Stoleté výročí je důvodem k zamyšlení, znovu promyslet dávnou otázku po smyslu českých dějin. Základem je správně pochopit naší geostrategickou polohu. Malý slovanský národ Zemí koruny České byl vždy uprostřed Evropy v průsečíku zájmů okolí, to je velmi nebezpečná poloha, o kterou mělo zájem spousta silných sousedů.\nVždyť my jsme tu ani nebyli první. Před námi tu byli Keltové a pak germánské kmeny, které si pak dělali nárok na toto území.\nHabsburkové nás neokupovali, ale chtěli to z nás vyhnat a po staletích se jim to zdařilo. Kdo byl odbojný, toho poslali do bojů s Osmanskými Turky, nebo přinutili k emigraci. Nakonec bylo dobře, že jsme byli součástí jejich říše. Druhou variantou bylo pouze patřit k Německu, které by s námi brzo udělalo rychlý konec jako s jinými slovanskými kmeny na jejich území. Už neexistují.\nZáviděli jsme Maďarům jejich postavení v R-U a až do konce 1.sv. se nám dařilo naše postavení pomalu zlepšovat. Jeho porážka způsobila rozpad říše na množství států. Mírová konference nám potvrdila Slovensko, které k nám ale nikdy předtím nepatřilo a Podkarpatskou Rus, která k nám měla ještě dál.\nVelkou zátěží byly tři miliony Němců, kteří se odmítali česky jen naučit. Chtěli by k Německu, neměli nás rádi. Měli jsme sice svůj stát, ale naše situace byla zoufalá, což se málo ví. Byli jsme obklopeni samými nepřáteli, kteří měli na nás územní nároky a jen čekali na příležitost, aby je mohli uplatnit. TGM a Beneš dělali co mohli, ale bylo to málo platné.\nMalá dohoda i věčné snahy o vazbu na Francii neměly šanci na úspěch. Militarizace Německa byla velkou hrozbou, ale západní velmoci do další války nechtěly za žádnou cenu. Moc dobře si pamatovali hrůzy 1.sv.v. Raději strkaly hlavu do písku a ani mezinárodní organizace nebyly nic platné.\nByli jsme v bezvýchodné situaci, když jsme byli vystavení Mnichovské smlouvě. Všichni byli proti nám, nikdo nám nechtěl, ba ani nemohl pomoci. Co jsme měli dělat? Pohraniční opevnění byla Potěmkinova vesnice a anšlusem Rakouska se odkryla nechráněná jižní hranice.\nZa dva dny tankového útoku z jihu by bylo po nás. Takový debakl je horší, než vyklizení pohraničí. Vznikla Druhá republika, kde jsme utržili hodně ostudy. Ze strachu z Německa jsme začali zavádět nedemokratické zákony podobně jako v Německu a Itálii. To Hitlerovi nestačilo, zabral nás celé a udělal si z nás bezmocné dodavatele.\nNaštěstí jsme nemuseli na východní frontu jako Slováci, kteří se odtrhli a ze strachu z Maďarů se raději přimkli k Německu. Byla tu ohromně silná atmosféra strachu, ale lidské ztráty byly malé. Diverzní akce ale mohly být větší.\nKatastrofální situace pokračovala i po válce a Beneš opět nemohl udělat zázrak. Velmoci si opět rozdělily zóny bez nás. Bylo tu mnoho vlivných lidí, kteří by za komunismus dali život a byli ochotni k čemukoliv. Měli za zády SSSR, které si demokratické metody nevybíralo nikdy.\nJejich komunistické nadšení způsobila hospodářská krize, zrada západních spojenců v Mnichově i válečné úspěchy SSSR. I komunistická idea, která slibovala ráj na zemi.\nBeznadějná situace se zopakovala i v roce 1968. Skutečně tu kontrarevoluce byla. Snažili jsme se teror komunismu napravit, dokonce po dobrém.\nJací tedy jsme? Rozhodně ne velcí hrdinové. Prý máme holubičí povahu. U nás se bojovalo naposled za prusko-rakouských válek roku 1866. Panicky se bojíme imigrantů, žádní tu přitom nejsou ani nebudou. Žádný teroristický útok tu nikdy nebyl, a to ani v zemích Vizsegradu. Tak proč? V Druhé republice se panický strach také silně projevil, ba ostudně.\nZ mých vzpomínek...\nDostal jsem se do rodiny gen.Mrázka, velitele 313.stíhací squadrony, který mi vyprávěl, jak střílel Italy jako koroptve nad Londýnem... Jeho žena rodila v podzemí, dítě to málem nepřežilo...\nA jak to v takových soubojích vypadalo, jeho Spitfire, před ním Me Bf109, za ním Me110, smrtící kruhy, neustálá palba, i blackouty. Nebo jak po válce střemhlav "útočil" na vlastní dům v Jablonci...\nNebo jak dělal šéfa v Bazaru, použitém zboží a byl rád, že ho pustili z vyšetřovací vazby z pověstného Domečku, kde komunisté mučili řadu těch, co bojovali v Británii.\nJeho tchán mi vyprávěl o době před 1.sv.v., jaká nenávist byla k Habsburkům. A jak 2 sv.v. válku strávil v londýnském exilu coby diplomat. Z Polska musel ovšem utíkat. Nebo jak můj otec prožil válku v neustále bombardovaném Berlínu, snad 4x ho vybombardovali.\nA že se z dovolené v Čechách nakonec rád vracel tam, jak hrozná tu byla atmosféra strachu... Jak tam probíhal konec války. Hodiny šel Berlínem, ani jeden dům celý. Vybombardované byly opakovaně. A jak utekl Rusům z tábora a na kole jel do Prahy, dokud mu ho Rusové nezabavili...\nMoje matka zažila boje v Jižních Čechách. Jednou ji od znásilnilo zachránilo, že rychle skočila na koně a rychle pryč...\nNěkolik sousedů byla popraveno, i mlynář, že mlel načerno. Byly šťáry ve statku, na študiích k ní vtrhli Němci a prohledali všecko.Rusové tam zajali rakouské důstojníky, ale protože chtěli na tancovačku a nechtěli je hlídat, postříleli je a šli... Její tetu znásilnili a jejího partnera, který šel s ní na procházku zmlátili. Když si stěžovala veliteli Rusů, že ji znásilnili, řekl jí, ať jí ukáže kteří to byli a on je zastřelí... Neudělala to..\nA po válce další a další tragédie... Např.při kolektivizaci propíchl agitátora soused vidlemi na hnůj...\nOčité vyprávění má svou cenu... Kde jsou ty časy... Všichni jsou již po smrti, jen býv.manželka gen.Mrázka žije, je jí 94 let..., mé skoro 93.\nJak dobře si žijeme proti nim... A my neustále mluvíme o utečenecké krizi atd. Jak směšný je to problém proti válce...\nZažil jsem dozvuky války. Na Liberecku bylo dost neodsunutých Sudeťáků. Prokázali, že proti nám nevystoupili. Pamatuji, jak v šedesátých letech od nás Němky v jídelně brali zbytky jídla, prý pro psa...\nOsobně jsem znal dvě rodiny. Jednak truhláře Möllera a souseda pana Müllera, ti prodávali mléko sousedům. Bojoval ve španělské občanské válce na straně komunistů. Po jejich porážce utekl s ostatními do Francie, kde se skrýval v neokupované části do konce války. V roce 1970 ho přejel vlak, možná to byla sebevražda. Jeho situace byla bezvýchodná. Jeho manželka se přestěhovala do NSR, kam on nechtěl.\nTito Němci téměř neuměli česky, ač tu žili celý život. Otázkou je, proč. Podle mne nechtěli. Vždy na nás hleděli svrchu. I po válce se separovali. Tak tu ale byli občany druhé, či třetí kategorie, nemohli mít vyšší postavení bez znalosti jazyka... Jen málo se o tom už ví...\nPočátkem sedmdesátých let jsem pobýval v Drážďanech v rodině radního. Za války byl kapitánem Wehrmachtu u Moskvy. Mnoho Sudeťáků bylo odsunuto do NDR, byli tam i váleční zločinci. Jistě byl v té jejich komunistické Einheitspartei. Zastávali vysoká místa ve státní správě i armádě a jejich NVA byla po ruské armádě nejvíce připravenou pro boj proti Západu...\nGenerál tankových vojsk Richard Tesařík si v Moskvě stěžoval, že musí spolupracovat s týmiž generály, s kterými bojoval. Za to ho vyhodili z armády...\nTakže mnoho německých důstojníků zažilo éru císaře, éru republiky, éru fašismu a zemřeli jako komunisté... Co z toho všeho vyplývá? Jaká to jsme vlastně civilizace...\nJeden starý železničář mi r.1968 ve vlaku říkal, ze Rusové v r.1945 našli na jeho nádraží cisternu s metanolem a pili ho. Za chvíli jim bylo zle.\nŽelezničář šel za velitelem že leží na kolejích živí i mrtví. Proto nemohou posunovat. Posunujte přes ně, rozkázal jejich velitel....\nVloni jsem po letech navštívil svou rodnou vesnici. V dílně souseda jsem si všiml obrazu Hitlera. Ptal jsem ho, proč ho tam má. Prý se mu líbí jeho úsilí o čistotu rasy, odpověděl.\nKdyby válku vyhrál, soused by tam už jistě nebyl. Buď by byl mrtev, nebo odsunut. Naše území Němci pokládali za své, za nepřátelský klín vražený do těla Německa... Popravdě tu byli před námi....\nA čistota rasy nikdy nebyla, jsme promíchání celá staletí... Člověk se zkrátka nikdy nepřestane divit... Jen z mé rodiny zabili Němci dva lidi...\nVzpomínky mého otce\nŠkoda, že nepsal víc i o válečných letech, o bombardování, jak musel ve dne i v noci utíkat do krytu, 3x ho vybombardovali. Jak neměl peníze ani jídlo. Jak čistil boty důstojníkovi Stauffenbergovi, který přinesl k Hitlerovi bombu... Tak jen pár poznámek o konci války, jak ji zažil :\nJAK SE ŽILO V BERLÍNĚ OBKLÍČENÉM RUDOU ARMÁDOU V ROCE 1945\nPracoval jsem tam mj. jako zřízenec berlínského hotelu Hospiz am Askanischen Platz. V polovině dubna se Rudá armáda probojovala k východním předměstím Berlína. Jeden front začal obkličovat město obloukem se severu, druhý z jihu. Oba fronty se setkaly 28. dubna na západním okraji Berlína u předměstí Spandau, kde jsem tehdy bydlel. Tím se obklíčení dokončilo.\nV té době ale již deset dnů nejezdily vlaky ani městská doprava. Nejezdilo vůbec nic, protože nebyl benzín ani elektrický proud. Obchody, úřady, prostě všechno zůstalo zavřené, nefungoval rozhlas, nebyly noviny ani zásobování.\nNěkde tekla voda, jinde ne. Toto město, ve kterém stále ještě žily dva milióny lidí, se tak stalo vězením, ze kterého nebylo kam utéci. Bylo to období naprostého bezvládí.\nUvažoval jsem, kdy se lidé kvůli jídlu začnou navzájem přepadat. Bydlel jsem tehdy v malém domku u starých manželů. Když tento stav trval několik dnů, lidé se vyhrnuli do ulic a začali rabovat obchody, restaurace, skladiště a továrny ve snaze najít něco k snědku. S jinými jsem vniknul do nedalekého závodu a přinesl domů půl pytle pudinkového prášku. Pak jsem se vydal k jatkám. Před nimi stál nákladní vlak plný dobytka. Problém byl v tom, že ta zvířata byla mrtvá. Nenašel se už nikdo, kdo by je vyložil a aspoň napojil. Vešel jsem do jatek. Vše zelo prázdnotou.\nPosléze jsem narazil na jednoho Poláka a Belgičana, kteří tvrdili, že někde vzadu ještě našli živé prase a že se chystají o ně rozdělit. Slíbili mi také kus, když se někde schovám a upozorním je, kdyby někdo šel. Nikdo ale nešel a za nějakou dobu mi skutečně přinesli v pytli prasečí hlavu s tím, že by mi měla stačit, když jsem jen "dával bacha". A tak jsem si dal pytel na záda a kráčel k domovu. Za mnou kapala prasečí krev.\nBytná uvařila pudingovou polévku na které byl malý flek tuku. Velmi nám to chutnalo. Pak jsme ale všichni vyběhli na zahradu a polévku vyzvrátili. Nebyli jsme na tuk zvyklí.\nRudá armáda zatlačovala obránce do města a útočila i v noci tím, že Němce oslňovala protileteckými světlomety, jejichž záři jsme viděli i ve Spandau. Není mi jasné, kde brali elektrický proud. Nasadili prý i velké množství tanků. Pro velké ztráty od nich ale záhy upustili. V Berlíně byla totiž výroba lehkých protitankových zbraní Panzerfaust a Penzerschreck, se kterými se naučila zacházet i německá mládež Hitlerjugend. Tanků vlastně ani nebylo třeba, Němci viděli, že se neubrání, a protože se nechtěli dostat do sovětského zajetí, utíkali sami směrem na západ k Američanům.\nŽe se fronta blíží jsme poznali podle toho, že němečtí vojáci zmizeli a střelba se stále blížila. Ale pak jsme zjistili, že se ani nebojovalo. Němci utíkali. Jejich děla a těžká technika nebyly k ničemu, protože neměli benzín ani náhradní díly k autům. Vojáci zahodili i pušky.\nRudá armáda na venkově a na berlínských předměstích měla jinou taktiku. Jeden voják nesl na rameni minomet a tři další šli za ním a nesli miny. Když jeden padl, jiný voják automaticky převzal zátěž a postupovali stále dál.\nRozkřiklo se, že se s Rusy dorozumím. Koupil jsem si včas knížku MOJA PERVAJA RUSKAJA KNIGA, ale ani jí vlastně nebylo potřeba. Následkem bylo, že všechny ženy z okolí se nastěhovaly do našeho sklepa. Byly v domech samy a cizích vojáků se bály. Ve sklepě jich bylo snad deset. Samozřejmě že při střelbě jsme všichni museli do sklepa. Žili jsme tam přes týden. Když se první rudoarmějci objevili v naší ulici, byli v dobré náladě a nikoho celkem neobtěžovali.\nPřišli i do našeho domu a když jsem řekl, že ve sklepě jsou jenom civilisté, omezili se na zdvořilý dotaz, zda bychom neměli nějaké hodinky. Pak zase v klidu odešli. Požadovali ale, aby dům byl nepřetržitě otevřený ve dne i v noci, aby kdykoli mohl někdo do domu vběhnout, kdyby začala palba. A tak mně jako jedinému zbyla nutnost spát v přízemí, abych byl případným příchozím k dispozici.\nPřes napjatou situaci nikdo neměl příliš strach. Zjistili jsme, že od min nám nebezpečí nehrozí. Poškodily sice střechu, ale strop v prvním patře neprorazily, ani dům nezapálily. Byla to zcela jiná situace, než uprostřed města, kde jsou mnohapatrové domy.\nTam letecké bomby prorazily střechu a několik pater. Vybuchly zpravidla ve druhém poschodí. My jsme byli ve sklepě, jehož strop byl vyztužen dřevěnou konstrukcí. Když bomba vybuchla, všechno se otřáslo. Po několika minutách jsme všichni byli špinaví pod nosem, jak jsme vdechovali zvířený prach. Mnoho lidí bylo v šoku. I já. Strašně se mi třásly ruce a styděl jsem se za to.\nPo chvíli to ale přešlo. Jedna paní začala bezhlavě běhat po sklepě a křičet. Někdo jí dal facku a řekl, aby si sedla a byla zticha. Kupodivu ta facka pomohla. Když jsem takový výbuch zažil podruhé a potřetí, už jsem v šoku nebyl.\nTy ženy ve sklepě nevystrčily nos po celou dobu bojů. Jediný, kdo musil občas vyjít do přízemí, byla bytná, aby v kuchyni něco připravila. Jednoho dne vyšel do domu starší voják a ve vší zdvořilosti jí naznačoval, že by se s ním mohla vyspat. Bytný právě přicházel ze sklepa a tak ho objala a řekla „Tohle je můj muž." Rudoarmějec pak odešel. Viděli jsme později, že se s ostatními chystá přespat na zemi v nedalekém parčíku. Bylo velmi teplo a sucho. Rozdělali si oheň a vedle nich byla hromada brambor, zřejmě jejich večeře. Bytný mne za ním poslal, abych ho pozval na večeři.\nPtáte se proč? Protože to byl slušný člověk. Nevím, co bychom si byli počali, kdyby se chtěl dopustit nějakého násilí. Viděli jsme, jak si na návštěvu bere pár brambor a jak mu nadřízený vytýká, že chce dát brambory Němcům. Odpověděl, že si bere jen tolik, kolik sám sní.\nJednoho dne rudoarmějci náhle zmizeli. A objevili se opět němečtí vojáci. Ukázalo se, že velení Rudé armády otevřelo na západním okraji Berlína své obklíčení, aby Němcům umožnilo únik na západ. Toto otevření bylo široké nějaký ten kilometr a vedlo do koridoru směřujícího na západ.\nBylo to proto, aby se Němci pokoušeli koridorem projít. Jeho okraje byly ale prošpikovány sovětskými minomety a jak jím Němci několik dnů procházeli, zasypávali je minami. Byl to masakr zbytků německé armády. Němci postupovali přískoky od domu k domu a vždy se v našem sklepě zastavili, aby si odpočinuli.\nZa těch několik dnů německého ústupu prošlo naším sklepem asi padesát vojáků. Hleděl jsem na to s rozpaky. Jestliže během minuty vybuchlo v okolí domku několik min, muselo být i laikovi jasné, že se tím nedá projít.\nAle oni znovu a znovu se na ústup dávali, takový strach měli z rudoarmějců. Jeden důstojník jim výslovně řekl, že žádného vojáka k ústupu nenutí, že si mohou opatřit civilní šaty a zůstat tady. Jenom jeden této možnosti využil. Dali jsme mu montérky a on zůstal. Myslím, že všichni ostatní zahynuli.\nV té době zemřela ve sklepě jedna stará paní. Byl to asi následek stálého ostřelování. Miny nám sice neublížily, ale problém byl v tom, že pozornost se automaticky upínala ke zvuku, který mina vydávala při letu a pak když vybuchla. Nemohli jste se ubránit, abyste to neslyšeli. Když to trvalo celý den nebo i noc, zcela vás to nervově vyřídilo. Tedy co s mrtvou? Nebylo kam ji odvézt, nebylo čím. A tak jsme při krátké přestávce v ostřelování vyhloubili na zahradě mělký hrob a tam ji zabalenou do prostěradla prozatímně uložili.\n8.května boje definitivně ustaly. Vyšli jsme konečně ze sklepa, oslněni denním světlem, s možností se volně nadechnout. Kam oko dohlédlo, leželi mrtví, na ulicích, zahradách, na polích, u vchodů do domů. Začali jsme vykopávat hromadné hroby, nejméně dvanáct metrů od studní. Také jsem pomáhal odtáhnout dvě těla do jámy, ale pak se mi udělalo zle a musil jsem toho nechat. Jeden takový hrob byl přímo před naším domem. Bylo zajímavé pozorovat, jak na něj reagovali rudoarmějci. Někteří, ti mladí, často do něj a do provizorního kříže s helmou kopali. Jiní, ti starší, když šli okolo, salutovali. Nerozuměl jsem tomu.\nTen voják v montérkách se vydal na vlastní pěst směrem na západ, kde měl rodinu. Pozdě v noci se vrátil. Samozřejmě ho zastavili vojáci, neměl doklady a tak ho dali do skupiny civilních zajatců, ze které v noci utekl a vrátil se k nám. Příští den to zkusil znovu se stejným výsledkem.\nKdyž jsem po několika měsících byl doma a se svým bytným si dopisoval, dozvěděl jsem se, že se mu napotřetí podařilo přejít demarkační čáru k Američanům a v pořádku se vrátil ke své rodině. Velmi bytnému a bytné děkoval. Mně kupodivu ne, ačkoliv ty montérky měl ode mne.\n10.května jsem si dal do tašky tři chleby. Byly to hranaté komisárky, které mi proti lístkům dali v pekárně, kde jsem pracoval. Pak jsem měl půl kila cukru a půl litru vepřového sádla v lahvi, protože v tom horku teklo. To byl můj proviant na cestu do Prahy.\nPak jsem nasedl na kolo a jel. Po půl hodině mne zastavila sovětská vojenská policie a zařadila do skupiny cizinců, které někam odváděla. Všichni měli na sobě nějakou vlaječku, aby ukázali, že to nejsou Němci. Ve skupině byli muži i ženy různého věku. Šli jsme celý den nijak rychle,\naby všichni stačili, s několika přestávkami.\nŠli jsme napříč Berlínem. Zcela rozbombardovaným středem jsme procházeli osm hodin. Přešli jsme rovněž hlavní ulici Unter den Linden. Nestál tam jediný dům, jen Braniborská brána. Skupina se stále zvětšovala o nové příchozí. K večeru jsme již byli na východním okraji Belína. Pamatuji se, že jsme míjeli železniční stanici Biesdorf.\nŘadu kilometrů za ní, kdy se už silně smrákalo, jsme dorazili k lesu, kde nás rozdělili podle národností: Francouze, Belgičany, Holanďany, Poláky, Čechy, Ukrajinky, Bělorusky. Každého poslali do části lesa vyhrazeného pro tu kterou národnost. Každý si našel místo u nějakého stromu a tak, jak přišel, si lehl a usnul spánkem spravedlivého. To, že jsme celý den nejedli a nepili, jsme si v té situaci ani neuvědomili. V lese mimo stromů nic nebylo.\nRáno a dopoledne se nic nedělo. Bylo velkou výhodou, že bylo velmi teplo a sucho. Ptal jsem se, kam se tady chodí na záchod a dozvěděl se, že nedaleko je hřbitov. Že je nutno se rozkročit mezi dva náhrobky a udělat svou potřebu do mezery mezi ně. Co vody a jídla se týče, zdálo se, že nejsou námitky proti okusování kůry se stromů. Dal jsem se do řeči se dvěma Češkami, které tam byly již druhou noc. Když obhlídly situaci, odešly.\nNebyl problém odejít, nebyli jsme nijak zvlášť hlídáni. Když ale šly po silnici, zastavila je hlídka a po zjištění, že to jsou cizinci, vrátila je do lesa. Z toho všeho jsem si domyslel, co se vlastně děje.\nVelení Rudé armády se rozhodlo vyvézt cizince z města a odsunout je do zemí kam patří. Jenže zřejmě nevědělo, že v Berlíně tehdy bylo půl miliónů cizinců. A byla otázka, co s nimi. Co se týče zásobování, měli problémy se zásobováním své vlastní armády a živit statisíce jiných, kteří byli vytrženi ze svého dosavadního prostředí, byl problém. A tak vznikl tento provizorní přesídlovací tábor. Kdy budou jezdit vlaky nebo autobusy bylo v nedohlednu.\nA tak jsem si z košile odstranil československou vlaječku a v pravé poledne se vydal s kolem pryč z lesa po mezi, mezi loukami a poli, daleko od silnice, směrem k jihu. Musil jsem se ale pečlivě rozhlížet, abych se nějaké silnici nepřiblížil, nebo ke křižovatce či železničnímu přejezdu nebo skupině vojenských aut, kde by mne zastavili. Taková místa jsem musel obcházet velkým obloukem, takže jsem postupoval velmi pomalu.\nAle k večeru jsem už byl mimo dosah Berlína, kde fronta přešla před několika dny a kde široko daleko nebylo žádného vojáka vidět. Tam jsem se konečně mohl vrátit na silnici, nasednout a šlápnout do pedálů. Do Prahy jsem dorazil 18. května.\nZa celé ty dny jsem neviděl jediné jedoucí auto nebo vlak, až na našem území. Co všechno se na tomto putování stalo, by bylo další dlouhé vypravování. V Praze jsem musel v prvé řadě k lékaři pro potvrzení že nemám vši. Jaký byl další osud Čechů v tom lese jsem se nikdy nedozvěděl.\nPUTOVÁNÍ Z BERLÍNA DO PRAHY NA KOLE ZA OSM DNŮ\nO celodenním pochodu napříč rozvalinami Berlína 10. května 1945 a následném nocování v půvabném lesíku na měkoučkém mechu - obojí bez jídla a kapky vody – jsem vypravoval posledně. A teď jsem si to šinul na kole po liduprázdné silnici při blankytně modré obloze a zpěvu ptáků s pocitem, že to nejhorší mám za sebou. Široko daleko nikde nikdo. Ukazatelé směru nikde nebyly, ale věděl jsem, že když pojedu přibližně na jih, tak se do Československa strefím. Až k večeru vidím jet proti sobě dva mladé rudoarmějce. Měli pěkné čisté letní uniformy a jeli v dobré náladě na kolech, jakoby na výlet.\nSamozřejmě po mně chtěli doklady, vlaječku jsem přišitou už neměl . S vážnou tváří si prohlíželi můj protektorátní občanský průkaz. Měl jsem dojem, že jej drží vzhůru nohama. Pak chtěli vědět, co mám v chlebníku. Vzali pytlík s cukrem a řekli Éto můka. Já řekl ne, sachar. Nechali si ho. Chleba nechali na pokoji, ale láhev s rozpuštěným sádlem chvíli prohlíželi a pak si ji rovněž nechali. Toho jsem nelitoval. Dodatečně jsem si uvědomil, že je nesmysl brát ji s sebou, když stačí trochu tuku na špičce čajové lžičky, abych se pozvracel.\nZvracet ve válečném přídělovém hospodářství je neodpustitelné mrhání potravinami. Pak mi vzali kolo, nechali mi tam svoje, že prý nejede, a odjeli. Neměl jsem s sebou nářadí, ale přesto jsem za chvíli dal kolo do pořádku a jel dál. Matici napínající řetěz jsem mohl utáhnout jen prsty, takže při prudkém sešlápnutí řetěz přeskakoval. To mi nevadilo, rozjížděl jsem se s citem a pak to šlo už dobře. Nešlo o žádný závod, věděl jsem, že pojedu řadu dní od rána do večera. Udivilo mne ale, že ti mládenci o konstrukci jízdního kola neměli ani potuchu.\nS noclehem jsem si starost nedělal. Jako student jsem chodil „na tramp“, jak se tehdy říkalo. Prošel jsem převážně pěšky, málokdy autostopem, severní Čechy, a v každé vesnické chalupě měli seník nebo stodolu se slámou, kde se spalo docela dobře. Jednou jsem se vypravil až do Vysokých a Nízkých Tater a věděl, že nejvíce vyjdou poutníkovi vstříc lidé na okraji vesnice než uprostřed, kde se bohatí sedláci tváří nadřazeně. A když jsem se dal s lidmi do řeči, kdo jsem, kam jdu a tak, dali mi obyčejně i večeři a snídani. V nynější situaci jsem ale s jídlem nemohl počítat. Zásobování se zhroutilo, potravinové lístky byly bezcenné, německé marky nikdo nechtěl. Nebylo jasné, jak to bude s jejich měnou. Za celou tu cestu jsem mimo komisárků nic nejedl.\nPamatuji se jen na jeden takový nocleh. Hospodyně byla přátelská, říkala, že její muž zrovna plaví koně. Udělala mi velkou konvici čaje, jak je v Německu zvykem, kterou jsem vypil celou. Když viděla, že si krájím chleba, požádala mne, zda bych jí kousek chleba mohl dát, že pro svého muže už řadu dnů chleba nemá. Nechala mne pak vyspat v přístěnku v posteli. Nijak jsem toho chleba nelitoval. Když celou svou bytostí jste zaměřeni na to, abyste za hodinu byli o několik kilometrů dál a naživu, nepřijde vám jídlo ani na mysl.\nNa pokraji silnice byly často vidět nohy koně, trčící ze země. Rudoarmějci používali občas koně. Když kůň uhynul, nafouklo se mu břicho, obsahující jedovaté látky, a bylo třeba ho zahrabat. Nafouklým břichem se ale zadní nohy roztáhly do široka, nedaly se zcela zahrabat a tak jedna noha trčela ven k nebesům.\nNa pokraji jedné vesnice jsem požádal ženu pracující na zahrádce před domem o trochu vody. Přinesla mi ji a já se zmínil, že jedu z Berlína domů. Zeptala se jako by nic: „No, a jak to v Berlíně vypadá ?“ „Berlín před čtyřmi dny padl. Válka skončila.“ Koukala na mne s otevřenou pusou. Nikdo ve vesnici to nevěděl.\nTeprve nyní si uvědomuji, že silnice nikdy nevedly středem vesnic, ale vždy okolo. Tím jsem se nikdy do vesnice nedostal. To bylo velkou výhodou. Nestál jsem o to setkat se s kýmkoli, ať to byl Němec nebo rudoarmějec. Nikdy jste nemohli vědět, jak to dopadne. Poslední rozkaz Hitlerův zněl: „Každý voják má právo zastřelit toho, kdo by prohlásil, že válka skončila. Vzpurné cizince je nutno odkráglovat .“ Doslova řekl :“Aufsaessige Auslaender sind umzulegen.“ Tak aby člověk dával pozor na každé slovo, které řekne. Mimoto se mi několikrát při projíždění lesem stalo, že jsem narazil na německé zběhy. Obyčejně neměli ani zbraň, jen utíkali, aby se dostali domů nebo do americké zóny. Často nevěděli, kde vlastně jsou. Rudoarmějci proto pročesávali lesy a chytali je.\nU jedné vesnice jsem byl překvapen tím, jak byla rozstřílená. Všechny ostatní vypadaly, jako by válka ani nebyla. Ptal jsem se na to jednoho staříka. Vypravoval, že se u nich usídlili jednotky SS, které bojovaly do posledního muže. Jinde mne opět zarazilo naprosté ticho. Stál jsem na silnici dosti dlouho, ale nezaštěkal ani pes. Náhle se objevila nějaká dívenka, která mi vysvětlila, že celá vesnice utekla do lesa, když se blížila fronta. Myslili si, že v lese budou ve větším bezpečí. Pak přijela kolona stěhovacích vozů. Vojáci nakládali všechno, co se dalo odvézt, hlavně zemědělské nářadí, lopaty, sekery, pluhy, brány atd. V jiné vesnici mne hospodyně zavedla do obýváku a radila se s ostatními, kam by mne uložili. V pokoji byl prádelník a na něm skleněná vitrína s figurkami, ozdobami, ozdobnými hrnečky a podobně, jak vídáme i u nás. Ale to všechno tam leželo zpřeházené jako po zemětřesení.\nDíval jsem se na to s údivem. Hospodyně mi řekla, že do jejich domu přišel voják a po zdvořilém dotazu, zda by neměli nějaké hodinky, se zastavil u té vitríny. Stál tam chvíli a pak prádelníkem zacloumal tak prudce, že všechno zpřeházel. Hospodyně nechápala, proč to dělá, ale pak pro jistotu to nechala tak, jak to je. Uvažoval jsem, zda jí mám říci, že ten voják možná ušel dva tisíce kilometrů, kde z celých vesnic zbyly jen komíny a lidé žili v zemljankách, a on teď přijde do země, nad kterou zvítězili, a vidí tam takovéhle cerepatičky. Nakonec jsem ale mlčel. Přijel jsem také k jednomu městečku, kterým silnice procházela. Všude bylo plno lidí. Narazil jsem na několik vojenských vozů, které u chodníku stály. Byla to první vojenská vozidla, se kterými jsem se setkal. Předjížděl jsem je, až jsem před prvním stojícím autem uviděl starého člověka ležet na zemi, který sténal. Nad ním stál ruský řidič, k smrti nešťastný, že ho zřejmě porazil, a bezradný, co má dělat. Lidé chodili okolo a tvářili se, že to nevidí. Báli se zasáhnout. On neuměl německy, aby se zeptal, kde je tady nemocnice nebo nějaký lékař. Jel jsem dál.\nPotkal jsem skupinu žen, které pochodovaly mým směrem. Při předjíždění jsem zjistil, že mluví česky. Tak jsme se dali do řeči. Po osvobození ženského koncentračního tábora Ravensbrück se vydaly na cestu domů. Také jsem narazil na čtyři vychrtlé chlapíky, rovněž Čechy. Vypravovali, že narazili na vojenské ležení s řadou stanů , kde mladá vojanda v kotli vařila boršč. Řekli, kdo jsou a zda by jim trochu toho boršče nemohla dát. Zeptala se jich, co dnes jedli. Řekli, že nic. A včera ? Také nic. A předvčírem? Také nic. A předtím? No, v koncentráku dám dávali teplou vodu s trochou vařených kedluben, a tak. Řekla, aby chvíli počkali.\nVrátila se staříkem ve vojenské uniformě, s puškou. Už dříve jsem si všiml, že v Rudé armádě sloužili i velmi staří muži, kteří se k boji nehodili, aby vykonávali strážní nebo podobnou službu. Ten je odvedl do nemocničního stanu s polními lůžky a poručil, aby si lehli a čekali. Po nějaké době přišla vojanda s kotlíkem s nějakou kaší a dala každému dvě lžíce. A odešla. Všichni začali nadávat, co je tohle za blbý fór, ale stařík zahartusil, aby byli zticha a leželi dál. A tak leželi dál. Za nějakou dobu přišla vojanda znovu a dala každému zase dvě lžíce. A za dvě hodiny znovu a pak zase znovu. Krmila je tak do noci a ráno znovu.\nTi chlapi nebyli schopni mi říci, co to bylo za kaši, a zda ta poslední se nějak lišila od té první. Zda nebyla třeba trochu sladká nebo trochu omaštěná. Nevěděli. V poledne je stařík propustil a vojanda jim na rozloučení řekla, že kdyby jim byla včera dala ten boršč, že by už byli mrtví. Později jsem se dozvěděl, že po osvobození některých koncentráků Američany mnoho vězněných zemřelo, protože jim dávali své masové a jiné konzervy. Američané neměli potuchy, co člověk dlouhodobě hladovějící smí a nesmí jíst.\nPředposlední den svého putování jsem dorazil do městečka Zittau čili Žitava. Bylo plné lidí. Z jedné skupiny se ozývala řeč podobná češtině. Byli to Lužičtí Srbové. Lužičané později usilovali o odtržení od Německa a přičlenění k Čechám. Nenalezlo to ale mezinárodní podporu. Ptali se mne, cože to mám za vlaječku. Byla bíločervená. Proč prý nemám vlaječku československou. Jak to, řekl jsem, to má být Slovensko součástí našeho státu ? Vždyť přece Slováci na začátku války bojovali po boku Němců proti sovětům. Pokračoval jsem v jízdě. Po chvíli jsem dohonil skupinu dívek, které táhly malý žebřiňáček na čtyřech kolech, jak se tehdy používaly. Měly tam naloženo všechno možné. Ukázalo se, že jsou z Podkarpatské Rusi. Tak jsme spolu chvíli šli a povídali si. Až se na kraji cesty objevila postava mně už dobře známá : děda ve vojenské uniformě s puškou. Kam prý jdeme. Tak jsme mu to vysvětlili a on, že tohle je poslední vesnice před československou hranicí a že máme sejít po svahu dolů, kde byl dvůr a statek, kde zkontrolují naše doklady a pustí nás dál.\nDěvčata za hlasitého štěbetání se tam pustila, ale já zostřil pozornost. Tady už opět sovětská ochranná ruka mne někam posílala a já si vzpomněl na ten lesík u Berlína. A tak jsem si řekl: podruhé už vám nenalítnu, hošáni. Rozjel jsem se za děvčaty, ale nevjel do dvora,ale zahnul za první roh a pádil si to vesnicí co nejdál. Nikdo nebyl v dohledu. Objel jsem vesnici velkým obloukem a když jsem viděl, že už jsem skoro na jejím druhém konci, vracel jsem se k silnici. Tam mne čekalo překvapení. U posledního domu seděl sovětský důstojník na motorce a studoval nějakou mapu.\nNezbylo než si ho oťuknout. Tak jsem zajel k němu, řekl, kdo jsem, a že jsem dnes ještě nejedl. Ukázal na blízký domek, tam že mi něco dají. Postavil jsem kolo za dům, zaklepal, pozdravil a omluvil se, že je nechci rušit, ale že mne k nim ten důstojník posílá. Kdyby tak pro mne měli aspoň trochu vody. Seděli tam staří manželé, ještě jeden děda a pak nějaký mladší člověk. Byli přátelští. Tak jsme si povídali a za chvíli postavila hospodyně přede mne talíř s horkou polévkou. Bylo to podruhé za tu cestu, kdy mi někdo nabídl něco teplého. Polévka krásně voněla, měla uprostřed mastný flek velký jako pětikoruna.\nNemusím vám povídat, že jsem neodolal a s mnohými díky se do ní pustil, a za chvíli vyběhl ven a všechno vyzvrátil. Během hovoru jsem došel k pocitu, že ten mladší muž k nim vůbec nepatří, také šaty, do měl na sobě, byly každý pes, jiná ves. Pomyslil jsem si, že je to zběh, kterému dali civilní šaty a chtěli mu pomoci, ale to nebyla moje starost.\nPo půlhodině jsem z oken zkoumal situaci a měl dojem, že už je čistý vzduch. Vyjel jsem opět na silnici, nikde nikdo, a rozjel se na plný pecky. Po chvíli jsem opět narazil na dědulu v uniformě a s puškou. Chtěl doklady. Mou občanku si pečlivě prohlížel, viděl jsem, že ji nedrží vzhůru nohama a že čte text český i německý a že srovnává fotografii se mnou. Pak mi ji vrátil a mávl rukou, že mohu jet dál. Z blízkého domku vyhlédl nějaký důstojník a křičel, proč mne pouští, on ale odpověděl, že mám všechno v pořádku.\nTak jsem se dostal na naše území s představou, že se už nic nemůže stát. Zlatý voči. Proti mně jelo několik žebřiňáků naložených vším možným, s vojenským doprovodem. Jeden voják seskočil a ptal se po dokladech a kam jedu. Když jsem řekl, že domů, chtěl vědět, jak to mám ještě daleko. Řekl jsem asi sto kilometrů. Nato on, že to není moc daleko. Vzal mi kolo, podal mi ruku, řekl: „Svaboda tvoja, mašina moja“ , a odcházel. Pokusil se na kolo naskočit, ale nepovedlo se mu to. Zkusil to podruhé a dopadlo to stejně. Popadl tedy kolo a naložil je na vůz. Opět neměl ani ponětí, že ten řetěz není dosti napnutý.\nUž se stmívalo, když jsem dorazil do vesnice. Zaklepal jsem u prvního domku. Ukázalo se, že tam bydlí Čech. Dovedl mne ke hromadě sena, kde se mohu vyspat, ale chtěl, abych mu ukázal doklady, že by mohla přijít kontrola a on by měl nepříjemnosti. Vypravoval jsem mu, jak mi Rusové sebrali kolo a on, ať si z toho nic nedělám, že kousek dál už jede vlak, a dokonce do Prahy. To tedy byl gól. Ráno jsem tam napochodoval, u okénka požádal o jízdenku a položil na pultík několik marek. Pokladní se na mne podíval a řekl: „Tady jste v Československu. Tady se platí korunami. Vidíte támhle ta pilinová kamna? Ta jsou plná marek.“ Když jsem řekl, že přicházím z Berlína, napsal mi jízdenku na náklady státu. Zajímavé bylo, že po několika měsících ty marky měly větší cenu než koruny. Odpoledne jsem dorazil ke svému otci v Praze na Letné. Byl 18. květen 1945.\nBylo nutno vyřídit několik formalit. V prvé řadě se přihlásit k pobytu, abych dostal potravinové a jiné lístky. Na příslušném úřadě jsem musel čekat. Přihlášku k pobytu chlapíka přede mnou zkoumali s rozpaky a pak řekli, že vůbec neodpovídá záznamům, které tam mají. „To se nedivím, já jsem se u této rodiny skrýval celou válku. Já jsem Žid.“\nV místnosti zavládlo naprosté ticho. Pak se všichni zvedli ze židlí a přistoupili k pultu. „Vy jste tam byl schován celé ty roky ? A to si toho nikdo v domě nevšiml ? A nikdo vás neudal? Takže jste nedostával potravinové lístky a oni vás musili živit ? A to jste nemusil k lékaři atd. atd.“ Usmál se a řekl: „No, přežil jsem to a rodina, která mne schovávala, také.“ Načež nastalo velké divení a potřásání rukou.\nSe mnou ale udělali krátký proces: „Žádné úřední místo s vámi nebude jednat, když nepředložíte potvrzení, že nemáte vši. To vám vystaví každý lékař na počkání a nic to nestojí.“ Pak mi začali vysvětlovat, kde nejbližšího lékaře najdu. Našel jsem, ale přede mnou tam stálo deset lidí. Vyřizovala to sestra. Podívala se v prvé řadě na místa okolo ramen, kam prý vši ukládají svá vajíčka. Ženy přede mnou si živě povídaly. Byl tomu měsíc, co je odvezli do koncentráku. Po vystoupení z vagónů se začaly objímat a plakat. Zdálky je pozoroval nějaký chlapík s brašnou a šel k nim. Byl to Čech. „Co tady brečíte?“ „Právě nás přivezli a půjdeme do plynu.“ „Kam byste chodily, plyn jim došel a nový nepřijde. Po náletu jsou koleje široko daleko na cimpr campr.“ A tak ho začaly také objímat. „A jak to, že se tady jen tak promenujete ?“ „Přijel jsem sem s touhle brašnou plnou nářadí. Jsem instalatér a dělám i do elektriky. Tak si mne tu nechali.“ To bylo poprvé, že jsem zaslechl, že posílali lidi do plynu.\nPo několika dnech jsem odjel ke své matce do Lysé nad Labem a zůstal tam několik měsíců, abych se trochu sebral. Opakovaně jsem se rozjel do Prahy nalézt práci a podnájem. Práci bych našel, ale za nejlacinější podnájem na mně chtěli tři sta korun a to bylo nad moje možnosti. V novinách se ale objevily zprávy, že sudetští Němci budou vystěhování a že máme osídlovat pohraničí. A tak jsem si vzpomněl, že při putování po vlasti se mi zvláště líbilo v Liberci, který leží v údolí mezi dvěma zalesněnými horskými pásy a s Ještědem, který tomu kraluje. Je to město výstavné a bohaté. Tak jsem se tam rozjel, bez problému nalezl práci i dobré laciné bydlení a nakonec se tam usadil. Později jsem se oženil, přišly děti, pak vnoučata. A tak my všichni až dodnes, už šedesát pět let, to tady osidlujeme a osidlujeme, co nám síly stačí.\nOtec mi ještě vyprávěl, jak si po příjezdu zajel za matkou, aby si spravil nervy pocuchané z války, jež celou strávil v bombardovaném Německu. Byl na tom dost špatně, často lidem odpovídal v němčině. Chtěl se jít léčit, ale když viděl, že mnoho jiných je na tom ještě daleko hůř, léčil se sám, i s pomocí východní filozofie. Desetiletí trvalo než se vzpamatoval. Nesl to vlastně v sobě až do smrti v devadesáti.\nDuševní problémy se projevily u všech, úměrně zatížení a jejich citlivosti. Na toto trauma se všeobecně zapomnělo, ač dotyčným dělalo problémy ještě dlouho po válce.\nPožádal jsem i matku, aby zavzpomínala, jak to bylo za války za vsi. Proti hrozným zážitkům otce v neustále bombardovaném Berlíně to bylo neuvěřitelně klidné, žádné boje vlastně nezažila. Pohádky o partyzánech v lese u Soběslavi patřily k častým mýtům vesničanů, dodnes tomu věří:\nVálka, a jak jsem ji viděla a prožívala\nPsal se rok 1938. Bylo mi 13 let. Nikdo z nás si válku neuměl ani představit.My děti jsme měly radost, že se bude něco dít. Všichni kolem byli vyděšení a s obavou sháněli zprávy co se děje, a hlavně co se bude dít.\nTo jsme ani trochu nechápaly a neprožívaly jsme to. Zatím jsme si žily v pohodě, zvláště my, tři dcerky. Vždycky nám rodiče zdůrazňovali, že náš rod s tradicí, starý více než 550 let.\nNikdy jsme nebyli proletariát, vždycky jsme byly děti „ze statku“. Předkové byli často starosty obce a v dávných dobách náš dům býval tvrzí. To mělo vliv na naši výchovu. Maminka nám vždycky říkala „Nesmíte nikdy zapomenout, že jste holky Dvořákovy!“\nVždycky jsme měli jednu, nebo dvě služky, většinou z chudého Slovenska, pracovaly v kuchyni i na poli. Rovněž kočího, čeledína. Maminka nás vychovávala k tomu, že jsme už jako děti musely umět pracovat stejně jako oni. Říkala : „Když budete chtít někomu poroučet, nejdřív musíte ukázat, že na to máte odvahu i sílu.“\nLidé dostávali za protektorátu potravinové lístky, a na ty se žilo. Nás se to nijak nedotklo. Jídla bylo u nás vždycky dost. Obilí se mlelo v nedalekém mlýně „u Votrubů“, zabíjačky nebyly problém. Aspoň ze začátku. Později, když Německu bylo zle, byly předepisovány kontingenty na všechno, obilí, vejce, chovná zvířata.\nPamatuji si, že jednou se naši dověděli, že bude chodit kontrola na slepice. Otec slepice pochytal, zavřel je do bedny a odvezl do lesa. Když po kontrole pro ně dojel, zjistil, že jsou všechny mrtvé. Slepice se v uzavřeném prostoru teplem zadusily.\nJednou vykopal ve sklepě tajný úkryt, protože se vždy rozkřiklo, že je hospodářská kontrola, ale nelíbil se mu. Tak ho zrušil.\nVždycky jsme měli několik koní. Jednou jsme měli ročního hřebce. Otec najal nějakého zvěroklestiče, ten ho měl vyklestit. Bohužel přitom nepracoval v čistotě, zvíře dostalo sepsi a zahynulo. Rodiče si od jeho prodeje hodně slibovali.\nPamatuji si jak to bylo smutné, když jeden kůň táhl mrtvé zvíře ze stáje na zahradu, kde ho zakopali. Mělo to velký dopad na osud nás tří sester.\nBratr už tehdy nebyl živ, zemřel ve dvou letech na spalničky, což byl pro rodiče krutý osud. Ještě se jim narodilo čtvrté dítě, sestra Bohuslava, ale vytouženého syna se už nedočkali.\nRodiče se rozhodli, aby ani jedno dítě na statku zůstalo. Dali nás všechny tři studovat. Bylo to bez nesnází, všechny tři jsme se dobře učily, ovšem rodiče sami na to doplatili.\nProto nás také nechal očkovat proti záškrtu, ale vakcína byla asi vadná, protože několik dětí záškrt dostalo. Uzavřeli náš dům, nesměli jsme chodit mezi lidi. Zajímavé bylo, že se záškrt opakoval ještě několikrát. Nejdřív jsme dostali opětovnou injekci, pak už rodiče nechtěli opakovat uzavření domu a tak mandle maminka „léčila“ husím perem, namočeným v petroleji. Bylo to hnusné, ale přežily jsme to.\nNa konci války přišlo do obce několik německých utečenců, kteří prchali před Rusy. U nás byla rodina, která byla opravdu zvláštní. On takový malý skrček s knírkem pod nosem. Prý vystupoval ve varieté a ona krasavice s vlasy jaké jsem nikdy předtím neviděla. Otáčela si je v několika pruzích kolem hlavy, byla opravdu krásná.\nPak dostali rozkaz a odvezli je do Soběslavi do sběrného tábora.Víc jsme o nich neslyšeli. Zbyl po nich jen vínový servis což byla jejich vděčnost za dobré zacházení.\nNa konci války bylo možné požádat o přidělení válečného zajatce, aby na statku pracoval. Nám byl přidělen Hans Seidenstuker. který mě učil jezdit na koni. On sám uměl výborně skákat přes překážky To jsem obdivovala.\nJednou jsem vyvedla koně ze stáje, osedlala ho (sedlo jsme měli od ruských vojáků) a hnala jsem si to směrem k Táboru. Když jsme jeli od vesnice, bylo to bez problémů. Když jsem ho ale obrátila, hnal se zpátky tak rychle, že jsem se málem dotýkala sloupů kolem silnice.Bylo to ode mně nerozumné zvlášť proto, že se o nás otec vždycky velmi bál.\nS německým zajatcem to pro rodiče dobře nedopadlo. Jednou řekl, že to zkusí se vrátit domů do Německa. Maminka mu na cestu upekla bochník chleba a on odešel. Na hranicích byl ale chycen a on jim o tom bochníku řekl.\nNastalo velké vyšetřování a byl návrh, aby byli rodiče vystěhováni do Jáchymova, že podporovali Němce. Taková byla doba. Zastal se jich ale starosta, a tak vystěhováni nebyli.\nRusové byli ubytováni i u nás i u sousedů. Měli šatní vši, ale chovali se slušně. Jednou vypukl poplach, že v lese jsou němečtí vojáci. Vyskakovali z oken a hnali se tam. Byl to ale planý poplach.\nPo skončení války vládla všude velká euforie. Na hlavní silnici ze Soběslavi do Bechyně šlo množství německých vojáků, do Rakouska se vracelo množství válečných aut a také nemocní z Červeného kříže.\nTam jsem poznala druhou odvrácenou tvář některých lidí, které jsem znala.Sice jim dali kus chleba, ale vyměňovali to za nejrůznější věci bez ohledu na to, že jim brali poslední, co měli. Maminka mi vždycky dala bochník chleba který jsem jim rozdala. Byl to neuvěřitelně zlý čas.\n9. května 1945 byla „U Nováků“ tancovačka na oslavu osvobození, když Rusové přivedli rakouského zajatce a na návsi s ním udělali „soud“.\nBylo to bizarní. Pod kopcem se tančilo a na kopci zajatce svázali, vedli ho přes vesnici a tam ho na polním můstku zastřelili. Do rána mu někdo sundal vojenské boty a vojenský kabát a zajatec zůstal nahý. Pak ho zakopali na místním pastvišti.\nZa nějakou dobu přijeli z Rakouska jeho rodiče, vykopali ho a odvezli.Nemohla jsem se pak na lidi, kteří byli v pozadí všeho ani podívat. Přitom ten zajatec nebyl Němec nebo esesák a vztahovalo se na něj omilostnění. Válka je skutečně odporná.\nVálku také odnesla sestřenice Jiřina Červenková ze Soběslavi. Šla na procházku se svým přítelem, potkala je četa ruských vojáků, Jiřinu znásilnili a zbili. Přítel Jiřiny šel na ruské velitelství a tam to oznámil.\nRusové s tím byli hned hotovi. Nechali nastoupit tu četu a Jiřina měla označit vojáky, který ji znásilnili. Jak mi později říkala, nikoho neoznačila, ale komandant poručil zastřelit všechny, kteří se toho zúčastnili. Smutné na tom bylo to, že otce Jiřiny zastřelili Němci v Heydrichiádě. Jiřina zůstala se sestrou Libuší a matkou bez prostředků. Můj otec jim pomáhal jak mohl.\nJaké to během války bylo? Byli jsme mladí, brali jsme to všechno jinak. Já a Marie jsme studovaly v Pelhřimově, měly jsme své lásky, své představy o životě a i když to na pohled vypadá, že jsme museli být z daného stavu věcí nešťastní, nebylo tomu tak. Byli jsme na světě rádi a žily jsme tak, jak to šlo. A především jsme měli dobré rodiče, kteří udělali vše co mohli, abychom žili „lépe“. Posílali nám balíky a když buchty cestou zplesnivěly, oškrabali jsme plíseň a snědli je.\nMůj strýček byl za 1.republiky kapitánem armády. Na odboj byl vězněn v koncentráku v Dachau. Vrátil se s podlomeným zdravím. Byl vysoký, ale vážil jen 40 kg a brzy zemřel.\nNyní docházím k názoru, že sice žijeme snadněji, ale ten pocit bezpečí už není. Svět se změnil a neřekla bych, že k lepšímu.Možná, že se mi to jen zdá, ale lidé dříve víc věřili v lidskou soudržnost a byli ochotnější si vzájemně pomáhat.\nNebylo tolik lží a podrazů, jako je nyní. I za války jsem se nebála chodit v noci lesem ze Smolče, když jsem jela domů z Pelhřimova i když byly lesy plné partyzánů. Nikdy jsem neslyšela, že by někdo někoho přepadl. Lidé se nyní změnili. Všechno nyní ovládají peníze. Běda, když je nyní někdo nemá...


Telefon zákonného zátupce *\nZačátečníci: Děti od 10ti let, které s jezdeckým výcvikem začínají a neovládají koně samostatně v klusu (neprojedou samostatně klusovou úlohu). Po vysvětlení jsou schopny samostatně donést sedlo, uzdečku, vyčistit koně a hodinu věnovat pozornost cvičiteli na jízdárně.\nPokročilí: Jezdci, kteří jsou schopni koně samostatně připravit (dovést, vyčistit, nasedlat, nauzdit) a jezdit samostatně na jízdárně (bez pomoci vodiče) alespoň v kroku a v klusu, zajet samostatně klusovou úlohu. Zvládnou si koně na klusové vyjížďce.\nPokročilí - cval: Jezdci, kteří jsou schopni zajet cvalovou úlohu, zvládnou koně v terénu ve cvalu.\nPO 15:30 - začátečníci\nČT 17:00 - pokročilí - cvaloví\nPÁ 17:00 - pokročilí - cvaloví


Zastavovač krve nejen po holení 7g - DrogerieZDE.cz\nDomů / Péče o tělo / Tělová kosmetika / Holení a depilace\nZastavovač krve nejen po holení 7g\nKód: K03847 Produktové číslo: 8594005500136\nZastavovač krve nejen po holení - solný kamenec - 7Gr v praktické tubě\nzastavovač krve ve formě tyčinky ze solného kamence. Praktická součást všech lékárniček s velmi jednoduchou aplikací. Nejprve lehce navlhčíte tyčinku a následně přiložíte k rance. Krev se ihned začne zastavovat. Není vhodné na velké a otevřené rány, jen na drobné oděrky, odřeniny nebo drobné pořezání například po holení. Rána se ihned zatáhne.\nBalení v praktické tubě - 7Gr\nElkos Čistící tablety na zubní protézy 120 ks Kód: K00561\nFresh Air jednorázová holítka s Aloe Vera 2 břity 5ks Kód: K03447\nDárková sada Gold Elle for woman 100ml+ 75ml Kód: K05171\nEDEKA Jemná mléčná čokoláda 200g Kód: K04396


Razítka zvířátka - MARYPLEN\nPokud máte děti, které rádi tvoří a jsou kreativní tak jim pořiďte tuto luxusní sadu razítek. Sada obsahuje 8 dřevěných razítek s motivem zvířátek, polštářek na razítka se čtyřmi barvami. Inkoust je zdravotně nezávadný a vhodný i pro mladší děti. Vše je uloženo v krásném a praktickém dřevěném boxu s přihrádkami.\nObsahuje malé části. Odpovídá ASTM D-4236.\nRozměry: 2,63 x 15,78 x 12,9 cm


Náramky z chirurgické oceli | Muj-bazar.cz – Inzerce zdarma, Inzeráty\nInzerce - Náramky z chirurgické oceli Soukromá i firemní inzerce zdarma\nStříbrné přívěsky levněNáušnice levněZlaté přívěsky levněPřívěsky na krk levněŠperky Guess na prodej\nNáramky z chirurgické oceli - inzerce, bazar, inzeráty\nPrsten Miss Sixty Linda MZA14, 54 - NabídkaZobrazeno 60xPrsten Miss Sixty MZA14 je nádherným šperkem, který bude slušet každé ženě. Je vyroben z kvalitní nerezové oceli, která připomíná na první pohled stříbro. Ocel, zvaná také jako švédská ocel, je velmi odolná a vyniká vysokou tvrdostí. Můžete si tedy být jisti, že tento šperk vydrží i náročnější nošení, které například stříbro či zlato nezvládá ...\nNáhrdelník Miss Sixty Linda MZA01 - NabídkaZobrazeno 74xTento náhrdelník Miss Sixty je určen pro ženy. Náhrdelník má krystal a je pozlacen.\nmiss sixty LINDA MZA04 - NabídkaZobrazeno 63xMiss Sixty je italská značka, specializovaná na dámské doplňky. Svěží a vzdušný design, příjemné ceny a kvalita zpracování dělá ze šperků této kolekce ideální ozdoby ženského outfitu. Cena: 739 KčBenešovDetail inzerátu13.8.2016 09:26\nDámský prsten Miss Sixty Exotic, 52 - NabídkaZobrazeno 83xDámský prsten Miss Sixty Exotic z chirurgické oceli s pozlaceným srdcem.\nmiss sixty EXOTIC MWD06 - NabídkaZobrazeno 62xNáušnice Miss Sixty Exotic SMWD06 jsou vyrobené z chirurgické oceli 316L. Povrch náušnic je leštěný. Zlaté srdíčko má PVD barvu a je označené nápisem Miss Sixty. Náušnice se zapínají pomocí puzetek. Hezké ocelové náušnice Miss Sixty. Cena: 1,449 KčBenešovDetail inzerátu13.8.2016 09:26\nDámské prsteny Miss Sixty Moon, 54 - NabídkaZobrazeno 77xSada dvou prstenů s motivy hvězdy a měsíce.\nDámský prsten Miss Sixty Moon, 56 - NabídkaZobrazeno 74xElegantní dámský dvoukroužkový prsten s motivy hvězdy a měsíce.\nDámské prsteny Miss Sixty Moon, MSD05 52 - NabídkaZobrazeno 56xSada dvou prstenů s motivem měsíce a hvězdy.\nmiss sixty GROUMETTE MS203 - NabídkaZobrazeno 61xStylový dámský nasazovací náramek tvořený z propletených zaoblených trojúhelníků připomíná antický šperk. Náramek z chirurgické oceli. Lesklá povrchová úprava.\nmiss sixty CUPIDO MRI04 - NabídkaZobrazeno 57xNáhrdelník s přívěskem ve tvaru šípu Miss Sixty Cupido MRI04. Miss Sixty je italská značka, specializovaná na dámské doplňky. Svěží a vzdušný design, příjemné ceny a kvalita zpracování dělá ze šperků této kolekce ideální ozdoby ženského outfitu. Cena: 1,519 KčBenešovDetail inzerátu13.8.2016 09:26\nInzeráty 91 až 100 z 318\n- Náramky z chirurgické oceli prodej\tKontakt, Podmínky, Mapa stránek, Články, RSS


ŽENA-IN - Ušetřete si jeden rozvod\nJaksi mi došla trpělivost, pomyslný džbán přetekl. Bouchla jsem do stolu právě na Štědrý večer. „Mám toho dost, zítra jdu dětem koupit pořádné Vánoce!“...\nRozhodla jsem se vám popsat situaci z mého prvního manželství.\nKdyž by má zpověď ochránila jen jednu ženu od zklamání, kterým jsem si musela projít já, byla bych velice spokojená.\nZačalo to velice nevinně.\nMému manželovi činilo veliké problémy zaplatit za mě v restauraci. Byla jsem tehdy, na počátku našeho vztahu, velice mladá a nezkušená. Pocházeli jsme oba z malé vesnice, kde z mého nynějšího pohledu, bylo hodně věcí jako ve středověku. Když byla dívka ve 23 letech svobodná, bylo na ní (hlavně podle starších žen) něco divného. A jistě zůstane na ocet!\nK tomu se přidala naše nepříznivá situace doma, můj otec měl hodně vlastností tyrana, toužila jsem jen po jednom. Vypadnout z domova co nejdříve.\nKdyž můj přítel dostal práci ve větším městě a byl mu nabídnut i byt, neváhala jsem ani vteřinu. Vidina toho, že se dostanu ze spárů otce a z očí sousedek, byla pro mě slepým lákadlem.\nMůj vztah a vyhlídka manželství byly v té chvíli mou záchranou. I když můj partner své mamonářské choutky nijak nezakrýval. Říkala jsem si, že se to snad nějak změní…\nMěli jsem hned děti, a to tři po sobě.\nOpět – tehdy se to nosilo a dost dobře to ani nešlo. Navíc, já po dětech toužila. Odsoudila jsem se tím ale k absolutní finanční závislosti na mém muži. Při mé třetí mateřské nebylo úniku.\nNeměla jsem u sebe většinou ani korunu.\nChodila jsem s dětmi na pískoviště, a to jen na to nejbližší, na které jsme došli pěšky. Autobusy a vlaky totiž stojí peníze. Vždy jsme měli v láhvi vodu se šťávou a na svačinu chleba s máslem. Salám a džusy jsme vůbec neznali. Ale to všechno bych ještě snesla. Vydělává jen jeden, nedá se nic dělat. Manžel se ale stával stále lakotnějším.\nPravidelně jsem dostávala něco peněz na chod domácnosti.\nBylo to měsíčně pár set korun a abych s nimi vyšla, musela jsem neustále počítat. Promýšlela jsem každý nákup a stala se mistryní ve vaření „ z vody“. Měli jsme nekonečné obměny těstovin, brambor, placek a kaší. Místo masa, sem tam nějaká uzenina. Na sladkosti pro děti nezbývalo, téměř nevěděly o jejich existenci. Moje rodiče se o ně nikdy zvlášť nezajímali a manžel rodiče již neměl. Když k nám přijel strýc (můj bratr) a přivezl jim každému pytlík bonbonů, měly z toho skutečně Vánoce.\nA právě o Vánocích mi to došlo.\nPři těchto svátcích hojnosti jsme všichni dohromady jídávali jednoho kapra. Bramborový salát bez uzeniny a majonézy. Jaksi mi došla trpělivost, pomyslný džbán přetekl. Bouchla jsem do stolu a právě na Štědrý večer. „Mám toho dost, zítra jdu dětem koupit pořádné Vánoce!“ Ani nevím, co jsem to řekla za nesmysl, ale tuhle větu si budu pamatovat do smrti.\nZačal hrozný blázinec.\nNikdy jsem si manželovi až moc nestěžovala. Jsem spíše uzavřenější nátura a nesnáším konflikty. Byl tudíž hrozně překvapen, ale bohužel to bylo tak všechno. Dohadovali jsme se asi rok a pak se rozvedli. Jsem teď velice šťastná, že jsem se k tomu tehdy odhodlala...\nChodím do práce a vydělané peníze pečlivě dělím mezi sebe a děti. Vyskakovat si sice nemůžeme, ale kapry máme každý rok dva a na bonbony také vždy zbude.\nA dokonce mám i přítele a představte si, že za mě platí …:-)\nDejte si prosím pozor na chorobné lakomce, ušetříte si tím jeden rozvod. Nic s nimi totiž nepohne…\nTak by mě docela zajímalo,kolik z něj vyrazila alimentů.\nHm...takych ludi nemusim. U nas doma je to tak, ze rodicia maju kazdy svoje penizky na svojom ucte a jeden plati trebars za telefon, vodu, el. apodobne a druhy zase za nakupy a dovolenky a tak. Ale vzdy to vyjde tak pol na pol...resp. v pomere takom ako zarabaju. ten co zarobi viac, tak aj viac zaplati, aby to bolo fer. a nikdy neboli doma nezhody. ked jeden nieco chcel, tak si to kupil, ved na to prachy mal, takze ziadne hadky, ako napriklad v clanku o televizi. ale samozrejme ze sa spolu vzdy dohodli co kupia, za aku cenu a tak. a mne sa to celkom paci. nech ma kazdy svoje penizky a o domacnost sa podelia, kazdy zaplati nieco. to je podla mna fer. a navyse...jeden nikdy nevie co sa moze stat,...\nSuzanne: někde jsem četla, že i podle toho se pozná gentleman\nJá si sice na večeři v restauraci dokážu vydělat sama, ale když chlap automaticky zaplatí, tak je velkorysej. A to je pro mě velmi sexy vlastnost. Já bych chlapa, kterej není velkorysej, vedle sebe nesnesla. Nechtěla bych totiž psát články, jako je ten nahoře.\nkdyž mě chlap pozve do hospody, tak předpokládám, že útratu zacáluje sám\nmedved: mám stejný názor a za svobodna jsem to řešila stejně, tak už jsme divný dvě teď s manželem máme kasu společnou a kdo potřebuje, tak si peníze vezme (větší výdaje řešíme společně)\nja jsem asi divna, ale me dycky prislo divny, ze by za me chlap v hospode platil..proboha proc ? a abych podle toho, jestli chce platit nebo ne chlapy sortovala ? ...dycky jsme platili bud kazdy svoje nebo napul nebo to jeden zatahl jednou a ten druhy podruhy...proste tak nejak baj voko spravedlive. zvyk, ze chlap plati za kazde situace za zenskou mi prijde zvrhly kurna, dyt mam taky svoji hrdost, ja si na svou veceri umim vydelat sama !\nJojo, taky musím s troškou do mlýna. Já se rozvedla nedávno (ale už dva roky s bývalým manželem nebydlím) a taky se divím, že mám jako samoživitelka se dvěma dětma a třema kočkama více peněz a žiju si podstatně lépe a blahobytněji, než jsem kdykoliv dříve žila s manželem. A to platím měsíčně mraky peněz za pronájem (v Praze).\nManx: Fakt že jo. Já ho to totiž úpně maximálně miluju. Bez chleba a bez příborů. Když nejsem tak úplně hladová, tak si kousek nechám na později, ale den nepřežije\nHelenab: Já jsem asi zvrhlá, ale vodu z brokolice a hlavně z hrášku normálně piju. Ale fakt je, že kdyby se do toho vývaru přidalo třeba vajíčko, zahustilo se to moukou a přizdobilo pár růžičkama brokoldy, tak by z toho po dopepření mohla být docela dobrá polívka. Akorát můj synek by se z toho , brokolici a květák nemusí ani cítit, natoz pozřít.\nManx: Kdepak na talíř... Na prkýnko - a žeru!\nO 12 knedlíkách jsem psala já.Kluk 12,manžel 4.Knedlíky vařím sam,velké hutné plné rohlíků.Čím tvrdší,tím jim víc chutnají.\nphoebe24: Chutná v podstatě jako normální rýže, ale je voňavější a taky se mi míň rozvařuje. Dá se koupit i v kilovém balení, třeba v Delvitě, ale je to o dost dražší, tak od 45,- Kč za kilo, v tom desetikilovým mi to vychází asi za 35,-. Hlavně ji nemusím pořád kupovat a mám zásobu - bydlíme na vesnici a kdo má pořád pro takové speciality jezdit, že jo. Radši nakupujeme ve velkým. Ten pytel co kupuju má na sobě myslím Thai Jasmine Rice.\nJuana: jak to chutná jasmínová rýže?? a voní to taky ?? možná to zkusím, ale rodinka je strašně konzervativní\nMajucha: Moje děti naštěstí ještě v pubertě nejsou, ale vzpomínám si na svoje telecí léta a to jsem se pravidelně rorážela čerstvým suchým chlebem, to mi nějak stačilo, ale zblajzla jsem i celou čtvrtku šumavy na posezení. Ale bylo to levný, tehdy 1,05Kčs.\nTři lžíce na osobu! To je tak pro naši malou. Já vařím hrnek tak tři deci, někdy se to sní, jindy ne a pak se tím malej dorazí když má hlad místo chleba Jenže já dřív šetřila a vařila jim obyčejnou dlouhozrnnou rýži a pak jsem loni koupila desetikilový pytel jasmínové rýže - u Vietnamců zelinářů - a moje rodina od té doby obyčejnou rýží pohrdá, takže musím vařit jen tuhle. Navíc jsem zjistila, že mnohem déle vydrží v lednici a nekazí se, nevím čím to je. Teda samozřejmě pokud ji někdo včas nesní. Takže nakonec ještě ušetřím, nemusím vyhazovat zkažený jídlo\nKupuju kuřecí prsíčka, stehna nám tolik nejedou Ale navařím z toho kde co, takže to zas není tak předražené... a k porcování kuřete - celé dětství maminka slavnostě naporcovala kuře a my děti měly dobrovolně povinně stehno. Ale bylo to jednou za čas, páč jsem původně z chudé rodiny\ngerda: Když jsem byla dítě, tak se u nás na jídle nešetřilo ( i když dnes vím, že jeden řízek nebo čtvrtka kuřete na porci je dostačující - víc je jen rozežranost)a k svátku jsem si taky přála celé grilované kuře jen pro sebe (stejně jsem se pak rozdělila)\nManx: Já kuře neporcuju, narvu ho do pekáče vcelku, šoupnu do trouby a spánembohem


Zloděj vykradením dvou sklepů a kolárny napáchal velkou škodu. Sebral kola, dalekohled, lyžařské vybavení i spacák | Společnost | Zprávy | Olomoucká Drbna - zprávy z Olomouce a Olomouckého kraje\nZloděj vykradením dvou sklepů a kolárny napáchal velkou škodu. Sebral kola, dalekohled, lyžařské vybavení i spacák\npátek, 4. ledna 2019, 22:00\nNeznámý pachatel se vloupal v době mezi 31. prosincem 2018 až 2. lednem 2019 do dvou sklepů a kolárny v domě v centru města Olomouce. Způsobil škodu za téměř 67 tisíc korun.\n„Z kolárny odcizil dvě jízdní kola, z jedné ze sklepních kójí odcizil lyžařské vybavení, cestovní tašky, spacák i karimatku, z druhé pak lovecký dalekohled. V ní také některé z věcí, odcizených z první kóje, zanechal. Případ prověřujeme pro podezření ze spáchání trestného činu krádež dílem dokonaný a dílem ve stádiu pokusu a trestného činu porušování domovní svobody, za které pachateli, v případě jeho zjištění, hrozí trest odnětí svobody až na pět let,“ řekla policejní mluvčí Irena Urbánková.\nŠtítky policie, krádež, sklep, kolárna, dalekohled, spacák, karimatka, lyžařská výbava\nV noci na dnešek pátrali jeseničtí záchranáři v husté mlze po muži....\npátek, 4. ledna 2019, 21:00\nV silném větru a husté mlze pátrali v noci na dnešek jeseničtí horští záchranáři po mladém muži, který se rozhodl bivakovat na...\nV přerovské nemocnici se loni narodilo 781 dětí. Mezi chlapci vedlo...\npátek, 4. ledna 2019, 19:30\nCelkem 781 dětí se v loňském roce narodilo v Nemocnici Přerov. Mezi novorozenci bylo 402 chlapců a 379 děvčátek, z toho 1 pár...\nProtancujte střevíce na Tříkralovém plesu dobré vůle. Část výtěžku...\npátek, 4. ledna 2019, 19:00\nTak jako každý rok i letos skautské středisko Jana Boska pořádá Tříkrálový ples dobré vůle. Již dvacátý sedmý ročník se uskuteční...\nMoravské divadlo uvede v letošní první premiéře tragikomedii s názvem...\npátek, 4. ledna 2019, 18:00\nMoravské divadlo v Olomouci uvede v letošní první premiéře tragikomedii maďarského dramatika a prozaika Istvána Örkényho s názvem...\nPŘEHLED: Podívejte se na mapu nejvyhledávanějších rodáků. V Olomouci je to...\nSyn zaútočil na matku sekerou. Za pokus o vraždu mu hrozí osmnáct let ve vězení\nVIDEO: Přerov pořídil iglú pro bezdomovce. Jsou pro jednotlivce i pro páry\nVIDEO: Videoklip je na světě. Tomáš Klus nazpíval s Arpidou píseň Marie\nVideoklip k písni Marie je na světě. Známou písničku Tomáše Kluse nazpíval zpěvák společně s hudebním uskupením K.R.B z Centra Arpida. Natáčení proběhlo v pondělí 1. dubna a kulisou se stalo centrum Budějc.\nŠéf Boeingu připustil chyby, získat zpět důvěru potrvá\nŠéf americké společnosti Boeing dnes připustil, že se firma dopustila chyby při zavádění problematického systému varování v pilotní kabině letounů Boeing 737 MAX. Zároveň předpověděl, že potrvá nějaký čas, než výrobce znovu získá důvěru zákazníků, otřesenou dvěma leteckými katastrofami s 346 oběťmi na životech. Ty vedly k zákazu létání zmíněných strojů po celém světě.


Goldfingers Prague je gentlemen's club, který má již 23 letou tradici. Nachází se v samém srdci Prahy, na Václavském nám. v hotelu Ambassador. Goldfingers nabízí naprosto nezapomenutelnou atmosféru bývalého divadla Alhambra. Klub je otevřený každý den od 20:30 do 5:00, v pátek a v sobotu do 6:00. Nabízí nonstop program na hlavním pódiu, kde jedna show střídá druhou. Program je velice pestrý a skládá se nejen ze striptýzových show, ale také s profesionálních choreografí a akrobacíí na tyči, kruhu či šále. Vyhledávané jsou také autoerotická vystoupení. V Goldfingers potkáte tanečnice z celého světa. Spolupracuje s těmi nejlepšími choreografy a návrháři v oboru, takže je opravdu na co se dívat. Nabízí 2 patra, 2 bary, 2 pódia a skvělou zábavu na celou noc.\nVybírat můžete ze dvou balíčků\n1/ speciální cena: 13,000,-CZK - welcome drink (zdarma), rezervace stolu, 20 tipping dollars (zdarma), 3 x láhev alkoholu (0,7 l, Havana club, Jägermeister, Beefeater, Jameson, Absolut vodka a další ve stejné cenové kategorii), 15 soft drinks, vip table dance\n2/ speciální cena: 24,000,-CZK - welcome drink (zdarma), rezervace stolu, 20 tipping dollars (zdarma),Moet Chandon Brut Imperial 0,75 l, 3 x láhev alkoholu (0,7 l, premium brands), 15 soft drinks, vip table dance\nBalíček je určený pro maximálně 8 osob, neobsahuje dopravu


Malý prostor Hacks - Udělat svůj nejlepší domov\nHome Uncategorized Malý prostor Hacks\nMalý prostor Hacks\nJe váš malý prostor vypadat a cítí se stísněný? Jeden z těchto malých prostorových hacků může být právě to, co potřebujete.\nVálečková dvířka nebo kapsová dvířka\nDveře s válečkovými dveřmi (nebo kapsové dveře, pokud to váš prostor dovoluje) jsou skvělé řešení pro malé prostory. Dveře, které se otvírají, vyžadují spoustu místa, takže proč je nevylučovat, kde můžete? DIY válečková dvířka mohou být postavena na cca 50 dolarů, pokud to chcete udělat levně, nebo můžete jít na vyšší materiály a vytvořit něco opravdu zvláštního.\nKancelář ve skříňce\nPotřebujete domácí kancelář, ale nemáte další pokoj? Nápad „kancelář v skříni“ je populární řešení, pokud je prostor prémiový. Podívejte se na tento příspěvek z Remodelaholic pro skvělý příklad\nZrcadla jsou skvělá pro reflexní světlo a prostor tak vypadá větší, a proto se ujistěte, že je používáte a používejte je moudře. Můžete dokonce viset záclony na obou stranách, aby falešný vzhled okna (obzvláště účinný trik, pokud máte bez oken nebo tmavý pokoj),\nPoužijte koberec správné velikosti\nChybou malého prostoru číslo 1 je použít koberec, který je příliš malý. U většiny místností by měla být mezi okraji koberce a stěnami místnosti přibližně 10 „- 20“ holé podlahy (v závislosti na velikosti místnosti, která může být nižší než 8 „až 24 „). Ujistěte se, že koberec je vycentrovaný v místnosti a vzdálenost mezi kobercem a stěnou je stejná na všech čtyřech stranách. Koberec, který je příliš malý, bude vypadat ještě menší. Ujistěte se, že celý nábytek sedí na vrcholu koberce.\nFalešný vysoký strop\nVšichni víme, že bílé stropy pravděpodobně způsobují, že pokoje vypadají výš, ale pokud chcete zvýšit představenou výškovou barvu, také horní čtvrť stěny bílé (často označovaná jako polovina malovaná zeď, i když to není technicky polovina). Dává prostor prostornější a vzdušnější pocit.\nZávěsné kresby s širokými rámečky a rohožemi\nStejně jako nábytek je lepší použít méně, ale větší umělecké díla. Pomocí kresby vytvořte ohnisko a umístěte menší části do větších rámečků. Fotografie zobrazené ve velkých rámečcích se širokými rohožemi vytvářejí prostor. Galerie stěn jsou stále volbou, ale namísto použití mnoha malých kusů seskupených dohromady použijte méně kusů s širšími rohožemi. Efekt bude stejný, ale prostor se bude cítit méně přeplněný.\nPoužijte velký nábytek\nMísto toho, abyste se do malých místností snažili zaplatit spoustu malého nábytku, snažte se, aby váš prostor vypadal větší pomocí větších kusů nábytku, ale méně z nich. Například v malém obývacím pokoji, namísto toho, aby se pokusil sedět na pohovce, židle, pohovka, konferenční stolek a postranní stoly, zkuste použít pohovku s pravidelnou velikostí, velký osman, který se zdvojnásobí jako konferenční stolek a možná i samostatný postranní židle. Pokud máte prostor, můžete dokonce obsahovat velké úložiště pro uložení (uzavřené úložiště bude vypadat méně přeplněné než otevřené úložiště). Zbavte se přebytečných malých kousků a místo toho zahrňte pouze to, co potřebujete.\nPlovoucí police jsou skvělým řešením pro malé místnosti, protože zabírají tak málo místa a mohou být umístěny téměř všude. Při zdobení s plovoucími poličkami se nebojte jít vysoko – použití vertikálního prostoru je velmi důležité při zdobení malých prostorů, takže stack jeden na druhém stejně vysoký, jaký jste odvážní jít! A pro opravdu zábavný vzhled, nainstalujte jej na výšku postranního stolu a poté na něj natikejte nebo nakreslete falešné nohy.\nPrevious articleDodavatelé osiv a katalogy semen pro malé zemědělství\nNext articleKatalogy zdarma pro téměř vše


O tom, že fyzikální jevy fungují stejně v našich domácnostech, jako v hlubinách vesmíru, bude ve čtvrtek 23. února v rámci Café Nobel na teplické hvězdárně povídat Prof. RNDr. Petr Kulhánek, CSc. z Fakulty elektrotechnické ČVUT v Praze. Čeká vás série krátkých zamyšlení nad jevy, které dennodenně potkáváme a ani netušíme, jak hluboce souvisí s astronomií.\nOd šálku čaje se dostaneme až k Machovu principu a obyčejného zrcadla v koupelně se zeptáme, kdo je na světě nejkrásnější. Dozvíte se – nebo možná i nedozvíte – proč vůbec můžeme bruslit a lyžovat, jaká kouzla se dají dělat s obyčejnou vodní kapkou, co je to var a jak souvisí s astronomií. A od mikrovlnky dojdeme až k velkém třesku.\nPřednáška Petra Kulhánka na hvězdárně na Písečném vrchu v Teplicích začne v obvyklém čase – v 18 hodin.


KVH Pegasus o.s. • Uživatelský panel • Podmínky pro užívání\nKVH Pegasus o.s.\nKVH Pegasus o.s. - Podmínky pro užívání\nSvým přístupem na „KVH Pegasus o.s.“ souhlasíte s následujícími podmínkami. Pokud nesouhlasíte, neprodleně opusťte „KVH Pegasus o.s.“, nevstupujte na něj a nepoužívejte jej. Vyhrazujeme si právo tyto podmínky kdykoliv změnit a učiníme vše potřebné pro to, abychom vás o této změně informovali. Přesto je rozumné tyto podmínky průběžně sledovat vzhledem k tomu, že používáním „KVH Pegasus o.s.“ s nimi souhlasíte.\nZavazujete se nepřispívat na fórum pohoršujícím, hanlivým, nevhodným, vulgárním nebo jiným materiálem, který by mohl porušovat platné zákony ve vaší zemi, zákony v zemi, kde sídlí „KVH Pegasus o.s.“, nebo platné mezinárodní právo. Tato činnost může vést k okamžitému a trvalému vykázání z fóra a/nebo upozornění vašeho poskytovatele internetových služeb (ISP) na vaši činnost, pokud bude uznáno za nutné. IP adresy všech příspěvků jsou ukládány pro případné uplatnění těchto opatření. Souhlasíte s tím, že „KVH Pegasus o.s.“ má právo odstranit, upravit, přesunout nebo uzamknout jakékoliv téma nebo příspěvek, pokud to bude považovat za nutné. Jako uživatel souhlasíte se všemi údaji uloženými v databázi. Přestože „KVH Pegasus o.s.“ ani phpBB neposkytne tyto informace třetí straně nebo cizím osobám, nepřebírá „KVH Pegasus o.s.“ ani phpBB zodpovědnost za jakýkoliv pokus o vniknutí do systému, který by mohl vést ke kompromitaci těchto dat.


Koupit jako eKnihu Začali jste fotografovat, nebo již nějaký čas vlastníte digitální fotoaparát a chtěli byste se s ním naučit lépe pracovat? Rádi byste konečně zjistili, co znamenají všechny zkratky a pojmy, kterými se to okolo fotografování jen hemží? Zkušený fotograf a pedagog\nInstitutu tvůrčí fotografie připravil soubor užitečných a srozumitelných tipů pro každého, kdo chce fotografovat bez obav, zda se snímek vydaří. Kniha vám pomůže snadno porozumět zdánlivě složitým pojmům jako je hloubka ostrosti, korekce expozice nebo barevná teplota světla.\nOdhalí také nejrůznější techniky a postupy, díky kterým dosáhnete opravdu skvělých výsledků a to bez ohledu na to, jestli používáte digitální zrcadlovku nebo kompaktní fotoaparát. S knihou se mimo jiné naučíte jak: - Používat jednotlivé režimy\nvašeho fotoaparátu - Chránit a udržovat fotoaparát a jeho součásti - Vybírat vhodné fotografické příslušenství - Fotografovat v nejrůznějším prostředí a situacích - Zachytit světlo v jeho proměnlivých podobách - Zvolit správnou kompozici pro\nlepší snímky - Kreativně ovlivňovat ostrost fotografií - Dosáhnout lepšího barevného podání snímků - Provádět základní úpravy fotografií v počítači O autorovi: Miroslav Myška pracuje jako reklamní fotograf a je členem Asociace\nfotografů ČR. Od roku 1990 působí na Institutu tvůrčí fotografie Slezské univerzity v Opavě, kde vyučuje principy osvětlení, práci s elektronickými blesky a vede ateliérová cvičení. Představil se na více než dvaceti samostatných výstavách a desítkách skupinových výstav u\nnás i v zahraničí. Jeho fotografie jsou zastoupeny mimo jiné ve sbírkách Modern Art v San Franciscu, Uměleckoprůmyslového muzea v Praze a Moravské galerie v Brně. Je autorem úspěšných knih (např. Fotografujeme krajinu, Světlo a osvětlení v digitální fotografii) a několika\nčlánků v časopise DIGIfoto.\nDoporučeno od:15 let EAN:9788025122105


Detaily Animace Vysoké (po najetí myší se zobrazí Nízké)\nŽádných rozdílů po změně nastavení animací jsem si nevšimnul (hru jsem samozřejmě zkoumal i v pohybu). Nenaměřil jsem ani rozdíl ve výkonu.\nPerspektiva Větší (po najetí myší se zobrazí Menší)\nNastavení pojmenované Perspektiva v sobě ukrývá nastavení efektu hloubky ostrosti (Depth of Field). Ten rozmazává vzdálené objekty a ve hře je aplikován téměř všude. Často se stane, že na scéně není jediné nerozmazané místo. Snížení jeho kvality je tak na místě i v případě, že váš počítač SimCity vykresluje dostatečně rychle. Snížení kvality nastavení Perspektiva ostatně žádný nárůst výkonu nepřineslo.\nAnti-Aliasing Zapnuto (po najetí myší se zobrazí Vypnuto)\nJak už jsem psal v některé z předchozích kapitol, SimCity podporuje pouze režim post processing vyhlazování. Po jeho zapnutí se tak připravte na parazitní jev v podobě vyhlazení textur a obecně celého obrazu. SimCity navíc zubatými hranami subjektivně netrpí tolik jako jiné hry, řada uživatelů tak vyhlazování možná nechá úplně vypnuté. Jeho nároky na výkon jsou nicméně malé, vypnutí vyhlazování zvýšilo framerate jen z 16 na 17 fps.\nRozdíly mezi minimálním a maximálním nastavením všech detailů jsou jedním slovem enormní. Rozdíl je daný především změnou nastavení Světlost (v originále pravděpodobně Lightning, překlady jsou skutečně šílené), které dynamické osvětlení hry přepne na statické. Díky tomu se přestanou vykreslovat všechny stíny a sníží se i kvalita částicových efektů. Na druhou stranu nárůst výkonu je podobně obrovský. S AMD Radeonem HD 7770 jsem v rozlišení 1920 × 1080 px se zapnutým vyhlazováním naměřil nárůst z 23 na 172 na první a z 20 na 155 snímků za sekundu na druhé scéně. Při nejnižším nastavení detailů tak SimCity rozjede téměř na jakémkoliv počítači.


Dětské kolo HEAD Ridott II 26" bkmatt/orange 2022 S-RIDE 2x8 | Head Sport Shop\nDětské kolo HEAD Ridott II 26" bkmatt/orange 2022 S-RIDE 2x8\nPožadujete VIP cenu 11.160 Kč - ZAREGISTRUJTE SE do "VIP zóny HEAD"\nKolo pro děti od 140 do 150 cm. Velikost 26"/36 cm, 16x rychlostí, mechanické kotoučové brzdy, Alu 6061 HT, 26". Výška rámu 36 cm, hmotnost 13,6 kg. Geometrii rámu najdete v souboru PDF dole, na této kartě produktu.\nKód produktu: 22901 26"\nHEAD Ridott II 26"/dodání SRPEN 2022.\nVarianta Dětské kolo HEAD Ridott II 26" bkmatt/orange 2022 S-RIDE 2x8 (11 780 Kč)\n12 400 Kč 11 780 Kč (cena s DPH)\nBarva black matt/orange\nVidlice Zoom HL CH-565D AMS 80mm\nKliky Prowheel TM-CY01 36-22/170mm\nPlášťe Impac Smartpac 26x2.1”\nDobrý den, zajímal by mě produkt Dětské kolo HEAD Ridott II 26" bkmatt/orange 2022 S-RIDE 2x8 .


Udělejte si to doma co nejpříjemnější | CelebrityTime\nUdělejte si to doma co nejpříjemnější\nHome » Life Style » Bydlení » Udělejte si to doma co nejpříjemnější\nI přesto, že okolnosti nutí většinu z nás držet se pěkně doma a ven vyrazit jen v nejnutnějším případě, můžeme si tuto dobu v mnohém zpříjemnit. Někdo uvítá relaxační vůni z aromadifuzéru, jiný ocení něco dobrého k jídlu a pití a další se raději preventivně postará o bohatý přísun vitamínů a minerálů do těla. Ať už dáváte přednost čemukoli, pomocníky k těmto aktivitám si můžete v klidu a s dovážkou až do domu objednat od české značky Concept na www.my-concept.cz\nZdravé dýchání s oblíbenou vůní navíc\nNOVINKA: ZV2010 zvlhčovač vzduchu PERFECT AIR,\njehož filtr účinně zachytí bakterie a minerály obsažené ve vodě, v sobě spojuje ultrazvukový zvlhčovač a aroma difuzér. A protože je vybaven také speciální aroma zásuvkou, můžete si kdykoli dopřát domov plný vůně třeba z oblíbeného relaxačního nebo léčivého aroma oleje. Během chvíle tak doma vytvoříte atmosféru, která navodí příjemné pocity, uvolní mysl nebo pomůže od zdravotních komplikací. Nový zvlhčovač má přehledný digitální displej pro rychlé a snadné ovládání. Lze ho spustit v režimu studené nebo teplé páry a podle potřeby regulovat rychlost jejího proudění a intenzitu vlhkosti. Velký zásobník na vodu má objem 4,5 litru a pracovat vydrží až 32 hodin. Zvlhčovač je vybaven také časovačem a jeho moderní design podtrhne i barevné ambientní podsvícení, které nabízí širokou škálu barev. Cena: 2.799 korun.\nZV1010 zvlhčovač vzduchu s aromadifuzérem 2v1\nsvým kompaktním rozměrem a elegantním designem zapadne do každého prostoru. Pracuje na ultrazvukovém principu, má dvě možnosti nastavení intenzity páry, nádržku o objemu 1,2 litru a v provozu vydrží až 60 hodin. Jeho součástí je i aromadifuzér, kam stačí přidat pár kapek esenciálního oleje a vzduch v místnosti bude nejen vonět, ale i léčit. Zvlhčovač lze navíc použít i jako noční světlo a to hned v 7 barevných odstínech. Cena: 999 korun.\nOblíbený nápoj zrelaxuje mysl i tělo\nNOVINKA: RK4120 skleněná rychlovarná konvice\ns objemem 1,7 litru a regulací teploty má barevné podsvícení závislé na zvolené teplotě ohřevu. Díky tomu snadno zjistíte, jestli voda na váš oblíbený nápoj bude mít správnou teplotu, tu lze totiž nastavit v rozmezí od 50 do 100 °C. Konvice navíc disponuje i funkcí Keep Warm, která udržuje teplotu vody a ocení ji především milovníci čaje při jeho louhování. Bezpečnost provozu zaručuje kvalitní značkový konektor STRIX a dvojnásobná bezpečnostní pojistka. Cena: 1.199 korun.\nRK0020 keramická rychlovarná konvice Arte\nzaručeně rozjasní váš den svým krásným designem a vodu na kávu nebo čaj ohřejete s dokonalým estetickým zážitkem. Má objem 1,5 litru a je vyrobena z vysoce kvalitního zdravotně nezávadného hygienického materiálu. Nabízí 2-násobný bezpečnostní systém, středový konektor, kontrolku provozu a vodoznak. Cena: 999 korun.\nNěco dobrého na zub vždycky zvedne náladu\nNOVINKA: SV3050 sendvičovač s výměnnými deskami 3v1\numí vykouzlit sendviče, vafle a také pracuje jako gril. Díky tomu dokáže tenhle malý přístroj uspokojit chutě celé rodiny. Plotny mají nepřilnavý povrch a snadno se vyměňují i myjí. Nový sendvičovač má elegantní matný povrch, bezpečné studené držadlo, kontrolku provozu i nahřátí a také automatickou regulaci teploty. Cena: 899 korun.\nCK9090 multifunkční hrnec 9+1 s formou na bábovku\nvaří, dusí, peče, smaží, vaří v páře, frituje, využijete ho na pomalé vaření, jako přenosný gril, můžete v něm upéct bábovku a nakonec v něm připravit čokoládové nebo sýrové fondue. Všechny nádoby multifunkčního hrnce mají povrch z nepřilnavého keramického povrchu, který umožňuje připravit jídlo jen s minimálním množstvím tuku a to bez rizika připálení. Jeho maximální kapacita je 4 litry a teplotu lze nastavit od 80 do 240 °C. Cena: 2.999 korun.\nPořádnou dávkou vitamínů rozhodně nic nazkazíte\nmá extra velký XXL plnící otvor, takže ovoce ani zeleninu není potřeba předem krájet. Díky praktickému ANTIDRIPU z něj navíc neukápne ani slza cenné šťávy tam, kam nechcete. Odšťavňovač má dotykovou ovládací desku s LCD displejem a 5 přednastavených rychlostních stupňů. Povrch jeho lisovacího disku je vyroben z odolného Titanium Nitridu a filtrační sítko z kvalitní ušlechtilé oceli. Cena: 2.499 korun.\nSM3050 FRESH&NUTRI smoothie mixér\nje milován všemi vyznavači zdravé a dokonce i RAW stravy. Má 6 přednastavených programů, speciální program na zmrzlinu, mletí mouky, polévky (tu dokáže dokonce přímo v mixovací nádobě ohřát na 42 °C) nebo smoothie. Mixér je dotykově ovládaný pomocí slideru a dokáže až 33 tisíc otáček za minutu. Má silný motor, nastavitelnou dobu chodu a 6 kvalitních nožů. Mixovací nádoba z BPA tritanu je dvoulitrová, má integrovanou odměrku a odnímá se pouhým zvednutím z pohonné jednotky. Spoustu receptů pro jeho ideální využití navíc najdete v kuchařce, kterou k němu dostanete zdarma. Cena 3.999 korun.


Galerie z bývalé zámecké sýpky | iMaterialy\niMaterialy > Zajímavá stavba > Galerie z bývalé zámecké sýpky\nAreál s rozsáhlou zahradou, rybníkem a zámeckými budovami se nachází na okraji obce Jirny ve Středočeském kraji. Bývalá sýpka se proměnila na výstavní galerii a depozitář. Její interiéry bylo proto třeba maximálně otevřít, a to včetně podkroví. Střešní plášť je nový, naskytla se tedy možnost jeho zateplení. Historie zámku a okolních hospodářských budov sahá do poloviny 17. století. Areál v průběhu let měnil majitele, což se negativně podepsalo na jeho stavu. Současní majitelé se snaží budovy postupně rekonstruovat a navracet jim původní hodnotu. Zatím poslední rekonstrukcí byla sýpka, která dříve integrovala i další funkce a v minulém století bylo do její dispozice vneseno několik necitlivých vestaveb.\nTak, jak je objekt členěn, střídají se i různé střechy: sedlová, valbová i mansardová s horní valbou. Mansardovou střechu ve zlomu zdobí dřevěná profilovaná římsa. Podobně jako typ střech se mění také konstrukce krovů: postupně se zde střídá krov s ležatou stolicí v plné vazbě na vazných trámech a krov se stojatou stolicí s plnými vazbami a sloupky podpírající středovou vaznici. Dřevo krovu je na základě dendrologického průzkumu smrkové a jedlové z konce 18. století, na části borovicové z poloviny 19. století. Vlivem pozdějších vestaveb byly v některých místech vazné trámy přeřezány a nahrazeny ocelovou pásovinou. Otevření dispozice se v jedné části objektu řešilo výměnou dřevěných vazných trámů za ocelové vazníky HEB, které plní i funkci stropních nosníků.\nBiotický průzkum ukázal, že krov byl napaden dřevokazným hmyzem z čeledi tesaříkovitých a dřevokaznou saprofickou houbou rodu Kornatec. Poškozené části se odstranily včetně 50–70 cm zdánlivě zdravého dřeva jako prevence. U prvků napadených hmyzem se poškozená vrstva osekala na zdravé dřevo a chemicky ošetřila. V případě vysokého napadení se prvky vyměnily. U měněných částí se použily klasické tesařské spoje jako plátování nebo čepování. Všechny dřevěné prvky byly chemicky ošetřeny, použily se přípravky na vodní bázi.\nZdivo sýpky nebylo možné zejména vzhledem k její historické hodnotě zateplit. Střešní plášť je ale zcela nový, a to včetně zateplení. Minerální izolace se umisťovala pouze mezi stávající krokve výšky 140 mm. Vzhledem k účelu objektu a předpokládané vnitřní návrhové teplotě je to dostatečné. Celá skladba má klasické pořadí vrstev s vnitřním sádrokartonovým podhledem, parozábranou, tepelnou izolací, pojistnou fóliovou hydroizolací, laťováním ve dvou vrstvách a střešní krytinou. Krytinou je původní bobrovka v korunovém uspořádání, klempířské prvky jsou z mědi včetně nového hromosvodu.\nV krajní valbě chtěl investor odstranit sloupy podpírající nárožní krokve. Byl proto navržen ocelový rám, který přenáší veškeré zatížení od krovu do obvodových stěn. Rám je propojen s novou železobetonovou skořepinou, která vznikla nad cihelnými klenbami. Architekti také vytvořili nový průhled do parku – ocelová konstrukce tohoto prvku byla vsazena do střešního pláště. Ocelové nosníky stropu zde byly, vzhledem k vyložení konzoly, protaženy celým domem až na protější obvodovou stěnu. Opláštění tvoří dřevěná podkonstrukce s měděným oplechováním.\nTomáš Pulkrábek, Arch.Design, s. r. o.


16. Den poezie - Intranet GVP - Lokální síť Gymnázia Na Vítězné pláni, Praha 4\n16. Den poezie\nRádi bychom Vás po roce opět pozvali k účasti na 16. ročníku festivalu Den poezie, který se tento rok odehrává od 9. do 23. listopadu 2014.\nFestival letos ponese podtitul Řezaná poezie, inspirovaný tvůrčími metodami i náklonnostmi Bohumila Hrabala a Jiřího Koláře, od jejichž narození letos uběhlo sto let. Koná se ve dnech, během nichž vzpomeneme 204. výročí narození muže, bez něhož si moderní českou poezii nelze představit: Karla Hynka Máchy.\n29.09.2014 - Autor: Eva Podzimková - Komentáře: 0\ndovolte, abych Vás seznámila s podmínkami soutěže, v níž byste mohli představit svou básnickou tvorbu. Tuto akci pořádá Gymnázium Na Vítězné pláni ve spolupráci se svými partnery, jimiž jsou Divadlo V Dlouhé, Pierot, spol. s.r.o., a nakladatelství Argo, u příležitosti Dne poezie (16. 11. 2014).\nEva Podzimková, Gymnázium Na Vítězné pláni 1160, PSČ 140 00, Praha 4 nebo na mail: evapodzim@seznam.cz do uzávěrky soutěže (31. 10. 2014).\nStudenti mohou poslat jeden až tři básnické texty libovolného rozsahu (ve třech kopiích) na téma Řezaná poezie. Každý text přečtou porotci soutěže. Ceny pro vítěze velkoryse zajišťují partneři Gymnázia Na Vítězné pláni. Součástí soutěže a jejím završením bude veřejné předčítání vítězných prací, spojené s předáváním cen autorům oceněných děl.\nNa tvorbu mladých básnířek a básníků a na spolupráci s Vámi se těší společně s organizátory akce 16. Den poezie


Spolumajitelka chce převést svou parcelu pro D11 na Havránkovou – Novinky.cz\nSpolumajitelka jednoho z pozemků určených pro dostavbu dálnice D11 Jaroslava Štrosová chce svou parcelu převést na sestru Ludmilu Havránkovou. Ta ve čtvrtek ze zdravotních důvodů nepodepsala dohodu se státem o výměně pozemků. Na podpis Havránkové přitom byla vázána i dohoda se Štrosovou. Informoval o tom mluvčí ministerstva dopravy Karel Hanzelka.\nSpory ohledně pozemků pro dostavbu dálnice D11 se vlečou 16 let.\npátek 25. června 2010, 13:04\nPokud by Havránková s převodem podílu nesouhlasila, chce Štrosová požádat vládu, aby mohla dohodu podepsat separátně, bez ohledu na svou sestru. Podle Ředitelství silnic a dálnic je ale tento krok zbytečný a dohodu může podepsat již nyní s majitelkami odděleně. Společný podpis přitom spolumajitelky pozemků státu navrhly minulý týden.\nHavránková a Štrosová v pondělí souhlasily se zněním smlouvy se státem o výměně pozemků, musely ji ale do čtvrtka podepsat. Do tohoto termínu stát pozastavil proces vyvlastňování pozemků. V pondělí zřejmě bude o situaci opět jednat vláda, která by měla rozhodnout, zda bude pokračovat v jednání nebo začne vyvlastňovat.\nPřipravené dohody počítají s výměnou tří hektarů Havránkové za jiné patřící státu, stát navíc doplatí statkářce zhruba dvacetimiliónový rozdíl v tržní ceně a dá jí do pronájmu dalších 130 hektarů pozemků. Štrosová dostane za svých 1400 metrů čtverečních stejně velký pozemek jinde a doplatek zhruba 40 000 korun.\nSpory o pozemky u Hradce Králové se táhnou už 16 let, podpis smluv by je definitivně vyřešil. Dálnice D11 nyní končí tři kilometry před Hradcem a doprava je vedena přes okolní obce.\nDálnici D11 svítá naděje, vyjednávací tým se s farmářkou dohodl na smlouvách


Utěrky pro čisté prostory ISO 4 Berkshire Super Polx® 1200 - Enviflex s.r.o.\nKatalog / Utěrky pro čisté prostory / Utěrky pro čisté prostory ISO 4 Berkshire Super Polx® 1200\nPletené 100% polyesterové utěrky určené pro použití ve výrobě integrovaných obvodů, LCD, polovodičů a dalších zařízení citlivých na znečištění vláken a částic, netěkavých zbytků a iontů. Prané a balené v čistém prostoru ISO 4. Nepřetržitá úpletová pletenina zabraňuje uvolňování vláken.\nOdolné proti roztržení – pro náročné čištění\nSuché utěrky mají nízký obsah iontů, částic a vláken, mohou absorbovat až trojnásobek vlastní hmotnosti\nPracují dobře s acetonem, isopropanolem a dalšími rozpouštědly\nMěkké hrany pro citlivé povrchy\nVícevrstvá konstrukce vytváří měkký materiál, který nepoškrábe ani ty nejcitlivější části. Je vhodný pro použití v laboratořích i v kosmonautice a obraně, mikroelektronice, zpracování potravin, zpracování fotografií a tisku, farmaceutických a biomedicínských výrobních zařízeních.\nVhodné pro čisté prostory třídy ISO 4\n230×230 mm, 150 ks (balení 1200 ks)\n300×300 mm, 75 ks (balení 1050 ks)\nNapuštěné utěrky pro čisté prostory, Contec PROSAT® PS-919


Hooters – Wikipedie\nInteriér restaurace v USA.\nRestaurace za provozu (USA).\nHooters je obchodní značka dvou amerických soukromých řetězců rychlého občerstvení: Hooters of America, Incorporated (pocházející z Atlanty v Georgii) a Hooters, Incorporated (pocházející z Columbu v Ohiu). Firma byla založena v roce 1983 v Clearwateru na Floridě.\nSpolečnost je zaměřena na mužské zákazníky, a je známá pro zaměstnávání svůdně oblečených servírek. Restaurace nabízejí hamburgery, sendviče, steaky, mořské plody, kuřecí křídla, a pod. Často je zde také podáván alkohol, většinou pivo a víno, mnohdy je zde také bar. Restaurace nabízí sledování přímých sportovních přenosů.\nFirma má jen v USA okolo 450 restaurací ve 43 státech. Po celém světě působí ve 26 zemích a v roce 2009 společnost oznámila otevření poboček v České republice a na Slovensku. První restaurace byla otevřena v první polovině roku 2010 ve Vodičkově ulici v Praze.\n1 Restaurace Hooters v Česku\nRestaurace Hooters v Česku[editovat | editovat zdroj]\nV Česku jsou otevřeny tyto provozovny:\nPraha 2 - Vodičkova 5\nPraha 1 - Havelská 25\nV tomto článku byl použit překlad textu z článku Hooters na slovenské Wikipedii.\n↑ V Praze letos otevře restaurace Hooters s plážovými servírkami\n↑ Do ČR a na Slovensko míří americká restaurační síť Hooters\nObrázky, zvuky či videa k tématu Hooters ve Wikimedia Commons\n(česky) Česká domovská stránka\nAutoritní data: LCCN: n98105702 | VIAF: 3145970173832251435 | WorldcatID: lccn-n98105702\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Hooters&oldid=15414764“


Obama vyhrál. Nejvyšší soud schválil jeho zdravotní reformu - iDNES.cz\n28. června 2012 16:18, aktualizováno 19:05\nOdpůrce Obamovy zdravotní reformy drží stráž před budovou Nejvyššího soudu ve Washingtonu. (27. června 2012) | foto: AP\nDevítičlenný Nejvyšší soud, ve kterém mají převahu jednoho hlasu konzervativci, podpořil Obamův zákon nejtěsnějším rozdílem 5:4. Na stranu liberálů se přidal konzervativní šéf soudu John Roberts.\nZásadní zákon, jehož prosazení trvalo Obamovi 18 měsíců, tím přežil své dosud největší ohrožení. Republikáni vždy proti reformě vystupovali a u soudu ji napadli jako nepřípustný zásah federální vlády do svobod jednotlivce, který je v rozporu s ústavou. Soud jim nedal za pravdu.\nPři vyhlášení rozsudku to ale vypadalo naopak. Šéf soudu Roberts totiž nejprve uvedl, že povinné pojištění je v rozporu s ustanovením americké ústavy, jež reguluje obchod mezi jednotlivými státy Unie.\nNa rozhodnutí soudu reagoval Obama i jeho republikánský vyzývatel Mitt Romney. "Rozhodnutí je nezávislé na politice," řekl Obama. Zároveň vyjmenoval přínos reformy pro běžné Američany, kterým je podle něj levnější a přístupnější zdravotní péče.\nŠéf Bílého domu zároveň uvedl, že povinné zdravotní pojištění v minulosti podporovali i republikáni včetně Romneyho. Ten ale uvedl, že udělá vše pro odvolání reformy. "Pokud se jí chceme zbavit, musíme nahradit prezidenta Obamu," řekl republikán.\nRoberts později doplnil, že povinné pojištění lze považovat za daň, a proto v souladu s ústavou je. Základní kámen Obamovy reformy tak zůstal platný a povinné zdravotní pojištění bude ve Spojených státech platit od roku 2014.\nÚtoky republikánů na zákon tím zdaleka nekončí. Jejich pravděpodobný kandidát na prezidenta Mitt Romney uvedl, že reformu hodlá odvolat. Lze tak očekávat, že zákon bude jedním z hlavních témat předvolební kampaně před listopadovými volbami do Bílého domu.\nZdravotní péče pro miliony Američanů\nSoučasný šéf Bílého domu po nástupu do úřadu v roce 2009 odůvodnil svůj záměr reformovat zdravotnický systém starostí o desítky milionů Američanů, kteří si zdravotní péči nemohou dovolit. Upozorňoval na osudy lidí, které náklady na léčbu připravily o všechno.\nPřed pěti lety například byly v USA výdaje na zdravotní péči příčinou 62 procent osobních bankrotů. Na jaře 2010 se nakonec Obamovi navzdory odporu republikánů podařilo prosadit reformu, na které si vylámal zuby i předchozí demokratický prezident Bill Clinton.\nSpor o reformu americkou společnost rozděluje dodnes. Kritici jí vytýkají zejména dvě věci. První je povinné zdravotní pojištění, neboť podle odpůrců zákona federální vláda nemůže nikoho nutit k nákupu čehokoli. Reforma je proto podle nich v rozporu s ústavou. Druhá výhrada se týká vysokých nákladů na realizaci zákona, které Bílý dům vyčíslil zhruba na bilion dolarů během deseti let od schválení reformy.\nReforma kromě povinného zdravotního pojištění například zakazuje zdravotním pojišťovnám odmítat klienty na základě předem známých zdravotních komplikací. Američané si budou pojištění kupovat na zvláštních burzách, což by mělo snížit platby za pojistné.\nTémata: John Roberts, zdravotní pojištění, Barack Obama, Bill Clinton, Billa, Bílý dům, Dolar, Mitt Romney, Nejvyšší soud, Oddlužení, Pojištění osvč, Pojišťovny, prezident, Zdravotní péče, Zdravotní pojišťovny


Divokou honičku s policií řidič zakončil skokem do řeky. Zachránil ho házecí pytlík | Ostrava\n22. duben 2021 22:33\nVůz po divoké honičce s policií skončil v křoví u řeky Lučiny|foto:Policie ČR\nSedmatřicetiletého řidiče Škody Superb honili v havířovských ulicích policisté. Muž se snažil vyhnout kontrole totožnosti. Divoká jízda skončila v toku Lučiny.\nPolicisté se pokoušeli zkontrolovat totožnost řidiče odpoledne v Havířově-Podlesí. Ten ale vzápětí šlápl na plynový pedál a začal před policisty ujíždět.\n„Řidič jel vysokou rychlostí ulicemi města, na zvuková a výstražná znamení k zastavení nereagoval. Pokyny policistů ignoroval a řítil se ulicemi směrem do centra,“ uvedla policejní mluvčí Zlatuše Viačková s tím, že řidič rychlou a bezohlednou jízdou ohrožoval nejenom ostatní účastníky silničního provozu, ale i kolemjdoucí.\nPronásledovaný řidič přejel přes parkoviště, travnatou plochu i cyklostezku|foto:Policie ČR\nPronásledování skončilo u řeky Lučiny nedaleko dětského hřiště. Řidič přejel přes parkoviště, travnatou plochu i cyklostezku. Dojel na sráz, kde mezi stromy skončil v křoví.\n„Z vozidla vyskočil a skočil do vody. V toku řeky se držel větve do své záchrany. Muže z vody vytáhli policisté oddělení hlídkové služby pomocí házecího pytlíku a podchlazený byl převezen do nemocnice,“ dodala Viačková.\nBěhem pronásledování i zákroku nikdo nebyl zraněn. „Zasahující policisté při zásahu proti podezřelému řidiči použili donucovací prostředek varovný výstřel i střelbu služební zbraní. Výstřely použili po vystoupení ze služebního vozidla v neobydlené části,“ upřesnila mluvčí pro ČTK.


DomůPolitikaMartin Kupka: Hrozící kolaps základních registrů? Totální selhání Babišovy vlády!\nKomentář místopředsedy ODS a místopředsedy sněmovního výboru pro veřejnou správu a regionální rozvoj Martina Kupky. Komentář do redakce zaslal tiskový mluvčí ODS Václav Smolka.\nMartin Kupka: „Dnešní vyjádření ministerstva vnitra, které hovoří o tom, že se brzy dostanou systémy základních registrů na hranu svých možností, považuji za naprosté selhání vlády Andreje Babiše a ministra vnitra Hamáčka. Potřeba obnovy a rozvoje základních registrů je známa nejméně od roku 2017, a to už byl Andrej Babiš ministrem financí a nyní už je skoro 4 roky premiérem. Ukazuje se, že marketing nedokáže zamaskovat nepřipravenost, nesystémovost, nekompetentnost a neschopnost vlády v této oblasti. Vláda v posledních letech fakticky lakovala na růžovo posun v rámci digitalizace, protože očividně ani nedocházelo k řádné údržbě už existujících systémů. Že ministerstvo financí nedalo resortu vnitra na servis základních registrů od roku 2018 ani korunu, to jen dokazuje priority Andreje Babiše a jeho vztah k digitalizaci. I přestože má svého zmocněnce pro digitalizaci a ten sesbíral všechny IT projekty z ministerstev a zabalil je do dokumentu Digitální Česko, nebere digitalizaci a digitální transformaci za příležitost pro ČR, ale za něco, co ho obtěžuje a otravuje. Tohle flagrantní selhání fungování státu se musí prošetřit. Proto jsem inicioval svolání mimořádného jednání sněmovního výboru pro veřejnou správu a regionální rozvoj. Doufám, že i v tomto případě bude premiér trvat na tom, aby se řeklo jméno, kdo za toto neuvěřitelné selhání na straně státu může.“


Domů Kalová čerpadla>Wilo HiSewlift 3-15 (4191675)\n11 170 Kč 11170\nAutomatická přečerpávací stanice na domovní splašky a fekálie s mělnicím zařízením, vestavěnou zpětnou klapkou a pachovým filtrem s aktivním uhlím. Záchodová přípojka + 1 další přípojka, max. výtlak 7 metrů.\nKód položky: 2594\nModel HiSewlift 3-15 je vybaven mělnicím zařízením, které spolehlivě pomáhá odčerpávat fekálie, přípojkou pro WC a jednou přípojkou pro další odvodňovaný objekt. Zařízení je určeno pro instalaci za stojací záchodovou mísu, ale může být flexibilně použito i pro jiné vhodné instalace. Přečerpávací zařízení je plně bezzápachové a je odvětráváno do prostoru instalace přes integrovaný filtr s aktivním uhlím. Součástí zařízení je zpětná klapka a pružné výtlačné hrdlo. Výška hladiny je kontrolována pneumatickým snímačem tlaku. Provoz zařízení je nehlučný, s nízkou spotřebou elektrické energie. Samozřejmostí je tepelná ochrana motoru čerpadla.\n1 přípojka záchodové mísy typu kombi + 1 další přípojka (umyvadlo, sprcha)\nPočet přípojek 1 WC + 1


Vybíráme pánské plavky: Které padnou jaké postavě na inmagazin.cz\nVybíráme pánské plavky: Které padnou jaké postavě?\nBylo by krásné, kdyby byl každý z nás obdařen dokonalou postavou. Ale není tomu tak, a proto každé léto řešíme plavkové dilema. A nejsou to jen ženy, kdo přemýšlí, jaké plavky jsou pro jejich postavu ty správné. Proto jsme i pro muže připravili stručný návod, jak plavky vybrat.\nPlavky nebo kraťasy?\nMezi nejoblíbenější plavky patří bezesporu plavky připomínající spíš pánské šortky. V podstatě se jedná o kraťasy ušité z rychleschnoucího lehkého materiálu a s těmi opravdu nemůžete šlápnout vedle. Když se nebudete cítit příliš sebejistě, vždy k nim můžete na pláži obléknout pánské tričko a zakrýt rizikové partie, kterými se nechcete příliš chlubit.\nPokud máte větší bříško, zvolte plavky s vyšším pasem a nenechte je spadnout až na boky.\nNa plavání příliš vhodné nejsou, ale pokud v nich i přesto chcete předvést nějaký ten sportovní výkon, zvolte délku nad kolena a ujistěte se, že mají dostatečně pevnou gumu.\nTip: Chcete ukázat, že máte styl? Sáhněte po plavkách z kolekcí známých značek – mrkněte třeba na pepe-jeans-store.cz.\nSlipy za každých okolností perfektně sedí. Hodí se proto jak na sportovní plavání, rekreační potápění, tak i do aquaparků. Díky vykrojeným nohavičkám opticky prodlužují nohy a více se v nich opálíte.\nAle pokud často chodíte do posilovny a máte výrazně vypracované nohy, raději se jim vyhněte.\nUpnuté plavky s nohavičkou\nV současnosti nejoblíbenější střih vhodný na sport i odpočinek na pláži. Sedí mužům všech věkových kategorií a typů postavy. Jsou pohodlnější než slipy, nezařezávají se a v neposlední řadě pěkně tvarují zadní partie těla.\nSkvěle budou sedět mužům menší postav, kterým by delší nohavičky zbytečně opticky zkracovaly nohy.\nMáte vybraný střih? Skvělé – teď přišel čas na tu zábavnější část – vyberte si barvu či vzor, který nejlépe podtrhne vaši osobnost!


Letos se 21. ročníku soutěže zúčastnilo 948 uchazečů a v loňském roce se jich zúčastnilo na scéně Nashid Stage 12 mužů ve věku od 22 do 29 let.\n„Kapitán a moji spolupracovníci mě tolik podporovali a ve skutečnosti jsou to právě oni, kdo mě přihlásil do soutěže,” řekl novoroční muž z Kremlu. „Dojmy si vezmu dlouho, ale je mi jasné, že se okamžitě vrátím ke své práci policisty.”\nOrganizaci letošní soutěže výrazně ovlivnila epidemie koronavirů. V původním semestru ve druhé polovině srpna se soutěž nekonala a náhradní datum 23. října bylo zrušeno.\nFinále se nakonec konalo za přísných hygienických podmínek na tradičním místě v Dr. Joseph Cicek v odvolání 10. prosince, ale před prázdnou halou. Byli například přítomni před vstupem do místnosti, aby otestovali COVID-19. Organizátoři ve čtvrtek zveřejnili vysílání finálového večera, včetně výsledků, na internetových portálech.\nSoutěžící vystupovali v Náchodském divadle například při představeních ve spodním prádle, plavek, smokingu nebo v rozhovoru se známou osobností. Ve srovnání s minulostí regulační orgány nezahrnovaly volnou kázeň.\nVítěz soutěže poletí, aby reprezentoval Českou republiku v globální soutěži Mister Supranational. Další v řadě poletí do Mister Tourism World a Mr. Světový model.\nREAD Další hlava padla k očkování příbuzných. Ředitel nemocnice končí\n„V uhelné silnici došlo k výbuchu a výbuch budovu zničil.” Hasička Teresa...\nJe čas na vyšetřování. Ibrahimovi, kdo si před lety vydělával peníze, si stěžuje na zápas FIFA\nPrevious articlePo Londýně se šíří nová mutace koronaviru\nNext articleLékaři: Není nutný žádný test před očkováním. Vakcína nepoškodí infikovanou osobu


Nikdy mě neopouštěj… (7) – Vyjádření cenzury\nV noci jsem se probudil kvůli ne příliš příjemnému snu a nějak jsem chvíli nemohl usnout. Šel jsem se napít do kuchyně a cestou jsem přemýšlel, co si ráno vezmu do práce. Otevřel jsem skříň, vybral oblečení a nachystal boty. Aspoň se ráno nebudu muset zdržovat. Ještě jsem rychle zkouknul pracovní mail, žádné novinky a tak jsem mohl jít zase spát.\nVzbudil jsem se před budíkem a nemohl jsem už nějak usnout. Vstal jsem, dal jsem si pořádnou sprchu a uvařil si silný kafe. Dnešek měl být v práci dosti náročný. Dokončit několik projektů, zadat novou práci kolegům a udělat papíry. Úžasná práce. Sedl jsem si k oknu s hrnkem horké kávy a pozoroval dění venku, když bylo ještě šero. Lidi, kteří venčí před prací svého čtyřnohého mazlíčka, lidi, kteří spěchají do práce a nebo se pomalu plouží z práce domů, aby se mohli vyspat. Přemýšlím, jaké by to bylo, kdybych byl něčím jiným, někde jinde. Normálně bych teď vstával a já už jsem oblečený, mám vypitou kávu a koukám z okna. Přistihl jsem se, že myslím na věci, které se staly, když jsem byl malý, prostě dítě. Těžko se hledají ta správná slova. Směsice vzpomínek hezkých i bolestivých…\nRaději jsem si vzal všechny potřebné věci a jel do práce asi o hodinu dřív. Aspoň se stihnu připravit na dnešní den. Vešel jsem do kanceláře, odložil jsem kabát na věšák, sedl si k počítači a koukal, co všechno je třeba ještě dokončit. Nebylo toho zrovna málo, tak jsem byl i trochu rád, že jsem byl v práci dřív. Nikdo tu zatím, kromě paní uklizečky nebyl. Dodělal jsem za tu hodinu asi dva projekty, které potřebovaly dotáhnout. Nachystal si všechno do složky na meeting s vedením, abych mohl pochválit práci svého týmu. Při té vší práci jsem stejně pořád myslel na ni, co asi kreslí a taky proč chce znovu začít kreslit. Nevím, jestli se někdy změní a vyhrabe se z té spirály, do které se dostala, sama, vlastní vinou, Kdoví…\n« Happy sabbath thought (1)\nSad Side Story (6) »