Dne 27. dubna 1950, v rámci likvidační akce K, komunisté bratry odvezli; později se muselo odstěhovat i 25 studentů serafínské školy. Zůstat mohl pouze Egid František Pytlíček (1882–1966) jako duchovní správce farnosti. V této službě ho roku 1957 vystřídal spolubratr Kasián Válek (1912–1980); po jeho smrti pak nastoupil další kapucín, Antonín Kovář (1926–2000).\nV době akce K v komunitě žili tři bratři laici, Didak František Jančálek (1904–1969), Benignus Jiří Macek (1909–?) a Faustýn Ludvík Slovák (1919–?), poslední dva později z řádu odešli, a osm kněží. Vedle Egida Pytlíčka to byl Mořic Josef Ludva (1878–1953), Gaudenc František Kašík (1913–1988), Felicián Josef Macháč (1915–2003), Evarist Vavřinec Rozsypal (1915–1985), Libor Tomáš Pinkava (1919–2010), Matouš Antonín Vícha (1920–1994) a Milo Josef Baslík (19017–?), který po čase řád opustil.


Nina Špitálníková o bondáži: Prý musím být jako matka, která se ráda svazuje, divná, říká v novém pořadu Žena v zenu - Lifee.cz\nKoreanistka, autorka knihy Svědectví o životě v KLDR, matka samoživitelka a milovnice japonské bondáže Nina Špitálníková je typickou Ženou v zenu. Nebojí se říct svůj názor, stát si za svým a v neposlední řadě nesoudí lidi podle obalu, ale snaží se proniknout do jejich nitra.\nPetra Járková 19. února 2021\nV první části jsme si představili samotnou Liliu a dozvěděli jsme se také pohnutky, které manželku českého miliardáře Karla Janečka k založení tohoto silného a emotivního projektu vedly. Pak jsme se podívali na domácí porod Kristýny Leichtové a dnes se zaměříme na koreanistku, autorku knihy Svědectví o životě v KLDR a matku samoživitelku Ninu Špitálníkovou.\nOd mládí vyčnívala z davu\nPokud někdo nezapadá do klasického konvenčního českého života, je to rozhodně krásná a chytrá Nina Špitálníková. Od mládí vždy vybočovala ze středního proudu a naučila se starat sama o sebe. Miluje japonskou bondáž shibaru a onen umělecký prožitek ze svazování. „Moje vyčnívání ale začalo už s tetováním na gymnáziu. Před patnácti lety to ještě nebylo tak běžné, stigmatizace byla silná. Říkali mi, že nikdy nenajdu práci,“ prozradila v pořadu Žena v zenu.\nŠpitálníková však začala pracovat jako manažerka hudebního klubu Cross a zanedlouho otěhotněla. Partner ji však v požehnaném stavu opustil a z Niny se rázem stala matka samoživitelka. Už na gynekologii na ni prý koukali jako na někoho, kdo to nemůže zvládnout. Přesto se rozhodla nevzdat a své dítě vychovat sama.\nJeště divnější všem připadala její záliba ve svazování, kvůli které na ni všichni koukali skrz prsty. „Matka, která se svazuje, je samozřejmě „divná“. Matka má být ta čistá matka panna Marie,“ slyšela ze všech stran a pochopila, jak jsou maminky křehká stvoření, kterým je snadné ublížit.\nCestuje po světě a sbírá zkušenosti\nRozhodla se tedy všem ukázat, že ona je silná a vše zvládne. Už s ročním synem Malcolmem cestovala po světě a sbírala zkušenosti, které nebyly vždy příjemné. „Když mi uprchlíci ze Severní Koreje vyprávěli, že byli rádi, když jejich novorozenec zemřel, bylo to pro mě zprvu těžké vydýchat a nesoudit. Musela jsem se to ale naučit, jejich kontext si totiž nedokážeme představit,“ vypráví populární autorka, která napsala knihu Svědectví o životě v KLDR.\nDalší šok českému konzervativnímu národu Špitálníková způsobila, když před dvěma lety kandidovala za Piráty do Evropského parlamentu. Jako mladá, potetovaná, blonďatá matka samoživitelka se zálibou v bondáži po oznámení své kandidatury čekala různé reakce, na jednu však připravena nebyla. Šlo o jejího syna, na kterého začaly útoky kvůli tomu, že je mulat. „Útoky na sebe samou bych chápala, ale tohle ne. Bránit se takovým komentářům nemá smysl, něco jsem musela řešit i s policií. Řešila jsem ale, kolik zlých lidí v té společnosti vlastně je.“\nNa celý rozhovor s Ninou Špitálníkovou se podívejte v úvodním videu!\nbondáž Nina Špitálníková spisovatelka Žena v zenu


Teta drogerie - Coccolino Intense Sunburst aviváž 38 dávek 570ml\nNyní 707 akčních nabídek za skvělé ceny\nDomácí potřeby (158)\nZdraví a hygiena (714)\nPleťová kosmetika (322)\nTělová kosmetika (801)\nVlasová péče (765)\nKrása a parfémy (750)\nPánský svět (428)\nMytí nádobí (90)\nČisticí prostředky (245)\nWC bloky (71)\nVonné svíčky (87)\nÚklidové pomůcky (113)\nSmetáky, košťata a rejžáky (38)\nPrací prostředky (94)\nSáčky a fólie (25)\nZubní kartáčky (69)\nPotřeby na zubní protézy (6)\nDámská hygiena (178)\nPrémiové krémy (60)\nMicelární vody (20)\nDámské sprchové gely (151)\nMytí vlasů (378)\nTónovací barvy (48)\nOči a řasy (165)\nTužky na obočí (24)\nLaky na nehty (69)\nKonzervy velké (1)\nÚvod Eshop Praní Aviváže Coccolino Intense Sunburst aviváž 38 dávek 570ml\nAkce platí do: 03. 2. 2020\nCoccolino Intense Sunburst aviváž 38 dávek 570ml\nCoccolino Intense Fuchsia Passion aviváž 38 dávek 570ml\nCoccolino Deluxe Divine Petals avivážní přípravek 540ml\nJednotková cena 140,18 Kč / lJednotková cena pro klub 122,63 Kč / l\n- Osvěžující vůně s jemnými květinovými tóny\nNeuvěřitelně intenzivní svěžet a vůně v malé dávce! Nechte se hýčkat svěží vůní plnou jemných květinových tónů, díky kterým si budeme připadat jako při procházce rozkvetlou jarní loukou. Díky novému Coccolino Intense si vychutnáte vůni a svěžest ještě dlouho po vyprání. Super koncentrovaná řada aviváží Coccolino Intense obsahuje i v malé kapce ještě intenzivnější vůni a svěžest. Díky vysoké koncentraci parfémovaných olejů stačí použít pouze malé množství aviváže a vy tak dosáhnete fantastických výsledků.


Právo na zapomnění - INTERNETEM BEZPEČNĚ\nPrávo na zapomnění, někdy také nazýváno Právo být zapomenut, je právo uživatele být zapomenut v internetovém prostředí. Jedná se o právo, jehož primárním úkolem je chránit soukromí uživatele. V praxi to znamená, že pokud o uživateli nějaká internetová služba shromažďuje osobní informace, je povinna je na základě jeho žádosti smazat.\nPředpisy Evropské unie v obecné rovině tuto povinnost rozšířily o taxativní povinnosti pro provozovatele internetových vyhledávačů. Za způsob, jakým se předpisy provádí, sklidila Evropská unie ze strany zainteresované komunity kritiku.\nJak to tedy má fungovat?\nPokud existuje webová stránka, která může ovlivnit pověst uživatele, má tento uživatel právo požádat vyhledávač (Google, Bing, Seznam apod.), aby stránku odstranil ze svého indexu – resp. nezobrazoval ve výsledcích hledání. Vyhledávač žádost posoudí a je-li vyhodnocena jako oprávněná, odstraní patřičnou stránku ze svého indexu. Neznamená to však, že údaje o uživateli budou odstraněny z předmětné webové stránky – jen bude hůře dohledatelná. Odstranění příspěvku musí uživatel vyjednat s provozovatelem patřičné webové stránky.\nMá vrah nebo pedofil právo na výmaz veškerých článků, kde je zmíněno, že se dopustili trestných činů? Nebo je na místě právo běžného uživatele se dozvědět o těchto osobách a jejich činech?\nBěžný internetový uživatel zatím svou digitální stopu tolik nestuduje, často ani netuší, že nějakou digitální stopu užíváním internetu za sebou zanechává. Málokdy tedy sám tohoto práva využije. Právo na zapomnění je tak nezřídka využíváno k cenzuře tisku nebo zastření reálných faktů, která mohou být pro určité skupiny nepohodlné.\nNavíc právo na zapomnění, které musí vyhledávače ctít, je platné pouze pro geografické území Evropské unie. Mimo toto území jsou i odstraněné informace stále dohledatelné. Snaha Evropské unie je rozšířit toto právo celosvětově, avšak v tomto případě je dle odborníků toto neproveditelné, neboť naráží na zásady mezinárodního práva.\nKOHOUT, Roman. Internetem bezpečně: jak se nestat obětí virtuálního predátora. Karlovy Vary: You connected, 2017. ISBN 978-80-270-2897-9.


Knihy 1968-2009 | Baila.net\npobrežné rastlinné spoločenstvá\npobřežní rostlinná společenstva\nVybrané knihy z kategorie "1968-2009"\nPlatinová kolekce - Rober Vano (1 vydání)\nVýpravná a rozsáhlá monografie světoznámého módního a reklamního fotografa Roberta Vano poprvé shrnuje v reprezentativní kolekci nejlepší fotografie z jeho volné tvorby. Vyšla u příležitosti stejnojmenné výstavy v pražské výstavní síni Mánes, kterou připravila na srpen 2009 Leica Gallery Prague. Publikace obsahuje na dvě stě originálům maximálně věrných a speciálním postupem tištěných reprodukcí obrazů, které Robert Vano ručně zhotovuje pro galerijní účely. Pro maximální životnost a výtvarný účinek přitom používá speciální bezcelulózový bavlněný papír a vyvolávací proces na bázi platiny a paladia. Předem speciálně připravené negativy jsou na tuto emulzi kopírovány kontaktním způsobem pro zachování maxima detailů a co nejbohatší škály polotónů. Výsledný dojem je v nejvyšší možné míře zachován i v naší publikaci. Tematicky kniha obsahuje fotografie z oblasti mužského i ženského portrétu a aktu, ale i módu, snová zátiší a architektonická, většinou pražská, zákoutí. Publikaci byla věnována mimořádná péče i po stránce grafické a typografické. Vychází v české a anglické mutaci\nČtrnáct S: Fourteen S (1 vydání)\nKatalog výstavního projektu čtrnácti současných českých výtvarníků. Témata a názvy jejich prací spojuje písmeno S a citáty z děl Thomase Bernharda\nDie Vegetation und Flora der Flusshäfen Mitteleuropas (1 vydání)\nThe platinum collection (1 vydání)


Mike Castle vyrostl na daleké jihozápadní straně Chicaga v sousedství zvaném Beverly. Převážně irská čtvrť je po celém městě známá jako domov South Side Irish Parade, drsného bratrance městského oficiálního přehlídky St. Patrick’s Day Parade. Geografie to sice nepodporuje, ale na Zemi není místo dál od Beverly než Tokio v Japonsku. Přesto svou skutečnou vášeň našel, až když Castle odcestoval do vzdáleného místa.\nCastle je nestydatý shinnichi. Nebo, jak bychom mu řekli anglicky, japanofil. Krátce poté, co Castle začal chodit se svou manželkou, herečkou Lauren Lapkusovou, hovořili o cestování někam, o čem se jim ani nesnilo. Téměř okamžitě se oba shodli na Japonsku.\n“Cestoval jsem na spoustu různých míst, kam půjdu:” Ach jo, tohle je v podstatě Amerika, “říká Castle. „Jdete do Velké Británie, rozhlédnete se kolem sebe a říkáte si:‚ Jo, já jsem tak nějak vyrostl. ‘Vždy si budu pamatovat, když jsem poprvé přistál v Tokiu a všechno bylo na rozdíl od všeho, co jsem kdy zažil..\n“Bylo skvělé se cítit tak mimo vědomí,” pokračuje. “Když jsi tam, připadáš si jako blázen.” Stále jsem Lauren říkal: „Cítím se tu ztracenější než kdy předtím.“ Když jsme odešli, hned mi to chybělo. Začal jsem se vážně učit japonsky. “\nFotografie od Troye Conrada\nNaučit se jazyk bylo pro něj klíčové; chtěl být schopen při příští návštěvě prokázat respekt alespoň k pokusu o komunikaci. Castle ještě neumí jazyk docela dobře – „Můžu mluvit tím, čemu říkám„ taxikářský Japonec ““ – ale dál se ponoří do japonské kultury. Je trochu posedlý reality show s názvem „Terrace House“ a dokonce má oblíbený řetězec ramen, přestože volá Los Angeles domů.\nJaponsko zjevně ukradlo Castleovo srdce, takže to vypadalo vhodně, když se rozhodl nosit srdce na rukávu. Herec už měl kousky tetování, ale až letos na podzim se rozhodl přidat do své sbírky nějaké tradiční japonské irezumi.\nAby byla práce hotová, obrátil se Castle na Ken Sakamoto (@shingken), umělec z Tokia, který v současné době žije v Kalifornii a vychází z Black Diamond Tattoo. Když ti dva začali spolupracovat na rukávu, Ken se ujistil, že Castle udělal své domácí úkoly, než se ponořil do celoživotního závazku.\n“Snažil jsem se říct [Kenovi], že chci dostat jednu z těch panenek s červeným šálem,” říká Castle o panence Daruma, o které přemýšlel. “Trval na tom, že to nedostanu, dokud jsem o tom hodně nečetl.” Četl jsem o tom a je to velmi cool aspekt japonské kultury. Je to velmi symbolická postava. Jde o to, stanovit si pro sebe záměr, kdy necháš jedno oko celé bílé, dokud nedokončíš ten záměr a nevybarvíš ho. Je to celá ta vrstvená věc.\n„Aby umělec řekl:„ Ne, ne, dokud nebudu vědět, že opravdu víš, co to je, udělám to, “pokračuje,„ musel jsem mu dokázat, že vím, co to je, že to bylo to, co jsem chtěl. Byl to velmi cool pocit. Ověřil to, jinak bych nedostal to, co jsem dostal. “\nCastle a Ken společně vymysleli design, který herci dokonale sedl. Castle má se svou sedmnáctiletou kočkou zvláštní vztah, takže Ken dokázal zapracovat kočičí tvář do tváře Darumy. Ale část tetování, která je nejpůsobivější, není nic, co Ken sám přidal, je to způsob, jakým dokázal organicky zpracovat jedno ze stávajících tetování Castle – kreslený portrét svého zesnulého otce.\n“Můj táta zemřel a nenáviděl tetování, takže by tohle nenáviděl,” říká Castle o tetování na hrudi. “Můj otec zemřel v podstatě velmi náhle.” A jeden z mých blízkých středoškolských přátel, jeho otec také náhle zemřel, takže když jsme se potloukali kolem pohřbu, udělal jsem svému otci čmáranici.\n“Mluvil jsem o tom, jak byl po celý život tak tvrdý,” pokračuje. “Velmi regimentovaný, velmi vážný a velmi humorný.” Potom v posledních třech nebo čtyřech letech svého života byl najednou opravdu milý a pohodový. Byl jsem k tomu velmi skeptický, protože mi to bylo tak divné. “\nOba přátelé se na chvíli pohybovali tam a zpět a každý kreslil karikatury Castleova otce. Jedna z karikatur nakreslených jeho přítelem skončila tetováním, které mu sedělo na hrudi, s větou „Nudí mě být šílený“. Je to dokonalá pocta, zapouzdřující různé aspekty jeho otce, takže dává smysl, že Castle chtěl s dílem pracovat. “Když jsem si dával toto nové tetování a oni to začali dělat kvůli tomu tetování nebo nějakému tomu tetování,” vysvětluje Castle, “ještě jsem o tom Lauren opravdu neřekl.” Říkala, že vždy měla pocit, že to místo není hotové. Což byla zajímavá věc, protože jsem si říkal: „Myslel jsem, že je to hotové.‘ Ale pak se to stalo. “\nPřed získáním tohoto dílu Castle nikdy nemusel sedět na několika tetováních. Takže zatímco si zvykl na bolest z tetování – jeho první tetování bylo na kolenní čepici – vytrvalost potřebná pro dlouhé sezení pro něj byla nová. Přidejte k tomu fakt, že jeho tetovač nemluví anglicky a Castle nemluví japonsky a některé věci se ztratily v překladu.\n“Dělali jsme tuto část na mé klíční kosti a opravdu to bolelo,” říká. “Opravdu jsem chtěl dělat přestávky, ale nevěděl jsem, jak říct:” Chci si dát přestávku. “Věděl jsem, jak říct:” Chci se napít vody “nebo” Chci mít oběd. “Byla to taková legrační a trapná věc, při které jsem pořád přemýšlel:„ Co víte, jak říct, že je to právě teď platné? “Falešnou pitnou vodu bych předstíral, protože jsem pořád říkal, že chci vodu. Popadl jsem láhev s vodou a třesu se bolestí, ale říkám si: „Popij vodu, člověče. To jsi chtěl, to jsi řekl. ‘”\nNakonec Castle zůstal hydratovaný a nechal se tetovat, o čem snil. Trvale mu připomíná nejen jeho lásku k japonské kultuře, ale také první cestu, kterou podnikl v Tokiu, čtení a učení, které udělal, aby si „vydělal“ panenku Daruma, a mnoho hodin, které strávil se svým umělcem na získání kus. Říci, že Castle je nadšený z toho, jak věci vyšly, by bylo podhodnocení.\n“Okamžitě se to stalo mým oblíbeným tetováním,” říká. “Je to vůbec poprvé, kdy jsem si nechal vytetovat tetování.” Zatímco dělám svou noční rutinu a jdu si lehnout, půjdu: „Ach jo, měl bych se na to podívat. Japonsko a japonská kultura je něco, čemu nemohu uvěřit, že miluji stejně jako já. “\nLes secrets de la culture d’une fleur décorative de Kaleria\nLa mejor manera de organizar una sección de una forma alargada.\n10 surrealistických obrazů Rene Magritte\nVIDEO: Dieses Soapy Tattoo Reveal Video wird dich umhauen\nWarum bekommen Frauen in den USA dieses Tattoo?\n10 فنانين ثلاثي الأبعاد مذهلين\nCultiver un chrysanthème coupé en serre\nLa chambre Abutilone est tombée malade. Comment aider la plante ?


Největší showbyznys/média/telekomunikační firmou loni opět výrobce elektroniky Foxconn CZ - Borovan.cz\nFilmové a televizní produkci Bionaut renomovaného producenta Vratislava Šlajera (foto) klesly tržby o desítky milionů. Firma v roce 2019 utržila přes 84 milionů korun. ... celý článek\nZábavní elektronika E-commerce Televize Telekomunikace Nové technologie Mobilní zábava\nV čele žebříčku firem ze segmentu zábavní průmysl, média, internet a telekomunikace (který sledujeme), seřazeného podle ročních tržeb v České republice, se v roce 2016, stejně jako o rok dříve, udržel výrobce IT produkce a spotřební elektroniky Foxconn CZ (foto závodu v Kutné Hoře).\nfoto: foxconn cz\nVyplývá to z údajů Czech TOP 100. Foxconn CZ loni dosáhl tržeb ve výši 117,8 miliardy korun, o rok dříve to bylo téměř 126,9 miliard. Přinášíme další pořadí (čísla v miliardách):\nFoxconn CZ 117,8\nO2 Czech Republic 30,3\nČeská telekomunikační infrastruktura 20,9\nAVAST Software 17,4\nHP Tronic Zlín 7,9\nČeská televize** 7\nTV Nova** 4,9\nZdroj: Czech TOP 100; * český Vodafone v žebříčku chybí ( za rok 2015 měl tržby přes 13 miliard); ** přidáno Borovan.cz\nKellnerova strategická investice CETIN loni vydělala v čistém přes 2 miliardy\nTržby kutnohorské Foxconn Technology CZ vyrostly téměř o 6 miliard\nKutnohorskou továrnu Foxconn nově vede McKenna\nNovým marketingovým ředitelem Foxconn 4Tech Jan Rezek\nProdejce elektroniky Datart se propojil se skupinou HP Tronic


Pronájem bytu 3+1 v osobním vlastnictví 99 m², Praha 6 - Bubeneč | Reality RE/MAX\nulice dr. Zikmunda Wintra, Praha 6 – Bubeneč mapa\nSlunný 3 + 1/L s halou, 99 m2, v blízkosti M Hradčanská, dr. Zikmunda Wintra, Praha 6 - Bubeneč\nJedinečná nabídka bytu 3+1 s lodžií a halou, v klidné ulici, nedaleko –M- Hradčanská. Slunný byt 3+1/99 m², s lodžií, se nachází ve 4. patře krásného domu ze 30.let, po rekonstrukci, s novým výtahem. Byt je dispozičně dobře řešen, z haly se vstupuje do dvou velkých pokojů, z chodby se vchází do kuchyně s jídelním koutem, spíží a lodžií, a jednoho menšího (původně pokoj pro služebnou). Koupelna je s vanou, WC s umyvadlem samostatné. V bytě je samostatný plynový kotel pro vytápění i ohřev vody v bytě, podlahy - parkety, dlažba a plovoucí podlaha, vestavěné skříně. Byt je po kompletní, velmi zdařilé rekonstrukcí a nyní se nabízí prvním nájemníkům. Skvělá dopravní dostupnost: -M- Hradčanská v blízkosti (na letiště několik minut), TRAM, BUS – vše v docházkové vzdálenosti. Vynikající občanská vybavenost v místě – základní škola, školka, obchody, lékař,pošta, park Stromovka 10 min chůze. Poplatky 2500 Kč + převod na nájemníka plyn a el.\n+ poplatky 2.500 Kč + převod plyn a el.\nMám zájem o Pronájem bytu 3+1 v osobním vlastnictví 99 m², Praha 6 - Bubeneč, číslo nabídky ID 259-N00537\nPronájem bytu 2+kk v osobním vlastnictví 60 m², Praha 6 - Dejvice\nZemědělská 1576, Dejvice, Praha 6\nPronájem bytu 2+kk v osobním vlastnictví 65 m², Praha 6 - Břevnov\nHošťálkova 1142, Břevnov, Praha 6\nPronájem bytu 3+kk v osobním vlastnictví 89 m², Praha 6 - Řepy\nGalandova 1246, Řepy, Praha 6


Jak opravit rozbité otvírání posuvného okýnka • Opel Forum - club\nPrávě je sob 23. bře 2019 1:33:35\nObsah fóra » Opel diskuse dle modelů » Vivaro\nJak opravit rozbité otvírání posuvného okýnka\nPředmět příspěvku: Jak opravit rozbité otvírání posuvného okýnka\nNapsal: čtv 21. črc 2016 8:48:41\nRegistrován: čtv 21. črc 2016 8:40:37\nnevíte prosím náhodou někdo jak se dá opravit rozbitý mechanismus otvírání bočního malého posuvného okýnka?\nOkno jde zavřít docela těžce a při jízdě se mi pak pokaždé otevře. Tedy mechanismus je nějak poškozen, že neudrží okno zavřené. Nevím jak se dostat pod krycí plast aniž bych jej poškodil nebo okno.\nMám nejnovější model Opel Vivaro 1,6.\nPředmět příspěvku: Re: Jak opravit rozbité otvírání posuvného okýnka\nNapsal: čtv 21. črc 2016 12:48:10\nTak se mi to povedlo opravit!\nCelý problém byl v tom, že v horní části je táhlo s čepem na každé straně. A čep v přední části (ve směru auta) byl vyskočen před unašeč co jej posouval dopředu či dozadu, dle toho zda se kličkou otvíralo nebo zavíralo okno. Takže okno šlo vpohodě otevřít, posouvat ale při zavření horní část nezaskočila.\nPro ostatní co se setkají s podobným problémem popíšu zde postup jak opravit:\n1-otevřít okno a posunout vpřed, není třeba plně, prostě kousek aby nezaskočil spodek zpět\n2-vycvaknout krycí plast: chytnout nahoře a dole a vycvaknout zobáčky směrem shora dolů, tedy vyklopit horní část k sobě, pak odskočí i spodní část\n3-v přední části (vzhledem k vozu) vycvaknout z obou drah pro okno obě zarážky proti vyskočení okna. Spodní je přišroubovaná. Není tam místo na pořádnej šroubovák, ale lze to zvládnout jenom samotným oříškem (myslím TX15) a jenom rukou.\n4-povysunout okno aby částečně přesahovalo z drah pro okno. Tak aby šlo táhlo vyhnout bez zlomení. Je totiž až na čepy plastové.\n5-držet kličku okna v poloze max otevírání !! Toto je třeba jinak je nutné okno vysunout daleko víc. Jestli to vůbec jde? Ani nevím.\n6-zároven opatrně vyhnout plastové táhlo s čepem směrem nahoru, a posunout oproti oknu zpět aby čep zapadl do drážky v zobáčku unašeče. Asi 1-2cm dle potřeby. Prostě musí být přesně v drážce zobáčku. Ne před ním ani za ním.\n7-opraveno! Doporučuji ted vyzkoušet zda okno zavírá, otvírá a chodí jak má.\n8-následně vše vrátit zpět, nasadit zarážky proti vypadnutí okna a v otevřené poloze nacvaknout krycí plast. Šlo líp nacvaknout jej obráceně. Tedy nejdřív nasadit vršek pak zacvaknout spodek.\nToť vše. A zavírání otvírání okna je OPRAVENÉ !!!


17. 05. 2021 / Green Deal\nFosilní paliva jsou skleníkové plyny uskladněné pod zemí. Pálením uhlí jsme se kdysi vymanili ze zemljanek a ona činnost nám postupně pronikla až do DNA. Teď se chystáme svá ložiska “vyuhlit” – tak těžební společnosti nazývají těžbu do vyčerpání zásob.\nZ našich dolů a hutí\nMostecko, Sokolovsko a Slezsko jsou to pravé společenství uhlí a oceli. Tento bermudský trojúhelník fosilního průmyslu v průběhu staletí vyprodukoval kumulativně více CO2 než letecká doprava po celém světě. Je to ona bájná krajina, v níž se horníci a hutníci mohou dodnes cítit jako doma.\nNeobyčejnou příchylnost Čechů a Moravanů ke štolám a vysokým pecím vycítila i taková bestie, jakou byl Reinhard Heydrich. Než by “slovanské podlidi” odváděl do wehrmachtu, nechal je raději za dobrou odměnu zkušeně tancovat kolem hamrů a ksenků, ať už doma či v říši, čímž povzbudil válečné úsilí Německa nejúčinněji.\nSlezsko je dodnes plné lidí, jimž se při pohledu na těžní věže, na vysoké pece a “větrovody” (monumentální trubky obkružující pece) zaleskne slza v oku. Ve skutečnosti už jen řádově desítky tisíc lidí pracují v hutích nebo v dolech, ale přičtěme k tomu národní básníky (Petr Bezruč), vynásobme prvními láskami a umocněme fotografickými alby v každé druhé rodině – a vyjdou nám miliony nostalgiků.\nČeši se jim vysmáli\n„Uhlí není, dříví není, koksu není, vlaky nejedou, továrny stojí každou chvíli. Hrozíme se, že vypnou elektrický proud pro soukromou spotřebu. Tisíce lidí jdou denně do vídeňského lesa na dříví a přinášejí mokré kusy stromů, které se v kamnech doslova vaří a tepla nedají,“ píše novinářka Milena Jesenská na konci roku 1919 z Vídně. Jesenská tam utekla z Prahy s manželem před rodinou, ale na svůj materiální život běduje – v rakouském hlavním městě umírají tisíce lidí na španělskou chřipku a dusí ji „kysaný zápach zatuchlého zelí, který čpí z každé ulice už třetí zimu jako jedovatý výpar lidské bídy.“\nJesenská možná netušila, kdo byl faktickým viníkem rakouské bídy. Byli to její krajané v Praze. „Ve vedení nového československého státu hlásali humanitu, ale moc ji nepraktikovali. A to ani prezident Tomáš Garrigue Masaryk. Solidaritu se sousedy náš stát mohl prokázat v roce 1919, kdy zahraniční diplomaté na kolenou prosili Prahu, aby poslala uhlí do Vídně, kde lidé umírali zimou. Češi se jim vysmáli, prostě v sobě nenašli tu velkorysost,“ připomenul na sté výročí vyhlášení ČSR český historik žijící v Bostonu Igor Lukeš.\nTěžit nás naučili Němci\nKrušnohoří bylo po stovky let Silicon Valley vyspělého světa. Dodávalo mu nejcennější kovy, v 16. století razilo univerzální regionální stříbrný Joachimstaler, jako platidlo populární v Evropě natolik, že podle něj později američtí přistěhovalci pojmenovali dolar. V 18. století Křušnohoří učilo svět těžit uran. Zlatá horečka pokračuje nálezem lithia, nejcennějšího kovu současnosti.\nSlavná historie je ale spíš dědictvím německých kolonizátorů, povrchová těžba hnědého uhlí se v severočeské pánvi naplno rozjela o hodně později: až po roce 1948. Ferdinand Seibt v knize “Německo a Češi – dějiny jednoho sousedství” popisuje, jak se severní pás Čech a Moravy do poloviny 20. století výrazně odlišoval od zbytku zemí Koruny české: výrazně vyšší hustotou zalidnění, počtem manufaktur, intenzitou zemědělství, spolkovým životem – prostě vším, co zemi dodávalo západní charakter.\nIndustrializace tohoto prostoru přitom šla vždy ruku v ruce s německým osídlením. To, co začalo Rothschildy, vrcholilo v Sudetech, které měly výrazně odlišný charakter od zbytku země. České průmyslové tradice jsou německým importem. Německo je výrazně pomalejší v opouštění těžby a uhelných elektráren než západní Evropa, Česko jen logicky následuje v řadě.\n„Nepodílíme se na žádném technologickém průlomu. V našem zájmu je čekat, než budou nové technologie cenově výhodné, a pak říci: OK, jdeme do toho. V opačném případě snižujeme konkurenceschopnost a zatěžujeme spotřebu domácností,“ shrnuje “pragmatickou” pozici ČR ekonom Miroslav Zámečník.\nÚtlum jako bumerang\nPřestože třeba Británie odstavila většinu uhelných elektráren a vyrábí více energie z obnovitelných zdrojů než z fosilních paliv, na tento útlum docela tvrdě doplácí. Dobře to ilustruje popularita dokumentárního seriálu The Mighty Redcar, v němž se 400 obyvatel průmyslového města z Yorkshire vyrovnává s uzavřením železárny.\nDozvídáme se, že dvě třetiny z nich hlasovalo pro Brexit. Konec výroby prý zapříčinila levná ocel z Číny, kterou do Evropy pustily obchodní smlouvy uzavřené Bruselem. Sociologické průzkumy po referendu ukázaly, že vyléčení “uhelní pacienti” se hlasováním pro Brexit svým “terapeutům” mstili za detox. Proč? “Byl jim naordinován kosmopolity, kteří jeví větší starost o osud planety než o zavřené fabriky,” říká Thomas Payne z Univerzity v Edinburku.\nPlyne z toho ponaučení, že přechod na bezuhlíkovou ekonomiku se může i po 30 letech vrátit jako bumerang. I kdyby hnědouhelné pánve zezelenaly a změnily se v turistický ráj, mohou vykořenění obyvatelé klidně odhlasovat Czexit. Např. Sasko za posledních 30 let přijalo neuvěřitelné sumy na restrukturalizaci, a hezky se dnes vyjímá v turistických průvodcích, ve volbách přesto volí fašizující Alternativu pro Německo (AfD). Historický resentiment nelze vykoupit penězi.


Budweiser Budvar 12° | Pivka.cz\npivo pro pravé fajnšmekry\nNejurozenější samičí hlávky kvalitního žateckého chmele, panensky čistá přírodní voda a přednostně vybíraná zrnka unikátní odrůdy moravského ječmene z něj dělají nápoj opravdových znalců.\njemná až středně hořká\n(64 hodnotících, průměrné hodnocení: 4.11 / 5)\n2 komentáře k příspěvku “Budweiser Budvar 12°”\n5. 9. 2011 v 21.23\nUdivuje mě, že budějovická dvanáctka ještě nemá žádné slovní hodnocení. Každopádně se rozhodně jedná o jedno z nejlepších piv na českém trhu (u mě jsou na stejné pozici ještě Svijany 11) na které si rád zajdu pokaždé, když je možnost. Jen doufám, že se tento pivovar, který si, ač jde o podobný kolos jako Pilsner nebo Staropramen, stále udržuje tradiční recepturu a vynikající chuť, nezaprodá, podobně jako oba výše zmiňované, které se v dnešní době dají požít už maximálně tak místo projímadel….\n24. 2. 2016 v 21.00\nKlenot mezi českými pivy již několik let a stále i dnes.. Hrdě poráží splašky z Prahy, Plzně a mnoha dalších kolosů :) konkurovat mohou jen některé soukromé pivovary, které si drží recepturu jako tento národní kšeft :))\n30. 5. 2016 v 5.41\nlepší pivo než 12 budvar na našem trhu není-plzen a radegas ztratily vše v čem kdysi vynikaly ,z tel.přenosu s zástupce pro výrobu piva v Č.Rep. se dovídám , že se vaří 10 a pak dochucuje na 12 – prý kvůli daním. jep pár pivovarů vaří 10 zvlášt a 12 taky zvlášt,- ostravar atd…dotaz? jak to dělá pivovar Nošovice ?


info « Rubrika | Flyleaf\n18. listopadu 2007 v 21:32\nSkupina vznikla kolem r. 2000.\nPíseň "Cassie" se vztahuje k masakru na Colubine High School\nPíseň "Fully Alive", podle interview se zpěvačkou Lacey Mosley na Radiou.com, je o manželce Kevina Palmera (leader skupiny TRUSTcompany)\nPat hrál ve skupině The Grove\nJames je nejstarší ze skupiny, za ním následuje Lacey\nFlyleaf museli změnit jméno z Passerby z důvodu legálnosti\npřeloženo z www.laceymosley.net\n31. ledna 2007 v 23:39\nCelé jméno: Lacey Nicole Mosley\nDatum narození: 4. září 1981\nV kapele: zpěvačka, textařka\nV 10 letech začala zpívat s jejím bratrem v jejich sklepě a ve svých 13 začala přemýšlet o vytváření kapely.Když jí bylo 14, dostala k narozeninám basovou kytaru a s bratrem, který hrál na kytaru, začala hrát písničky od Nirvany nebo Green Day.V 16 byla její matkou vyhozena z domova a přestěhovala se do Gulforty, kde žila se svými prarodiči. Zde navštěvovala střední školu a vytvořila kapelu, která však potřebovala basáka. Rozhodla se, že v kapele bude zpívat a protože měla i kytaru, mohla psát své vlastní písně. Během stejného roku prožila záchvaty deprese a měla tendence k sebevraždě (ztratila přítele, své sestry a bratry, které předtím viděla každý den a jela v drogách, cítila že už to je opravdový konec) Další den se tedy pokusila zabít. Po tom, co jí její babička přinutila jít do kostela, Lacey zažila něco mimořádného, co ji přivedlo k Bohu. "Můj život se po tom úplně změnil," říká Lacey.\nKapela se jí rozpadla. Mosley se přestěhoala do města Temle v Texasu. Zde potkala bubeníka Jamese Culpeppera. Společně s Lacey vymýšleli nové písničky a hledali basáka. Posléze Jared Hartmann a Sameer Bhattacharya oslovili Lacey pro přijetí do své kapely. Později Jared, Sameer, James, Lacey a Pat Seals založili kapelu Listen.V červnu 2004 přejmenovali kapelu na Flyleaf.\nLacey umí hrát na basovou kytaru\nMá dva synovce\nJejí matka Lori je také zpěvačkou (zpívá v různých kavárnách po městě)\nHraje skvěle na kytaru\nV 10 letech užívala drogy a ve 13 se to ještě zhoršilo\nPracovala u Six Flags (zábavní park) v Texasu\nZákladní info o skupině\n31. ledna 2007 v 23:13\nFlyleaf je skupina z Beltonu (Texas) hrající alternativní rock. Vystupovali pod mnoha jmény (Listen, Sporos, The Grove a Passerby), až se po podepsání smlouvy přejmenovali na Flyleaf.\nzpěv: Lacey Mosley\nbicí: James Culpeppe\nkytara: Jared Hartman, Sameer Bhattacharya\nbasovka: Pat Seals\n"Flyleaf je prázdná strana na začátku knihy!" vysvětluje vokaliska Lacey Mosley, "je to strana věnování, místo, do kterého napíšete svůj vzkaz někomu, komu knihu dáváte a to je to, o čem naše songy jsou - osobní zprávy , které poskytují několik momentů jasností předtím, než příběh začne"


Karlovy Vary: Město zatím funguje v rozpočtovém provizoriu (TV Západ) | ZPRÁVY - Karlovarský kraj | REGIONZAPAD.CZ\nkarlovy vary, rozpočet 2019, pfeffer ferklová, investice, epc\nKapitálové výdaje, tedy investice, plánuje město ve výši 353 milionů korun.\n„Rozpočet, co se týče návrhu, je již připraven a je na vývěsce. Tzn., že se k němu nyní mohou občané vyjadřovat. Předpokládáme, že 24. ledna by návrh rozpočtu šel do zastupitelstva. V případě, že bude přijat, začne ihned platit. Město je v současné době v rozpočtovém provizoriu,“ uvedla primátorka města Karlovy Vary Andrea Pfeffer Ferklová.\nMěsto předpokládá letošní daňové příjmy o 9 % vyšší než loňské. Naopak u nedaňových počítá s částkou o 5 % nižší. O pět milionů na celkových 92 se má zvýšit běžný výdaj na dopravní obslužnost. O milion korun, na celkových 55 vzrostou výdaje na bezpečnost a veřejný pořádek. Celkem 115 milionů město vyčlenilo na opravu Mlýnské kolonády, 16,5 pak na kolonádu Sadovou.\n„Vycházeli jsme z návrhu rozpočtu, který byl navržen ještě minulým vedením. Rozpočet jsme svým způsobem upravili o investice, které si myslíme, že pro město zatím nejsou potřeba, jako byly EPC projekty apod. Navyšovali jsme částky např. na sport a kulturu. Ale jinak jsme vycházeli z toho, co již bylo připraveno,“ doplnila Ferklová.\nObčané města mají možnost se do 23. ledna k rozpočtu vyjádřit, den poté o něm budou jednat zastupitelé.


Pro milence i hádavé sousedy mají v jihočeských Borovanech pranýř – Novinky.cz\nVznešený Karlštejn, romantickou Hlubokou i záhadnou Macochu zná každý. Naše republika ale nabízí i skromnější, stejně zajímavé památky, stulené mimo hlavní turistické cesty. Dnes nás toulavé boty zavedou k pranýři do Borovan.\nčtvrtek 18. října 2012, 7:05\nMalebné městečko nedaleko Českých Budějovic tvoří přímo koncentrát historických památek - zámek, klášter, škapulířová kaple. Není divu, že se mezi nimi ztrácí žulový sloup na Žižkově náměstí, jenž byl v minulosti pro některé obyvatele Borovan velkým trnem v oku. Připomínal jim totiž jejich veřejné zostuzení.\nŘeč je o zdejším pranýři. Kameny na jeho stavbu měl přinést z blízkého Trocnova na vlastních ramenou sám Jan Žižka. Vytesaný letopočet vzniku ale jeho dřinu popírá. V r. 1656 byl bojovný Jihočech dávno po smrti.\nZa spory do klece\nVeřejný posměch tvořil ve středověku součást trestního práva, k jehož naplnění sloužil pranýř. Někde měli jen obyčejný podstavec, jinde vztyčili dřevěný kůl s okovy.\nV Borovanech se rozhodli pro čtyřmetrový sloup z kamene s korouhvičkou a malou nikou se zvonkem. Byl určen hlavně pro lidi, kteří vzbudili v obci velké mravní pohoršení. Týkalo se to i nemanželských dětí. Jejich rodiče museli na pranýři zpívat o své hanbě lidem vcházejícím do kostela. Naposledy k tomu došlo v roce 1763.\nV Borovanech se rozhodli pro čtyřmetrový sloup z kamene s korouhvičkou a malou nikou se zvonkem.\nNa borovanském pranýři visívala také železná klec. Zavírali tam spolu rozhádané sousedy, kteří se nedokázali usmířit. Pro výstrahu i obveselení kolemjdoucích se v ní pohupovali, dokud se neudobřili. Pranýře fungovaly až do 18. století, kdy je zrušil císař Josef II.\nPranýř měl tišit vášně, ale ten borovanský se stal jablkem sváru. Roku 1739 nutně potřeboval opravu, schody se drolily, hrozilo zřícení. Pozemek, kde stál, však patřil augustiniánskému klášteru, s nímž město válčilo.\nObec jej sice na vlastní náklady opravila, ale neobtěžovala se požádat o povolení, což probošta rozpálilo doběla. Po jeho zásahu rozhodl apelační soud, že Borovanští nemají na pranýř právo. To patří vykonavateli soudní moci, tedy klášteru. A oprava není důvodem pro změnu.\nPranýř se objevil také v uměleckých dílech. Ve filmu Zvoník od Matky Boží byl na něm připoután herec Anthony Quinn, u nás si to vyzkoušela Adina Mandlová v Cechu panen kutnohorských.\nBorovanský pranýř ale jen netrestal. Zavěšoval se na něj osm dní před i po jarmarku kamenný meč jako znak trhového práva, který později nahradila dřevěná ruka se šavlí. Skončilo se s tím v roce 1890, kdy se ztratila.


Delikatesy dárek best dárky, dobré nápady na dárky a reklamní pøedmìty pro Vaši firmu\nZamyslete se na chvilku nad tím, jaké propagaèní a reklamní pøedmìty, kalendáøe, balíèky a koše vybrat pro své klienty. Tøeba èokoládové vánoèní dárky, to je dobrý tip na reklamní best dárky jak pro zamìstnance tak i pro Vaše klienty. Máme dobré a vtipné nápady na firemní best dárky na Vánoce. Snadno jimi zrealizujete svoje firemní vánoèní pøání. Posloužíme Vám, hledáte-li tipy i na jakékoliv jiné reklamní pøedmìty, kalendáøe, balíèky a koše. Dnes jsou stále populárnìjší vánoèní pøání z èokolády místo døívìjších novoroèenek jen z papíru. Nìkdy je ale jako tip na dárek nejlepší znaèková bonboniéra s belgickými pralinkami. U nás si vždy vyberete originální lahùdkové belgické pralinky jako dárkové pøedmìty, balíèky a koše pro firmu na Vánoce. Máme také další skvìlé nápady na výborné firemní vánoèní reklamní pøedmìty, balíèky a koše pro firmy. Na pøání vytvoøíme nádherné dárkové balíèky z reklamní èokolády a firemního vína, které jsou vhodné jako balíèek pro firmu i jako dárek pro klienty. Objednejte si k tomu také plnobarevný potisk vybraných vánoèních dárkù a pøedmìtù i kalendáøù. Vánoèní firemní pøání je ale vhodné objednat zavèas, abyste stihli pøání na Vánoce svým klientùm vèas odeslat. Delikatesy dárek best dárky, dobrý tip. Reklamní cukrovinky jsou stále oblíbenìjší jako firemní best dárek reklamní pøedmìt. Dárkové pøedmìty, balíèky a koše Praha a reklamní agentury Praha jsou vhodnými místy, kde si koupíte tak dobrou vìc, jakou je firemní èokoláda. Èokolády jsou stále populárnìjší jako tip na firemní reklamní pøedmìt, musejí však mít firemní potisk èokolády. Dále jako velmi dobrá firemní propagace poslouží tøeba i originální vánoèní blahopøání v podobì bonboniéry s belgickými pralinkami. Vánoèní pøání z èokolády, bonboniéra jako tip na dárek a další vtipné dárkové pøedmìty, kalendáøe, balíèky a koše, tøeba luxusní èaj pro firmu na Vánoce. Právì firemní originální znaèkové anglické èaje v podobì vánoèní kolekce jsou hitem letošních Vánoc. Dárkovì balený anglický èaj jako reklamní pøedmìt se totiž dá nádhernì kombinovat s belgickými pralinkami a bonboniérami do elegantních dárkových balíèkù doplnìných visaèkou s firemním logem. Také víno pro firmu nebo kalendáø pro firmu, to je dobrá volba, chcete-li originální reklamní pøemìty. Luxusní vánoèní pøání jsou ale nìkdy lepší než kalendáøe pro firmu. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu firemních dárkù, kalendáøù, novoroèenek, èokoládových dárkù, firemních bonboniér i èokolády s firemním potiskem. Prodáváme moc dobré firemní dárky z èokolády, máme dobré nápady na dárky na Vánoce. Nástìnné kalendáøe s rùznými motivy mají lidé rádi. Individuální výroba kalendáøe již dnes není drahá a proto je i reklamním kalendáøem s firemním potiskem mùžete potìšit a zároveò udìlat dobrou reklamu své firmì.\nDelikatesy dárek best dárky, urèitì správná volba. Takže když to struènì shrneme, co jsou ty nejlepší reklamní pøedmìty, balíèky a koše pro Vaše klienty a obchodní partnery? 1/ firemní belgické pralinky v bonboniéøe s potiskem 2/ kvalitní firemní víno s potiskem 3/ znaèkové anglické èaje s potiskem 4/ rozmanité èokoládové dárky, od nejmenších èokoládièek až po velké tabulkové èokolády s potiskem 5/ elegantní firemní balíèek, který obsahuje cokoliv, na co si vzpomenete 6/ firemní kalendáø. To vše jsou úžasné propagaèní a dárkové pøemìty, které si Vámi obdarovaní zákazníci a partneøi dobøe zapamatují. Všechny tyto reklamní pøedmìty, balíèky a koše mùžete samozøejmì doplnit i firemním pøáním a nìkdy staèí i jen malá visaèka s Vaším firemním logem a hezkým blahopøáním. Náš e-shop Vám dobøe poslouží k nákupu tìchto firemních best dárkù s barevným potiskem. Pøesvìdète se nákupem u nás, že máme opravdu dobré nápady na ty nejlepší dárky na Vánoce a že také Vám, hezkým a chutným dárkem, udìláme radost. A nakupte si vèas...


MATICE RADHOŠŤSKÁ - Matiční akce - Podzimní valná hromada\nÚvod » Matiční akce » Podzimní valná hromada\nPodzimní valná hromada\nČlenové Matice radhošťské se v pátek 27. listopadu sešli v příjemném prostředí společenské místnosti Památníku bratří Strnadlů a Jana Knebla v Trojanovicích, který je již tradičním místem jejich podzimních schůzí.\nKromě obvyklých bodů, jako je zpráva předsedy (pan Strnadel), zpráva pokladníka (paní Dudková) a předsedy kontrolní komise (pan Kohout), čekal přítomné členy hlavní bod programu - přijetí nových stanov.\nPřed 110 lety – roku 1905 - byly schváleny první stanovy spolku Matice radhošťská, jehož členové se mimo jiné zavázali „povznášeti poctu sv. věrozvěstů Cyrila a Metoděje na staroslavném Radhošti“.\nJak je známo a popsáno na jiném místě, byl tento zcela nepolitický občanský spolek záhy po druhé světové válce komunistickými úředníky zrušen. Že kaple toto smutné období přečkala, za to vděčíme nadšencům, členům tehdejší lidové strany především z Trojanovic, kteří po dlouhá desetiletí o kapli pečovali (viz vzpomínky pana Tichavského ZDE). Také především z jejich iniciativy došlo v roce 1994 k ustavující schůzi občanského sdružení Matice Radhošťská.\nObnovená Matice navázala na činnost původního spolku a ve spolupráci s farním úřadem Frenštát obnovuje nejen kapli, ale také tradici poutí a šíří mezi občany povědomí o zásluhách našich věrozvěstů, jak po vzoru stanov původního spolku stálo i ve stanovách nového občanského sdružení. A právě výraz „občanské sdružení„ byl jedním z důvodů současné potřeby nových stanov, protože dnes platné zákony již tento termín neznají.\nV další diskusi vystoupil například pan Gajdušek se „statistickým“ přehledem návštěvnosti kaple a s výčtem nejaktivnějších členů, kteří zpřístupnění kaple veřejnosti umožňují (bezkonkurenčně pan Jan Poruba). Pan Paulus informoval o finančním přínosu, který pro Matici budou mít naturální dary v podobě dřeva, od některých okolních obcí z jejich lesů. Bylo též vzpomenuto letošní pouti do Rakouského Erenhausenu ke hrobu světitele kaple arcibiskupa Theodora Kohna.\nZ diskuze také vyplynula potřeba založit oficiální webové stránky spolku, aby i tímto způsobem mohla Matice radhošťská informovat veřejnost o své činnosti, propagovat kapli sv. Cyrila a Metoděje a šířit úctu k nim, což si ostatně klade za cíl i ve svých nově přijatých stanovách. Úkolem byl pověřen Josef Krůpa.


Monitor | Biskup Kročil: Zoufat si nebo hledat pomoc?\nJe ale důležité, aby tento postoj nezůstal vyhrazen jen pro pár svátečních chvil a tím již nezasahoval do naší každodennosti, našich mnoha zdánlivě všedních dní. Je dobré, abychom si uvědomili, že nejen přelom roku, ale každý nový den a každá nová chvíle nás staví před otázku, jak je využijeme, zda v nich budeme vzdávat díky Bohu a v jeho síle konat dobro pro druhé, nebo zda necháme tento drahocenný čas uplynout bez užitku.\nJe jenom na nás, zda budeme schopni se v nesnázích obracet o pomoc i k naší Matce Panně Marii nebo zda si budeme jen zoufat, stěžovat si a hledat pomoc jen sami u sebe. V každé chvíli nastávajícího roku máme příležitost putovat směrem k nebi a stát se nástrojem Božím, tak jako Panna Maria, abychom pomáhali našim příbuzným, přátelům či sousedům na cestě k nebi, a co více svou modlitbou, prací obětovanou Bohu můžeme přispět k obrácení i těm, které vůbec neznáme. V každé chvíli můžeme být postaveni před otázku, zda jsme schopni Bohu děkovat za vše, zda mu důvěřujeme, zda věříme že má moc vše, tedy i to špatné a zlé, čeho se bojíme, obrátit k našemu dobru.\nDěkuji vám všem, za všechnu starost a námahu, kterou jste věnovali bratřím a sestrám během uplynulého adventu a o vánočních svátcích, aby mohli zakusit lásku Boží. Pán vám jistě odmění všechny oběti a námahy, které jste museli přinést.\nPřeji vám a stále vyprošuji, abyste tento nový rok prožili v lásce Boží, obklopeni jeho otcovskou péčí, ve světle Ducha svatého, ve zdraví, pokoji a radosti. Kéž Vám Bůh žehná na přímluvu Panny Marie!


Snídaně pro cyklisty a novináře\nDnes ráno na Mariánském náměstí spolu posnídali novináři a cyklisté. Na parkovišti před pražským Magistrátem tak možná začala nová tradice společných akcí, které mají upozornit na přílišné zatížení historického centra automobilovou dopravou.\nAmsterdam – evropská metropole cyklistů\nDo Amsterdamu se jezdí hlavně za dobrou trávou, romantickými kanály a tolerantní společností. Kdo jednou Amsterdam navštívil, bezpečně ví, že nejlepší je poznávat ho ze sedla kola. Na kole tu jezdí všude – do práce, do obchodů, na kole tu jezdí policie, kurýři i pošťáci. Čím to, že téměř polovina veškeré dopravy ve městě náleží cyklistům?


Jak zachránit planetu Zemi - ceskapozice.lidovky.cz\nAntropocén. | foto: Ilustrace Richard Cortés, Česká pozice\nPojem veřejné statky se objevuje již v římském právu – Římané hovořili o „věcech veřejných“, „res publicae“. Patřily mezi ně například cesty nebo jiná lidmi vybudovaná zařízení k užívání všem lidem. Byly jednou z „věcí mimo obchod“, „res extra commercium“, dnes bychom řekli tržní ekonomiku. Vedle věcí veřejných byly mimo obchod také „věci všem lidem společné“, „res omnium communes“ – vzduch, voda či moře.\nV moderní době si uvědomil význam veřejných statků skotský ekonom a filozof Adam Smith (1723–1790), který ve svém díle Bohatství národů píše: „Statky v největší míře výhodné pro celou společnost jsou takové povahy, že jejich individuální přínos nikdy nemůže splatit výdaje na jejich pořízení kterémukoliv jednotlivci nebo skupince jednotlivců, a o kterých se tedy nedá očekávat, že by je kterýkoliv jednotlivec nebo skupinka měli pořizovat.“\nPodrobnější, dnes přijímanou definici přinesl americký ekonom Paul Samuelson (1915–2009) v článku The Pure Theory of Public Expenditures (Čistá teorie veřejných výdajů): „Veřejné statky jsou kolektivní spotřební statky, které se vyznačují tím, že jejich spotřeba kterýmkoliv jedincem nesnižuje úroveň spotřeby jiného jedince.“ A zdůraznil jejich dva hlavní rysy: nekonkurenčnost ve spotřebě a nevylučitelnost z ní. Nelze-li předpokládat, že by si je pořizoval „jednotlivec nebo skupinka jednotlivců“, je to na veřejné instituci.\nStále další požadavky\nV moderní době hraje stále významnější roli stát, který zajišťuje obranu země, ochranu svých občanů před násilím či základní lidská práva včetně práva na vlastnictví. Vedle toho zajišťují obce, města, regiony a národní vlády soubor veřejných statků a služeb, jako je čistota prostředí, likvidace odpadů, zabezpečení pitné vody nebo ochrana kulturních památek a přírodních rezervací.\nŠkála statků poskytovaných veřejnými institucemi se s rozvojem civilizace rozšiřuje a mnoho ekonomů, zejména konzervativních, nad tím lomí rukama, ale hlad po nich neklesá. Stále se objevují požadavky na další statky a veřejné služby. Veřejné statky starých Římanů i Smithe a Samuelsona měly rozsah spíše lokální či menšího regionu. Dnes však žijeme v jiné době – antropocénu.\nŠkála statků poskytovaných veřejnými institucemi se s rozvojem civilizace rozšiřuje a mnoho ekonomů, zejména konzervativních, nad tím lomí rukama, ale hlad po nich neklesá. Stále se objevují požadavky na další statky a veřejné služby.\nAutoři tohoto termínu, nizozemský chemik Paul J. Crutzen a americký biolog Eugene Stoermer (1934–2012), ve stejnojmenném článku chtěli vyjádřit, že procesy a změny na Zemi na rozdíl od minulých geologických období (počátek antropocénu kladou do roku 1784, kdy si James Watt nechal patentovat parní stroj) v rozhodující míře určuje lidská technická civilizace, o čemž svědčíněkolik údajů.\nNa začátku antropocénu žilo na Zemi přibližně 800 milionů lidí, v roce 2018 téměř desetinásobek, více než 7,6 miliardy s výrazně náročnější spotřebou, například spotřeba energie, dnes především z fosilních paliv způsobujících emise skleníkových plynů a změnu klimatu, vzrostla nejméně stonásobně. Největší změny se týkají povrchu souší, kterých lidé přímo ovlivňují okolo 80 procent a přeměnili polovinu. A lidé výrazně zasahují i do hydrologického cyklu – využívají více než 40 procent dostupných zdrojů sladké vody.\nSložení zemské atmosféry se změnilo, obsah oxidu uhličitého narostl o 40 procent a jsou v ní přítomné mnohé dříve neexistující (nebo jen nepatrně) lidmi vyrobené látky. Stále rychleji ubývá bohatství živé přírody, odborníci mluví o šestém velkém vymírání, přičemž poukazují na podobnost s katastrofami v historii, například s událostmi před 66 miliony let, kdy postupně vymřeli dinosauři.\nZemě se dostala pod nadvládu lidí, kteří se na ní se stali nejdůležitější „přírodní“ silou.Nejde jen o biologické, geologické a podobné jevy, ale i o lidské postoje a chování.Lidé jednají jako majitelé Země a opravdu jimi jsou. Antropocén je nejen érou fyzické dominance lidí nad ní, ale i jejího lidského vlastnictví, které označujeme „společné dědictví lidstva“, ale ve skutečnosti znamená přisvojení si Země lidmi.\nAntropocén je nejen érou fyzické dominance lidí nad ní, ale i jejího lidského vlastnictví, které označujeme „společné dědictví lidstva“, ale ve skutečnosti znamená přisvojení si Země lidmi. Za autora konceptu společného dědictví lidstva bývá označován německý filozof Immanuel Kant.\nZa autora konceptu společného dědictví lidstva bývá označován německý filozof Immanuel Kant (1724–1804), který ve svém díle K věčnému míru píše: „Právo používat zemský povrch náleží společně lidské rase.“ Tato myšlenka nezůstala jen součástí filozofických esejů, ale prosazuje se i v mezinárodním právu.\nVychází z ní Charta Organizace spojených národů (OSN) z roku 1946, ale i závaznější dokumenty, jako je Úmluva o ochraně kulturního dědictví v případě vojenského konfliktu (Haagská úmluva z roku 1954), která v preambuli uvádí: „Ničení kulturního majetku náležejícího kterémukoliv národu znamená ničení kulturního dědictví celého lidstva.“ Ve stejném duchu je smlouva o Antarktidě z roku 1959, jež má být zachovaná přírodně neporušená v zájmu celého lidstva.\nRozšíření lidské dominance i mimo povrch Země představuje smlouva o využívání kosmického prostoru z roku 1967. Důležitým právním aktem je Úmluva OSN o mořském právu z roku 1982, kterou mnozí považují za přelomový dokument a jež stanoví pravidla pro využívání oceánů včetně moří i mořského dna, což bylo považované v souladu s římským právem za „věc všem lidem společnou“ a nijak regulovanou.\nVeřejnými statky jsou i ekosystémové a v širším pojetí přírodní statky a služby. „Věci všem lidem společné“, o které se nikdo nestaral, a byly volně přístupné, jsou považované spíše za „společně sdílené zdroje“, a nemají-li nastat vážné problémy, musí být jasně stanoveno jejich využívání.\nMnohé z nich byly podle daných pravidel – ta sama o sobě jsou rovněž veřejným statkem –, privatizovány a staly se statky soukromými, jež podléhají tržnímu režimu, další pak správě a péči státu nebo jiné veřejné instituce, zůstávají však ty, jež z různých důvodů privatizovány nejsou, ani být nemohou.\nPojetí veřejných statků je společenským konstruktem, takže za ně nelze považovat samotné přírodní fenomény, ale jen v jejich společenské situaci, tedy v integraci s jejich rámcem, který definuje pravidla poskytování, režim využívání. Není možně je oddělit od jejich správy, fyzickou stránku od té sociální.\nPatří mezi ně například za prvé regulační a podpůrné přírodní služby – fungování klimatického systému a stratosférické ozonové vrstvy, hydrologický cyklus, koloběh živin, absorpce a detoxikace odpadů, tvorba půd a zachování jejich úrodnosti, statky a služby spojené s biologickou rozmanitostí. Za druhé, kulturní statky, jež příroda poskytuje svou funkcí estetickou, spirituální, inspirativní, výchovnou, rekreační či „přírodní laboratoře“.\nZa třetí látky a energie, jež nejsou předmětem trhu, jako je vzduch, voda, genetické zdroje, či některé zdroje energie (vítr, oceán, zemské nitro). Za čtvrté, povrch Země a prostor pod ní a nad ní. Nejde o území v rámci států s jasně stanoveným režimem, ale například o prostředí pro šíření elektromagnetických vln, geostacionární orbit či nepřístupné oblasti oceánu a mořského dna.\nJe třeba zdůraznit, že pojetí veřejných statků je společenským konstruktem, takže za ně nelze považovat samotné přírodní fenomény, ale jen v jejich společenské situaci, tedy v integraci s jejich rámcem, který definuje pravidla poskytování, režim využívání. Není možně je oddělit od jejich správy, fyzickou stránku od té sociální.\nZávazný způsob správy\nMezivládní úmluvy, dohodnuté režimy, výsledky činnosti mezinárodních a mezivládních institucí včetně OSN či diplomatické struktury představují globální veřejné statky, které podobně jako na úrovni lokální či národní poskytuje dnešní lidská obec planetárního rozsahu s cílem chránit různé stránky společného dědictví lidstva nebo stanovit pravidla využívání společně sdílených globálních zdrojů. Někteří dokonce navrhují, aby systém globální veřejné podpory (Program OSN pro rozvoj) byl pojat jako veřejný statek.\nJejich pojetí vychází z prací německé politoložky Inge Kaulové, přičemž hlavními kategoriemi globálních veřejných statků jsou za prvé globální společně sdílené přírodní zdroje, jako je atmosféra nebo volné oceány; za druhé globální lidmi vytvořené společné statky, jako jsou sítě, mezinárodní režimy, normy a poznatky; a za třetí globální podmínky (režimy) jako výsledky opatření a politik, například světový mír, finanční stabilita či environmentální udržitelnost.\nMnoho současných, často krizových situací skutečně postrádá adekvátní globální režim, který by směřoval k uspokojivému uspořádání. Svět je sice stále globalizovanější a sféry lidské činnosti i geografické oblasti propojenější, ale adekvátní, dostatečně závazný způsob správy chybí.\nObjem globálních veřejných statků sice roste, ale je po nich „hlad“, o kterém mluví ekonom britského deníku Financial Times Martin Wolf ve svém článku The World’s Hunger for Public Goods (Globální hlad po veřejných statcích): „Veřejné statky jsou stavebními prvky civilizace. Ekonomická stabilita je veřejným statkem. A také bezpečnost, věda, čisté prostředí, důvěra, poctivá administrativa, svoboda projevu. Seznam by mohl být podstatně delší.\nTo je důležité, protože je obtížné zajistit odpovídající nabídku. Je to tím těžší, čím více jsou veřejné statky globální. Je ironií, že spolu s tím, jak jsme stále úspěšnější co do nabídky soukromých statků, a tím i bohatší, tím složitější je otázka veřejných statků, které potřebujeme. Lidské snažení dostát této výzvě se snad stane definujícím příběhem tohoto století.“\nSpolečně sdílené zdroje\nSoučasná situace je ve srovnání s nedávnou, natož vzdálenější minulostí radikálně odlišná a vyžaduje nová řešení, což zcela platí pro environmentální oblast. Zemská atmosféra, sladká voda, živá příroda a její genetické bohatství, úrodná půda či světové oceány s ohroženými lovišti ryb (a s obrovskými objemy plastových odpadů) jsou považované za společně sdílené zdroje a klíčové součásti společného dědictví lidstva, které je třeba na globální úrovni chránit.\nZemská atmosféra, sladká voda, živá příroda a její genetické bohatství, úrodná půda či světové oceány s ohroženými lovišti ryb (a s obrovskými objemy plastových odpadů) jsou považované za společně sdílené zdroje a klíčové součásti společného dědictví lidstva, které je třeba na globální úrovni chránit\nNelze tedy než souhlasit s Martinem Wolfem, který volá po globálních veřejných statcích pro 21. století. Podstatné otázky pak znějí: Jak se k nim dopracovat? Jak se mají vyprodukovat? Kdo a jak by to měl udělat? Jednoduchou, ale nepříliš užitečnou odpovědí je: protože jde o celosvětové záležitosti, nemůže veřejné statky vyprodukovat nikdo jiný než světové společenství. Kdo to však ve skutečnosti je – OSN, osm či dvacet největší ekonomik světa (G7, G20), případně Mezinárodní soudní dvůr?\nSnad nejvíc to splňuje OSN a její instituce a organizace, jako je Rada bezpečnosti či Světová obchodní organizace. Žádné mezivládní ani mezinárodní instituce však nemají pravomoci a kompetence, jež zcela kontrolují suverénní státy, a fungují samostatně jen natolik, jakou část či aspekt své suverenity jim státy svěří – vždy jde jen o přesně vymezenou malou část.\nUkázkou potíží je Pařížská dohoda o klimatu z prosince 2015, globální veřejný statek první velikosti. Naprostá většina států sice uznává, že je třeba zavést celosvětový klimatický režim, ale jednání bylo nesmírně obtížné, a výsledek jen zčásti naplňuje tento požadavek. Dohoda je nezávazná, jediný konkrétní cíl (nedopustit, aby se klima celosvětově ohřálo více než o dva stupně Celsia) je v podstatě deklaratorní, a navíc, jak se shoduje většina odborníků, nereálná, protože průměrné globální oteplení se v příštích desetiletích téměř jistě zvýší.\nOmezení suverenity všech hráčů\nPlně se uplatnil a nadále uplatňuje jev, který americký ekonom William Nordhaus v přednášce Paul Samuelson and Global Public Goods (Paul Samuelson a globální veřejné statky) v květnu 2005 nazval „vestfálským paradoxem“ – rozporem mezi všeobecně uznávanou potřebou produkce daných veřejných statků a postoji států, které především hájí své zájmy. V dnešním světě totiž vládnou jasně definované státy.\nDůsledkem veřejných statků vždy je omezení suverenity všech „hráčů“, což je podstatou vestfálského paradoxu, přičemž možnost jeho překonání je nejvyšší, pokud jde o politicky relativně neutrální problémy. Žádná důležitá otázka sice nemůže být zcela politicky neutrální, ale ty, které jsou politikou nejméně „zatížené“, mají největší naději na úspěšné řešení.\nTakové uspořádání v roce 1648 ustavil v západní Evropě Vestfálský mír, jímž skončila třicetiletá válka, a postupně se rozšířilo do celého světa. A tento vestfálský systém, páteř současného globálního uspořádání, současně znemožňuje produkci globálních veřejných statků. Veřejný statek v podobě pařížské klimatické dohody byl vyprodukován metodou, kterou Nordhaus označuje za aditivní, tedy postupné získávání světového konsenzu, nevyhnutelně za cenu neustálého oslabování původního záměru.\nNordhaus uvádí další způsoby, jak dosáhnout potřebné „rovnováhy“; za zmínku stojí metoda „nejlepší příležitost“, kdy stát, který má nejlepší podmínky, vyprodukuje na své náklady všeobecně využívaný veřejný statek – například lékařský výzkum, který celosvětově odstraní dětskou obrnu či zastaví nebezpečné epidemie. Aditivní metoda zůstává základní zejména proto, že účinné fungování globálních veřejných statků vždy závisí na aktivní participaci, konsenzu či alespoň toleranci všech států.\nDůsledkem takových statků totiž vždy je omezení suverenity všech „hráčů“, což je podstatou vestfálského paradoxu, přičemž možnost jeho překonání je nejvyšší, pokud jde o politicky relativně neutrální problémy. Žádná důležitá otázka sice nemůže být zcela politicky neutrální, ale ty, které jsou politikou nejméně „zatížené“, mají největší naději na úspěšné řešení.\nHájení národních zájmů\nV tomto ohledu existuje naděje na pozitivní vývoj. Důkazem jsou některé současné a v podstatě fungující mnohostranné environmentální úmluvy. Často se uvádí Montrealský protokol o ochraně stratosférické ozonové vrstvy (1987) nebo zmíněný antarktický smluvní systém, jehož první dohody jsou neustále doplňované.\nNavzdory euforické náladě na Summitu Země v Riu de Janeiru v roce 1992, jenž vkládal velké naděje do světové situace po skončení studené války, se na rozdíl od jiných složitých otázek nepodařilo najít větší konsenzus, pokud jde o takové zásadní globální přírodní zdroje, jako jsou lesy, jež celosvětovým významem přesahují hranice států, kde existují. Zatím nejsou výsledky příliš hmatatelné, národní zájmy a postoje jsou stále neústupně hájené.\nJe však třeba vzít v úvahu, že látky ohrožující ozonovou vrstvu, ačkoliv nikoliv ekonomicky nevýznamné, představují jen omezenou a navíc relativně jasně definovanou skupinu látek a s nimi spojených technologií, a že Antarktida je geograficky i jinak poměrně izolovaná od mocenských zájmů zejména velkých světových „hráčů“, takže ekonomická ztráta a omezení suverenity nebyly natolik bolestné.\nNicméně ani v obou těchto případech nebylo snadné dosáhnout konsenzu, a příkladů málo úspěšného úsilí o globální dohodu je mnoho, například mnohaleté vleklé jednání Mezivládního fóra o lesích ustaveného na Summitu Země v Riu de Janeiru v roce 1992.\nNavzdory euforické náladě na summitu, jenž vkládal velké naděje do světové situace po skončení studené války, se na rozdíl od jiných složitých otázek nepodařilo najít větší konsenzus, pokud jde o takové zásadní globální přírodní zdroje, jako jsou lesy, jež celosvětovým významem přesahují hranice států, kde existují. Zatím nejsou výsledky příliš hmatatelné, národní zájmy a postoje jsou stále neústupně hájené. Dalším příkladem jsou spory o zákaz lovu velryb.\nPozitivním příkladem je Smlouva o částečném zákazu jaderných pokusů v atmosféře, kosmickém prostoru a pod vodou USA, Velké Británie a Sovětského svazu (SSSR) z roku 1963. Francie, Čína a některé otevřeně či skrytě jaderné mocnosti se sice ke smlouvě nepřipojily, ale prakticky ji dodržují. Tato smlouva uchránila zemskou atmosféru a další části globálního životního prostředí před smrtelně nebezpečným radioaktivním zamořením, které do té doby hrozivě rostlo.\nSmlouva o částečném zákazu jaderných pokusů v atmosféře, kosmickém prostoru a pod vodou uchránila zemskou atmosféru a další části globálního životního prostředí před smrtelně nebezpečným radioaktivním zamořením, které do té doby hrozivě rostlo\nDnes se kontaminace z těchto zdrojů snížila na minimum. Smlouva přitom byla uzavřena na vrcholu studené války, kdy velmocenské zájmy dominovaly. Navzdory tomu se pod tíhou mimořádně vážné hrozby dohody podařilo dosáhnout a globální veřejný statek velkého významu vyprodukovat.\nZe stejné doby pochází zmíněná Smlouva o využívání kosmického prostoru podepsaná USA, Velkou Británií a SSSR, ke které se později připojila většina států. Rovněž v tomto případě bylo nebezpečí militarizace kosmického prostoru považované za natolik vážné, že se rozpory zásadních protivníků podařilo překonat. V současnosti nabývá tato smlouva na aktuálnosti v důsledku vojenských plánů velmocí.\nRatifikace dohody stranami\nZatím jsem mluvil o globálních veřejných statcích, jež jsou výsledkem aktivity suverénních států. Existují však i mimořádně významné statky, které vznikly „zdola“ a na nichž se vlády států příliš nepodílejí. Mezi nejznámější patří internet a Wikipedie, ale v širším smyslu i Facebook nebo Google. Poslední jmenované jsou sice v podstatě statky soukromé, ale vykazují i nejdůležitější rysy statků veřejných.\nOd vědeckých důkazů, jakkoliv přesvědčivých, pak vede kratší či (většinou) delší cesta ke konečné podobě veřejných statků na základě ratifikace dohody stranami. Montrealský protokol o ochraně stratosférické ozonové vrstvy se považuje za dosud nejúspěšnější mnohostrannou environmentální dohodu.\nBudu se však věnovat veřejným statkům, jež mají úzký vztah ke globálnímu vládnutí a ke správě společně sdílených zdrojů, především přírodních. Žádný z nich nevznikl snadno a rychle na setkání vrcholných představitelů států, ani není dokonalý, ale většina poskytuje základ správy společně sdílených globálních zdrojů. Obvykle jsou prvním impulzem k nim vědecké poznatky, doporučení odborníků a varování před možnými následky neexistence potřebného veřejného statku, například mezivládní dohody o důležitém a hrozivém jevu.\nOd vědeckých důkazů, jakkoliv přesvědčivých, pak vede kratší či (většinou) delší cesta ke konečné podobě veřejných statků na základě ratifikace dohody stranami. Zmíněný Montrealský protokol o ochraně stratosférické ozonové vrstvy se považuje za dosud nejúspěšnější mnohostrannou environmentální dohodu.\nPrvní zmínky o ohrožení životně důležitého ozonu výhradně lidmi vyrobenými chemikáliemi (freony) se objevily ve vědecké literatuře v první polovině sedmdesátých let. Jejich autoři – Paul J. Crutzen, Mario Molina a Sherwood Rowland – za své objevy sice v roce 1995 získali Nobelovu cenu za chemii, ale několik let trvalo, než se většina vědecké komunity přesvědčila o vážnosti situace a nutné nápravě.\nUž v roce 1985 se však ve Vídni sešla mezivládní konference, jež přijala rámcovou dohodu o ochraně ozonové vrstvy, a v překvapivě krátké době byl v roce 1987 uzavřen montrealský protokol postupně vyřazující z výroby a spotřeby látky ohrožující stratosférický ozon. Navíc protokol otevřel cestu k reflexi vývoje poznání (identifikace dalších látek, zpřísnění restrikcí, časová urgence), obsahuje nástroje pozitivní stimulace (Montrealský fond na pomoc chudým zemím) i sankce za nedodržování pravidel (obchodní restrikce).\nMontrealský protokol i díky práci kanadského sekretariátu funguje, ozon ve stratosféře se podařilo stabilizovat – ozonu je sice stále výrazně méně než v době „předfreonové“, ale existuje naděje, že v příštích přibližně 30 letech jej bude stejně jako původně, jak předpovídali vědci na počátku příběhu.\nRole diplomatů, politiků a vědců, kteří si uvědomili vážnost situace, měli jasnou vizi a motivaci i dostatečnou znalost, a zejména velkou osobní angažovanost a statečnost, je klíčová a nezastupitelná, má-li potřebný a účinný veřejný statek vzniknout a prosadit se. Uvědomují si totiž obecnou lidskou odpovědnost za svět v dnešní éře antropocénu i tu osobní, zastávají-li důležité posty.\nPříprava a schvalování montrealského protokolu ukazuje složitost mezivládního procesu, v tomto případě s dobrým koncem, jak jej zachytil hlavní americký vyjednavač Richard E. Benedick ve své knize The Ozone Diplomacy (Ozonová diplomacie).\nNa váhu padaly například lobbistické zájmy chemiček z různých zemí, které argumentovaly ztrátou desetitisíců pracovních míst a výrazným snížením konkurenceschopnosti klíčového průmyslu, popírání vědeckých důkazů (ne všechny byly tehdy podložené, ale dnes víme, jak vážné nebezpečí hrozilo) či populismus politiků chránících občany před „nesmyslnými“, ale nákladnými restrikcemi.\nNakonec převážily pozitivní argumenty diplomatů, politiků a vědců, kteří si uvědomili vážnost situace, měli jasnou vizi a motivaci i dostatečnou znalost, a zejména velkou osobní angažovanost a statečnost. Role takových lidí je klíčová a nezastupitelná, má-li potřebný a účinný veřejný statek vzniknout a prosadit se. Uvědomují si totiž obecnou lidskou odpovědnost za svět v dnešní éře antropocénu i tu osobní, zastávají-li důležité posty.\nSnad jen dočasná anomálie\nPři jednáních se uplatňují skupinové zájmy maskované vznešenými úmysly, ale stejně důležité, a v úspěšných případech rozhodující jsou etické postoje a argumenty, uplatnění předběžné opatrnosti a zejména uvědomění lidské odpovědnosti v globalizovaném světě, povinnosti uživatelů i správců společného dědictví lidstva.\nÚspěch důležitých globálních režimů a dohod z nedávné minulosti ukazuje, že do budoucna lze být mírně optimistický. V poslední době však mnoho důvodů k radosti není. Lze jen doufat, že nejde o zásadní a trvalou změnu, o zvrat dosavadního světového vývoje, ale jen o sice neblahou, ale dočasnou anomálii.\nÚspěch důležitých globálních režimů a dohod z nedávné minulosti ukazuje, že do budoucna lze být mírně optimistický. V poslední době však mnoho důvodů k radosti není. Světovému řádu v uplynulých přibližně 30 letech dominovaly USA, jež se v rozhodující míře explicitně i implicitně podílely na globálních veřejných statcích. (Například v environmentální oblasti však byly postoje USA spíše brzdou, například neratifikovaly klíčové úmluvy – Zákon o mořském právu, Úmluvu o ochraně biodiverzity či Kjótský protokol.)\nVýznam tohoto světového řádu si často uvědomujeme až dnes, kdy začíná být minulostí. Postoj současné vlády prezidenta USA Donalda Trumpa totiž znamená zásadní obrat s potenciálně katastrofickými následky. Trump nemá rád neefektivní mnohostranná jednání a z nich vyplývající dohody a závazky, což však jsou vzácné a cenné veřejné statky. A není\nsám, tento jeho postoj sdílejí i populističtí a autoritativní lídři v mnoha zemích. Popírají tím dlouhodobý vývoj globálního uspořádání, v němž rostl význam explicitního, transparentního a stále závaznějšího mezinárodního práva upravujícího vztahy mezi lidmi i mezi lidmi a planetou Zemí. Lze jen doufat, že nejde o zásadní a trvalou změnu, o zvrat dosavadního světového vývoje, ale jen o sice neblahou, ale dočasnou anomálii.\nUSA | Kultura | Společnost | Příroda | Etika | Ekologie | OSN | Biologie | Ekonomika | Země | Lidstvo | Služby | Donald Trump


DOMÁCÍ JOGURT | Recepty z české i mezinárodní kuchyně | Neplechanaplechu.cz\nPokud doma začnu mluvit o zdravé výživě, naše debata má již s prvními slovy jasně daný ortel. Přemluvit totiž někoho, kdo za hlavní základ stravy považuje bůček, mekáč a hranolky, je vždycky nadlidský úkol! Franta nikdy nebyl na zdravou výživu, a tak když tuto předem prohranou debatu zakončím informací, že by zrovna toto měl jíst, protože je to zdravé, je jasné, že to jako naschvál nebude jíst! Myslíte, že mi to vadí? Ani ne. Víte ono je to někdy výhoda, protože alespoň zbude víc na mě! Problém však nastává ve chvíli, kdy danou odporně zdravou potravu ochutná a zjistí, že je to opravdu dobré. Najednou mu to chutná, a na mě zase vůbec nic nezbude! Stejné je to u nás jogurty. Já je jím ve velké míře už od mala a František je začal jíst, až když jsme spolu začali bydlet. Od té doby nestíhám ledničku jogurty doplňovat a tak jsem přistoupila na jedno jednoduché řešení. Začala jsem v kuchyni množit jogurty nahusto. Jednak mě to baví, je to totiž taková malá chemie, a na druhou stranu jsou mnohem chtnější než ty z obchodu. Pokud i vy máte velkou spotřebu jogurtu jako my, ráda vás toto malé kouzlo naučím!\n100 g kvalitního bílého jogurtu (já používám selský jogurt Hollandia),\nV kastrůlku si dáme vařit mléko a vaříme na 50°C. Mléko nesmí tuto teplotu překročit! Jakmile teplota stoupá k padesátce, odstavte kastrůlek z plotny a vmíchejte jogurt. Metličkou směs pořádně rozmíchejte, aby v jogurtu nebyli cufky a pak ji přes nálevku nalijte do skleniček. Skleničky zabalte buď do bubličkaté fólie nebo je dejte do krabičky vyložené polystyrenem, aby si dlouho udržely teplotu. Takto zabalené skleničky dejte pod peřinu a nechte kouzlit 12 hodin. Během této doby potlačte svou zvědavost a pod peřinu vůbec nelezte! Při prvním množení jogurtu jsem byla velmi zvědavá a pod peřinu stále koukala. Díky tomu mi jogurt vůbec nezhoustnul, tak neudělejte stejnou chybu!\nNa zub Udělej si doma\n4. 2. 2016\t20:21\nAhoj, opravdu to funguje??? Musím to zkusit!! Já dostala od tchýně nějakou živou kulturu. Je to takovej tvarůžek. Mám ty breberky v lednici a když dělám jogurt, prostě je jen zaliju plnotučnym mlékem a nechám je někde v volně ležet v teple . Neuvěřitelně přesně za 24 hodin mám úžasný jogurt. Musím to přecedit a vybrat z toho ty breberky, abych měla na příště….Někdy ale na ně zapomenu, oni pochcípaj a já pak musím prosit o nový tchýni…moc ráda vyzkouším tvůj recept!\n4. 2. 2016\t20:28\nFunguje, mamka takto dělá jogurty už roky a nikdy se nestalo, že by se nepovedl. Jediné na co je potřeba dát pozor je, že se směs musí míchat nekovovým předmětem.\n10. 2. 2016\t19:59\nNekovový předmět ? Ok. Díky\n10. 2. 2016\t20:18\nAno, například vařečka. Nekovový předmět zní poněkud divně :).


Rekonstrukce koupelny v panelovém domě – Olomouc • NejZóna.cz\nRekonstrukce koupelny v panelovém domě – Olomouc\nRekonstrukce koupelny a toalety v panelovém...\n…Poptávám rekonstrukci koupelny v panelovém domě v Olomouci. Koupelna má velikost cca 1,8 x 1,8 m a toaleta 0,9 x 0,9 m. Vzhledem k tomu, že rekonstrukce byla již jednou provedena, nebude třeba vyzdění nového jádra. Bude se tedy jednat...\nRekonstrukce koupelny v panelovém domě, Olomouc\nMáme zájem o kompletní rekonstrukci bytu 3 + 1 v holešově. byt 76m2 je ve 2. patře, ve čtyřpodlažním domě po revitalizaci. dům má panelový plášť, vnitřní zdi jsou cihlové. rekonstrukce dle připraveného architektonického návrhu. změna dispozičního...\nRekonstrukce koupelny v panelovém domě, Holešov\nRekonstrukce koupelny v panelovém domě, Mohelnice\n…Panelový dům, umakartové jádro. Poptávám rekonstrukci umakartové koupelny a WC deskami Abitibi, nové rozvody elektr., instalace podlahové krytiny, stávající podlahy lino. Realizace na klíč, termín zhotovení zima 2017.\nRekonstrukce koupelny v panelovém domě, Kroměříž


Pilanesberg Private Lodge - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Pilanesberg\nlodge 16,Black Rhino Reserve, Matlhagame, Pilanesberg, Jihoafrická republika, 0081 - Zobrazit na mapě\nMáte dotaz pro Pilanesberg Private Lodge?\nSousedství Matlhagame Ga-Ramonga Matlhagame Národní park Pilanesberg Matlhagame Národní park Pilanesberg\nPilanesberg Private Lodge – podrobnější informace\nV průběhu návštěvy města Pilanesberg se budete cítit jako doma v hotelu Pilanesberg Private Lodge, nabízejícím kvalitní ubytování i obsluhu. Pouze 33.2 km od městského vzrušení, tento 4-hvězdičkový hotel má vynikající polohu a poskytuje vynikající přístup k největším atrakcím města. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nVyužijte bohatství bezkonkurenčních služeb a vybavení v tomto hotelu ve městě Pilanesberg. Hoteloví hosté si mohou užívat vybavení jako úschovna zavazadel, parkoviště, přeprava do hotelu / na letiště, rodinný pokoj, grilovací zařízení.\nKvalita ubytování v hotelu byla pečlivě stanovena na nejvyšší stupeň komfortu a pohodlí. V některých pokojích hosté můžou využívat nekuřácké pokoje, klimatizace, topení, stůl, minibar. Hotel nabízí mnoho jedinečných rekreačních příležitostí, jako je venkovní bazén, zahrada. Ať je důvod vaší návštěvy jakýkoliv, hotel Pilanesberg Private Lodge je skvělou volbou pro váš pobyt ve městě Pilanesberg.\nUbytovací zařízení se nachází v soukromé přírodní rezervaci Black Rhino a hosté se po rezervaci nesmí pohybovat ve svých vlastních vozech. Veškeré projížďky rezervací jsou možné pouze v otevřených safari vozech ubytovacího zařízení.


Z Krymu je po roce „ostrov“ v izolaci. Hlavně, že bez války, říká místní - iDNES.cz\n1. března 2015 10:39, aktualizováno 10:39\nProruští obyvatelé krymského Simferopolu prochází městem demonstrativně zahalení do ruských vlajek. (1. 3. 2014) | foto: Darko Vojinovic, AP\nRučičky všech hodin se od loňského roku posunuly blíže Rusku, hřivnu nahradil rubl, změnily se poznávací značky aut. I obchody se suvenýry nabízejí trička s Putinem a veřejná prostranství i rok po referendu zdobí malby, které slibují lepší zítřky v náručí Moskvy.\nTouha po bohatším životě v Rusku je však vykoupená izolací. Z Krymu jako by se stal ostrov, tak složitá je teď cesta na pevninu. Například dvaašedesátiletá důchodkyně Valentina už patnáct let každý týden jezdí za svou matkou. Teď jí však cestu zkomplikovala nová hranice. Ukrajinci po ruské anexi zrušili veškeré vlakové i autobusové spoje, které na Krym vedly, a na své území navíc nepouštějí ani auta s novými ruskými poznávacími značkami.\nValentina tak musí k hranici dojet taxíkem, počkat na stráž, která ji provede dvoukilometrovým územím nikoho, a na ukrajinské straně přivolat další taxi, píše agentura Bloomberg. Podle AFP může taková cesta trvat i patnáct hodin.\nChaos na úřadech\n„Přestěhování“ Krymu z Ukrajiny do Ruska znamená hlavně administrativní chaos. Problémy jsou s rejstříky nemovitostí, daněmi, ve školách, které musí změnit osnovy, a poté, co ukrajinské operátory nahradili ruští, i s telefonními čísly. „Je to jako kdyby všem najednou ukradli telefon,“ podotýká Kenarov k nucené změně čísel.\n„Každodenní život teď obnáší dlouhé fronty na všechno: rodné listy a potvrzení o trvalém pobytu, řidičské průkazy a tak dále,“ svěřila se v listopadu pětadvacetiletá Maria. „Lidé se snaží pochopit, co se děje,“ řekl Guardianu její vrstevník Mark Butovskij. „Nejsložitější je to s penězi. Pokaždé, když něco kupuji, připadá mi, že je to dražší než posledně,“ dodává.\nNa Krymu už se nesetkáte s pobočkami mezinárodních finančních ústavů jako UniCredit, nezaplatíte tu kartou Visa či MasterCard a nekoupíte si jídlo u McDonald’s. Zato ruských úředníků a příslušníků bezpečnostních složek přibylo tolik, že se i v kdysi klidném Simferopolu začaly tvořit dopravní zácpy. „Mnoho z těchto lidí zaujalo nejvyšší posty v místních armádních, politických i ekonomických strukturách,“ píše Kenarov. „Připomíná to koloniální správu, v níž Moskva nevěří ani těm nejoddanějším spojencům,“ podotýká.\nVyšší důchody, vyšší ceny\nStátní zaměstnanci patří k těm, kdo si na Krymu polepšili, jejich platy totiž vzrostly třikrát až čtyřikrát. I důchody se dostaly na ruskou úroveň. Ceny základního sortimentu však vinou západních sankcí vůči Rusku a oslabení rublu významně stouply, stejně jako nájmy.\nOd loňského března, kdy byl Krym oficiálně anektován k Rusku, stouply ceny potravin do prosince o polovinu. Nabídka zboží v supermarketech je značně omezená, je obtížné sehnat například kuřecí či vepřové maso.\nSoukromý sektor navíc žádné příznivé změny nepotkaly. Drobní podnikatelé se potýkají s výpadkem dodávek z Ukrajiny a s novou ruskou konkurencí. Místní vláda navíc podle New York Times od anexe znárodnila majetek (zejména nemovitý) za víc než miliardu dolarů.\nVyvlastněny byly banky, hotely, ale i pekárny, filmové ateliéry, či loděnice. Ty v Sevastopolu, o jejichž znárodnění v sobotu rozhodly navzdory výhradám místního parlamentu úřady v Sevastopolu, dokonce patřily současnému ukrajinskému prezidentovi Petru Porošenkovi. Návrh na znárodnění podniků s ukrajinskými vlastníky přitom místním parlamentem dříve neprošel, když hlasování skončilo „nerozhodně“, a to i kvůli pochybám o zákonnosti daného postupu.\nPotíže zasáhly i zemědělství. Uzavření severokrymského kanálu, který vede z Ukrajiny přes Perekopskou šíji, prakticky znemožnilo pěstování rýže a sóji. Farmáři se sice snažili nahradit vodu s pomocí studní, ale slaná spodní voda půdu spíš zničila.\nJako opuštěný zábavní park\nNejtíživější je však situace v pro Krym klíčovém turismu. Počet zahraničních turistů klesl na úroveň sovětské éry a celé přímoří působí jako opuštěný zábavní park, popisuje novinář Dimiter Kenarov v magazínu Foreign Policy. Jen počet ruských letních hostů se ze dvou milionů snížil na polovinu.\nVe zdejších letoviscích již nekotví žádné velké výletní lodě a na kdysi rušné simferopolské letiště již přilétají jen letadla z Ruska. Sankce navíc potopily i leteckou společnost Dobroljot, dceřinou firmu Aeroflotu, která provozovala linky na Krym. Nahradit jej měla nízkonákladová společnost Poběda, i ta má však podle serveru Lenta.ru potíže a na jaře ani v létě na Krym létat nebude. Spojení na Krym má zatím zajistit Aeroflot.\nSpolehnout se nedá ani na trajekty, jejichž plavby často narušují bouře a jsou přeplněné a drahé. Loňskou turistickou sezónu musely místní hotely odepsat. Moskva se tak rozhodla pro stavbu mostu, který má vést z Ruska přes Kerčský průliv na Krym. Velkolepá stavba, jež byla svěřena Putinově důvěrníkovi Arkadiji Rotenbergovi, nicméně přijde na víc než 228 miliard rublů (81 miliard korun) a nebude hotova dřív než v roce 2018 (více o megalomanské stavbě čtěte zde).\nVětšina chce v Rusku zůstat\nPřes to všechno chce většina místních obyvatel v Rusku zůstat. V tomto ohledu se tedy od loňského referenda moc nezměnilo. Najdou se však i tací, kdo změnili názor. „Rusko jsme si zbožšťovali,“ říká Vitalij, který dříve patřil k pověstným „zeleným mužíčkům“, kteří poloostrov obsadili. „Bojoval jsem za svou zemi, Rusko, a své ideály. Mysleli jsme si, že hrozí invaze ukrajinských nacionalistů a krymští Tataři vyznávají radikální islám,“ vysvětluje, proč se přidal ke krymské domobraně.\nSituace po ruské anexi jej však zklamala, proto vojsko opustil. „Bylo hezké pozorovat Rusko zpovzdálí, ale teď zjišťujeme, jak dokáže být autoritářské a represivní. Vláda utahuje šrouby, ale pomalu, aby si toho lidé nevšimli a neprotestovali,“ tvrdí.\nPodle agentury GfK celých 82 % dotázaných obyvatel Krymu řeklo, že plně podporuje připojení k Rusku, zatímco proti byla pouhá čtyři procenta. „Jsem moc šťastná, že jsme se připojili k Rusku, dlouho jsme o tom snili,“ řekla AFP zdravotní sestra Galina Tolmačjovová. „Lidé jsou trochu nespokojení s tím, že se zpožďují mzdy, ale hlavně, že tu není válka.“\nRuský prezident Vladimir Putin o Krymu mluvil v novoročním poselství:\nTémata: Krym, Parlament, Rusko, Ukrajina, Aeroflot, AFP, Bloomberg, MasterCard, McDonald's, Minsk, Moskva, New York Times, Sevastopol, VISA


Řada zákazníků se zřejmě řídí pravidlem, proč kupovat obyčejné hatchbacky, když mohou mít robustně se tvářící vůz, který bez větších potíží zdolá zasněženou cestu k chalupě. Řada automobilek proto téměř vypustila ze své nabídky běžné hatchbacky nižší střední třídy a nabízí jen jejich nafouklé verze. Po Mazdě CX-5 tu máme dalšího zástupce kompaktní třídy SUV, spíše lépe řečeno crossover se zaměřením do města - Subaru XV. Model XV jsme již jednou otestovali s benzínovým dvoulitrem pod kapotou a převodovkou CVT. Dnes ale testované "XV-éčko" pohání základní zážehový čtyřválec 1.6i, který spojen s bezestupňovou převodovkou u které na rozdíl od dvoulitru nelze manuálně volit rychlostní stupně (nemá ani páčky pod volantem). Výrobce od možnosti manuální řazení upustil, vzhledem k tomu, že základní verzi cílí zejména na ženy a předurčuje ji pro městské popojíždění (pro pány je určena silnější verze s dvoulitrem). Kromě standardních režimů R, N, D je k dispozici ještě ostřejší režim L (v poloze D přesuneme volič doleva), který je vhodný do terénu.\nZáklad překvapivě postačí\nPopis karoserie a interiéru můžeme přeskočit s odvoláním na test dvoulitrové verze. A rovnou se tak vrhneme na pohonné jednotky. Subaru XV je dostupné s trojicí motorů. Základ tvoří zážehová šestnáctistovka s výkonem 84 kW, která může být spojená buď s novou pětirychlostní převodovkou D/R nebo s dnes testovanou automatickou (bezestupňovou) převodovkou CVT, která nese obchodní jméno Lineartronic. Další pohonnou jednotkou v nabídce je zážehový dvoulitr s výkonem 110 kW, přičemž ho je možné kombinovat s šestirychlostní manuální převodovkou (kterou známe z Foresteru) nebo opět s převodovkou CVT. Příznivcům dieselů je určen vznětový dvoulitr o výkonu 108 kW, který je nabízen výhradně s šestirychlostní manuální převodovkou.\nSamotný start šestnáctistovky probíhá téměř neslyšitelně, stejně tak rozjezd. Čtyřválec je velmi dobře odhlučněn a charakteristickým zvukem Boxeru se projevuje pouze ve vyšších otáčkách. Při jízdách po hlavním městě jsem dokonce využíval stop-start systém, který téměř vždy hned po startu vypínám (v Subaru tento ekologický prvek funguje velmi dobře). Starty jsou rychlé a nezdržují při rozjezdu. Šestnáctistovka poskytuje výkon 84 kW (114 koní) v 5600 otáčkách a točivý moment 150 Nm vrcholící v 4000 otáčkách. Ve spojení s CVT dosáhne maximální rychlosti 175 km/h a na stokilometrovou rychlost zrychlí za 13,8 sekundy. Výrobce udává kombinovanou spotřebu 6,3 l/100 km. Osobně jsem dosahoval ve smíšeném provozu o litr vyšší spotřeby při běžné jízdě, což je stále velmi přijatelné. Pokud jsem se hodně snažil, dařilo se mi mimo město dosahovat továrního údaje 5,5 l/100 km. Jízda to však nebyla příliš záživná. Opakem je extrémní svezení na hraně, při kterém si šestnáctistovka řekla o dvojnásobek. Běžně však počítejte s průměrnou kombinovanou spotřebou mezi 7-8 l/100 km.\nPapírové údaje nejsou nijak oslnivé, přesto realita je překvapivě lepší. Pokud se s tímto modelem naučíte jezdit a dovedete na zatáčkovité trati neustále posouvat limity své i vozu, dospějete k názoru, že Subaru XV není rozhodně nudným vozem. Přestože je XVéčko zaměřené na komfort a pohodu, není mu cizí dokonce ani jízda na hraně, při které se chová předvídatelně, dlouho neutrálně a čitelně. Nevylekáte-li se kvílení obutých pneumatik a ještě přitlačíte na plyn, zjistíte, že příchod ztráty adheze přichází velmi plynule a nezáludně. Stačí korekce volantem a vůz zase jede vytyčeným směrem. Co XV 1.6i ztrácí výkonem, dožene díky skvělému podvozku v zatáčkách. Nevadí mu dokonce ani rozbitý asfalt, na kterém se chová komfortně a velmi dobře. Díky měkčímu nastavení tlumičů však může řidič v zatáce znejistit. A to v případě, když XV zaklekne na zadní vnější kolo. V tu chvíli se projeví měkčí odpružení a ve volantu cítíte jemné zhoupnutí karoserie. Není to však nic, co by překáželo skvělým jízdním výkonům.\nDíky nadprůměrné světlé výšce (220 mm) jsem si dovolil s XVéčkem vyrazit na polní cestu a do lehčího terénu, kde se rozhodně neztratí a překonává většinu svých konkurentů. Ale zpět k hlavnímu teritoriu, do kterého je Subaru XV určeno. A tím je město. V něm dokáže nabídnou absolutní pohodu za volantem. Při pohodové jízdě převodovka CVT řadí plynule a téměř nepozorovatelně. Toto spojení je naprosto úžasné při popojíždění v kolonách. Svůj největší um předvádí XV při jízdě po pražských kočičích hlavách, kde většina aut podobného ražení z řidiče vytřese duši. XV je komfortní, klidné a pevné, přičemž vyniká i v ostatních ohledech, které zpříjemňují pobyt na palubě. Je z něho skvělý výhled díky speciálnímu tvarování předních sloupků. Špatný není ani výhled dozadu.\nFunguje nadpozemsky dobře\nS modelem XV poháněným benzínovou šestnáctistovkou ve spojení s CVT převodovkou budete páni města a příměstského provozu. Poskytovaný komfort a jednoduché ovládání dělají společně z cest po městě příjemný zážitek. Testovaná kombinace se hodí do měst nejvíce (také je tam určena). Majitelé XV se neztratí ani na okresních silnicích, kde si mohou díky skvělému podvozku užít dostatek zábavy (a to dokonce se základním motorem, jen se stačí naučit využívat kvality podvozku). Nestačí-li někomu poskytovaný výkon, má možnost sáhnout po dvoulitru s manuální převodovkou nebo rovnou po ostré Impreze WRX STi, která se v Česku bude prodávat i nadále (na rozdíl od jiných zemí). Na dlouhé dálniční přesuny se testované XV příliš nehodí. Ostatně pro tyto účely má Subaru daleko vhodnější modely (Legacy/Outback).\noproti papírovým údajům vyšší spotřeba paliva\nTechnické údaje Subaru XV 1.6i CVT\nVýkon: 84kW (114k) / 5600 ot./min.\nZrychlení 0 – 100 km/h: 13,8 s\nProvozní/celková hmotnost: 1460-1530 / 1940 kg\nCena testovaného modelu: 689.000 Kč (1.6i XS, Comfort, CVT)


Wi-Fi otevírá dvířka pro hackery\nÚvod > Články > Wi-Fi otevírá dvířka pro hackery\nNedávné údaje naznačují, že hackeři mohou pomocí Wi-Fi získat kontrolu laptopů i v případě, že jejich uživatelé nejsou připojeni.\nTrik, který využívá chyby v ovladačích, bude demonstrován Davidem Maynorem a Jonem Elichem během nadcházející konference Black Hat USA 2006. Při demonstraci bude použit nástroj Lorcon (Loss of Radio Connectivity), který vyšle extrémně vysoký počet bezdrátových packetů na různé bezdrátové karty. Tato technika, často nazývaná fuzzing, testuje, jestli je tímto bombardováním možné programy přinutit k selhání nebo přímo ke spuštění neautorizovaných programů.\nLorcon pochází z dílny Joshuy Wrighta, autora nástroje, který nedávno odhalil chybu u Cisca. Díky této technice mohli Maynor s Elichem odhalit řadu případů, kdy chyby v driverech pro připojení 802.11 umožnily získat kontrolu nad laptopy. Hacker může klidně sedět na nějakém veřejném místě a čekat, až se v dosahu objeví laptop, jehož karta zareaguje. A jelikož karta funguje i bez samotného připojení, v polovině případů bylo možné spojit se s počítačem i ve chvíli, kdy nebyl spojen s internetem.\nV Itálii nedávno zřídili pojízdnou hackovací laboratoř nazvanou BlueBag, která pro změnu testovala možnosti neautorizovaného připojení pomocí technologie Bluetooth. Po 23 hodinách cestování kolem Milána nalezla více než 1 400 počítačů, ke kterým se bylo možné díky špatně napsanému softwaru pro ovladače připojit.\nBlueBag nalezla 313 periférií využívajících kartu vCard OBEX a službu vCalendar, které jsou náchylné pro útok známým virem Cabir, jenž se poprvé objevil asi před dvěma lety. Scénář útoku byl vyzkoušen – na nádraží byla infikována periférie s technologií Bluetooth, ta potom infikovala dalšíí periférie. Složitější bylo přinutit počítače, aby se útočníkovi ohlásily zpátky. Laboratoř BlueBag byla společně financována firmami Secure Networks a F-Secure.\nNejednalo se o první důkaz citlivosti technologie Bluetooth k útokům hackerů. Před rokem byla prokázána možnost spojení s hands-free systémy v autech, která byla využita k odposlechu hovorů. Software se jménem Car Whisperer využíval nedostatečného zabezpečení programů, které dodávali výrobci aut.


Veletrh Svět knihy bude v říjnu - PLAY.CZ\nVeletrh Svět knihy bude v říjnu\n0 jsk 20.3.2020\nPořadatelé knižního veletrhu a literárního festivalu Svět knihy 2020 na svém facebookovém profilu oznámili, že šestadvacátý ročník akce v původně plánovaném termínu neproběhne. Uskutečnit se měl 14. až 17. května na Výstavišti v pražských Holešovicích. „Činíme všechny kroky k tomu, aby veletrh proběhl v termínu 8. až 11. října,“ sdělil Radovan Auer, ředitel společnosti Svět knihy.\n„Po konzultacích s našimi zahraničními kolegy i s řadou lidí z oborů jsme přesvědčeni, že je důležité, aby literatura a knihy nepřišly ani v těchto časech o svou výkladní skříň. Po odeznění nouzových opatření, s ohledem na ekonomickou krizi, která nás čeká, je důležité připomenout význam knih, literatury, četby a vzdělání. V tuto chvíli činíme všechny kroky k tomu, aby veletrh proběhl v termínu 8. až 11. října 2020,“ dodal.


Historický hraniční kámen mezi Moravou a Slezskem, mezi frýdeckým panstvím na slezské straně a majetkem olomouckého biskupa na straně moravské. Tento hraniční kámen stál na straně slezské na břehu Černé Ostravice a nechal jej zde umístit v roce 1669 tehdejší majitel frýdeckého panství František Eusebius z Oppersdorfu. Kámen je kolem 2 m vysoký, na čelní straně opatřen dvěma identickými oppersdorfskými erby i s klenoty vysekanými do kamene a na zadní straně je nápis s letopočtem 1669. Kámen byl do poloviny své délky zakopán v zemi, a právě, aby mohlo být po ulomení horní části prokázáno, kdo je majitelem, byl i v dolní polovině vytesán stejný kamenný erb jako v jeho horní polovině. Podobnými kameny byla značena celá hranice mezi těmito zeměmi. Pro jejich cennost a historickou hodnotu, však byla velká část rozkradena a dnes se nacházejí různě v soukromých rukách neznámo kde. V současné době se kámen, původně považován za ztracený, nachází v areálu pensionu Letohrádek ve Frýdlantě nad Ostravicí. Majitel tohoto letohrádku, velký nadšenec pro historii, se s tímto kamenem náhodně setkal na černém trhu a naštěstí neměl to srdce, aby se tento skvost ocitl v cizině a odkoupil jej. Kámen nechal rekonstruovat a v současnosti si jej kdokoliv na požádání nebo i sám, může v krásně upravené zahradě (lesoparku) Letohrádku prohlédnout. Pro návštěvníky toužící vidět zahradu i kámen v nočních hodinách je zde menší uvítání v podobě poměrně ostrého velkého bernardýna.


Kampaň Call of Duty: Vanguard uvidíme už ve středu » Vortex\nKampaň Call of Duty: Vanguard uvidíme už ve středu\nVývojáři vystoupí na Gamescomu. Vyjádřili se i k tomu, proč v traileru chybí logo Activisionu\nMinulý čtvrtek představil trojlístek vývojářů ze studií Sledgehammer Games, Raven Software a Treyarch nový díl série Call of Duty. Odhalení proběhlo prostřednictvím speciální události ve Warzone a korunoval jej první trailer zaměřený na příběhovou kampaň, hlavní hrdiny a čtveřici prostředí, která následně navštívíme i v multiplayeru. Ze hry jako takové ale zatím vývojáři neukázali nic, což se podle informací moderátora Geoffa Keighleyho změní už příští středu. V rámci Opening Night Live, která slavnostně zahájí letošní ročník Gamescomu, budou vývojáři ze Sledgehammeru připraveni ukázat část kampaně. K prezentaci si navíc přizvou herečku a dabérku Lauru Bailey, která propůjčila svůj hlas postavě Poliny Petrovové, a bude to pravděpodobně ona, na kterou se bude ukázka zaměřovat.\nDon’t miss the world premiere first playthrough of a level from @callofduty #Vanguard during @gamescom Opening Night Live, with special guests Laura Bailey (@LauraBaileyVO) and @SHGames\nJak Keighley upřesnil na Twitteru, hráči budou moci sledovat průchod některou z vybraných úrovní, a pokud by úvaha stran ruské odstřelovačky byla správná, s největší pravděpodobností uvidíme bitvu o Stalingrad. Jde o jedno ze čtyř bojišť, které Vanguard bude v plné verzi zpracovávat, spolu se západní Evropou, severní Afrikou a Pacifikem. Pokud nejste příliš naladění na příběhovou část – i když by jí zpracování v duchu Call of Duty: WW2 v kombinaci s technickými vymoženostmi posledního Modern Warfare mohlo skvěle padnout – na vybrané z vás se zřejmě dostane už nedlouho po Gamescomu. Ačkoliv vývojáři ještě nepotvrdili přesná data, insider Tom Henderson spolu s dalšími tvrdí, že alfatest bude k dispozici od 27. do 29. srpna, a to převážně na základě úniku přímo z PlayStation Storu. V polovině minulého týdne našli datamineři obrázek, odkazující na alfatest nového módu Champion Hill s očekávanou velikostí kolem 20 GB. Už 26. srpna by jí mělo být možné stáhnout a úderem půlnoci se pustit do hraní, nelze však nyní s určitostí říci, zda bude alfa dostupná jen na PlayStationu, nebo i na dalších platformách. Chystat by se pak měla pochopitelně i beta, kterou Henderson tipuje na 16. až 20. září, ovšem už od 10. 9. by mohli začít hrát hráči na PlayStationu.\n🚨 Answer some of your questions :\n🟫 Alpha Available For PS4-PS5 , i don’t know anything for other platforms (you need to find Xbox Game Size Page 😂)\n🟥 Alpha Available in All Regions\n⬛ Alpha Size is probably different in each region (2-3 GB)\nS odhalením Call of Duty se pak pojí i záležitost kolem absence loga Activisionu, kterou jsme probírali v posledním novinkovém souhrnu. Ve videu ho nenajdete ani na začátku, kde bylo například při odhalení Black Ops Cold War, ale ani v závěru na finální obrazovce s logy všech zastoupených společností. V úvodu zve na odhalení Call of Duty samotné Call of Duty, což působí trochu zvláštně a v závěrečné obrazovce je mezi logem Sledgehammer Games a odkazem na oficiální web série podezřelé prázdné místo. V podstatě obratem se začalo spekulovat, že viditelnost společnosti byla snížena na minimum kvůli probíhajícímu sporu ohledně podmínek na pracovišti, v průběhu víkendu ale došlo na oficiální vyjádření Activisionu a vše je rázem jinak. Na dotaz novináře Stephena Totila, který dříve vedl Kotaku a nyní je zodpovědný za newsletter Axios Gaming, odpovídá mluvčí Activisionu: „Hra Call of Duty se stále rozšiřuje do neuvěřitelného univerza zážitků. Šlo o uměleckou volbu, která odráží způsob, kterým Vanguard coby další velký díl reprezentuje celou sérii.“ Pravda, moudří z toho příliš nejsme, ale pokud šlo o uměleckou volbu, pak je všechno zcela jasné…\nAť už ale za tímto rozhodnutím stojí cokoliv, o trailer projevili hráči zájem, když sesbíral už víc zhlédnutí na oficiálním kanále série nežli předchozí Black Ops Cold War. Od minulého čtvrtka má trailer Call of Duty: Vanguard na svém kontě 18,5 milionu zhlédnutí, 133 tisíc palců nahoru a 18 tisíc dolů. Naproti tomu první video k Black Ops Cold War má jen necelých 12 milionů zhlédnutí, ovšem 470 tisíc pozitivních reakcí a jen 15 tisíc negativních. Pohledem do komentářů už je to trochu horší a nejčastější reakce napadají historickou autenticitu, vyjadřují obavy nad cheatery a někteří fanoušci se vysloveně „těší“ na nášup battle passů a dalšího artiklu, skrze který bude hra živena pomocí mikrotransakcí. Férově ovšem musíme připomenout, že sami vývojáři vyvrátili, že by Vanguard byl historicky přesnou hrou a slíbili, že se změnou mapy i zasazení módu Warzone přijde i nových anti-cheatovací systém. Uvidíme tedy, kam dílo tří studií nakonec dokráčí, plnou verzi budeme moci začít hrát už 5. listopadu.


Fotografie :: Michal Bartoš - dílna foto i grafická\nVe fotografickém atelieru i mimo něj lze realizovat jakoukoli fotografickou zakázku dle požadavků zákazníka. Zkušenosti, osobní přístup a stavovská čest je zárukou maximální spokojenosti zadavatele. Ke každé fotografické zakázce je přistupováno individuálně a s nejvyšší možnou svědomitostí.\nFotografie jako řemeslo, fotografie jako kresba světlem, fotografie jako tvůrčí prostředek, fotografie jako medium, fotografie jako esperanto komunikace. Na každém druhém kroku nás dostihne, už ji někdy přestáváme vnímat a nerozeznáme už ani ty nejlepší. Pro nás je každá věc, osoba, situace hodna kvalitní profesionální fotografie. Není téma, které by nebylo samo o sobe výzvou. Jak technické, tak profesní zázemí našeho studia Vám garantuje, že budete rozpoznáni.\nV době degradace fotografického obrazu Vám toto vše nabízíme, proto, aby jste se přišli přesvědčit, jak lze pořídit kvalitní fotografie pro komerční, prezentační, dokumentační i jiné účely. U nás navíc ještě platí, že za málo peněz dostanete hodně kvalitní „muziky“. Budujeme dlouhodobé vztahy a Váš úspěch pomáhá i nám.


Reportáž z Prague City Swim | Život s Alskou\n← Co 36. týden dal a vzal\nReportáž z Prague City Swim →\nReportáž z Prague City Swim\nPublikováno 11. 9. 2019 | Autor: Seznam.cz\nZávod ledovou Vltavou pomohl pacientům s ALS,\nnemocí, o které se v Česku příliš neví.\nPrague City Swim přitáhl pozornost na zákeřnou nemoc. Čtveřice statečných se dokonce vydala na závod do ledové Vltavy. Amyotrofická laterální skleróza je neurologické onemocnění, které způsobuje postupnou degeneraci buněk. Nemocní postupně přicházejí o veškerý pohyb těla, až jim nakonec zůstane pouze hybnost očí.\nS touto nemocí v Česku a na Slovensku bojuje asi 800 lidí. Těm pomáhá spolek ALSA, jehož posláním je pomoc pacientům poradenstvím, konzultacemi vhodných terapií a také osvěta. O nemoci, kterou trpěl třeba fyzik Stephen Hawking nebo bývalý premiér Stanislav Gross, se ale mezi Čechy příliš neví.\nAkce s názvem Prague City Swim nabídla závod skupinových paddleboardů. V pravé poledne pak přišel vrchol celé akce, a to závod čtyř statečných hrdinů, pacientů s ALS. Ti za pomoci šestičlenných týmů absolvovali dvousetmetrovou trať ledovou Vltavou.\nPo hlavním závodu se pak do řeky vydali i odvážní sportovci včetně olympijského pětibojaře Davida Svobody. Jak se mu do ledové vody chtělo a jak celý den na Střeleckém ostrově probíhal, se podívejte ve videu (viz. odkazy níže).\nZdroj: Televize Seznam – video\nZdroj: Seznam Zprávy – reportáž a video (video: Oliver Sálus, Seznam.cz)\nPříspěvek byl publikován v rubrice Alsa z.s., Prague City Swim, Video. Můžete si uložit jeho odkaz mezi své oblíbené záložky.\nAlena: Když tělu neporučíš\nPavlina: Když tělu neporučíš\nAlena: Co 43. a 44. týden dal a vzal\nLuci Vítková: Co 43. a 44. týden dal a vzal\nAlena: Narozeninové mejdlo\nLucka: Narozeninové mejdlo\nÚstní rouška – 10ks\nOne man show pomáhá!


EXTRALIGA - EAGLES PRAHA vs SKOKANI OLOMOUC - GAME 1 - 13.4.2014 - Eagles Praha, z.s. Baseball & Softball\nOsmibodová nadílka ve druhé směně pátečního zápasu proti Skokanům Olomouc vedla k jasnému vítězství Eagles Praha, 15-0\nEagles Praha porazili Skokany Olomouc 15-0 v sedmi směnách v pátečním zápase na v Eagles Parku, po té, co ve druhé směně explodovala ofenzíva Eagles pro osm doběhů.\nMatěj Hejma posbíral tři stažené body na tři odpaly za Eagles Praha. Měl single v první směně, trojmeťák v druhé směně a dvoumetový odpal ve směně šesté.\nBradley Merritt nasbíral sedm strike outů a připsal si své první vítězství v letošní sezóně. Merritt umožnil pouze čtyři odpaly v pěti směnách svého učinkování a nedovolil soupeři ani jediný doběh.\nLukáši Veselému se v dresu Skokanů na kopci nedařilo a připsal si porážku. Umožnil 12 bodů ve třech směnách, dal pět met zdarma a měl tři strike outy.\nPo první směně nebylo o vítězi pochyb, potom co Eagles doběhli pro první bod.\nMartin Laube se v dresu Eagles blýskl dvěma dvoumetovými odpaly a stáhl na ně čtyři body. Jan Drábek měl dva odpaly ze tří startů a připsal si dva stažené body.