeme si jen opakovat: „a duše se tam chví – by otevřeli jí.“ Jemná vibrace naroubovaná na prostotu tradičního tvaru pohřební písně. Konejšivá a zároveň znepokojující. Dosahující k tajemství.\nSládkův cyklus vyšel jako samostatný celek až ve Spisech básnických (1907), a nebyl tudíž provázen obvyklými referáty v časopisech. Řada kritiků a badatelů se k němu nicméně příležitostně vyjádřila. Jako „podivně smutnou a krásnou poezii hrobů a životního mizení“ zaznamenal Písně smuteční Albert Pražák ve Zvonu 1905/06 v článku napsaném ke Sládkovým šedesátinám (Pražák 1905/06, s. 99). Arne Novák v Přehledu 1909/10 (pod šifrou A. N.) vyzdvihl Písně smuteční nad ostatní Sládkovy ohlasy prostonárodního básnictví: „Inspirován tuto starožitnými našimi pohřebními zpěvy a patrně i tklivými naivnostmi lidových nápisů na křížích náhrobních, obměnil a rozvedl Josef Václav Sládek v mnohonásobném bohatství dvě základní lidové představy o smrti a odchodu ze světa: citově podloženou představu rozloučení se se všemi drahými a mravně náboženskou představu božího soudu. Zde dovedl upříti svůj pohled na všechno podstatné a základní, zde dovedl rozvířiti svůj citový zdroj nejnosnějšími životními vztahy“ (Novák 1909/10, s. 446). V jadrném výrazu a v „bezprostřední melodičnosti“ těchto Sládkových písní rozpoznává Novák dědictví Erbenovo. Emanuel Chalupný ve své monografii z roku 1916 považuje Písně smuteční za „nový oddíl Selských písní“. Sládkovy smuteční písně jsou podle něho „prodchnuté ne sice věrou církevní, ale křesťanstvím, jak si je český lid upravil“ (Chalupný 1916, s. 100). Ferdinand Strejček ve své monografii (ve vydání z roku 1948) řadí Písně smuteční poněkud přímočaře k ohlasové poezii, doprovází však svůj úsudek důležitou a upřesňující citací Sládkovy poznámky připojené (v 35. čísle Zvonu 1901) k prvnímu zveřejnění tohoto cyklu: „Napsal jsem písně v dnešním Zvonu otištěné pro náš vesnický lid. Vyslovit, co cítí, když ztrácí své nejdražší, jsem chtěl a v té hořké chvíli dát mu útěchu. Kéž ji najde, jako jsem ji našel já! Průvodu hudebního se ty písně dočkají, to vím. Přeji si jen, ať už je skládá kdokoliv, aby nápěv byl prostý, pravdivý a zbožný, jako je srdce našeho lidu, když očištěno zármutkem.“ V této formulaci se ukazuje Sládkova religiozita ve své pravé podobě: jako záležitost lidského srdce, naděje a víry v konečné dobro. A pokud jde o básníkovo přání, týkající se zhudebnění Písní smutečních , naplnilo se, jak víme, svrchovanou měrou.\nV roce 1932 napsal Arne Novák do Lidových novin závažný článek Veliký lyrik. Dovolává se v něm Sládkova docenění, v němž nezapomněl ani na jeho poezii smuteční: „Při zádušních bohoslužbách zaznívají vždy častěji Foerstrovy sbory na jeho slova; po venkovských hřbitovech se čtou na pomnících elegické verše Sládkovy lidově obměněné. V této anonymitě živého odkazu se skrývá potvrzení jeho ceny a trvalosti, ale jak nepatrný díl Sládkovy lyrické tvorby je takto vyňat ze zapomenutí! U Sládka jako u Nerudy se každý osobní zážitek lyrickou syntézou přetváří v typické dění věčně lidské“ (Novák 1932, s. 2). Z tohoto hlediska nazírá Novák i Sládkovu lyriku náboženskou: „Před Otokarem Březinou nebyl druhý lyrik u nás v tak stálém styku s Bohem a s věčností, se smrtí a s nadsmyslnou láskou nad smrt silnější, s nekonečnou spravedlností, která řídí svět, a se svrchovanou nadějí, jež udržuje člověka. Ve styku nikoliv myslitelském, nýbrž básnickém“ (Novák 1932, s. 2). V doslovu k Selským písním a Českým znělkám z roku 1937 se Arne Novák k těmto myšlenkám ještě vrátil a propojil je s erbovní sbírkou, k níž svůj doslov psal: „Sládkova poezie selská sousedí nejenom s jeho písňovými ohlasy prostonárodními, nejenom s jeho poetickou dumou a výzvou, ale i s jeho selskou lyrikou duchovní: Odkládáme čísla jako Z osudu rukou, Je sečten dnů mých řad, V lůno tvoje, syrá země a ‚zamýšlíme se soustředěně na chvíli‘. Jsme-li křesťany, zazdá se nám, že odkudsi zdáli zní jako doprovod venkovského pohřbu velebně jednotvárná melodie Písní smutečních . Jsme-li však agnostiky pozitivistického rodu, šumí k nám do myšlenek a srdce skoro neslyšitelně, ale přitom naléhavě z podsvětí řeka Lethe“ (Novák 1937, s. 65).\nSládkovy Písně smuteční nejsou jen odlikou předchozí tradice. Zvrstvily ji prožitostí vlastního osudu a mohoucností vlastní básnické řeči. Kořeny těch křesťanských eschatologických představ „posledních věcí člověka“ sahají ovšem hluboko do předchozích století – a k bibli. Sládkův křesťanský Bůh je tradiční. Svrchovaný básník „pohřební dumy“ však splynul s anonymní a starobylou tradicí tak, že ji znovu oplodnil silou „mocného slova“. I do selsky využitých biblických metafor se v těchto Sládkových pololidových písních promítá motivace nejosobnější: se smrtí vyrovnaná, věřící, ale též vědoucí zkušenost. Jak přirozené a neděsivé je zde to, co čeká člověka na konci jeho životní pouti! Víra v její smysluplnost přesahuje náboženské představy, s nimiž splynula. Religiozita Sládkových veršů má svůj hluboký lidský zdroj.\n* Z komentáře k třetímu, závěrečnému svazku Básní Josefa Václava Sládka (J. V. Sládek: Básně I–III , Nakladatelství Lidové noviny, Praha 2004, 2005; edice Česká knižnice).\nBartoš, František: Národní písně moravské . Česká akademie, Praha 1901\nČervenka, Miroslav–Sgallová, Květa: Databáze veršových forem české poezie 1795–1825 . Ústav pro českou literaturu AV ČR; Praha 2002.\nErben, Karel Jaromír: Prostonárodní české písně a říkadla . J. Pospíšil, Praha 1864.\nPiesně chval božských . Písně duchovní evanjelistské, oddíl Písně pohřební . Šamotuly 1561.\nRyba, Jan Jakub: Písně pohřební . Vytištěno u Bohumila Háse, Praha 1805.\nSládek, Josef Václav: Písně smuteční. In: Spisy básnické II. J. Otto, Praha 1907.\nŠorm, Antonín: Náhrobní nápisy . O. Junek, Týn nad Vltavou 1939.\nUlrych, Josef: Pohřební písně . J. H. Pospíšil, Hradec Králové 1825.\nČapek, Jan Blahoslav: Forma a výraz v poezii J. V. Sládka. Časopis Českého muzea , roč. CVI, 1932, s. 322–342.\nChalupný, Emanuel: J. V. Sládek a lumírovská doba české literatury . Fr. Borový, Praha 1916.\nKellnerová, Anna: Náboženská lyrika J. V. Sládka. In: Chudým dětem , ročenka č. 56. Pokorný a spol., Brno 1946, s. 100 –111.\nNovák, Arne (A. N.): Ref. o sbírkách Písně smuteční, Za soumraku, Nové selské písně, Léthe a jiné básně. Přehled 8, 1909/10, s. 445–448.\nNovák, Arne (A. N.): Veliký lyrik. Lidové noviny , 28. 6. 1932, s. 2.\nNovák, Arne: Doslov ke knize Selské písně a České znělky. Novina , Praha 1937.\nPražák, Albert: J. V. Sládek jako básník. Zvon 6, 1905/06, s. 84n, 98n, 120n, 135n.\nStrejček, Ferdinand: J. V. Sládek. Jak žil, pracoval a trpěl . J. Otto, Praha 1948 .\nŠalda, František Xaver: Tři smrti. Winter, Schwaiger, Sládek. Novina 5, 1911/12. Též In: Kritické projevy 9. Československý spisovatel, Praha 1954, s. 64–66.\nŠalda, František Xaver: Dva básnické osudy: J. V. Sládek a J. Vrchlický. Šaldův zápisník 4, 1931/32, s. 337–343.\nVašica, Josef: České literární baroko . Vyšehrad, Praha 1938.\nVoborník, Jan: J. V. Sládka Spisy básnické. Osvěta 38, 1908, s. 164–167.\nVyskočil, Albert: Sládkovy Písně smuteční. In: Znamení u cest . Brněnské tiskárny, Brno 1947, s. 210–217


Byl neférový? Jsme bojovníci a respektujeme se, zastává se Hamiltona Rosberg - SvětFormule.cz\nDomů / Aktuální články / Byl neférový? Jsme bojovníci a respektujeme se, zastává se Hamiltona Rosberg\nByl neférový? Jsme bojovníci a respektujeme se, zastává se Hamiltona Rosberg\n29. Listopad 2016, 20:12\t Barbora Goldmannová\nNico Rosberg se stal mistrem, ale o zábavu a následnou horlivou diskuzi se postaral jeho týmový parťák Lewis Hamilton. Němec parťákovo taktizování vzal sportovně. Prý ho chápe a jejich vzájemný respekt s tím nevyprchal.\nBrit se postaral v závěru závodu o zpestření a následnou horlivou diskuzi mezi tábory obou jezdců. Dostalo se mu také kritiky z úst soupeřů, ale i lidí pohybujících se v paddocku.\nTrojnásobný mistr světa udával tempo, ale ne tak, aby všem ujel a budoval si náskok. Udělal přesný opak. Jel pomalu, aby se pole smrsklo a získal tak alespoň teoretickou šanci na to, že se před Rosberga protlačí jezdci jedoucí za ním. Hamiltonovi tato taktika skoro vyšla. Ke konci se přiřítil za vedoucí dvojici hladový Sebastian Vettel s Maxem Verstappenem za zády. Němec ve Ferrari ale naštěstí pro rodáka z Wiesbadenu nenašel ten správný recept, jak se dostat před něj.\nBritovy manýry se ale vůbec nezamlouvaly jeho týmu a do vysílačky dostal příkaz přímo od svého šéfa Toto Wolffa, ať kouká zrychlit. Ten to ale vesele ignoroval a ve svém taktizování pokračoval.\nDva dny po zisku titulu se Rosberg k tomuto tématu v rozhovoru pro britskou televizi BBC vrátil a překvapivě se svého kolegy zastal: „Z principu jeden druhého respektujeme, protože jsme dřív byli přátelé, a tak to zůstalo. Člověk může jeho perspektivu pochopit, protože jako jezdci jsme bojovníci, a on chtěl udělat všechno možné pro to, aby získal titul.“\nKdyž Lewis aplikoval na trati svou taktiku, tak členům týmu mírně ztuhla krev v žilách, protože se báli, aby nedošlo ke vzájemné kolizi. Ačkoliv se Wolff dokázal vžít do Hamiltonovy kůže, tak nevyloučil, že nebude nějakým způsobem potrestán.\n„Viděli jsme, že je vítězství v závodě v ohrožení. Poslední tři roky podřizujeme vše triumfu v závodě. Anarchie nefunguje,“ vysvětlil Rakušan.\nV britských médiích se objevily vzápětí divoké spekulace o tom, že bude Hamilton suspendován. Wolff byl na vážkách i v úterý na akci Petronasu a konečný verdikt neprozradil: „Chápu to, byl to jeho instinkt. Ale ještě jsem se nerozhodl. Nechte nás to prodiskutovat později. Dneska tu jde o Nica.“\nRosberg se Hamiltona sice zastal, ale dokáže pochopit i pohled Mercedesu, protože s nimi pracuje už nějaký ten čas a ví, že jsou v rámci stáje určitá pravidla. „Poněvadž podle těchto pravidel pracujeme už tři roky,“ Udělal by to samé i on? „Tuhle diskuzi můžeme vynechat. Je to příliš hypotetické. A je to něco, co je minulostí,“ uzavřel novopečený mistr světa.


Melicherčík vychytal znovu čisté konto, neinkasoval již 133 minut - Deník.cz\nMelicherčík vychytal znovu čisté konto, neinkasoval již 133 minut\nKladno - Již na 133 minut a 19 vteřin prodloužil svoji neprůstřelnost liberecký gólman Marcel Melicherčík. Na závěr zápasu na ledě pražské Sparty navázal čistým kontem proti brněnské Kometě a jak před reprezentační pauzou končil, tak po ní opět také začal - za záda nepustil jediný kotouč z holí soupeřů z Kladna.\nPavel Patera ve vyložené šanci neskóroval. V bráně je liberecký gólman Marcel Melicherčík.Foto: DENÍK/Rudolf Muzika\n"Pro mě však není až tak směrodatné, že jsem uhájil čisté konto. Především je důležité, že jsme vyhráli. Chtěli jsme na Kladně uspět a to se povedlo," pochvaloval si Melicherčík. Která z vychytaných nul byla obtížnější, nedokázal porovnat. "Nedá se to tak jednoznačně říci. Oba celky nehrály špatně, měly řadu příležitostí, ale jako mužstvo pracujeme nyní v defenzivě velmi dobře," ocenil svůj tým.\nNa mysl mu však v průběhu utkání vytanulo, že může podruhé za sebou odchytat zápas, aniž by inkasoval. "Vzpomněl jsem si na to za stavu 2:0 v poslední třetině, ale nijak jsem se tím nezabýval. Bylo by mi jedno, kdybych třeba dostal gól pár vteřin před koncem, protože bychom stejně vyhráli," prohlásil Melicherčík.\nNejvíce v ohrožení byla jeho nula při hře Liberce ve třech proti pěti, kdy ho kladenský kapitán Pavel Patera nepřekonal ani prakticky z brankové čáry. "Sám jsem se divil, že z toho nebyla branka," připustil liberecký gólman. "Již jsem počítal s tím, že Patera dá gól, ale pak jsem zahlédl, že puk zůstal před brankovou čárou a stačil jsem ho zachytit," popsal.\nBude muset za další vychytanou nulu opět sáhnout do kapsy a zaplatit příspěvek do klubové pokladny? "Minule jsem musel platit. Nevím, zda-li mě to čeká i nyní. Ale pokud budou na mé konto připadat další nuly a my budeme vyhrávat, tak rád zaplatím. Třeba každý zápas…," uzavřel s úsměvem Melicherčík.


Petr Kulhánek: Udělení Nobelovy ceny za fyziku pro rok 2016\nČíslo 37 – vyšlo 8. října, ročník 14 (2016)\nUdělení Nobelovy ceny za fyziku pro rok 2016\nLetošní držitelé Nobelovy cenyNobelova cena – je udílena švédskou Královskou akademií věd jednou ročně v pěti kategoriích: za fyziku, chemii, fyziologii a medicínu, literaturu a za úsilí o mír. Cena je hrazena z Nobelovy nadace, kterou založil Alfréd Nobel, vynálezce dynamitu, v roce 1895. První cena za fyziku byla udělena v roce 1901 Wilhelmu Roentgenovi za objev rentgenového záření. Hodnota Nobelovy ceny se mění, v roce 2021 činí 10 milionů švédských korun, tj. 25 milionů českých korun. Uděluje se vždy 10. prosince při výročí smrti Alfreda Nobela. za fyziku byli oznámeni v úterý 4. října. Cenu získají David Thouless, Duncan Haldane a Michael Kosterlitz za teoretický objev topologických fázových přechodů a topologických fází látky. David Thouless získá první polovinu ceny, Duncan Haldane a Michael Kosterlitz obdrží polovinu druhou. Všichni ocenění pocházejí z Velké Británie a v současnosti pracují ve Spojených státech. Nobelova cena dnes činí 8 milionů švédských korun, tj. přibližně 23 milionů korun českých. Její hodnota byla snížena v roce 2012 z deseti milionů na 8 milionů švédských korun. Cena je udělována každoročně dne 10. prosince, v den výročí Nobelovy smrti, kandidáti jsou ale vybráni o dva měsíce dříve. Od roku 1901, kdy byla Nobelova cena udělena poprvé, ji získalo 110 fyziků, z toho pouze dvě ženy (Marie Curie Skłodowska a Maria Goeppert Mayerová). Celkem 47 cen bylo uděleno jedinému laureátu. Častější je dvojice nebo trojice oceněných. Maximálně může získat cenu trojice osob. Veřejnost pravděpodobně očekávala udělení Nobelovy ceny za objev gravitačních vln, ale to by bylo technicky obtížné, neboť jedno z pravidel pro udílení cen říká, že k nominaci laureátů musí dojít do konce ledna daného roku, což se v tomto případě nemohlo stát, neboť zachycení gravitačních vln detektorem LIGOLIGO – Laser Interferometry Gravitational-Wave Observatory, největší světový interferometr pro hledání gravitačních vln s délkou ramen 4 km. Postaveny jsou dva velké detektory stejného typu, jeden v Livingstonu a druhý v Hanfordu (USA). Oba velké přístroje doplňuje dvoukilometrový interferometr v Hanfordu. Uvažuje se o stavbě dalšího stroje v Indii. Frekvenční rozsah detektoru je od 10 Hz do 10 kHz. Detektor byl uveden do provozu v roce 2002. Od roku 2010 do roku 2015 probíhala kompletní rekonstrukce, jejímž cílem bylo výrazné zvýšení citlivosti přístroje. První přímá detekce gravitačních vln se podařila 14. září 2015. Do konce roku 2021 bylo zachyceno 90 průkazných signálů. bylo oznámeno až 11. února 2016 (viz AB 6/2016).\nUmělecké vyobrazení trojice oceněných vědců, zleva jsou David Thouless,\nDuncan Haldane a Michael Kosterlitz, Zdroj: Nobel Media 2016.\nFyzikální zákony jsou většinou lokální, tj. usuzují na změny systému z vlastností jeho bezprostředního okolí. Opačně postupuje topologie, tu zajímá chování množin jako celku. Dvě množiny považujeme za topologicky ekvivalentní, pokud lze spojitou deformací změnit jednu na druhou. Jako byste měli modelínu a směli ji libovolně stlačovat či natahovat. Například člověk je topologicky ekvivalentní s válcem, v jehož ose je válcová díra. Ta odpovídá trávícímu ústrojí (jeden konec průduchu koresponduje s ústy, druhý s konečníkem). Obyčejný hrneček z keramiky je ekvivalentní pneumatice, americké koblize nebo české bábovce (otvoru v oušku se spojitou deformací nikdy nezbavíte).\nObyčejný šálek je topologicky ekvivalentní s toroidem či s americkou koblihou.\nZdroj: Dpt of Computer Science, University of North Carolina\nZkusme experimentovat s obdélníkem z papíru, nebo raději z gumy či jiného snadno deformovatelného materiálu. Pokud v našem archu bydlí nějaké placaté bytosti, zjistí snadno, že jejich svět není neomezený, ale v každém směru má určitou hranici. Arch můžeme zdeformovat například na úzký pásek a z hlediska topologie jde stále o tutéž množinu, jejíž vlastnosti se nezměnily. Zcela jiný svět ale dostaneme, pokud do papíru vystřihneme kruhový otvor. Tady již nejde o spojitou deformaci, ale o brutální penetraci, která změní topologii naší množiny. Stejně tak, stočíme-li papír a slepíme jeho okraje, dostaneme útvar, který už není topologicky ekvivalentní s původním. Naše bytosti bydlící v takovém slepenci v jednom směru na žádnou hranici nenarazí a po určité době cestování se vrátí do původního místa. Dokonce můžeme papír nejprve zdeformovat na úzký pásek a při lepení jeho okraje otočit. Vznikne tak Möbiův pásek se zajímavými vlastnostmi. Zkrátka stříhání a lepení nepatří mezi spojité deformace a pomocí těchto operací vyrobíte nové objekty (množiny), které se od původních z hlediska topologie liší. Bytostem bydlícím v archu papíru pěkně zamotáte hlavu, pokud arch stočíte a protilehlé okraje slepíte. Budete-li pokračovat a arch zdeformujete dále tak, že slepíte i zbývající dvě hrany, dostanete útvar podobný povrchu pneumatiky (tzv. toroid). Od původního archu se liší jednak tím, že nemá žádné hrany, a jednak tím, že lepením vznikl uvnitř „pneumatiky“ otvor, který případným inteligentním obyvatelům přináší zcela nové a nebývalé možnosti.\nTopologicky neekvivalentní operace. Zdroj: Ivan Havlíček/Astropis.\nTopologie a fázové přechody\nPři fázových přechodech dochází ke změně chování látky. S tím jsou často spojeny změny symetrie a někdy i topologické změny. Představme si obyčejnou vodu. Ta má všesměrovou symetrii, žádný směr není preferovaný. Pokud budeme vodu ochlazovat, dojde při teplotě tuhnutí k jejímu fázovému přechodu na led. Krystalky ledu mají určitou preferovanou orientaci – při ochlazování došlo při fázovém přechodu k náhlé změně symetrie systému. Dobře patrné je to i u feromagnetikFeromagnetikum – materiál, ve kterém je energeticky výhodné, aby sousední magnetické momenty měly shodný směr. Tyto látky, například železo, jsou schopné značné magnetizace ve vnějším magnetickém poli. Po odstranění magnetického pole si ponechávají permanentní magnetizaci, tj. zůstávají zmagnetizované i bez vnějšího magnetického pole. Typickým příkladem je krystalické železo, kobalt či oxid chromičitý CrO2.. Za vysoké teploty jsou jednotlivé spiny (elementární magnety) orientovány náhodně a systém má vysoký stupeň symetrie. Při ochlazení pod Curieovu teplotu dojde k vytvoření tzv. Weissových domén. V každé z nich jsou spiny orientovány stejně, ale sousední domény mají orientaci spinů odlišnou. V tomto případě došlo nejenom k degradaci symetrie původního systému, ale i ke vzniku domén oddělených tzv. doménovými stěnami. Z hlediska topologie jsou tyto doménové stěny topologické defekty, které vznikly při fázovém přechodu. V periodicky uspořádaných látkách se mohou vyskytovat stavy, které nejsou topologicky převeditelné na jiné stavy (nazýváme je topologické stavy). Takové uspořádání může být velmi stabilní. V sedmdesátých letech 20. století za pomoci topologických stavů Kosterlitz a Thouless předpověděli existenci povrchové supravodivosti, při níž se po povrchu téměř beze ztrát přemisťuje elektrický náboj a spin.\nNěkteří vědci uvažují o tom, že při prudkém ochlazování raného vesmíru docházelo k řadě fázových přechodů, při nichž byla jednak narušována původní symetrie a jednak vznikaly topologické defekty. K nejznámějším defektům by měly patřit magnetické monopóly a kosmické struny. To, že nepozorujeme magnetické monopóly se zpravidla zdůvodňuje inflační fází expanze, při které měly být monopóly natolik od sebe vzdáleny, že v námi pozorovatelném vesmíru jich mohlo zůstat jen několik. Kosmické struny (nezaměňujte se strunami v teorii elementárních částic) by měly být lineární gravitační útvary, jakési hmotné nitě (cca deset kilometrů kosmické struny by mělo mít hmotnost jako Země), které se postupně rozpadají a přitom vznikají gravitační vlny. V dnešním pozorovatelném vesmíru by podle odhadů mohlo ještě přetrvávat asi 40 kosmických strun. Doposud ale nebyly nalezeny – buď jsou představy o jejich vzniku mylné, nebo je pozorovací technika zatím nedostačující.\nMagnetické domény v neodymovém magnetu zobrazené Kerrovým mikroskopem.\nJednotlivé domény jsou malé proužky v zrnech magnetické látky. Zdroj: Gorchy.\nDavid James Thouless (*1934)\nJames Thouless se narodil v Anglii a vystudoval Cambridžskou univerzitu. Doktorské studium absolvoval ve Spojených státech na Cornellově univerzitě pod vedením Hanse Betheho. Jako čerstvý doktorand získal tzv. „postdoc“ pozici na Kalifornské univerzitě v BerkeleyUCB – University of California at Berkeley. Požadavky na vznik Kalifornské univerzity pocházejí již z roku 1849, vlastní univerzita byla založena v roce 1866, nejznámější část (UCLA) sídlí v Los Angeles. Berkeleyská část vznikla v roce 1873.. V letech 1965 až 1978 se vrátil do rodné Anglie a stal se profesorem na Birminghamské univerzitě. Poté se znovu vrací do Spojených států, kde získává profesorské místo na Washingtonské univerzitě v Seattlu. Profesně se zabývá statistickými vlastnostmi dvourozměrných systémů, mřížovými modely, feromagnetiky, supravodivostí a fázovými přechody. Spolu s Michaelem Kosterlitzem v roce 1972 zjistil, že u některých typů feromagnetik existuje mezi vysokoteplotní neuspořádanou fází a nízkoteplotní doménovou fází ještě jedna fáze, v níž se směr spinů mění jen velmi pomalu a spiny vytvářejí spinové vlny a víry (viz AB 47/2009). Přechod z vysokoteplotní fáze do této tzv. „soft “ fáze se dnes nazývá Kosterlitzův-Thoulessův přechod. Thouless spolu s Kosterlitzem v 70. letech předpověděl existenci povrchové supravopdivosti jako důsledek topologického stavu plošné periodické struktury. Thouless získal za svého bohatého vědeckého života řadu ocenění: Wolfovu cenu (1990), Diracovu medaili (1993), Onsagerovu cenu (2000) a Nobelovu cenu za fyziku (2016). Je členem britské Královské společnosti, Americké fyzikální společnosti a Americké akademie umění a věd.\nFrederick Duncan Michael Haldane (*1951)\nDuncan Haldane se narodil v Anglii a vystudoval Cambridžskou univerzitu. Nejprve pracoval v Institutu Lueho a Langevina ve francouzském Grenoblu, poté získal místo na Jihokalifornské univerzitě ve Spojených státech. Zabývá se fyzikou kondenzovaných stavů, zejména jednodimenzionálními a dvojdimenzionálními spinovými systémy a jejich fázovými přechody. V osmdesátých letech 20. století vyvinul spolu s Michalem Kosterlitzem metody popisu fázových přechodů, při nichž není narušení symetrie určující charakteristikou. Velké úsilí věnoval kvantovému Hallovu jevuKvantový Hallův jev – pozorujeme ve dvoudimenzionálních strukturách, kdy za nízkých teplot a silných magnetických polí elektrická vodivost materiálu nabývá celočíselných násobků e2/h s velmi vysokou přesností. V tomto stavu vodivost nezávisí na jiných vlastnostech materiálu.\tv tenké rovinné vrstvě a teoreticky vysvětlil situaci, kdy se elektrony prováží s kvanty magnetického indukčního toku a vytvoří kvazičásticeKvazičástice – z místa na místo se přesouvající rozruch neboli excitace budící dojem pohybu skutečné částice. Příkladem mohou být postupně padající kostky domina, překlápějící se elementární spiny, šířící se vibrační kvantum v krystalu nebo excitace hustotní vlny elektronů., které se navenek chovají, jakoby měly neceločíselný elektrický náboj (tzv. zlomkový nebo neceločíselný kvantový Hallův jev). Anglická zkratka jevu je FQHE (Fractional Quantum Hall Effect). V roce 2011 Haldane vyvinul zcela nový popis zlomkového Hallova jevu, při němž v kvantové fyzice využil topologické metody. Haldane obdržel celou řadu cen, k nejvýznamnějším patří Buckleyho cena (1993), Diracova medaile (2012) a Nobelova cena (2016), jejíž polovinu sdílí s Michalem Kosterlitzem. Druhou polovinu ceny získal David Thouless. Je členem britské Královské společnosti, Americké fyzikální společnosti a Americké akademie umění a věd.\nJohn Michael Kosterlitz (*1942)\nNarodil se ve skotském Aberdeenu německým židovským emigrantům. Vystudoval Cambridžskou univerzitu, doktorát získal na Oxfordu. Po studiích vystřídal několik míst na univerzitách v různých částech světa. Pracoval například na Birminghamské univerzitě, kde se setkal s Davidem Thoulessem, na Cornellově univerzitě i jinde. Profesorské místo získal na Brownově univerzitě ve Spojených státech. V současnosti je výzkumným pracovníkem na univerzitě Aalto-yliopisto ve finských Helsinkách. Celý život se zabýval fyzikou kondenzovaných stavů, jednorozměrnými a dvojrozměrnými spinovými systémy, mřížovými modely a spinovými skly (feromagnetiky, jejichž vazební konstanta se mění od místa k místu). Společně s Davidem Toulessem v roce 1972 zjistil, že u některých typů feromagnetik existuje mezi vysokoteplotní neuspořádanou fází a nízkoteplotní doménovou fází ještě jedna fáze, v níž se směr spinů mění jen velmi pomalu a spiny vytvářejí spinové vlny a víry (viz AB 47/2009). Přechod z vysokoteplotní fáze do této tzv. „soft “ fáze se dnes nazývá Kosterlitzův-Thoulessův přechod. V osmdesátých letech 20. století vyvinul spolu s Duncanem Haldanem metody popisu fázových přechodů, při nichž není narušení symetrie určující charakteristikou. Za svou práci získal řadu ocenění, k nejvýznamnějším patří Maxwellova medaile (1981), Onsagerova cena (2000) a Nobelova cena (2016), jejíž polovinu sdílí s Duncanem Haldanem. Druhou polovinu ceny získal David Thouless. Kosterlitz je členem Americké fyzikální společnosti.\nKosterliztův-Thoulessův přechod od neuspořádané vysokoteplotní fáze (nalevo)\nk „soft“ fázi (napravo). Výsledek numerické 2D simulace. Zdroj: autor.\nRoyal Swedish Academy of Sciences: Scientific: Background on the Nobel Prize in Physics 2016 – Topological Phase Transitions and Topological Phases of Matter; 4 Oct 2016\nPavel Středa. Kvantové Hallovy jevy; Pokroky matemnatiky, fyziky a astronomie 44/3 (1999) 177–186\nYouTube: Member of the Nobel committee for physics explains topology using a cinnamon bun, a bagel and a pretzel; 2016\nPetr Kulhánek: Od mřížových modelů ke kvantové chromodynamice I; AB 47/2009


Svátek slaví sv. Zikmund\nZikmund alias Sigismund se narodil na sklonku 5. století, roku 516 se stal burgundským králem. Byl považován za ochránce katolické víry v době, kdy převážná část křesťanů podléhala mylné ariánské nauce. Nechal se však ovlivnit svou druhou manželkou, která ho poštvala proti Sigrichovi, jeho synovi z prvního manželství. Sigrich byl na Zikmundův příkaz zákeřně usmrcen.\nZikmund však záhy pochopil, že se dopustil krutého bezpráví. Ze svého zločinu se vyznal a konal dlouhé pokání v klášteře St. Maurice-en-Vallis v dnešním Švýcarsku. Jako součást pokání hmotně zajistil klášter, takže od té doby až dosud v něm nepřetržitě trvá řeholní společenství (je to nejstarší trvale fungující katolický klášter v Evropě).\nPo návratu z kláštera bylo Burgundsko přepadeno franckým králem Chlodomírem. Zikmund byl poražen, zajat a utopen i se ženou a dětmi ve studni (snad 1. května 524). Větší část jeho ostatků nechal v r. 1365 císař Karel IV. přenést do katedrály sv. Víta, Václava a Vojtěcha v Praze.\nSvátek slaví Blahoslav


Vylučovací urografie | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Články Vylučovací urografie\nNádor na ledvině Dithiaden Nuk Vylučovací urografie Krev v moči u mužů Leukocyty v moči hodnoty Močové kameny Rentgen ledvin Ordinace 30.7.2008 redakce uLékaře\nCo je to vylučovací urografie?\nCo to je vylučovací urografie?\nVylučovací urografie je rentgenové vyšetření ledvin, močovodů a močového měchýře. Vylučovací se nazývá proto, že s pomocí tzv. kontrastní látky je možno na výsledných rentgenových snímcích posoudit vylučování moči z ledvin cestou močové trubici do močového měchýře. Zviditelnění tohoto jevu má velký význam při diagnostice některých onemocnění vývodných močových cest. Rentgenové metody pracují s tzv. rentgenovým zářením, které má schopnost pronikat hmotou. Rentgenové záření je záření ionizující, při dlouhodobému působení poškozuje tkáně. Při vyšetření však k významné zátěži pacienta nedochází.\nJak RTG přístroj může zaznamenat průběh vylučování moči z ledvin?\nRTG záření je elektromagnetické vlnění o velmi krátké vlnové délce. Toto záření se vytváří ve speciální lampě (tzv. rentgence), která je součástí rentgenového přístroje. Záření proniká živou hmotou. Při průchodu pacientem se zeslabuje úměrně tloušťce a hustotě prozařované hmoty. Při vylučovací urografii je prošlé RTG záření zachyceno na film v kazetě umístěné za pacientem. Aby vůbec lékař mohl na výsledném snímku vylučování moči posoudit, musí před vyšetřením pacientovi podat tzv. kontrastní látku do žíly. Kontrastní látka se z krve krevním oběhem dostane do ledvin, kde se začne vylučovat do moči. Snímky provedené v určitých časových intervalech od podání kontrastní látky následně lékaři umožní vylučování moči močovými cestami posoudit.\nLékař toto vyšetření obvykle předepisuje při podezření na překážku v průběhu močové pánvičky, obou močovodů a močového měchýře. Překážkou může být močový kámen, nádor, zvětšení okolních struktur apod. Vyšetření se používá i při podezření na poruchu horního svěrače močového měchýře. Horní močový svěrač má za úkol propouštět moč směrem do močového měchýře. Jeho poškození například po opakovaných zánětech moč. měchýře, nervosvalových onemocnění, vrozené vadě může vést ke zpětnému toku moče a následně k opakovaným infekcím ledvin.\nVyšetření se provádí s kontrastní látkou, která se podává do žíly. Proto je nutné přijít nalačno. To znamená, že nesmíte jíst minimálně 3 hodiny, nejlépe však 6 hodin před vyšetřením. Můžete pít vodu a užívat nezbytné léky. Pokud jste na cokoliv alergičtí, upozorněte lékaře před vyšetřením. Vyšetření se neprovádí u těhotných.\nPři vlastním vyšetření dostanete nejdříve do žíly injekci s kontrastní látkou. To je jediná část vyšetření, při které můžete cítit bolest z vpichu injekční jehly do žíly. Každý již jistě absolvoval odběr krve, tak si dokážete představit, že v podstatě o bolest v pravém slova smyslu ani nejde. Vlastní snímkování se provádí v rentgenové místnosti ve stoje. Laborant Vás vyzve „nedýchat“ a osnímkuje Vás. To celé se bude ještě u určitých časových intervalech opakovat.\nPo RTG vyšetření nemusíte dodržovat speciální režim. Po vyšetření zůstanete ještě zhruba dvacet minut v čekárně pod dohledem v případě, že by se u Vás projevila alergická reakce na kontrastní látku. Pokud jste dostali Dithiaden, pamatujte, že nemůžete obsluhovat několik hodin motorové vozidlo.\nPořízené snímky hodnotí lékař specialista. Výsledek a další postup Vašeho vyšetření a případné léčby Vám oznámí lékař, který vyšetření předepisoval, tedy při další kontrole.\nPokud z nějakého důvodu nelze použít vylučovací urografii, je možno vyšetřit pacienta pomocí CT, NMR, ultrazvuku a na pracovišti nukleární medicíny.\nČtěte více o: Nádor na ledvině, Dithiaden, Nuk, Vylučovací urografie, Krev v moči u mužů, Leukocyty v moči hodnoty, Močové kameny, Rentgen ledvin, Opar v puse, Vyšetření ledvin, Vyšetření močového měchýře\nVylučovací urografie (IVU - intravenózní vylučovací...\nVnitřní lékařství\t18.6.2017 Olga\nVnitřní lékařství\t18.4.2017 Jarmila\nUrologie\t17.2.2017 Tomáš\nUrologie\t20.6.2017 Nikola


Bára Poláková: Liška má prý milenku! – NašeHvězdy.cz\nBára Poláková: Liška má prý milenku!\nDalší šokující rozchod na spadnutí? Herec Pavel Liška (47) a herečka Bára Poláková (35) vypadali jako skvěle sladěná dvojice. Oba mají podobně bláznivý smysl pro humor. "Smějeme se stejným věcem," potvrdila Poláková.\nZdálo se, že tihle dva se prostě našli. O to překvapivější jsou zvěsti o jejich vztahu, které se poslední dobou šíří. Ač spolu přivedli na svět dvě dcery Ronju (3) a Riku (1), po pěti letech to prý mezi nimi už není zrovna růžové.\nDokonce se mluví o konci lásky! Podle lidí z jejich okolí dvojice teď prožívá náročné období. Prý už vyprchává vzájemné okouzlení, jiskření, které mezi nimi bývalo, už je minulostí. Alespoň ze strany Lišky.\n.. Krizi mělo odstartovat natáčení pořadu Vandráci, kvůli kterému Liška odjel na tři měsíce a Poláková seděla doma s dětmi. Herec si užíval svobody, nemusel řešit bydlení, strarosti o děti ani o domácnost, všchny povinnosti měla na bedrech jeho partnerka.\nMožná by se to dalo přežít bez následků, kdyby se Liška vracel k rodince natěšený a snažil se to svým nejbližším vynahradit. Háček byl v tom, že se oba herci za tu dobu sobě nejspíš poněkud odcizili. Například na jeho kolegovi z Vandráků, Jnu Révaiovi (45) bylo během natáčení jasně vidět, že se na svoji rodinu velmi těší.\nMěl slzy v očích, když vzpomínal na ženu a děti. Měl to tak ale i Liška? Proslýchá se, že Bára herce už nepřitahuje tak jako dřív a dokonce se má Liška údajně scházet i s jinou ženou. Možná jsou to jen smyšlené klepy, ale pochybnosti o jeho věrnosti musí být pro Polákovou kruté.\nZařadí se snad mezi podvedené a opuštěné ženy, jako je například zpěvačka Lucie Vondráčková, která zůstala na děti sama? Pravdou je, že každý vztah si projde nějakou tou krizí. Často to vypadá na rozchod.\nMnohdy ale nakonec dvojice zjistí, že jeden bez druhého nemohou být a vztah se podaří slepit. Nezbývá než doufat, že to bude i případ Lišky a Polákové. Ale kdo ví, jestli je Liška na dlouhodobý vztah stavěný.\nRozpadlo se i jeho první manželství s Kristýnou Bokovou, s níž má třináctiletého syna Šimona Samuela. .


AJP PR5 - Reinkarnace XR250? | OFFMOTO.COM\nStránky: 1 2 3 4 5 6 7 8 9 … 67\nAJP PR5 - Reinkarnace XR250?\n#1 05.05.2012 12:31:44\nEditoval Slow (16.03.2016 11:18:35)\n#2 16.03.2014 09:28:58\nRe: AJP PR5 - Reinkarnace XR250?\nto seš ty na tom videu z Cechu? slušná práce\nmě se koncepce AJP taky líbí - nádrž pod sedlem, vzduch. filtr umístěnej nahoře, delší serv. intervaly, homologace, slušný komponenty, apod.\nale ještě s ním nejsou dlouhodobější zkušenosti, alespoň né u nás - nebo je nějaká informace o motoru s nájezdem okolo 20., 30. tis km? to by mě zajímalo a asi bych nebyl sám...\njinak AJP jsem byl okouknout v Plzni a "naomak" dobrý\n#3 16.03.2014 10:21:29\nMotorka: AJP PR5 Extreme ed.\nO tolika najetých km jsem ještě neslyšel, tím se necháme asi všichni překvapit, ale asi bych se toho nebál... co jsem tak zjišťoval ceny komponentů u prodejce, tak to nejsou zase žádný rakety a kdyby jo bylo fakt nejhůř, tak komplet celej novej motor vychází něco málo přes 30tis, ale to už nevím přesně, abych nekecal... i kdyby, pořád mi to vychází hodně funny...\nJinak jeden takovej poznatek, kluci zkoušeli AJP vážit a rozmístění hmotnosti vychází asi +- 3kg...\n#4 05.06.2014 17:11:40\n#5 14.06.2014 22:49:21\nLidí jsem čekal určitě víc. Byl jsem tam skoro celý den a svezl jsem se na AJP několikrát. Nevím zda to někdo počítal, ale za celý den se tam vystřídalo tak 30 lidí?\nJe znát, že to má pár koníků navíc než Free. Výkon určitě dostačující.\nJe to motorka vhodná pro šmrdlaly jako jsem já.\nPokud někdo ale chce jezdit z partou na ostrých kroskách, tak pohoří.\nZe silnice do terénu a zase zpátky.\n#6 15.06.2014 10:36:12\nStoreman: jak je to s váhou? snesitelná?\n#7 15.06.2014 12:21:30\nTo slovo "snesitelné" sedí!\nŽe to má o 15 kg víc než Free se pozná hned při manipulaci na místě. Při jízdě už tolik né!\nCelková stavba strojů AJP vypadá bytelně ale ne humpolácky.\nCelé odpoledne jsem jezdil po lese a v roklinách a vodil zájemce o svezení na AJP mimo trať. Občas jsem pomáhal když někdo někde zůstal nebo nedal nějaký výjezd.\nProto na váhu těchto strojů slovo snesitelná, přijatelná sedí!\n#8 10.08.2014 17:35:42\nMísto: jih Českých Budějovic\nMotorka: Husaberg TE300, GasGas EC300, XT600E, Honda Pantheon 150 ve dvou taktech\nVěk: Třicítka v háji...\nTel: 732 506 125\nNáhodou solidní stoj, umí to i trial\nProč mám ničit gumu na asfaltě\nKdo to ruší lesa klid?!\n#9 08.09.2014 14:14:05\nMotorka: DR 350S 90´\nNa m.cz už je i srovnávačka PR5 a Cami http://www.motorkari.cz/clanky/redakcni … ?kid=30042\n#10 19.09.2014 22:40:40\nNo chlapy byl sem si testnout AJP na vlastni kuži přimo u prodejce a moje poznatky sou takovy 250 4takt stříkačka se starterem no problemo 20 kw je tak akorat je to poznat akorat na delsich usecich kde muzete rozparadit koniky jinak v technickejch je to spis lepsi(mam na mysly enduro ne trat ) a rekneme si uprime na rovince dat plnej neni umeni jinak jak to je vyrobeny tlumice luxus skousnou i kdyz dopadnete na lavici na trati jako vemeno (teda jako ja) na hranu tak zadnej doraz a pritom to neni tvrdy (mam cca 90kil s vybavou) stupacky krasne siroky takze nemusite resit rozsirovani pak ridika reikon neni co dodat gumy michelin taky cajk kryty pacek ikdyz nic moc ale ma tohle vsechno napr. KTM za 200 tis?(ale ma to jedno velky minus nikdo to u nas nezna takze cena ojetin je hodne mala a ma to strasne hnusny zpetny zrdcatka ) tohle je za 135 myslim pro hobyka ideal po 3000 olej ja bych za sebe menil castejc ventily kontrola 6000 to bych to delal tak po 1000 ale vybrobce si asi veri a treba vi proc. Jo a pripadal sem si na tom jako kdysi na DT 125 na ktere sem si uzil spoustu prdele ovladatelne lehka ikdyz zadnej trhac ale porad jede slusne pro toho kdo nema moc penez a chce jezdit bych doporucil. Ja osobne zacinam setrit na novou a neni to reklama jen muj nazor\n#11 04.11.2014 21:24:11\nMotorka: AJP PR4 240\nPic, tak jsem po delším váhání a rozhodování, načítání a prokousávání diskuzemi sáhl po AJP. Mám PR4 240… Najeto sice jen pár „záběhových“ km, ale zatím naprostá spokojenost. Měl jsem možnost se svézt jak na PR5 250 tak i na staré PR4 200 a ta PR4 240 je proste zlatá střední cesta. Má navíc ( výkonově ) to co mi u staré 200 chybělo a proti 250 je to podle mého pocitu přívětivější a hravější i co se ovladatelnosti týká a vůbec mi ze všech padla asi nejvíc do ruky.. Jak říkám, zatím nemám najeto dost na nějaké hlubší závěry, bude to chtít si pohrát s nastavením podvozku , na delších rovinách to rychlostní rekordy trhat nebude a že bych zadním kolem odlupoval skály taky nehrozí,ale pokud půjde o technický úseky a náročnější enduro bude to ( vlastně už je ) masaker..\n#12 06.11.2014 18:28:13\nMísto: Česká Skalice\nMotorka: Honda XR 650 R, Honda xl 650 v Transalp, ex Triumph Tiger 955i, BMW R65, Yamaha TT 600 R,\nTest AJP v autosalonu na Primě......., začíná v 14 minutě a asi 35 sec.\nEditoval sinta77 (06.11.2014 18:29:36)\n#13 10.12.2014 09:07:06\nMěl jsem možnost odzkoušet si PR5 tak se pokusím nahodit sem pár postřehů. Předem upozorňuji že nejsem dealer AJP ani jakékoliv jiné motocyklové značky a všechno jsou jen mé pocity. Jelikož jsem ve stadiu shánění motorky, měl jsem i k této PR5 nastudovaný manuál (uživatelský a ND) a přečteno vše co jsem na netu našel.\nMotor 250ccm vzducháč se vyráběl 2010-2012 a je to ta popisovaná licence XR250. Motor 250ccm vodník, o kterém tu bude řeč, s předchozím motorem (ani s XR250R) nemá nic společného, je to čistě produkt AJP – dle firemního webu. Výkon 20kw, krouťák 23Nm, váha 115Kg.\nNa motorce jsem se mohl projet po lese, žádný loukocross, nebo motokrosová trať jako známe z testovacích dnů pro veřejnost. ´\nSpojka, na to že je tam lanko, šla mačkat hezky lehce. Majitel mi prozradil že tam má nějakou tuningovou AJP páčku a v nabídce prý je teď čerstvě ještě jedna, s ještě lehčím stiskem. Chladiče z motorky přečnívají znatelně méně než z 250 EXCf a WRf. Když kouknete na motorku zepředu jsou oba téměř v zákrytu za trubkami vydlic.\nNa pravém je sériově namontovaná sahara spínaná teplotním čidlem. Za levým je baterka. Čepradlo je nahoře na nádrži, ne uvnitř jako tomu bývá u většiny stříkaček.\nStartér, protože tam není startovací páka, je umístěn na stranu spojky. To je podle mě lepší řešení než když je na straně alternátoru. Nastartování je otázkou jednoho přetočení kliky. Motor má 3 olejové filtry. Tedy přesněji 2 sítka a filtr, všechny přístupné zvenku. Hlavně to sítko na výstupu z klikové skříně mu může KTM závidět.\nSedlo mi připadlo o pohlavek níž než na ostrých, ale je to čistě můj dojem protože nemám vyloženě problém u žádné motorky. Řidítka padly do rukou na první dohmat snad i proto že pod nimy byli 2cm klemy. Na všechny ovládací prvky jsem dosáhl rukama i nohama akorát, tak jen zaklapnout stojan a hurá do lesa.\nMotor táhne z o dost nižších otáček než ostrá 250ccm 4T EXCf a WRf. Nevytáčí se sice s takovou lehkostí a je poznat že mu to trvá o chlup déle, ale co je důležitější, použitelné otáčky jsou o dost níž než u ostrých 250. Aby EXCf normálně jela a nedusila se musíte ji roztočit na 8tis/ot, v prudším výjezdu lépe na 10tis/ot. Tady to stačí na nějakých 4-5tis./ot a do výjezdu to přitočít na 6tis/ot.\nMožná si říkáte kde jsem vzal ty údaje když motorka nemá otáčkoměr. Odpovím si sám, odhadem. Momentálně totiž sedlám XT350 a ta otáčkoměr má. Mám vysledováno v jakém rozsahu otáček jezdím a jaký zvuk ten motor u toho má. Tahle PR5 je výkonově i zátahem téměř shodná jako vzducháč 350XT/TT, taktže můžu přímo srovnávat.\nV lese do stráně, na listí, trasou kterou nikdo předemnou nejel, na dvojku rychlost regulována přidáním a ubráním plynu, občas trošku zaspojkovat.... zpátky dolů, na to že je to jen 250ccm, šlo použít k brzdění i motor a brzdama si jen pomáhat aby se to nerozjelo. Samozřejmě že jsem to v tom lese ve výjezdu položil, a samozřejmě řídítkama ze stráně dolů. Motorka chcípla nevím jak, možná je tam náklonové čidlo když je to stříkačka (ale to opravdu nevím). Důležité je, že když se mi podařilo vyplazit se z pod motorky a postavit sebe i ji do provozní polohy, nenásledovalo žádné zběsilé skákání po start-páce (protože tam žádná není), nenásledovalo ani 2x-3x 10-ti vteřinové točení motorem starterem jak tomu bývá u ulité XT600, následovalo jedno otočení motoru a už to zase blafalo.\nNa motorce je cítit že je o fous těžší než ostrá 250 EXCf, ale při zvedání ve stráni se mi s ní manipulovalo pocitově lehčeji. Může za to ta nádrž pod sedlem. Je to poznat i při výjezdu do krpálu, že vám nic nešplouchá nahoře mezi kolenama a ani jednou se mi nestalo že by mi někde před vrcholem chtěla udělat přemet přes zadní blatník. V lese, do stáně, mezi stromy jsem si užil parádní kličkovanou. Podtočený motor se na dvojku se zvpamatuje pouhým přidáním plynu, na podtočenou trojku musíte trošku zaspojkovat. Na rovince se ale i na podtočenou trojku roztáhne přidáním plynu.\nJe samozřejmě poznat že když roztočíte ostrou tak má výkonu o poznání víc, ale já odkojený bucharama TT600, YZ400f, XT350, tak se mi na téhle PR5 jezdilo mnohem lépe než na ostré 4t 250. Výkon je v pásmu otáček kde jsem zvyklý. Nemám závodní ambice honit se někde na CC, Drapák rodeu a podobně, takže těch zhruba 10hp co téhle motorce oproti ostré 250f schází mi nechybělo.\nText v letáku, že motorka je naladěna na spodní pásmo otáček je pravda a je to poznat.\nPlasty jsou z materiálu který snese snad i srolování do válečku. Na žádné motorce jsem se s takhle ohebnými plasty ještě nesetkal. A když už se vám je podaří někde ohnout nezanechávají v místě ohybu bílé fleky tak jak to známe z modrých nebo oranžových blatníků a prsíček. Brzdová páka má na trojúhelníčku který sešlapujete botou možnost nastavení ve třech vzdálenostech. Rozeta a brzdové kotouče jsou shodné s YZ/WR, pastorek nevím.\nSuma sumárum na motorce mě štve jen její cena 138tis.Kč. Za tyhle prachy se dá sehnat ojetá ostrá r.v. 2013 – 2012 u které je přeci jen větší šance že na ni seženete ND i za 5let. Být cenovka nové na max. 120tis. Kč už jsem ji měl asi doma. Takhle budu čekat jestli se náhodou neobjeví na inzerci. Prý už je jich v ČR prodáno 60ks.\nEditoval kick-start (10.12.2014 09:13:43)\n#14 12.12.2014 07:54:44\nCena mi příjde hodně v pohodě, za ty prachy je to nové, záruka na celou motorku jsou dva roky to ti nikdo nedá. Velké servisní intervaly, recenze od uživatelů a testerů jsou dobré, takže za mě je to top pro člověka který nehledá raketu a nemusí řešit servisní intervaly. Já tu moto doporučil přítelkyni a na jaře jí určitě rádi vyzkoušíme.\nEditoval metro (12.12.2014 07:55:26)\n#15 12.12.2014 08:20:54\na) znacka je pomerne letita a stabilni, ze jich jezdi malo u nas neznamena ze to neni solidni vyrobce - kolik tu pred par lety jezdilo bergu, beta apod. ... navic mas 2r zaruku oproti napr 2 mth u ktm!\nb) kvalitu vyroby ukaze cas, nicmene komponenty jsou solidni od znamych vyrobcu, podle toho co jsem dohledal mi to prijde minimalne srovnatelne s tim malym gasgasem. Co jsem videl zpracovani zbyku ostrych - taky to neni zadna slava....\nc) ceny a nd v dnesni internetove dobe nevidim jako problem... kdyz ukonci dovozce objednas rovnou z fabriky, pripadne u nejblizsiho dealera (nejsme v 90 letech u husqarny...)\nad inzeraty: rok jetou ostrou s neznamyma mth za vic penez? trosku nesrovnatelny s novou a 2letou zarukou... (jediny plus ostre je, pokud vyuzijes vykon a podvozek)\nJa bych do ajp skocil, kdyby delali neco jako 350-400 s 30-35kw, protoze jsem vyzrany 110kg hovado a 20 kw mi je malo - i ec300r jsem misty musel pomahat spojkou kdyz jsem ji dopredu nevytocil... I kdyz dneska na to brblani po okoli na houby bych mozna i tu 250 zkousnul...\n#16 12.12.2014 08:21:50\nMuzes mi sem dat odkazy na ty recenze od uzivatelu. Ja nasel jen tuhle eng a tuhle cz\nTady jsou dalsi, ale neni to ten model co se o nem bavime.\nhttp://www.adventurebikerider.com/secti … -em-j.html\nhttp://devongtrf.activeboard.com/t40440 … rst&page=1\nhttp://www.motorkari.cz/clanky/redakcni … 21261.html\nMe se ta motorka moc libi, ono je to asi i videt bo jsem si toho kolem ni nasel hodne a zacal o ni psat az jsem si ji vyzkousel v praxi abych nepomlouval, jen ta cena....\n#17 12.12.2014 12:34:26\nMotorka: Husky TC 250\nSledoval jsme kámoše jak trápil to AJP na mx trati a je videt ze to moc síli nemá, ale na vyletnický ježdění nebo takové to rize průzkumné ježdění si myslím v pohodě strroj, co doveze do cíle a jezdec z toho nebude zbytej a rozsezenej. Na CC to určitě ale není.\nCo se úprůběhu v nízkých otáčkách týče tam povede vždy velkej 2t, prostě tam se neřeší kolik otáček a jak je naladěnej střik nebo akceleračka, pokud se ten píst převalí tak pojede. Doby kdy 2t po přidání plynu v nizkých otáčkach vydal jen dutej zvuk jsou naštěstí už pár let pryč. Posledním zástupcem "hluchého" 2t byla asi RM 250 od suzuki. Dneska už i ty MX 2t KTmky jedou krásně plynule i v nízkých otáčkách a na CC nebo jízdu do lesa to je určitě pohodlnější než MXové 4t 250 nebo dokonce 450, to je uplnej konec (pro amaterského jezdce) .\n#18 16.01.2015 23:35:10\nAhoj,tak po odmlce se zase přidám do debaty. pro všechny, co tu píší o tom jaké to bude takové a onaké z obrázků, doporučím jednu věc : běžte se na AJP projet, většina prodejců a i dovozce Vám motorku rádi půjčí a budete mít vlastní obrázek, stejně jako já tenkrát. Nemá cenu sedět u PC a řešit coby,kdyby ... Navíc každej z nás jezdí něco jiného a keždej má svůj názor ohledně Endura.. Takže těžko soudit..Jinak AJP 250 je schválně 250,která je naladěná na spodek a střed a 28,5 koně a 28 NM je dost i pro 110 kg chlapa. pokud chcete jezdit super soutěže a honit se o vteřiny na trati a bejt hróozně rychlý, vůbec o AJP neuvažujte a běžte si pro soutěžák.. Pokud jezdíte Enduro pro radost uvažujte o AJP ! Nezapomínejte na přísloví, že někdy míň je víc a u endura to platí dvojnásob !! jestli se účastníte Erzbergu, Regimentu 13, the tough ONE, sea to sky nebo podobných závodů nemá cenu se ptát na nic, pokud jezdíte pole lesy, louky, Rumunsko, offroadmarathon, CC nepotřebujete 50 koní, a super soutěžáka,akorát Vás sežere z peněz..Ovšem pokud ho chcete, není co řešit ! Jinak co jsem se bavil s prodejci,tak AJP jezdí po čechách okolo 100 ks,jenom nás je 5 :-) na inzerci použitých 0 ,což taky svědčí o tom,že lidi jsou s nima spokojeni a po dobu záruky motku nechávají. AJP se prodává po celém světě vč. USA, Japonska, Austrálie ,takže asi jen tak nezaniknout..Jinak firma je stará přes 27 let jen u nás méně známe,což je myslím si rok od roku lepší.. Jezdí se s nimi vrcholové závody jako např. Redbull Porto X-large, The tough ONE atd..\nMotor je naladěnej na pohodáře,ale vyjede všechno.. Komu je to málo,je už v nabídce jiná hlava s ostrou vačkou a řídící jednotkou.. Zatím, ale nemám v plánu to tam dávat, mě to takhle stačí,počkám až to někdo odzkouší jestli to má nějaký význam, ale je dobré to vědět.. AJP si nikdy nehrálo na konkurenci jiných značek, šlo svojí cestou, do super podvozku,rámu a zpracování dalo dobrý motor, přibalilo SPZ, otyp pro dvě osoby ,záruku, dobrou cenu a servisní nenáročnost - to bylo proč jsem po něm sáhl.. Nikdy to neměla být motorka na boje o vteřiny.. Je mezi náma mraky profíků, který jezdí opravdu špicu a potřebují na svůj vrcholový sport dokonalé náčiní,pro ně prosím všechny věhlasné soutežáky, ale zbytek lidí nikdy ani pořádně výkon motorky nevyužije naplno..A pro ty je tu AJP, je to i přestupní motorka.. Mám najeto 3100 km!! a zatím max. spokojenost.. občas je chvíle,ale to je jen rovinka nebo táhlý stoupák,kdy bych uvítal o malinko výkonu víc,ale to jen pro to abych si zazlobil ještě o malinko víc,ale jinak jsem s průběhem a výkonem na to co je motorka určená spokojenej..\nJinak prodejců už je po ČR dost : http://ajpmoto.cz/seznam-prodejcu\nVážně všem radim, pokud chcete, skočte se projet.. !! Rád bych Vám napsal nějaké zkušenosti,ale nevím co, motorka funguje jak má, podvozek super,brzdy dobrý, závady mimo běžné opotřební žádné , na moje dovednosti super stroj,výkon dostatečný, ovládání super - dal jsem si řídítka Renthal a předsavce na vyvýšení,tot vše..\nTak bahnu zdar !\n#19 09.02.2015 15:33:54\njinak ebike na zakladu pr4\nhttp://forococheselectricos.com/2013/11 … evs27.html\ndocela zajmavy 400kilo od AJP\nhttps://www.facebook.com/AjpFans/photos … 24/?type=1\nno a verze dakar\nhttps://www.youtube.com/watch?v=dfmxEOD … e=youtu.be\n#20 15.02.2015 17:20:09\nMotorka: Čínská mrdka 2pade\nDocela uvažuju o té PR5 lc,za 139 xxx,- mě to nepřijde zas taková drahota s 2 letou zárukou.Chci se ale zeptat,zda s 185cm/95kg se s tím dá jezdit(20kw není papírově moc) jakožto offroad panic věřím,že mi to nějakej měsíc,spíš rok bude trvat než pochytím aspoň něco.Trať nehrozí,spíš motačka kolem loukama/lesama...časem třeba vyjet za východní hranice\nUčím se pomalu,zato rychle padám ...\n» AJP PR5 - Reinkarnace XR250?


Bellatex froté žínka 17x25 cm červená | a2 interiér\nRecenze nám o ✅ Bellatex froté žínka 17x25 cm červená prozradily, co se zákazníkům líbí, jaké má výhody a nevýhody. Cena ✅ 69 Kč je ve srovnání s vysokou kvalitou produktu nízká. Zkušenosti, diskusi a hodnocení najdete i přímo pod produktem. Dobře absorpční měkoučká žínka, která je vhodná pro celou rodinu. Z veliké škály barev si zaručeně vybere každý tu svoji. Nedoporučujeme používat aviváž, která snižuje savost.\nE-shop 4home.cz Prodává toto zboží Bellatex froté žínka 17x25 cm červená Za výhodnou cenu 69 Kč. Vyberte si, kde ho koupíte.\nNa netu má Bellatex froté žínka 17x25 cm červená velmi fajn hodnocení, byla to jasná volba\nNezdálo se mi, že by byl Bellatex froté žínka 17x25 cm červená takový skvělý, jak ho opěvují recenze na netu. Nakonec mě přesvědčil kolega a tak jsem si ho koupil v 4home.cz. A udělal jsem dobře .. v kategorii Ručníky lepší alternativu nenajdete.


Cestopis: USA – Springfield a Národní park Cuyagoha | My space, my world.\n← Cestopis: USA – Národní muzeum letectva spojených států Dayton Ohio\nCestopis: USA – Cleveland →\nCestopis: USA – Springfield a Národní park Cuyagoha\nPosted on 16/04/2017\tby KUTlime\nDneska o nahánění Simpsonů a nudném dnu v národním parku.\nV sedm ráno jsme měli check-out u Wilshirů, protože Van musel být v 8 na letišti. Plán na dnešek byl poměrně skromný – potkat někoho známého ve Spingfieldu a projít si národní park Cuyagova, který leží jižně od Clevelendu.\nDo Springfieldu jsme dorazili už v 8 ráno. Bylo tu pusto a prázdno. Skoro nikde nikdo. Snažili jsme se najít nějaké místo, které by nám připomínalo Simpsony, což byl samozřejmě nesmysl. Autorská práva, které drží Fox, to samozřejmě nedovolí.\nZkoušeli jsme aspoň najít velký nápis Springfield. Taky docela problém, ale nakonec se zadařilo. V místním Kwiki-Martu jsme nakoupili zásoby na příštích pár dnů a poměrně velký kufr se zaplnil.\nBohužel, nic dalšího, typického nebo podobného Simpsonům jsme nepotkali\nHonza řídil, Michal navigoval a já vzadu střídavě četl knihu a usínal u toho. Číst po tom všem knihu na čtečce, je docela vyčerpávající. Dojeli jsme do Breckville, našli WiFi, abychom přesně našli vstup do parku a dojeli na parkoviště.\nNárodní park je v podstatě listnatý les, ve kterém nic nerostlo, kromě medvědího česneku a trávy. Parkem protéká řeka, které má mnoho přítoků, které vedou parkem a dělají z pěší chůze mimo dlážděnou cestu peklo.\nProcházeli jsme se parkem křížem krážem a přemýšleli, jak vyřešíme dnešní přespání. Navrhl jsem, že dva mohou přespat v autě a někdo přespat venku. Stačí si koupit nějakou výbavu a/nebo sehnat kartony, na které si (pravděpodobně já) lehnu.\nAle diskuze zrovna nikam moc nevedla. A tak jsme sbírali dál bláto na boty. Já si své bláto na sandálech krásně umyl, když jsem sklouzl do řeky, pokoušejíc se něco vyfotit. Les nebyl zrovna moc fotogenický a popravdě v parku Cuyagoha není asi nic moc výjimečného kromě toho, že si zde můžete docela dobře zacvičit na venkovních stanovištích, jako hrazda, bradla, sedy lehy atd.\nJelikož nás nic netlačilo, maximálně kromě teploty, která se vyšplhala na 25 °C, dost jsme zevlovali na lavičkách a vyhřívali se na slunci. Místní medvědí česnek byl opravdu silný. Tři listy, co jsem snědl, jsem cítil ještě hodiny po tom. V parku nikde nefungovala voda a tak jediná voda, co se dala pít, byla voda z potoka, ale nad kterou kluci ohrnovali nos.\nMichal se snažil najít nějaké kešky, ale moc se mu nedařilo. Našli jsme jenom dvě a obě jsem ulovil já. Abych mu udělat trochu radost, tu druhou jsem nenápadně přemístil tak, aby ji snadno našel. Cestou od posledního neúspěšného pokusu cestou zpět k autu jsme potkali koně, pro které je to tady jako dělané.\nPo pěti hodinách v parku jsme byli zase u auta. Šli se zase připojit na WiFi, abychom našli nejbližší Walmart, kde můžeme nakoupit věci, kterými bychom vyřešili naše přespání.\nChvíli jsme bloudili, protože zrovna ten Walmart, co jsme našli, byl zastrčený. Když jsme obhlíželi možnosti, jestli si koupit nafukovací karimatku nebo hamaku, Honza začal kdoví proč hledat nějaký hotel. Takže zase všechno jinak.\nKluci se nakonec ubytovali v motelu kousek od Walmartu a já si půjčil hamaku od Michala, kterou si koupil, jako suvenýr ze států, stejně jako já na Havaji. Našel jsem si jeden les 5 min od jejich motelu, kde jsem si natáhl hamaku a za zvuků ptactva usnul jako špalek.