Lymfom očima českého praktika | Veterinářství\n3. 6. 2003 / 09:46\nLymfom očima českého praktika\nLymfom je třetím nejčastějším zhoubným nádorem střetávaným u psů. Roční incidence maligního lymfomu u psů se udává v hodnotách 13-24 případů na 100 000 psů. Při prostém propočtu je zřejmé, že se v naší republice objevuje ročně několik desítek (možná i okolo stovky) nových případů lymfomu. Tento nádor je současně nejčastější cytostatiky léčenou neoplazií. Protože vlastní léčba není technicky náročná, je předmětem následujícího sdělení zprostředkovat zkušenosti z praktické diagnostiky a terapie lymfomu u psů tak, jak ho lze vnímat na standartním českém pracovišti.\nLymfom zejména u psa vnímáme jako nádorovou diagnózu, pro niž je typické diseminované postižení mízních uzlin, tzv. multicentrická forma. Ta se objevuje asi v 84% případů. Druhá klinicky významná anatomická forma lymfomu je mediastinální, zjišťovaná v méně jak 5% případů. Jen o málo četnější (7%) je alimentární forma. Zbytek případů je rozložen do extranodálních anatomických forem (lymfom kůže, CNS, oka aj). Je důležité si uvědomit jednotlivé anatomické formy, protože lymfom může přicházet s velmi pestrou symptomatologií v závislosti na té které anatomické lokalitě. I přesto však u psa zůstává hlavním varovným symptomem generalizované výrazné zvětšení mízních uzlin.\nU koček je rozložení četnosti jednotlivých anatomických forem poněkud rovnoměrnější, a tedy také symptomatologie nemoci ve svém celku různorodější. Nejběžnější jsou mediastinální a alimentární formy (40-50, resp. 20-25%), multicentrická forma bývá až třetí v pořadí (10-20%). U koček byla v poslední době vyčleněna i speciální renální forma s typicky bilaterálním postižením ledvin. Ostatní extranodální formy zahrnují lokalizace v CNS, kůži či dechovém aparátu.\nSamotný nález generalizované lymfadenopatie ještě neznamená diagnózu lymfomu. Patologové Day a Whitbread v roce 1995 retrospektivně analyzovali 448 případů lymfadenopatií u psů, které byly podstoupeny k histopatologickému vyšetření. Většinu nálezů tvořil lymfom (62,5%), relativně běžné však byly i reaktivní hyperplazie (13%), metastatická neoplazie (9%) a lymfadenitida (7%). Uvedená čísla jen podtrhují nezbytnost diferenciální diagnózy u všech lymfadeopatických stavů. Zde je nutno zmínit i submandibulární mízní uzliny, které jsou vždy postiženy určitým stupněm reaktivní hyperplazie a mohou tak u nezkušeného budit při palpaci podezření nebo při cytologickém vyšetření maskovat skutečný nález. Je-li tedy lymfadenopatie generalizovaná, nejsou submandibulární mízní uzliny místem prvé volby pro biopsii.\nZ výše uvedených anatomických forem lymfomu u psů a koček vyplývá značná potenciální diverzita v klinické symptomatologii stavu. Chce-li zvěrolékař v budoucnu léčit lymfom, musí také vědět, v jakých situacích je s ním třeba diferenciálně diagnosticky počítat. Na prvním místě je to samozřejmě generalizovaná lymfadenopatie, ovšem podezření je vhodné zachovat i u asymetrických, regionálních lymfadenopatií. Mediastinálně lokalizovaný lymfom na sebe zpravidla upozorní progresivní dušností, na niž se pak vážou příslušné rentgenologické nálezy (intrathorakální masa, efuze). Alimentární forma o sobě dává vědět chronickými průjmy, zvracením a hubnutím. S renální formou je třeba počítat u koček, a to zejména v případech s bilaterální renomegalií. Chronická, nehojící se kožní léze ve formě nodulů nebo mokvavého, erytematózního infikovaného plaku může mít v pozadí kožní lymfom, ale samozřejmě i jiné neoplazie.\nPro posouzení prognózy choroby je dobré znát její rozsah v organismu. Z toho důvodu je lymfom psů podle WHO členěn do pěti klinických stádií či stupňů. V prvním stádiu se jedná o postižení jediné uzliny nebo lymfoidní tkáně v jediném orgánu (s výjimkou kostní dřeně). V druhém stádiu se setkáváme s postižením více mízních uzlin v určité tělní krajině (včetně variabilního zasažení mandlí). Třetí stádium je typické generalizovanou lymfadenopatií (bez postižení jater či sleziny). Postižení jater a sleziny (včetně možné generalizované lymfadenopatie) zařazuje pacienta do čtvrtého stádia. Jsou-li maligní lymfoblasty nalézány v periferní krvi nebo kostní dřeni, je pacient v pátém stádiu, bez ohledu na míru infiltrace ostatních orgánů či regionů. Většina klinických pacientů s lymfomem přichází k vyšetření v 3. – 5. stádiu.\nJe-li součástí diferenciální diagnózy stavu i lymfom, je třeba zvolit správnou diagnostickou metodu pro jeho potvrzení/vyloučení. Bez diskuse je definitivní diagnóza stanovena histopatologickým vyšetřením a nebo (očima zkušeného cytologa) cytologickým vyšetřením příslušně zpracovaného tenkojehlového bioptátu. Pro získání více informací o rozsahu stavu je zpravidla nutné vyšetřit krev a moč a použít některé ze zobrazovacích vyšetření (RTG, USG). V individuálních případech je vhodná i oftalmoskopie, případně stanovení okultního krvácení ve stolici.\nZa účelem provedení uvedených vyšetření je nutné získat ten správný diagnostický materiál. Odběr krve zcela jistě nečiní potíže, méně běžné je však používání biopsie. Pro rychlou cytologickou diagnostiku lymfomu je jako stvořená tenkojehlová aspirační biopsie (FNAB). Pro potřeby histopatologie je možné dle typu bioptované tkáně zvolit biopsii excizní, jehlou Tru Cut nebo pinch či punch biopsii. Veškeré bioptické postupy vyžadují dokonalé zvládnutí jejich techniky. Úměrně tomu stoupá kvalita získaného vzorku a klesá riziko postbioptických komplikací. Z T trubicových orgánů (dýchací a trávicí systém) lze vzorky získávat endoskopicky (pinch biopsie) nebo i bronchoalveolární laváží. Pro průkaz lymfomu v CNS je nutné provést punkci mozkomíšního kanálu.\nZ hlediska materiálního vybavení je tedy imperativem mikroskop, cytologické barvení a dosažitelná histopatologická laboratoř. Klasické bioptické jehly by měly být rezervovány pro případy, kdy nelze provést cytologické vyšetření. Technické vybavení pro FNAB je velmi jednoduché. Odebranou krev je nutno vyšetřit v hematologické a biochemické laboratoři. Bude-li zkoumán stav kostní dřeně, pak je nezbytná i bioptická jehla na kostní dřeň. Pro posouzení postižení jater a sleziny, případně ledvin má před rentgenem přednost ultrazvuk. Endoskop by se patrně uplatnil při podezření na alimentární formu lymfomu.\nKaždý klient chce před rozhodnutím o terapii slyšet prognózu. Dnes víme, na čem prognóza nezávisí, na čem závisí, ale přesto nejsme schopni určit, který pacient a jak dlouho bude mít prospěch z navržené léčby. Počáteční monoterapie samotným prednisonem nemá negativní vliv na prognózu, je-li následně nasazena kombinovaná chemoterapie. Prognóza úspěšnosti léčby nezávisí ani na přítomnosti hyperkalcemie. Ta však může snížit vyhlídky na dlouhodobé přežívání, protože hyperkalcemičtí pacienti s lymfomem mívají často nefrokalcinózu a chronické selhání ledvin. Konečně prognóza nezávisí ani na věku a hmotnosti.\nZ pohledu praktika je nejdůležitějším kritériem, na němž závisí úspěšnost léčby lymfomu, klinický stupeň choroby. Je jisté, že 1. a 2. stádium choroby mají nejvíce šancí na dlouhodobou remisi a přežívání. Ovšem většina pacientů přichází v 3. až 5. stádiu. Vyloučit 5. stádium lze pouze na základě vyšetření kostní dřeně, které se však rutinně u pacientů s lymfomem neprovádí, alespoň ne v autorově praxi. Vyšší stádia jsou tedy nepříznivá, ale přesto jsou běžně léčena. Vysloveně nepříznivý je nález leukemie.\nPrognóza je závislá i na stupni malignity a imunofenotypu lymfoidní neoplazie. Tato hlediska je však obtížné v primární praxi nějak uplatnit. Jsou závislá nejen na technickém vybavení, ale i na hluboké zkušenosti s posuzováním a diferencováním lymfoidních neoplazií.\nPokud se zvěrolékař i chovatel rozhodnou lymfom léčit, mělo by být oběma aktérům jasné, že optimální chemoterapeutický protokol pro léčbu lymfomu není dosud znám. Víme, které protokoly dosahují nejvyšší úspěšnosti v navození remise, v délce jejího trvání nebo v délce přežívání pacienta. Nejsou však jednoznačně známy vztahy mezi jednotlivými typy lymfomů a jednotlivými chemoterapeutickými protokoly. Protokoly používané na jednotlivých pracovištích vždy odráží individuální zkušenosti a preference veterináře, finanční možnosti chovatele a dostupnost toho kterého cytostatika.\nV každém případě je třeba vědět kdy lymfom léčit. Prvním předpokladem je kooperativní klient. To je ovšem hodně otázkou schopnosti veterináře správně s klientem komunikovat a argumentovat. Druhým předpokladem jsou funkční životně důležité orgány – pacient se selháním ledvin nebo jater, s těžkou anemií nebo se srdečním selháním není vhodným kandidátem pro léčbu. Páté klinické stádium choroby (tj. postižení kostní dřeně) je negativním prognostickým faktorem, v praxi však nebývá biopsií kostní dřeně prokazováno (technická náročnost, interpretační problémy). Až na posledním místě jsou rozhodující finance klienta: o remisi se lze pokusit i velmi levnou monoterapií prednisonem.\nNegativní stanovisko chovatelů k léčbě lymfomu bývá zpravidla vedeno obavami. Ty jsou orientovány v prvé řadě na utrpení pacientů během léčby cytostatiky a na vysokou finanční náročnost úspěšnějších variant terapie. Je třeba zdůraznit, že remise, pokud je dosažena, nastupuje rychle, již při jejím nástupu (po několika dnech) pacient získává svou původní dobrou kvalitu života a uchovává si ji po celou dobu trvání remise. Vedlejší účinky cytostatické terapie jsou sice spíše pravidlem, ale jsou mnohem mírnější než jak je známe u lidských pacientů.\nZákladním chemoterapeutickým protokolem je COP protokol:\ncyklofosfamid 50 mg/m 2 per os obden\nvinkristin 0,7 mg/m 2 1x týdně\nprednison 60 mg/m 2 per os SID 1. týden\n20 mg/m 2 per os obden 7 týdnů\n10 mg/m 2 per os obden 4 týdny\nTerapeuticky nejúspěšnější bývá COPLA protokol, který je oproti původnímu bohatší o asparaginázu a doxorubicin:\n+ L-asparagináza 10 000 IU/m 2 i.m.\n1. a 8. den\n+ doxorubicin 30 mg/m 2 i.v.\n6., 9. a 12. týden\nRozhodování o volbě konkrétních cytostatik je ovlivněno i stavem pacienta vzhledem ke kontraindikacím léků. Tak např. doxorubicin nelze nasazovat u pacientů se srdeční insuficiencí (i kompenzovanou) nebo arytmiemi, ale ani při selhání ledvin. Asparagináza je poměrně bezpečná, kontraindikací je pankreatitida, i kdyby byla jen v anamnéze. Cytopenie vyřazuje léky s myelotoxicitou, typicky cyklofosfamid, jenž by neměl být použit ani při symptomech cystitidy.\nKomplikace při léčbě jsou spíše pravidlem než výjimkou. Pravidelně dochází k cytopenii, nejen jejímž důsledkem bývají i různé infekce (GIT, kůže aj.). Užívání prednisonu vede po čase ke cushingoidnímu vzhledu. Na paměti je třeba mít i některá místně iritující cytostatika (vinkristin, doxorubicin) – perivaskulární nekrózy bývají velmi vážné. Protože klienti zpravidla chtějí vědět, co je terapie bude stát, uvádím orientační ceny nejčastěji užívaných cytostatik:\nprednison, 20 mg tbl. 67,- Kč\ncyklofosafamid, 50 mg tbl 141,- Kč\nvinkristin, 1 mg inj 186,- Kč\ndoxorubicin, 10 mg inj.\nL-asparagináza, 10 000 j. 11 560,- Kč\nJejich promítnutí do konkrétních chemoterapeutických protokolů pak může vypadat následovně:\nCOP 1 830,- Kč\nCOPLA 5 180,- až 8 330,- Kč\nLDP 2 100,- Kč\nprednison 200,- Kč\ndoxorubicin 1 050,- až 4 200,- Kč\nUváděné ceny se týkají pouze indukční fáze terapie a vyjadřují jen nákupní ceny použitých cytostatik pro veterináře. Laboratorní monitoring, kontroly, aplikace a management komplikací nejsou zahrnuty.\nJaké jsou tedy šance dosáhnout úspěchu a jaký tento bude? S dobrými protokoly se dosahuje v 88 až 96% případů navození remise, jejíž délka trvání se pohybuje mezi 215 až 250 dny. Střední doba přežívání takových pacientů se blíží jednomu roku.\nPři používání cytostatik je třeba dodržovat i určitá bezpečnostní opatření. U injekcí, ale i při podávání tablet by ruce měly být chráněny rukavicemi. Obaly od cytostatik i kontaminovaný materiál patří do biologického odpadu. Zásadně je nutno vyloučit gravidní jedince z jakéhokoliv přímého podílení se na chemoterapii.\nUvedené protokoly představují indukční fázi terapie. Ta však pokračuje po dosažení remise i nadále, tzv. udržovací fází. V té je u nás možno dobře uplatnit tzv. LV protokol, při němž se podává chlorambucil a vinkristin v prodlužujících se intervalech.\nNezbytnost udržovací léčby byla zpochybněna Hahnem v roce 1992, když ukázal absenci rozdílů v délce remise nebo přežívání mezi skupinou pacientů léčených jen 3 x doxorubicinem (bez udržovací fáze) a skupinou pacientů léčených COP protokolem s následnou udržovací léčbou cyklofosfamidem, prednisonem a metotrexátem. Autorova klinická zkušenost naznačuje, že udržovací fáze léčby je velmi vhodná.\nDojde-li k ukončení remise, nabízí se možnost o její novou indukci. Té se říká rescue. Chovatelé obvykle rescue terapii žádají, ale již nejsou ochotni do ní investovat tolik jako dříve. Je pravdou, že remise získané rescue terapií bývají kratší než ty původní. Pro rescue je vhodné použít jiných cytostatik než v úvodních fázích terapie.\nNa závěr několik specifik k lymfomu koček. Uvádí se, že jeho četnost je ještě vyšší než u psů. Autorovi jsou však častěji prezentovány případy psí. U koček jsou daleko běžnější mediastinální a alimentární formy. Kočičí specifitou je i virová etiologie lymfomu – FeLV infekce. Tato etiologie je prokazována i u pacientů testovaných negativně na virový antigen. U koček je rovněž používána kombinovaná chemoterapie, ale vzhledem k některým lokálním formám lymfomu (mediastinální, nosní, renální) bývá více využívána také iradiace.\nPrognóza kočičího onemocnění se však zdá být poněkud méně dobrá než u psů. Střední doba přežívání činí 2-7 měsíců. Prognosticky příznivá je dobrá počáteční odpověď na terapii, multicentrická anatomická forma, negativní výsledek FeLV testace a nižší klinický stupeň choroby.\n4. 2. 2017 v 10:45\nNamiesto komentára jedna otázka na MVDr. Jaroslava Kučeru:\nNašej 9-ročnej fenke zverolekár indikoval na približne 6 miestach lymfóm s podozrením na lymfosarkóm (najväčší pri močovom mechúre mal veľkosť 8×10 cm). Následné cytologické vyšetrenie prítomnosť rýchlo sa deliacich buniek nepotvrdilo, ich jadierka však boli v menšej časti vzorky nerovnakého tvaru. Keďže histologickú diagnózu vyhodnotenú v referenčnom laboratóriu k dispozícii nemáme, ostali sme pri samoliečbe Prednisonom. Z iného zdroja sme sa dozvedeli, že užívanie kortikoidov (v našom prípade už takmer 4-týždňové) úspešnosť prípadnej chemoterapie dramaticky znižuje. Aké sú v tomto smere Vaše skúsenosti?


Matka dala dítě k adopci, otci tvrdila, že zemřelo – Novinky.cz\nMatka dala dítě k adopci, otci tvrdila, že zemřelo\nPatnáctiletá dívka ve Velkých Opatovicích u Jevíčka porodila začátkem tohoto roku zdravou holčičku. Dala souhlas k její adopci, proto ji ani neviděla. Teď se ovšem překvapivě o svá práva přihlásil biologický otec holčičky, která od matky nedostala ani jméno. Tvrdí, že mu jeho mladičká milenka a její matka řekly, že dítě se narodilo mrtvé. O kauze informovala MF Dnes.\nOtec dítě nikdy neviděl. Ilustrační foto\núterý 6. října 2009, 14:22 - Velké Opatovice\n"Dostali jsme podnět ke trestnímu stíhání v tomto dost neobvyklém případu,“ potvrdila Právu Anna Štegnerová, mluvčí svitavské policie.\n"Není teď jisté, zda bude předán státnímu zastupitelství a zda se vůbec dostane k soudu. Šetření se teprve z podnětu právníka otce holčičky otevírá,“ odmítl odhadnout další vývoj událostí policista, který se na šetření kauzy podílí.\n"Otec dítěte byl uveden v omyl. Jde o to, zda to orgány činné v trestním řízení posoudí jako nevratnou újmu. Je dost složité a hlavně kruté požadovat od adoptivních rodičů, aby dítě vrátili, ale evropská i česká soudní praxe takové případy zná,“ vyjádřil se na dotaz Práva právník Pavel Popper. Naznačil, že otci jde možná spíš o finanční satisfakci, přestože prostřednictvím svého právního zástupce 18letý mladík tvrdí, že se chce o dítě postarat.\nOtcovství budou muset ještě potvrdit testy. Matku své údajné dcery přivedl do jiného stavu jako čtrnáctiletou. Za pohlavní zneužívání byl už, zatím nepravomocně, odsouzen blanenským soudem k ročnímu podmíněnému trestu.


Zastupitelé směnu budov s krajem smetli ze stolu - Příbramský deník\nZastupitelé směnu budov s krajem smetli ze stolu\nPříbram - Vedení příbramské radnice nedávno avizovalo směnu budov mezi městem a Středočeským krajem z důvodu usnadnění žádostí škol o dotace. Zastupitelé však návrh nečekaně smetli ze stolu, náhlý vývoj narušil i vztahy ve vládnoucí koalici.\nIntegrovaná střední škola Příbram.Foto: archiv školy\n„Výměna budovy Integrované střední školy Příbram v majetku města za objekt domu dětí a mládeže od kraje byla stažena z programu jednání. Mrzí mě, že nám nebyla ani umožněna diskuze. Považuji to za jednu z největších chyb, další vyjednávání podle mého názoru padá,“ vyjádřil se starosta Příbrami Josef Řihák. Směnu sice rada města schválila, ale při hlasování zastupitelů záměr potopila pravicová část příbramské koalice.\nKritika se týká z velké části hodnoty objektů zamýšlených ke směně. „Výměna těchto dvou budov je naprostý nesmysl. Budova v hodnotě několika stovek milionů korun v centru města, která má pro Příbram ještě větší historickou hodnotu, má být vyměněna za panelákovou budovu mimo centrum,“ řekl zastupitel Vladimír Králíček. „Považuji to za rozkrádání městského majetku za bílého dne. V případě schválení uvažuji i o podání trestního oznámení,“ dodal Vladimír Králíček.\nPravicoví zastupitelé měli podle jejich reakce v úmyslu odsunout projednávání výměny o měsíc, ne jí úplně zavrhnout. „Hlasovali jsme proti zařazení bodu do programu, kvůli nevyřešeným majetkovým vztahům,“ komentoval místostarosta Ivan Šedivý. S tím však starosta nesouhlasí. Podle něj jde o předvolební tah a vznikla tak trhlina ve spolupráci mezi ČSSD a ODS v radniční koalici.\nVýměna budov měla školám usnadnit žádosti o dotace na rozsáhlé rekonstrukce, na které město nemá peníze. Vybrané peníze z nájmů od Středočeského kraje stačí radnici prý pouze na nutné opravy.\n„Roční nájem činí téměř 700 set tisíc korun. Vložené investice za více jak dvacetiletou dobu pronájmu ze strany majitele neodpovídají ani dvojnásobku této částky,“ komentovala ředitelka Integrované střední školy Příbram Marcela Hodková.


D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11 cena od 239 Kč - Srovname.cz\nSrovnání cen » Děti a maminky » Hračky » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11\nDřevěný hlavolam Basic 11 je hlavolamem kde osvobozujete červený kroužek , hlavolamy jsou hezké a zabaleny v krabičce s průhledem na hlavolam z jedné strany, vhodné jako dárek. Obtížnost těžká. Rozměry: 70x170x125 mm.\nProdukt D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11 neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11 nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nProdukt D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11 neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody nebo zkuste podobné produkty.\nDo obchodu » D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11 Saruman\nSpecifikace D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11\nDřevěný hlavolam Basic 11 je hlavolamem kde osvobozujete červený kroužek. Hlavolam je balen v papírové krabičce s průhledem na hlavolam z jedné strany. Hlavolam je vhodný, jako dárek.\nPorovnat ceny D-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11\nD-TOYS Dřevěné Hlavolamy Basic 11 - parametry


Centrální mozek policie je v Brně - Brněnský deník\nCentrální mozek policie je v Brně\nBRNO - Ručník volá utěrku. Mýdlo potřebuje helfnout. Narážky na hlášení policistů do vysílaček jsou leckdy terčem vtipů.\n"Centrální mozek policie". | Foto: DENÍK/Jiří Salik Sláma\nNěkdo ale musí stovky policistů na jihu Moravy řídit. A k tomu slouží nevelká místnost plná počítačů. Velicí policejní štáb a operační středisko v jednom sídlí v brněnské Kounicově ulici a klidně se mu může říkat Centrální mozek policie.\nKdyž je člověk v nouzi a vytočí na telefonu tísňovou linku 158, hovor přijme policista, který sedí v operačním středisku. Je jedno, odkud oběť volá. Všechny telefonáty z Brněnska, Blanenska a Vyškovska směřují do Brna. Možná se někomu může zdát, že když přepadne lupič zlatnictví v Horní nebo Dolní, brněnská pomoc je daleko. Opak je pravdou. Operační důstojník vidí na monitoru počítače všechno. I nejbližší policejní hlídku od krámku se zlatem.\n„Jsme první a jediné středisko, co se týče integrace techniky a lidí. Operační důstojník za počítačem tak může řídit záchrannou akci i po celé republice,“ říká vedoucí operačního odboru jihomoravské policie Josef Šibíček. Důvod k chlubení má. Pokud třeba hlídka stíhá prchající zločince, může policista v operačním středisku připravit past. „Příkladem je nedávný zátah na opilého řidiče kamionu, který srazil policistu u Bučovic na Vyškovsku. Zatímco ujížděl před policejními auty, v éteru se organizovala akce. Ta slavila úspěch tím, že policisté udělali za Slavkovem zátaras z jiného kamionu,“ popisuje Šibíček jeden z mnoha každodenních zásahů.\nNež usedne operační důstojník za řídicí pult, musí absolvovat pětitýdenní školení. „Policisté řeší denně desítky telefonátů. Musejí být proto odolní vůči stresu a umět komunikovat s lidmi. Mí podřízení většinou dělali dozorčí na obvodech, takže jsou v tom zběhlí,“ přibližuje Šibíček muže a ženy se sluchátky na uchu. Ve dne v noci jich v operačním středisku sedí na dvě desítky.\nPlně digitalizovaný integrovaný záchranný systém prý jihomoravské policii závidí i cizinci. „Když k nám přijedou na návštěvu a procházejí se operačním střediskem, jsou překvapení, jak jsme daleko. Hlavně v pokrytí datové sítě a GPS,“ dodává šéf „Centrálního mozku policie“.


40. Kladenské dvorky 11.-12.6.2022\nPilně připravujeme a organizujeme 40. ročník Kladenských dvorků. Tento umělecký festival pod širým nebem začal v roce 1982 Setkáním v zahradě u uměleckého kováře Viktora Stříbrného v Podprůhonu. Od roku 1983 se pak akce již s názvem Kladenské dvorky konala každý rok bez přerušení. Cítíme za pokračování této tradice odpovědnost.\nMASOPUST prošel Podprůhonem\nMasopust prošel Podprůhonem. Desítky maškar se v sobotu 26. února 2022 vydalo z náměstíčka Viktora Stříbrného přes Ostrovec, dolů Kameňákem na Tuhaň. Tam jsme se spojili s průvodem tuhaňských a masopust si užili společně. Díky Noskům za polévku, pánům fotografům, Lence a její partě za masopustní muziku, Městské policii Kladno za doprovod, tuhaňským...\nMASOPUST - sobota 26.2.2022\nMaškary, vyrazte s námi na Mayrau!\nBetlémské světlo v Podprůhonu\n"To světlo ve tmě svítí a tma je nepohltila." (Jan 1,5)\nLampionový průvod 19.11.2021\nTradiční průvod světel Podprůhonem se uskuteční v pátek 19. listopadu 2021.\nV úterý 5. 10. od 18. hod. vás srdečně zveme ke Kulaté bábě na valnou hromadu Spolku Podprůhon.\nDAR pro Kladenské dvorky 2021\nTradiční festival umění pod širým nebem ve staré kladenské čtvrti Podprůhon letos zažije už svůj 39. ročník. Mnoho desítek amatérských i profesionálních výtvarníků letos vystaví svá díla na 30 dvorečcích, dvorcích a zahrádkách, které obyvatelé Podprůhonu otevřou tisícům návštěvníkům. Dva dny umění, hudby, divadel a setkávání nás čekají 12. a 13....\n39. Kladenské dvorky\nSrdečně vás zveme na 39. ročník tradiční výstavy Kladenské dvorky, která se koná v naší čtvrti. Dvorky ožijí výstavami, koncerty, dílničkami... o víkendu 12. a 13. června.\nŠatník Kladno - pro rodiče samoživitele\nIniciativa Nory Fridrichové Šatník - pro rodiny samoživitelů se šíří po republice. My se staráme, aby byla i v Kladně.


Spacák Pinguin Topas -25°C Vodácké potřeby Praha 5.\nZaregistrujte se Zaslat zapomenuté heslo\npočet položek 0 ks\nPři objednávce zboží nad 2.000,- Kč je doprava společností GLS vždy zdarma.\nStále běží akce „Kamenná prodejna, větší kvalita prodeje“.\nKupte si zboží na osobní odběr, získáte tak u vybraného zboží ještě větší slevy.\nJiž osmým rokem jsme na Slunečním náměstí nedaleko metra "B" Nové Butovice.\nPo přidání vybraného zboží, označeného touto akci, do košíku a změnou dopravy na osobní odběr se Vám cena automaticky přepočítá a objednávku odesíláte již se sníženou cenou.\nObjednáte-li si nyní zboží na osobní odběr, cena se vám následně sama přepočítá v košíku po zvolení osobního odběru. Tak neváhejte a využijte možnosti si zboží zakoupit ještě levněji v naší kamenné prodejně.\nV případě nákupu na internetu máte od původní ceny většinou také slevu, při osobním odběru vám dáme z původní ceny slevu až 20 %!\nAkce se vztahuje na vybrané outdoorové vybavení od firem Husky, Prima, Pinguin, Yate a Ferrino.\nSpacák Pinguin Topas -25°C\nKód produktu: 94676\nvyberte zip levý pravý\nPřidat do oblíbených:\nTopas bude skvělou volbou pro všechny, kteří spí v přírodě rádi a často, pro ty, kterým nevadí když v noci zaprší a nezaleknou se nepříznivé předpovědi počasí. Třísezónní spacák s teplotním komfortem kolem -7°C jej totiž budete moci používat po většinu roku a se sbalitelností, která by se již dala srovnávat s vlastnostmi péřové náplně, umocněné ještě standardně dodávaným kompresním vakem, se skvěle vejde do vašeho batohu. Navíc je ve srovnání s peřím hypoalergenní a voda mu absolutně nevadí.\nHmotnost: 1.55 kg\nTyp náplně: Syntetická - BHB Micro\nIzolační náplň: BHB Micro 200g/m2\nKonstrukce náplně: Dvouvrstvá šindelová\nVnější materiál: Nylon Ultralight DWR\nVnitřní materiál: Polyester Micro\nVýška postavy: 175/185/195\nŠířka (max/min): 82/55 cm\nObjem po sbalení: 14.2 L\nObjem po kompresi: 9.35 L\nSpojitelnost (P+L): Ano\nRozměry po sbalení / kompresi: Ø21 x 41/27 cm\nTyp: Pánské (185 - 205 cm);;\nTeplotní komfort pro ženy: -1 °C\nTeplotní komfort pro muže. -7 °C\nTeplotní extrém: -25 °C\nAby nebyla zima.\nProtože víme, že pro spánek je zima nepřítelem číslo jedna, bojujeme proti ní všemi možnými prostředky. Zip je samozřejmě oboustranný a lze jej zapínat jak zevnitř tak i z venčí.Navíc je z vnitřní strany opatřen légou, která účinně zabraňuje tomu, aby skrze něj profukoval vzduch. Ta je navíc vycpaná, takže případné nalehnutí na zip by nevzbudilo ani princeznu na hrášku. Hned za otvorem pro hlavu je ramenní límec. Ten po stažení velice dobře zadržuje teplo uvnitř spacáku a zároveň zabraňuje tomu, aby do něj uživatel nadýchal páru z úst.\nBude se to zdát jako banalita, ale koho z nás by napadlo nosit do přírody kolíčky na prádlo? Proto jsme naše spacáky vybavili dvěma poutky pro snadnější zavěšení a rychlejší sušení.\nJednotlivci i páry.\nDíky umístění zipu na levé nebo pravé straně je možné spojit dohromady nejen dva Topasy, ale také Topas s Microu nebo Spiritem, což jistě ocení především zamilované páry. Tato funkcionalita navíc výrazně zvyšuje tepelný komfort\nDvouvrstvá šindelová termoizolace BHB Micro (2x100g/m2)\nZde je izolační rouno našito tak, že je jedna vrstva, stejně jako u dvouvrstvé izolace, přišita ke svrchní látce, ale druhá vrstva je nařezána na šindele, které jsou přišity jednou stranou ke vnitřní látce a druhou stranou zase ke svrchní. Díky této technologii jsou cca na polovině povrchu spacáku tři překrývající se vrstvy izolace a na zbylé polovině jsou dvě. Dalo by se říci, že je to takový mezistupeň mezi dvouvrstvou a třívrstvou izolací, což vytváří z Topasu ideální třísezónní spacák využitelný od jara až do podzimu.\nDEFINICE TEPLOTNÍCH HODNOT\nJAK SI VYBRAT VHODNÝ SPACÁK\nKarimatka Yate Eva Comfort wide\nMateriál EVA je vyráběn pod vysokým tlakem a díky tomu má rovnoměrnou a uzavřenou buňkovou strukturu. To mu zajišťuje výbornou\nKarimatka PINGUIN Sherpa 30\nNe vždy se při stanování poštěstí najít rovnou plochu, která se nesvažuje a my známe ten nepříjemný pocit když pomalu\nStan HUSKY Boyard 4\nVolbou stanu Boyard získáváte jeden z nejprostornějších modelů outdoorové řady s durarwapovou konstrukcí. Obrovská ložnice poskytne spolehlivé útočiště pro čtyři osoby,\nVařič PINGUIN Hiker\nHlavním důvodem proč zvolit zrovna Hiker, je vestavěné závětří na hořáku. To totiž může, především v horách, kde fouká často,\nKartuše PINGUIN 230 g\nČtyřsezónní mix plynu Propan - Butan - Izobutan si díky jejich spolehlivosti oblíbila velká část našich zákazníků. Nejběžnější typ kartuše se\nNádobí Everest ALB (VAR)-nerezové pětidí\nVýrobek určený pro kempink, turistiku ap.; možno použít pro přípravu teplých i studených pokrmů a tekutin. Vyrobeno z kvalitního nerezu\nSpacák HUSKY Premium Prime -27°C\nSpací pytel Prime -27°C je druhým excelentním produktem v kolekci PREMIUM od značky HUSKY. Na jeho výrobu byly použity ty\nVodácké a turistické centrum HONZA, s.r.o.\nSluneční náměstí 2583/11\n+420 257 324 484\n+420 777 310 004\nÚvod Jak nakupovat v e-shopu Obchodní podmínky Doprava a platba Kontakty\nCopyright © HONZA s.r.o., Realizace\nSpacáky zimní, celoroční\nLodní pytle, vodácké vaky\nMalé lodní vaky 1 - 35 litrů\nLodní pytle s popruhy 40 - 100 litrů\nLodní pytle 40 - 110 litrů bez uší\nBarely a speciální vaky do lodí\nPříslušenství,opravy lodí, pumpy\nKarabiny, nože, doplňky\nNeoprenové boty a ponožky\nNeoprenové rukavice, čepice\nFunkční prádlo na vodu\nNámořnická trika a doplňky\nNámořnické čepice, kšilty, vlajky\nKempingové vařiče, nádobí, termosky\nHrníčky, likérky, pohárky\nPříbory, pomůcky na vaření\nOutdoorové vybavení a doplňky\nPolštářky, alumatky, doplňky\nBivakovací vaky, plachty\nNaše webové stránky používají cookies. Pomáhají ke správné funkci stránek a lepšímu uživatelskému zážitku. Využíváním našich služeb s jejich používáním souhlasíte. Rozumím


V Sovětském svazu proběhly v následujícím období, během několika málo roků, tlakem shora svým způsobem obdobné procesy, které v některých jiných - PDF\nV Sovětském svazu proběhly v následujícím období, během několika málo roků, tlakem shora svým způsobem obdobné procesy, které v některých jiných\nDownload "V Sovětském svazu proběhly v následujícím období, během několika málo roků, tlakem shora svým způsobem obdobné procesy, které v některých jiných"\n1 Úvod Koncem 20. let minulého století zahájila bolševická strana Sovětského svazu 1 řadu tzv. socialistických ofenziv kampaní, kterými opětovně, po necelém jednom desetiletí relativního klidu, zcela přeměnila sociálně ekonomický systém země. Během několika roků začala být tvrdým tlakem shora maximálně urychleně modernizována ekonomika, opět se zásadně změnily vlastnické vztahy, v nichž bylo téměř úplně potlačeno soukromé vlastnictví a výrazně se změnilo sociální složení obyvatelstva, z něhož byly represemi vyloučeny některé jeho vrstvy. Stalinská diktatura v zemi pak nastolila ekonomický model zcela nekompatibilní s ostatním světem. Ve 20. letech byl Sovětský svaz zaostalou zemědělsko-průmyslovou zemí, která měla sice velký potenciál v podobě rozsáhlých přírodních zdrojů a surovin, avšak slabý a zastaralý průmysl a primitivní zemědělství, které bylo rozdrobeno do asi 25 milionů rolnických hospodářství. Koncem 30. let z nich zůstalo již jen minimální množství. Zemědělství bylo násilím zreorganizováno do velkých zemědělských podniků, ať již kolchozů, či sovchozů. Polovina všeho obyvatelstva byla koncem 20. let negramotná, i když v teritoriálním rozložení negramotnosti existovaly velké rozdíly. 2 Zdá se, že to byla tzv. válečná hrozba z let , která stalinskému oligarchickému režimu Sovětského svazu jasně demonstrovala, že přes nezpochybnitelné úspěchy Nové hospodářské politiky (NEP), je země stále mimořádně zaostalá a má jen slabou armádu s malou schopností zajistit její obranu. Změnit poměry však vyžadovalo rychle vybudovat širokou průmyslovou základnu, na níž by bylo možné radikálně modernizovat zbrojní průmysl a reorganizovat armádu. 7\n2 V Sovětském svazu proběhly v následujícím období, během několika málo roků, tlakem shora svým způsobem obdobné procesy, které v některých jiných zemích probíhaly celá staletí, tj. především industrializace a uvolnění rolníků jako pracovní síly pro ni. Industrializaci pojalo stalinské politbyro jako tzv. socialistickou industrializaci, tj. takovou, která byla zaměřená na investičně a časově velmi náročnou výstavbu těžkého průmyslu. Mimořádně velké investice věnované na rozvoj průmyslové výroby zvýšily její hodnotu v daném období téměř čtyřikrát. Režim položil důraz na co nejrychlejší rozvoj tzv. výroby výrobních prostředků. Z jejich růstu těžilo do jisté míry posléze také samotné zemědělství, armáda a hlavně další odvětví ekonomiky. Koncem 30. let se Sovětský svaz stal průmyslovou a vojenskou mocností. Sovětský národní důchod počítaný ve stálých cenách roku 1937 vzrostl z 123,7 miliard rublů v roce 1928 na 135,7 miliard v roce 1932 a 250 miliard v roce Díky státnímu plánování, resp. daleko spíše vojensko- -byrokratickému řízení země, měl stalinský systém sice výhodu velkého mobilizačního potenciálu, kdy vedení země, resp. Stalin sám, mohli podle potřeby okamžitě měnit priority a směrovat finanční a další prostředky na dosažení aktuálního naléhavého cíle, avšak současně vyžadoval stálou pozornost a kontrolu stranických orgánů všech úrovní. Jeho velkým negativem, které se projevilo zvláště až v průběhu dalších let, bylo maximalistické upřednostňování kvantity před kvalitou, které mj. vedlo k obrovskému plýtvání a řadě dalších aspektů, jejichž negativní důsledky v 70. a 80. letech minulého století vyústily v ekonomickou krizi. Druhá světová válka sice urychlila kvazimodernizaci země, avšak samo vítězství Sovětského svazu nad nacistickým Německem jakoby plně potvrzovalo správnost přístupů z 30. let, a zcela proto minimalizovalo tlaky na úpravy či změnu systému. Ten zůstal více méně zakonzervován po další téměř půlstoletí. V době 8\n3 Stalinovy smrti (1953) byl však Sovětský svaz ekonomickou a vojenskou mocností, s níž soupeřily pouze Spojené státy. Velmoc se změnila v supervelmoc. Stalinova modernizační kampaň, některými autory považovaná za jeden z nejpozoruhodnějších počinů 20. století, však současně patřila k jednomu z nejbrutálnějších období. Úspěchy ekonomiky byly vykoupeny miliony lidských obětí. Víra, že budují lepší, socialistickou a komunistickou společnost bez vykořisťování, silný Sovětský svaz schopný zajistit jim bezpečnost i slibovaný blahobyt, motivovala lidi k obětem při uskutečňování socialistické industrializace a kolektivizace, k budování nových továren a měst na zelené louce i kampaním za likvidaci negramotnosti, ale také k útokům proti církvím a náboženství, jež bylo považováno za opium lidstva, k likvidaci kostelů, klášterů, mešit a synagog, a v neposlední řadě také k represím vůči celým vrstvám obyvatelstva. Tato tzv. druhá revoluce, jak Lev D. Trockij nazval z exilu všechny dramatické přeměny, způsobila velkou urbanizaci, ale také výraznou likvidaci negramotnosti a zvýšení vzdělanostní úrovně obyvatelstva. Železniční a letecká doprava propojila dosud stále izolované části země. Cena, kterou však obyvatelstvo zaplatilo za tuto maximálně urychlenou modernizaci, byla obrovská. Bolševická strana v čele se Stalinem silou zlikvidovala soukromé vlastnictví a celé sociální vrstvy skončily v nově založeném tzv. souostroví GULAG, systému pracovních táborů, nebo ve vysídleneckých koloniích. Rozvrácené zemědělství spolu se špatnou úrodou způsobily v letech rozsáhlý hladomor, během něhož zahynulo několik milionů lidí. V průběhu tohoto období se také sovětský režim změnil z autoritativního ve stalinský totalitární systém, ve vojensko-byrokratický stát, jenž byl řízen se stále větším podílem represí a násilí. Stalin se v průběhu vnitrostranických bojů 20. let prosadil za vůdce kolektivního vedení strany, které mělo oli- 9\n4 garchický charakter, stranu a stát ovládala malá skupinka nejvyšších funkcionářů, avšak teprve přelom 20. a 30. let, kdy postupně odstranil představitele tzv. pravé úchylky reprezentované Nikolajem I. Bucharinem, Alexejem I. Rykovem, Michailem P. Tomským a řadou dalších členů strany, znamenal zlom. Stalin již na vrcholu bolševické strany neměl žádného konkurenta, nebyla zde žádná osobnost, jež by s ním mohla vlivem soupeřit. Patrně nejlepší současný znalec Stalina a stalinismu, ruský historik Oleg V. Chlevňuk, v této věci podtrhl, že jeho postavení ještě nebylo absolutně pevné. Stalinova politická budoucnost podle něj závisela na jeho schopnosti realizovat svoji politickou linii, která v letech vyústila v plány urychlené industrializace, nuceného začlenění rolníků do kolchozů a opětovného vyzdvihování významu a trvání třídního boje. 4 Ekonomický rozvrat doprovázený protesty obyvatelstva a celkovým neklidem, postihujícím dokonce i řady vládnoucí strany, přiměly Stalina k realističtějšímu přístupu, k tomu, aby se na přelomu let vzdal nejradikálnějších výstřelků. Krize a problémy při realizaci velkého skoku sice objektivně oslabovaly Stalinovo postavení, avšak v zemi a v samotné bolševické straně neexistovaly žádné síly a osobnosti, které by takové možnosti mohly využít. Politbyro a aparáty bolševické strany se naopak z obav před chaosem a možným krachem nastoupené politiky semkly kolem Stalinovy osobnosti, což zpětně jen posílilo posun od oligarchické vlády k diktatuře jediného člověka: Stalina. 5 Stalinská transformace byla předmětem do značné míry ideologicky podbarvených sporů; dnes, kdy v postsovětském prostoru existuje 15 nástupnických států, se řada z nich snaží zakotvit svoji vlastní existenci a formovat národní identitu. Využívají v plné míře možností, které jim skýtá historie a její interpretace, či často spíše dezinterpretace, k posilování nacionalismů, včetně ruského, a vytváření nových legend. Proto se autor pokoušel vycházet především z dostupných 10\n5 dokumentů a edic materiálů. Cílem publikace také není posuzovat toto období sovětské historie z morálního hlediska či po linii dobro-zlo. Hlavní masa dostupných archivních materiálů k činnosti nejvyššího orgánu VKS(b) a fakticky celého Sovětského svazu politbyra ÚV VKS(b), se nachází v bývalém sovětském ústředním stranickém archivu KSSS, dnes v Rossijskom gosudarstvennom archive socialno-političeskoj istorii, RGASPI, ve fondu 17, opis 3, kde jsou deponovány protokoly zasedání politbyra, resp. jeho usnesení. 6 Usnesení, která byla přísně tajná, jsou vyčleněna a jako osobyje papki se nalézají v RGASPI (fond 17, opis 162). Některá z nich, jež se týkala činnosti mezinárodních záležitostí a zahraniční politiky SSSR, činnosti bezpečnostních a represivních orgánů, případně dalších zvláště zajímavých témat, byla již publikována. 7 Skutečný stav je však daleko složitější. Do RGASPI byly již předány originální protokoly, z nichž jsou patrné změny, kterými procházely návrhy usnesení, a je možné podle nich do jisté míry vysledovat proces přijímání příslušného usnesení. 8 Každý návrh usnesení, resp. projednávanou otázku doprovázela větší či menší suma podkladových materiálů k danému problému. Některé z nich se již sporadicky objevují jako přílohy v osobych papkach, avšak drtivá masa těchto mimořádně důležitých dokumentů, na jejichž základě činilo politbyro svá rozhodnutí, však zůstává v prakticky nepřístupném archivu prezidenta Ruské federace, který vznikl právě na základě archivu politbyra. 9 Přístupné jsou však osobní fondy hlavních aktérů: mj. Stalina, Molotova, Vorošilova, Mikojana aj. Jedním z charakteristických rysů sovětské éry je téměř absence pamětí vysokých funkcionářů. Odráží se zde specifikum Sovětského svazu, zvláště stalinského, kdy zanechávat osobní vzpomínky na minulost či své osobní pohledy bylo zcela nežádoucí. Většina z několika publikovaných memoárů vznikla až o desetiletí později a je otázkou jejich vznik i kvali- 11\n6 ta. Našeho období se příliš nedotýká žádná z několika verzí pamětí N. S. Chruščova 10 či A. I. Mikojana, 11 ani černobílé a téměř bezcenné vzpomínky Lazara Kaganoviče, 12 v nichž autor nastínil jen strnulý stalinský pohled na minulost. Pochopit stalinismus však pomáhají práce, spadající do oblasti tzv. oral history, tj. záznamy besed F. Čujeva s bývalými nejvyššími činiteli Vjačeslavem M. Molotovem a Lazarem Kaganovičem, 13 a záznamy z besed historika G. A. Kumaněva s dalšími činiteli stalinské epochy. 14 V poslední z uvedených prací Govorjat stalinskije narkomy Kumaněv zveřejnil své záznamy besed se sovětskými vládními činiteli, kteří se stali komisaři ve velmi raném věku až koncem 30. let či v letech , tedy po tzv. velkém teroru z let V jejich vzpomínkách a epizodách se však výtečně zobrazuje Stalinovo tehdejší chování, jeho myšlení a postupy. Zajímavým, byť ne příliš obvyklým pramenem je korespondence, kterou mezi sebou vedli stalinští předáci a která se zachovala v jejich osobních fondech a byla do velké míry publikována. 15 Je však velmi roztříštěná, neboť ji sovětští předáci využívali především v době, kdy pobývali na dovolené mimo Moskvu nebo při častých kolapsech telefonní sítě. V této souvislosti je mimořádně zajímavá korespondence Stalina s Kaganovičem z let , která zahrnuje vždy několik týdnů Stalinova pobytu mimo Moskvu, které každý rok trávil na jihu země. V Moskvě ho zastupoval právě Lazar Kaganovič, který si od Stalina nechával schválit každé rozhodnutí. Korespondence proto zahrnuje nejen materiály, které posílal Stalinovi, ale především Stalinovy vlastní odpovědi a reakce. Jedná se o cennou edici hlavně z toho důvodu, že obsahuje Stalinovy reakce na řešené záležitosti, a jako jedna z mála edic tak poodhaluje nejen Stalinovo myšlení a postoje, ale také nastiňuje, byť neúplně, velice obsáhlou paletu záležitostí, o kterých Stalin osobně rozhodoval. Důležitým pramenem zůstávají oficiální vydání Stalinových spisů. Bez ohledu na všechny úpravy projevů a článků se 12\n7 jedná o cenný zdroj informací o tom, co Stalin chtěl, aby bylo zveřejněno, jak podával své interpretace jevů a událostí a určoval správnou stranickou linii. Základní usnesení stranických orgánů, sjezdů bolševické strany a zasedání plén ÚV VKS(b) podává řada KPSS v rezoljucijach. 16 Archivní revoluce, která proběhla v Rusku v 90. letech, postavila bádání o stalinismu a všech aspektech vývoje Sovětského svazu na reálnou bázi. Jednou z klíčových řad pro osvětlení vnitrostranických poměrů v bolševické straně a politiky stalinské frakce je pětisvazková edice Kak lomali NEP, 17 která obsahuje stenogramy klíčových plén ústředního výboru bolševické strany od dubna 1928 do listopadu 1929, 18 na nichž stalinská frakce prosazovala své představy a vedla boj proti těm, které označila za pravé nebezpečí a postupně je vytěsňovala z nejvyšších stranických orgánů. Stenogramy zasedání navíc doplňují rezoluce přijaté plény a řada dalších, často tajných, dokumentů v přílohách. V této souvislosti je nutné upozornit na třísvazkovou edici Politbjuro CK RKP(b)-VKP(b). Povestki dňa zasedanij, 19 což je vlastně chronologický přehled všech zasedání politbyra a jejich obsahu, včetně těch, jejichž usnesení byla schvalována per rollam. Vzhledem k množství projednávaných otázek editoři bohužel nemohli uvádět konkrétní náplň projednávané záležitosti, a již vůbec ne rozhodnutí politbyra. Proto se zde setkáváme jen s málo říkajícími nadpisy, tak jak jsou uvedeny v archivních materiálech, jako záležitosti NKVD, lidového komisariátu obrany a jiné. Důležitá jsou ovšem sama o sobě data zasedání politbyra, jejich frekvence apod. Vzhledem k tomu, že největší část obyvatelstva tvořili rolníci a že na ně dopadla plná tíže násilné kolektivizace a jejích důsledků, stejně tak i kvůli jisté atraktivitě tématu, věnovali ruští i zahraniční odborníci velkou pozornost právě rolnictvu a kolektivizaci. Dělo se tak i proto, že uvedená problematika byla sovětským režimem zobrazována a interpretována v jeho intencích a řada problémů byla tabuizována. 13\n8 Uvedené období let , pokud se týkalo jeho líčení, bylo obklopeno nejen ideologickou, ale i skutečnou bariérou v přístupu k dokumentům a materiálům. Výrazně se ho proto dotkla archivní revoluce. Nicméně již mezi lety bylo v Sovětském svazu vydáno na 58 sborníků dokumentů řady Istorija kollektivizacii selskogo chozjajstva, které mapovaly průběh kolektivizace prakticky ve všech svazových i autonomních republikách Sovětského svazu a také v řadě regionů a oblastí. 20 Posledních šest sborníků edice vyšlo až v letech Jejich důležitost spočívá v tom, že již zahájily publikování do té doby nepřístupných archivních materiálů. 21 Na publikování nových materiálů se zaměřil také autorský kolektiv pětidílné edice Tragedija sovetskoj děrevni. 22 Jednalo se především o nucené výkupy obilí, které vytvářely na venkově velice napjatou situaci a vedly ke střetům na vrcholu bolševické strany, dále boj proti kulakům, který se stal hlavním nástrojem v podřizování venkova straně, a vlastní průběh kolektivizace, jenž byl sám o sobě krajně dramatický, její jednotlivé fáze apod. Publikovaná masa materiálů umožnila identifikovat osoby a orgány, které iniciovaly přijetí toho kterého usnesení, způsoby, jakými se usnesení ve vrcholných orgánech VKS(b) přijímala, osvětlit jejich realizaci v praxi, ale také identifikovat odpor, který byl politice bolševické strany kladen na venkově a nejen tam. Na uvedenou řadu tematicky navázala další velká edice Sovetskaja děrevňa glazami VČK-OGPU-NKVD Chronologický záběr edice je širší a sahá prakticky až do doby, kdy bolševická strana převzala moc. Hlavním cílem edice bylo publikování materiálů bezpečnostních složek, jejich svodek a dalších hlášení o situaci na venkově, včetně postojů a nálad rolníků. Vzhledem k tomu, že jedním z hlavních úkolů sovětských bezpečnostních orgánů bylo zajistit další toky informací pro nejvyšší stranické orgány, jejich svodky a další materiály náležely k těm, na jejichž základě sovětské orgány a Stalin 14\n9 osobně přijímali rozhodnutí. Ovlivňovaly tedy nejen formulování politiky bolševické strany, ale díky tomu, že obsahovaly informace o jedincích, také jejich osudy. Procesy urychlené socialistické industrializace zajímaly sovětskou historiografii i z toho důvodu, že neskýtaly pohled na tak kontroverzní události, jako byla například kolektivizace, ale na ekonomickém a průmyslovém vývoji bylo možné dokumentovat úspěchy socialismu. Nebyla jí však věnována žádná velká edice. Klíčovou edicí proto stále zůstává čtyřdílná řada Istorija industrializacii SSSR, gg., 24 doplněná dokumenty, které mapovaly industrializaci v jednotlivých regionech, nebo těmi, jež vyšly v jiných edicích. Pro osvětlení základních oficiálních ukazatelů pětiletek slouží kromě usnesení sjezdů bolševické strany oficiální prezentace plánů. V případě první pětiletky ( ) je to zvláště kniha Gregorije T. Grinka. 25 Autor v té době zastával funkci náměstka Státní plánovací komise, Gosplanu, a na jeho knize, byť jasně propagandisticky zaměřené, je patrná kvalita, ačkoli se pohyboval v prostoru vymezeném plánem. Jako materiál pro druhou pětiletku může sloužit překlad referátu předsedy sovětské vlády Vjačeslava M. Molotova na XVII. sjezdu VKS(b) v únoru 1934, který schválil cíle plánu. 26 Vzhledem k tomu, že se jedná o celkem vzácný tisk, je pochopitelně nutné sáhnout po jiném zdroji. Archivní revoluce v Rusku umožnila do značné míry odhalit fungování, strukturu a činnost represivních orgánů, od Mimořádné komise pro boj se sabotáží a kontrarevolucí (VČK) po NKVD, a publikovat v tomto směru kvanta dokumentů, zvláště když byl bezpečnostním orgánům podřízen systém táborů GULAG. Jednou z prvních vydaných prací byl sborník dokumentů a materiálů Lubjanka, 27 který přinesl 33 podstatných dokumentů týkajících se vývoje a struktury bezpečnostně represivních orgánů a také stručné biografie komisařů vnitra, státní bezpečnosti a jejich náměstků z let Mimořádně cenným oddílem této publikace je 15\n10 úvodní studie o rozsahu více než 150 stran, v níž editoři práce A. I. Kokurin a N. V. Petrov podali koncentrovaný přehled vývoje ústředních bezpečnostních orgánů, změn a reforem (byť často spíše jen formálních), které spočívaly ve slučování či rozdělování komisariátů. Studie poprvé podala ucelený přehled těchto změn a spolu s dokumenty ukázala celou šíři aktivit bezpečnostně represivních orgánů. O šest let později vyšla další edice Lubjanka. Stalin i VČK-GPU- OGPU-NKVD, 28 která vychází z publikování dokumentů a materiálů obsažených ve Stalinově osobním archivu. Cílem bylo pokusit se osvětlit vztah mezi Stalinem a tajnou policií v průběhu jednoho a půl rozhodujících desetiletí existence SSSR. Archivářům se podařilo nastínit rozhodující roli Stalina při rozšiřování záběru činnosti bezpečnostních složek do nových oblastí, a jejich přeměnu v jeden z nejdůležitějších orgánů upevňování jeho moci a prosazování stalinské transformace země. OGPU se právě v průběhu první pětiletky dotvořila v mocný operativně-vojenský orgán, jemuž byla kromě uniformované milice podřízena tajná policie, pohraniční vojska, jednotky ochranky a vnitřní vojska, a kumulovala i řadu dalších funkcí. Tajná policie sehrála svým způsobem možná dokonce rozhodující roli při prosazování násilné kolektivizace, a právě ta a metody násilného vystěhovávání rolníků do táborů nucených prací se zasloužily o vytvoření systému táborů GULAG. V dubnu 1930 byla totiž v rámci OGPU zřízena správa nápravně-výchovných táborů (ULAG), která ovšem díky mimořádnému nárůstu táborů a vězňů byla již k 1. říjnu téhož roku přeměněna v hlavní správu (GULAG). Té byla určená edice GULAG (Glavnoje upravlenije lagerej), 29 která obsahuje více než 170 dokumentů osvětlujících trestní politiku sovětského státu, včetně zveřejnění rozkazu z 30. července 1937, kterým NKVD zahájila masakry tzv. velkého teroru v letech 1937 až Dále podává nástin vývoje organizace GULAGu, včetně režimu v táborech a pracovního 16\n11 nasazení. Svým způsobem velmi výrazným rozpracováním uvedené problematiky bylo publikování sedmisvazkové edice Istorija stalinskogo Gulaga, 30 která obsahuje velké množství dokumentů snad ke všem důležitějším aspektům existence a vývoje soustavy GULAGu. Řada z nich vychází z dalšího osvětlení hlavního faktoru, který se o systém, jeho vznik, existenci a rozvoj zasloužil, a to stalinských represí, konkrétně zprvu násilné kolektivizace. Literatura zkoumající problematiku stalinismu by dnes již zaplnila solidně velkou knihovnu. I když ji časově omezíme na stalinskou transformaci Sovětského svazu, tedy na konec 20. a začátek 30. let, zůstane nám stále obsáhlá historiografie daná významem tehdejších událostí. Právě autoři těchto publikací v 90. letech plně čerpali z otevřených ruských archivů, které umožnily výzkum i v dříve zcela uzavřených fondech, a těžili i z tištěných edic. Takový výzkum vedl k potvrzení či naopak k eliminování některých teorií, které měly často až spíše spekulativní charakter, a do bádání vnesl realismus. Analytické práce pak doplňoval rostoucí počet prací syntetických. Rozbor historiografie publikované až do počátku prvního desetiletí našeho století podal Emil Voráček ve studii Stalinismus a Sovětský svaz. 31 Vývoj anglosaské, resp. hlavně americké historiografie a sovětologie, zaměřené na stalinismus, analyzoval Mark Edele ve své knize Stalinist society Z nové německé historiografie uveďme jen solidní, rozsáhlou (i když bez většího archivního výzkumu) 33 a svým způsobem již klasickou práci Manfreda Hildermeiera či mladšího autora Jörga Baberowského, který sice využil archivních pramenů, avšak výrazně se soustředil na druhou polovinu 30. let a na období tzv. velkého teroru. 34 Obdobně se na stalinský teror 30. let, tedy na období spíše mimo náš zájem, soustřeďuje francouzský badatel Nicolas Werth. 35 V prvním desetiletí nového tisíciletí se potenciál daný otevřením ruských archivů již poněkud vyčerpal a začaly vy- 17\n12 cházet práce spíše syntetické. V jistém smyslu se o velkou syntézu ruských, sovětských a opět ruských dějin pokusily třísvazkové Cambridge History of Russia, z nichž třetí svazek je věnován dějinám země ve 20. století. 36 Nejedná se ovšem o klasickou syntézu, nýbrž o sborník statí renomovaných autorů, který pokrývá celé století s tím, že však jen velmi slabě akcentuje zásadní periodické předěly, které rozbíjejí ruskou historii na relativně jasně definovatelná a často i velmi odlišná období. V práci je zařazeno 13 takto chápaných chronologických statí (autory jsou mj. David R. Shearer, John Barber, Mark Harrison, Yoram Gorlizki, Oleg Chlevňuk, William Taubman, Stephen Hanson a Archie Brown) na něž navazuje dalších 12 problémových studií, jejichž autoři analyzovali problémové okruhy: od ekonomiky a přeměn venkova a rolnictva přes vývoj a změny dělnické třídy a industrializaci po kulturu či zahraniční politiku. Vzhledem k tomu, že drastické sociálně ekonomické změny tvořily především v době od konce 20. do poloviny 30. let hlavní náplň v další transformaci Sovětského svazu, pozornost řady anglosaských autorů se zaměřila právě na tuto oblast. Především vyšel již pátý svazek zatím pětidílné průkopnické řady The Industrialisation of Soviet Russia. 37 Autoři publikace již mohli využít novou situaci, a proto svoji práci založili na výrazném využití archivních materiálů i tištěných edic. Na jejich základě se mohli kvalifikovaně vyslovit k některým dnes již zpolitizovaným problémům, zvláště k problematice hladomoru. Na rozdíl od některých autorů, mj. Roberta Tuckera, zastávají názor, že Stalin hladomor, způsobený mimo jiné jeho katastrofální politikou na venkově, nechtěl (byl pro něj i neočekávaný a nežádoucí) a že sovětský režim s ním chtěl bojovat. I tak však autoři činí Stalina v otázce hladomoru plně odpovědným. V této souvislosti upozorňují na řadu faktorů, které jej způsobily, 38 a zastávají tedy v podstatě stejné postoje jako většina současných badatelů ze třetích zemí, jež stojí mimo Rusko a Ukrajinu. 18\n13 Násilná kolektivizace sovětského zemědělství s důrazem položeným na postižení represivních metod a jejich následků byla předmětem práce N. A. Ivnického. 39 Stálé pozornosti se těší výzkum represivních orgánů stalinského režimu, pracovních táborů systému GULAG a stále také velmi složitá problematika tzv. velkého teroru let i předchozích let. Ten je však již časově poněkud za hranicemi stalinské transformace země, i když podle některých náznaků byl její odloženou součástí, resp. možnou přípravou na nový válečný konflikt. 40 Výsledky výzkumu stalinské éry v ruských archivech se promítly roku 2009 v publikování tří knih, jejichž relativně jednotícím tématem byl výzkum bezpečnostně-represivních orgánů ve stalinském Sovětském svazu a použití teroru jako nástroje sociálního inženýrství. Policie, resp. represe, sloužily jako nástroje přeměny společnosti a státu. V souladu se svými představami a proklamovanou politikou je stalinský režim využil k zajištění vítězství socialismu v Sovětském svazu. Konkrétně se jedná o práce Paula Hangeloha, Davida Shearera a Paula R. Gregoryho. 41 Každý z nich pochopitelně přistupuje k problematice z poněkud jiného zorného úhlu. P. Hangeloh položil například větší důraz na politickou represi, ale současně podal také velmi užitečný rozbor činnosti normální milice (uniformovaná policie). Upozornil zde mimo jiné na skutečnost, že jen v letech 1935 až 1936 milice zatkla a vyhostila z měst asi 600 až 800 tisíc lidí jako sociálně škodlivé elementy a 250 tisíc z nich poslala do GULAGu. To vše po předchozích vlnách pasportizací, které měly města od těchto lidí očistit, neboť se jich režim obával a považoval je za základ páté kolony potlačených, avšak velmi četných nepřátel, kteří by v případě oslabení stalinského režimu, např. za války, mohli vyvolat nepokoje či dokonce povstání proti němu. Nahlíženo z takovéhoto zorného úhlu, by se pak mohl velký teror let jevit také jako nástroj k jejich likvidaci. R. Shearer v této souvis- 19\n14 losti zdůraznil, že to byla právě pasportizace a administrativa s ní spojená, jež proměnily NKVD z organizace boje proti politickým nepřátelům v organizaci masového sociálního inženýrství. Jen málo světových historických osobností vyvolává takové kontroverze, spekulace a hledání motivů jako Stalin. Hiroaki Kuromiya ve své malé biografii Stalina oprávněně zdůrazňuje, že pro Stalina byla politika všechno, že pro ni žil a podřídil jí absolutně všechno, od osobního života po ideologii. 42 Bylo proto možné, aby Stalin, jak to i činil, kolísal mezi revolucionářem a realistou, snílkem a cynikem. Stalin podle Kuromiyi sice litoval ztrát způsobených násilnou kolektivizací, ale současně pevně věřil ve státní kontrolu venkova. 43 Kevin McDermott se více zaměřil na procesy, které Stalina ovlivnily, a na jeho politiku, resp. přístupy k jednotlivým problémům. 44 Podtrhl, že jeho postoje ovlivnila válka, v níž se zrodil revoluční režim. Odtud také plynula Stalinova ochota uchylovat se k represím a násilí, ale také přesvědčení o nevyhnutelnosti války s kapitalistickými státy, které zformuloval již V. I. Lenin ve své práci Imperialismus jako nejvyšší stadium kapitalismu. 45 V roce 2003 uspořádala British Study Group on the Russian Revolution svoji již 29. každoroční konferenci, jež byla věnována 50. výročí úmrtí J. V. Stalina. Z příspěvků konference vzešel sborník 14 výtečných statí, v nichž jejich autoři, již náležejí k předním odborníkům, analyzovali nejrůznější aspekty Stalinovy osobnosti. 46 Již v úvodu editoři knihy Sarah Daviesová a James Harris konstatovali, že se stále více ukazuje, že byl Stalin velmi protikladnou a komplexní postavou. 47 Jednotliví autoři (Eric van Ree, David Priestland, Ethan Pollock, Jeremy Smith) sice upozornili na to, že marxistická ideologie ovládala Stalinův světový názor, projevy i skutky, ale na druhé straně také ukázali stalinskou rusifikaci marxismu (van Ree), růst jeho kultu osobnosti, jehož prostřednictvím chtěla vládnoucí klika vyvolat dojem legitimity (David Bran- 20\n15 derberg), ale také výrazné rysy byzantinismu v sovětské politice, ideologii a propagandě. Původní českou práci věnovanou sovětskému totalitarismu, v níž hraje stalinismus ústřední roli, vydal Michal Reiman. 48 V souvislosti s přechodem sovětského politického systému ve stalinskou diktaturu autor zdůraznil, že se jeví jako rozhodující spojení politického monopolu vládnoucí strany se státním monopolem hospodářské činnosti s tím, že státní hospodářský monopol zničil hmotnou základnu pro ideovou a politickou různost. 49 Stalinismus na základě archivních materiálů dlouhodobě studuje ruský badatel Oleg Chlevňuk, který se také podílel na přípravě a vydávání řady edic dokumentů a pramenů. Jeho poslední autorskou prací je kniha Chozjain, která pokrývá celé období stalinské diktatury, a v níž autor zúročil své dlouhodobé zkušenosti. 50 Chlevňuk zdůraznil, že hlavním výsledkem vnitrostranického boje na vrcholu VKS(b) byla postupná stalinizace politbyra, jejíž konečná fáze se kryla se zahájením urychlené industrializace a kolektivizace. Vítězství nad tzv. pravicí a stalinská transformace byly pak podle Chlevňuka důležitými etapami v přechodu ke Stalinově osobní diktatuře. 51 Skutečnost, že se v SSSR vytvořil systém osobní diktatury, plně potvrzují i dokumenty začleněné do zmíněné edice Perepiska. Stalin i Kaganovič, z nichž je zřejmé, že Kaganovič a ostatní členové politbyra se Stalinem v době jeho pobytů na dovolené na jihu země konzultovali jakékoliv rozhodnutí politbyra. Chlevňuk v této souvislosti podtrhl, že podle Stalinových návrhů se prováděly jak represe, tak reformy, a že ve 30. letech minulého století politbyro neschválilo žádné rozhodnutí bez Stalinova souhlasu. 52 Velmi rychlý růst sovětského národního hospodářství od přelomu 20. a 30. let a po druhé světové válce, stejně jako utajování řady důležitých údajů o ekonomice i sociální politice, vyvolaly diskuse o kvalitě sovětských statistik a údajů. 21\n16 Zvláště archivní revoluce ukázala, že se sovětské úřady jen u mála nutných případů uchylovaly k prezentování vyloženě nepravdivých dat. Jeho statistika dávala přednost jiným nástrojům, které znemožňovaly vytvořit si realistický celkový obraz. Jedním z oblíbených nástrojů sovětské statistiky, zvláště meziválečné, bylo využívání přepočtu na stálé ceny roku 1928, 1937 či Jeden z problémů skrytých v tomto přepočtu, kromě vlastní metodiky přepočtu (mj. otázka započtení inflace), tkvěl v tom, že každému období dominoval rozmach jiného odvětví průmyslu s jinou dynamikou růstu, úrovní cen atd. Jestliže například použijeme stálé ceny roku 1928 na hodnocení průmyslového vývoje, bude růstu dominovat velmi rychle se rozvíjející se strojírenství. Stálé ceny roku 1937 či 1940 budou ovlivněny již pomaleji se rozvíjejícím se potravinářským a spotřebním průmyslem. Jiný problém tkví v utajované a nepřiznané inflaci a jejím započítáváním do stálých cen a do indexů obecně. Sovětští statistici si při kamuflování výsledků ekonomiky a sociálního rozvoje oblíbili indexy růstu (1928 = 100, 1940 = 500), z nichž není zřejmý základ, z něhož se propočítával růst, ani veličiny, z nichž byl index vypočítáván (ceny produkce, množství) a metodika výpočtu. Využívanou možností, jak utajit některé citlivé údaje bylo prostě je nezveřejňovat. Jednalo se například o těžbu zlata, diamantů, ale také barevných kovů apod. V nejhorším případě se sovětští statistikové uchýlili k falšování údajů. Jako příklad mohou sloužit údaje o sovětském vojenském rozpočtu, které Moskva předávala Spo-lečnosti národů, či případ utajování produkce obilí. Od roku 1933 byla totiž bez oznámení udávána sovětská produkce obilí jako tzv. biologická produkce. Jednalo se o maximální možný odhad sklizně učiněný na základě stojícího obilí, z nesklizených polí, aniž by se vzaly v úvahu ztráty při sklizni a dopravě, které byly značné


Martin Kolomý se těšil domů na rodinu, děti, ale i na sprchu - Bruntálský a krnovský deník\nMartin Kolomý se těšil domů na rodinu, děti, ale i na sprchu\nStaré Město - Kamionista Martin Kolomý se vrátil v pátek 23. ledna z Jižní Ameriky, kde závodil v nejnáročnější pouštní rallye světa. Vedl si náramně a za rok pojede zase.\nMartin Kolomý se symbolem města Bruntálu a bruntálského okresu, zubatou žábou, již mohou zájemci vydražit v únoru při městském plese.Foto: DENÍK / Karel Janeček\nZa největší zážitek v letošní Rallye Dakar považuje kamionista Martin Kolomý ze Starého Města už pouhou účast. A že se mu spolu s Plzeňáky Reném a Davidem Kiliánovými podařilo dojet do cíle coby nejlepší české posádce na celkově sedmém místě, je mezinárodní úspěch.\nNaopak chmurné momenty přišly při nehodě, kdy tatrovácký kamion zvaný Fat Boy skončil na boku, a také když měl za volantem ústa plná krve.\nÚspěch staroměstského závodníka je o to cennější, že za jeho výkony nestál žádný silný tým, který se celoročně soustředí právě na Rallye Dakar. Tohle je třeba zvykem u nejobávanějších rivalů z Ruska a Nizozemska.\n„Mockrát děkuji čtenářům Bruntálského a Krnovského deníku za jejich podporu, cítil jsem ji v zádech. V kabině jsme měli coby vzpomínku na domov tak jako vždy zubatou žábu, symbol bruntálského okresu," poděkoval Martin Kolomý.\nKolomého žába je k mání\nŽábu z Rallye Dakar mohou snadno získat ti, kteří by rádi podpořili děti, které to potřebují.\nZájemci se mohou při městském plese v Bruntále zúčastnit dražby a za nejvyšší částku mohou plyšovou žábu tvůrce Tomáše Koňaříka a jezdce Martina Kolomého vydražit. Ples pořádá město Bruntál v sobotu 15. února od 19.30 hodin ve Společenském domě Bruntál. Hudebním hostem a také moderátorkou má být Světlana Nálepková.\n„Zubatá žába byla s námi na Dakaru, je připravena do dražby, abychom pomohli, jako se již stalo dobrou tradicí, dětem, které to potřebují. Žába je špinavá a zaprášená od písku pouště, ale to přece k Dakaru patří," uvedl kamionista Kolomý.\nPořadatelé je nešetřili\nCo se týká účastníků letošní Rallye Dakar, ty pořadatelé letos vůbec nešetřili.\n„Letošní ročník byl pro nás hodně těžký. Hodně se prášilo, byly těžké duny, měli jsme tam nějaké ztráty kvůli opravám kamionu, zapadli jsme do písku a měli jsme i nehodu. Trať je velmi rychlá, spíše mi připomíná tratě rallyových aut, ne úplně ideální pro kamiony.\nTím, že se Dakar zrychluje, nás chtějí pořadatelé asi dostat více do stresu," hodnotil letošní ročník Martin Kolomý.\nPokud si pořadatelé přáli, aby dojelo do cíle od startu co nejméně závodníků, daří se jim to na start se letos postavilo přes šedesát kamionů, a do cíle jich přijelo pouze okolo čtyřiceti. „I proto si myslím, že závodění bude rok od roku náročnější. Přibyly maratonské etapy, které se mi osobně zamlouvají.\nMohlo by to rozdělit i konkurenci. Ti, kteří mají na trati více kamionů, těm to zřejmě nebude tak fungovat," pokračoval Kolomý.\nJe konec, bál se Kolomý\nNejhorší chvilky zažíval kamionista v páté etapě, vedoucí z Copiapa do Antofagasty. Rychlou jízdou chtěl dohnat ztrátu zaviněnou odstraňováním poruchy, a Fat Boye položil na bok.\n„To byla rychlost. Tatra letěla vzduchem, skončila na boku. Myslel jsem si, že je to náš konec, ale nakonec se nám podařilo v dostatečně krátkém čase dát kamion dohromady. Vůz nebyl tolik poškozený, aby nás pořadatelé vyřadili ze soutěže," popisoval Kolomý.\nKolomého tým TATRA Buggyra Racing zažil další hrůzu v jedenácté etapě, která byla vůbec první maratonskou etapou. Místo duny vyjel kamionista na zasypanou skálu, při následné ráně si Martin Kolomý prokousl jazyk i ret. Kamionu při tom prasklo přední sklo.\n„Z pusy tekla krev, ale neřešil jsem to. Závod je dlouhý, takže jsme spíše řešili, jak vyprostit auto, jak auto dostat z hrany duny. Řešili jsme, co s tím," sdělil Kolomý.\nDomů se těšil z jihu Ameriky Martin Kolomý nejvíce na rodinu a děti, na dobré jídlo a teplo domova. Také na to, že se pořádně a ve svém vysprchuje. Doma je doma, a když je to ještě ve zdraví, není nic lepšího.\nFandit staroměstskému kamionistovi budou moci fanoušci s největší pravděpodobností i v následujícím ročníku Rallye Dakar v roce 2016. Ještě předtím pojede Martin Kolomý na několik závodů a rallye.\n„V Rallye Dakar pokračujeme dál. Máme už za sebou první přípravu, kde jsme si ujasnili část věcí, které bychom chtěli v týmu TATRA Buggyra Racing řešit. Určitě chceme během letoška trénovat na více soutěžích, více trénovat, abychom byli konkurencí továrním týmům.\nV úvaze je nasazení dalšího kamionu, abychom nemuseli veškerý materiál vozit s sebou my. To nás jen zdržuje a auto je zbytečně těžké," dodal Kolomý.


SPOLEČNOST: Rusáci, Ukrajinci a my\nStarší syn se mě párkrát ptal, proč Rusům říkám Rusáci a proč je nemám rád. Historický výklad mu zjevně nestačil - vytušil, že v tom je ještě něco dalšího, emočně zabarveného a nesmiřitelného. Jenže jak dítěti popsat onen tak těžko definovatelný iracionální, pudový strach z východu, z bezbřehých pustin širé Rusi, které vtáhnou a pohltí každého důvěřivce, z byzantské rozbředlosti a kozácké surovosti, z pravoslavné mystiky i placatých čepic maršálů, z betonové strohosti sovětských paláců a mramorem obložených stanic metra, z uhohých zablácených vesniček, skomírajících na periferiích rezivějících industriálních molochů i za humny pompézně nevkusných sídel zbohatlíků, z fatalismu a melancholie vodkou nasáklé ruské duše, z revolveru u hlavy… Jak popsat instinkt, který sám nikdy nepoznal, pud sebezáchovy, který mne přivádí k beznaději, kdykoli vidím české politiky lokajsky se lísající k bývalému pánu.\nA tak jsem mu vždy odpověděl něco jako "to nemůžeš pochopit" a raději se nesnažil vysvětlovat mu nevysvětlitelné; vlastně jsem byl rád, že startuje do života nezatížen předsudky. Ale přesto jsem doufal, že averzi mé generace vůči všemu ruskému časem pochopí. A vida - onu chvíli porozumění otcově nevraživosti nečekaně nabídlo sobotní odpoledne.\nPo obědě jsme si s rodinou udělali první jarní výlet - cílem byl Karlštejn (vím, poněkud banální cíl, ale děti o to stály). Bylo krásně, první podléšky se modraly na svazích nad Budňanským potokem, lehký větérek nás osvěžoval. Když jsme vystoupali příjemně propoceni na hradní nádvoří před kasu, do začátku další prohlídky zbývala ještě půlhodina, vhodná tak nanejvýš k chytání sluníčka a vyhlížení z hradeb na okolní kopce. A v tom přišli: Rusáci. Naráz bylo po idylce - v pokřikující bandě se tvářili, že jim patří svět, či minimálně Karlštejn, nabubřele ignorujíce ostatní návštěvníky se chovali, jako by tu byli nejen doma, ale i pány. Vzpomněl jsem si na minulou návštěvu téže památky o tři roky dříve, kdy jsme se právě kvůli nesnesitelné přítomnosti podobné tlupy otočili ještě před koupí vstupenek.\nChvíli jsme je pozorovali a poslouchali. Nebyly to žádné báryšni v kožiších a mužici v beranicích, vypadali movitě, většina z nich byli mladí lidé, odění dle lifestylových magazínů - ale co naplat, měli to v ksichtech: tu samou povýšenost jako regulovčíci na středočeských křižovatkách během pravidelných pátečních přesunů okupační armády za mého dětství (pátečních proto, aby je dobře viděly všechny rodinky směřující na chaty a chalupy), chovali se tak, vyzařovalo to z nich - prostě Rusáci. "Otkuda vy," uslyšel jsem zahalekat starší objemnou dámu na juvenilní účastníky zájezdu, " my prijechali iz Leningráda," Takže Leningrad - moje maturitní otázka -, žádný Sankt-Petěrburg či Petrohrad, prostě nafurt Leningrad.\n"Už tě chápu, tati," řekl najednou kluk a já tudíž přeslechl, odkud že ona mládež je. Vlastní zkušenost je nad veškeré vysvětlování, kvitoval jsem s povděkem synův postřeh a vydali jsme se k bráně, kde se právě objevila průvodkyně.\nAž na tuhle poučnou epizodu výlet nepokazilo nic - prohlídky hradu se naštěstí hosté z Východu nezúčastnili; v podvečer jsme ještě stihli zajít na Malou Ameriku a za setmění dorazili k autu. Večer jsem pustil zprávy a v reportáži z krymské hranice uviděl stejné typy jako před pár hodinami na karlštejnském nádvoří, ovšem se samopaly v rukou a vykládající do kamery, že jen chrání civilní obyvatelstvo před fašisty a teroristy.\nA tak jsem si řekl - když už se k ukrajinským událostem vyjadřuje úplně každý -, že se přidám i já. Třeba bude názor člověka, který nemá jinou kvalifikaci, než že nesnáší Rusáky, někomu blízký.\nNadzvedávají mě ze židle hlubokomyslná prohlášení různých publicistů, že historicky vlastně Ukrajina patří Rusům - patrně na věčné časy a nikdy jinak -, a že se tudíž do toho nikdo - a ze všeho nejméně dekadentní Západ - nemá co míchat. Padá na mě pocit marnosti, čtu-li úvahy všech těch krasoduchů, lajících revoltujícím Ukrajincům do banderovců a ukrajinských nacionalistů a teroristů a - ještě hůře (nálepka ze všech nejohavnější) - do pravdoláskařů; umírněnější autoři pak s intelektuálským nadhledem alespoň glosují, že nic není černobílé a podívejte se, jak dopadlo arabské jaro, a že s kriminálními živly se v Kyjevě mělo včas zatočit, lze se dočíst o samozvancích a rozvracečích…\nJistě: nic není černobílé. Ale přesto jsme čas od času stavěni do situací, kdy nelze být uprostřed či nad věcí, kdy člověk může být chtě nechtě pouze na jedné straně, byť by si dotyčného za spojence patrně sám nevybral, nebýt okolností. Dění na Ukrajině k takovým situacím patří. Samozřejmě: rebelové nejsou svatoušci a policajti nejsou esesáci. Můžeme si o Ukrajincích myslet, co chceme - že jsou to vlastně poloviční Rusové, gastarbeitři a bůhvíco ještě, ovšem opravdu podstatná je v tuto chvíli pouze jedna věc: jsou to oni, kdo stojí mezi námi a ruskou dobyvačností, která opět je (a vlastně nikdy nepřestala) být při chuti.\nNaopak černobílé vidění světa předvádějí ti, kteří stavějí ukrajinské vlastenectví po bok Třetí říši. Je pro ně zřejmě těžko akceptovatelné, že po napadení Sovětského svazu Německem Ukrajinci zprvu (a velmi krátce) - stejně jako Finové - vnímali hitlerovská vojska jako osvoboditele. Ale co je na tom nepochopitelného, uvědomíme-li si, že nedlouho předtím během Stalinem uměle vyvolaného hladomoru zahynuly miliony Ukrajinců, žijících paradoxně v obilnici Evropy?\nČeskou představu o pojmech ukrajinský nacionalista a banderovec utvářela domácí kinematografie: film dle scénáře Haliny Pawlovské Díky za každé nové ráno nás poučil, že mít nálepku ukrajinského nacionalisty je něco jako tykat si s ďáblem, a zazní-li slovo banderovec, každý si vybaví sadistické návštěvníky beskydského statku Juraje Barana ve Vláčilově thrilleru Stíny horkého léta. Kdo byl ve skutečnosti Stepan Bandera, nechť si každý přečte, ale označovat za fašistu radikálního vlastence, jenž strávil většinu války v koncentračním táboře Sachsenhausen, je dosti zavádějící. Jenže nazývat fašistou každého, kdo nesouhlasí s Moskvou, je Rusům vlastní; však také fašouna Banderu v exilu v roce 1959 otrávila KGB kyanidem.\nJak snadno se jen veřejnost nechala oblafnout přátelským duchem zimní olympiády v subtropickém Soči, jež byla ve skutečnosti megalomanskou přehlídkou ruského ega a majstrštykem ruské propagandy! Zatímco se média předháněla ve vyzdvihování všech nej, z nichž nejdražší bylo nejskloňovanějším superlativem, Rusové již chrastili municí popírajíce samu olympijskou myšlenku, totiž že v době her se skládají zbraně. Bylo by pošetilé podivovat se tomu: pořádání her k oblbnutí plebsu zavedli už římští imperátoři a pěknou variaci předvedli i Hitler s Goebbelsem.\nTakže Ruská armáda bude bránit obyvatelstvo Krymu před ukrajinskými ultranacionalisty, pravil ruský prezident. Až do roztrhání těla, dodal by Švejk. Dám krk za to, že krymským Rusům nikdo nezkřivil, ani se nechystal zkřivit vlásek, že jsou jen zpovykaní a zblblí Putinem, jako byli Sudeťáci Hitlerem. Heim ins Reich! Domů do náruče širé matičky Rusi!\nJe evidentní, že ani Evropa ani Amerika vojensky Ukrajině nepomohou a že by taková pomoc byla z geopolitického hlediska nezodpovědná. Že nám Krym za to nestojí a Ukrajinci také ne. Chamberlain by jistě souhlasil. Padnou silná slova, zavedou se sankce - naoko, protože ruský plyn a ruskou ropu potřebujeme.\nJe evidentní, že Krymem to nekončí, ale začíná. Je to jen takový předkrm a bestie má hlad.\nStavební parcela 60 512 m2, Draženov - Domažlice\n2 538 375 Kč\nVíce z nabídky 50 352 nemovitostí\nB. Rybák A co řeknete synovi Když si na Dány udělá názor podle těch ochlastů, kteří... 17:20 6.3.2014\nJ. Urban Tak tak. Asi před dvěma lety jsem - trochu neprozřetelně navštívil Karlovy... 22:38 4.3.2014\nA. Hrbek Pane Šafránku, máte sice zcela pravdu, ale stejná situace je například s... 17:01 4.3.2014\nJ. Www Posuzovat národ podle skupiny turistů,je velmi ošemetné. Nejsem si jist, že... 16:32 4.3.2014\nD. Polanský Ten závěr je přímo bombasticky, slibuje tolik zajímavého a napínavého dění. Ach... 15:14 4.3.2014


Mladá fronta Dnes, 9. listopadu 2010\nKasowitzová, Bedřich Schwarzkopf, Katka Spilberková, Lili Köppelová, Vera Köhnová rozená Shillerová, Karel Köhn, Eva Klingová, doktor Lederer, Félix a Bedřich Winterovi, Weinerovi... V židovském starobinci v ekvádorském Quitu v ulici Bolivia jsem pozdravil Ilsu Islerovou z Hodonína a Aničku Wollitzerovou ze Šuran u Galanty. Všichni mi se vzrušením v hlase vyprávěli o své vděčnosti Ekvádoru za poskytnuté útočiště a záchranu života. A také se zmiňovali o ekvádorském konzulovi, který jim vydal víza, a tak je zachránil před jistou smrtí. Některým i řadu dní po obsazení Československa. Nikdo mi však o této záhadné postavě neřekl něco konkrétního. Jen paní Bondyová se mi zmínila, že dostala víza od nějakého honorárního konzula pana Fuchse.\nHumánní činy jako by mnohdy neměly své nositele, tvůrce. Tvrdá a krutá doba rodila nejen nelítostné zrůdy brodící se krví nevinných v cestě za mocí a světovládou, ale také rovné charaktery schopné postavit se proti celé mašinerii. Bohužel, jak už to mnohdy bývá, právě tito lidé nikdy nelpěli na nějaké osobní slávě. Nedělali to ze zištných důvodů, ale čistě z altruistických pohnutek, a proto odhalit jejich činy není lehké. Podobně jako dnes už známý případ Nicholase Wintona, k jehož zveřejnění pomohly spíš náhody. Právě jsem však získal informace a výpovědi, které aureolu Ekvádoru jako zachránce narušují. Legenda dostala pořádné trhliny. Naopak narostly zásluhy tajemného konzula, neboť to byla pouze jeho práce. Práce, která dosud není zhodnocena, práce, za kterou nepocítil žádný vděk, protože ani žádný vděk nečekal. Práce, která jej zřejmě zahubila. Jak to tedy asi vlastně bylo? Informace jsem získal prostřednictvím Alberta Dorzfauna z USA od Roberta Kunstaettera, který prováděl výzkum na ekvádorském ministerstvu zahraničí v Quitu. Vezměme si jeden příklad. Třeba Čechoslovák jménem Rudolf Beck získal ekvádorské vízum 28. dubna 1939. Bylo zřejmě podepsané Karlem Linhartem, honorárním vicekonzulem. Ale možná už Jiřím Vondráčkem, dalším honorárním vicekonzulem, protože právě tento den byl Linhart Quitem po 26 dnech ve funkci odvolán, a naopak Vondráček byl Quitemmísto něj instalován. Takže se tady pohybovaly dokonce tři tajemné postavy, tři honorární konzulové. Tito tři jednotlivci jako by se rozhodli zachraňovat čest a hrdost českého národa, když se Československo vzdalo. Přidali se k -dalším hrdinům, kteří se postavili proti teroru, ačkoliv to tak sami asi nebrali. Jeden byl Žid, jeden Němec, jeden Čech, ale všichni občané našeho státu. Neuvěřitelně symbolické ztělesnění základních tří etnik právě vzniklého protektorátu Čechy a Morava. Tím prvním byl doktor Ernst Fuchs, který byl jmenován honorárním konzulem Ekvádoru v Praze 23. října 1929. Byl majitelem sklárny a viceprezidentem Československolatinskoamerické obchodní komory. V únoru roku 1936 byl jmenován jako honorární vicekonzul Jiří Vondráček. A 22. listopadu 1938 byl jmenován dalším honorárním vicekonzulem Karel Linhart, který jako Němec mohl asi konzulát lépe zaštiťovat vzhledem k nové politické situaci po obsazení Sudet.\nMnichovská dohoda vyburcovala i české Židy, kteří dosud v jedné z posledních demokracií v Evropě žili v klidu. Doktor Fuchs v té době píše do Quita: „... mnoho lidí přichází každý den na konzulát a hledá emigraci.“ Fuchs pro ně plánuje vybudování nové zemědělské kolonie v ekvádorské pralesní oblasti Oriente, což by svým způsobem byla obdoba českých rolnických kolonií v severní Argentině. Po okupaci Prahy projekt urguje. Každý ze tří tisíc emigrantů by do akce vložil jako „vstupné“ 3 000 dolarů. Fuchs žádá vytvoření české komise, pro sebe diplomatický pas, a aby Ekvádorci na místě vše zorganizovali. Situace však rychle kulminuje. Dne 2. dubna je Fuchs odvolán z úřadu a předává Linhartovi celý konzulát. Dne 12. dubna přichází z Quita krutý kabelogram, který směřuje na všechny konzuláty v Německu: S okamžitou platností přestat s vydáváním víz pro Židy. Hnědá chapadla nacistické rakoviny zachvacují celý svět a také Ekvádor podléhá tomuto tlaku a de facto uznává norimberské zákony.\nLinhart však neposlouchá a víza vydává i nadále. Riskuje vše. Další kabelogram 18. dubna ruší diplomatický statut jak Fuchsovi, tak i Linhartovi. Nicméně 28. dubna Linhart píše do Quita a stěžuje si na ministerstvu zahraničí na způsob zacházení s ním a s Fuchsem. Dále hájí pokračující vydávání víz neárijcům. Oznamuje, že kolem něj a Fuchse se dějí záhadné intriky, a dodává, že předal konzulát Jiřímu Vondráčkovi. Právě ten den získal vízum pan Beck. Zrovna v den, kdy Beck doráží do Ekvádoru - je to 2. června - Vondráček píše do Quita a stěžuje si na zákaz vydávání víz pro židy dle víry i pro Židy podle rasy, tedy i pro ty, kteří konvertovali z nutnosti na cizí náboženství. Ze zákazu vytváří velkou kauzu. 21. června vstupují v protektorátu v platnost norimberské zákony. O pět dnů později Vondráček píše znovu netrpělivý a dlouhý dopis ministerstvu zahraničí v Quitu, v němž obhajuje vydávání víz pro Židy z humanitárních důvodů. Navíc dodává, že by měla být zdarma, čímž by se zvýšila mezinárodní prestiž Ekvádoru ve světě. Objasněním tří jmen českých honorárních konzulů se však otevírají další otázky. Souvisí s tím, že víza i ekvádorské pasy, které ekvádorští konzulové (a nejen v Praze) vydali, byly skutečně uznávány. Třeba ekvádorský konzul José Ignácio Burbano v německých Brémách ještě v roce 1939 udělil čtyřicet víz německým Židům. Konzul ve Stockholmu Manuel AntonioMuňoz Borrero vydával ekvádorské pasy pro Židy v Maďarsku a Holandsku. Ani jejich činnost nebyla v Quitu vítána. Němci úspěšně dotlačili Ekvádor k tomu, aby je stejně jako Fuchse, Linharta a Vondráčka odvolal. Ekvádorská vláda Němcům viditelně ustupovala.\nProč však Židé mohli vyjet z okupovaných zemí s neprávem vydanými vízy? Tato záhada je vysvětlena ve vnitropolitických dokumentech Třetí říše. Uznávání latinskoamerických pasů a víz, zejména ekvádorského původu, se stalo předmětem vnitřního politického boje. Na jedné straně stálo ministerstvo zahraničí s Joachimem von Ribbentropem, které tyto doklady uznávalo. Naopak proti stálo gestapo s Adolfem Eichmannem. Během nekonečného konfliktu se Židům dařilo vyjíždět, protože na hranicích nekontrolovali gestapáci. Poslední otázka zní, proč Ekvádor dovolil Židům vstup, přestože měli víza, která byla vlastně neplatná. Tady již zcela spekuluji. Domnívám se, že to nebyl vstřícný a oficiální krok Ekvádoru. Rozhodl lidský faktor a úřední šiml na hranicích. Pohraniční úředníci určitě ani zdaleka netušili nic o pokynech ministerstva zahraničí a lidi s vízem jednoduše pouštěli do země. Mohu to potvrdit sám z vlastní, byť pozdější latinskoamerické zkušenosti. V Kolumbii v roce 1999, asi rok po zrušení víz pro diplomatické pasy, jsem byl zadržen na mezinárodním letišti El Dorado v Bogotě. Úředníci na mně vyžadovali vízum a teprve po intervenci naší ambasády mě vpustili. Ministr zahraničí se mi pak soukromě omlouval ve stylu: „To víte, než ta informace dojde až na hranice k výkonným úředníkům, to chvíli trvá.“ Na pozemní hranici s Ekvádorem v Ipiales na mně vízum vyžadovali ještě po roce a půl. Chápu, tady to bylo tisíc kilometrů od Bogoty. A to bylo v době mailů a internetu. Co bylo v roce 1939 na ekvádorských hranicích, je asi zcela jasné. Samozřejmě je třeba přiznat Ekvádoru vstřícnost, ale jen do období, než vstoupily v platnost norimberské zákony. Od 1. ledna do 18. května 1939 vydali naši tři konzulové na pět set víz, což včetně dětí může být na 1 500-1 800 zachráněných osob.\nTři honorární konzulové se přidali k hrdinům, kteří se postavili proti teroru, ačkoliv to tak sami asi nebrali.


Řidiči brzdí záchranáře - Prostějovský deník\nŘidiči brzdí záchranáře\nPROSTĚJOV - Výjezd ze služebny prostějovských hasičů a záchranářů komplikují nezodpovědní šoféři. Přestože jsou v místě nainstalovány světelné semafory, někteří řidiči jako by je vůbec nevnímali.\nS výjezdy mají problémy i hasiči. | Foto: DENÍK/ Kateřina Slouková\n„Velmi často se stává, že řidiči na znamení našeho výjezdu vůbec nereagují. Můžeme se kvůli tomu dostat do nepříjemné kolize. Situace je bohužel podobná na všech služebnách,“ přiznal ředitel prostějovských hasičů Petr Ošlejšek.\nS nezodpovědnými šoféry se potýkají také záchranáři, kteří vyjíždí stejně jako hasiči z budovy ve Wolkerově ulici. „Stojíme v průjezdu, houkáme, blikáme a s některými řidiči to ani nehne. Na červená světla nám průměrně projíždí jeden až dva řidiči,“ potvrdil ředitel Pavel Holík.\nZáchranáři: Pro bezpečnost děláme maximum\nHasiči a záchranáři dělají pro bezpečnost a rychlou přepravu zásahových vozů maximum. „V provozu máme takzvanou zelenou vlnu, díky které můžeme zastavit vozidla a řídit křižovatky. Na semaforech se po našem výjezdu spustí zelená a tak nemusíme riskovat a projíždět na červenou,“ vysvětlil Ošlejšek.\nZáchranáře také trápí neohleduplnost a neprůjezdnost některých ulic. „Řidiči nás brzdí nebo se nás dokonce snaží předjet. Když jedeme k případu, na náš maják často vůbec nereagují. My přitom bojujeme o každou vteřinu,“ shodli se Holík a Ošlejšek.\nČasto překážejí i chodci. „Ti sice nemusejí znát předpisy, ale neměli by je ignorovat. Stává se, že potřebujeme projet křižovatku na červenou, auta zastaví a chodci, kteří mají zelenou nám vstoupí do silnice přestože houkáme a blikáme,“ postěžoval si Holík.


Světový pohár vodních slalomářů v Praze ovládli Ježek, Hošková i Prskavec - iDNES.cz\nSlanislav Ježek | foto: Jan Homolka / slalomtroja.cz\nTak to historie nepamatuje. Tři závody Světového poháru v jediný den a tři české triumfy! Kanoisté Stanislav Ježek a Kateřina Hošková a kajakář Jiří Prskavec vyhráli závody Světového poháru ve vodním slalomu v Praze-Troji. V individuálních kategoriích nenašli Češi v sobotu přemožitele.\n„Je mi to trochu líto, protože takovéhle vítězství tolik netěší, když se rozhoduje až po závodu u rozhodčích,“ řekl Prskavec. „Taková chyba by se mu stávat neměla, nechápu, že si to nepohlídá. Na vodě to neudělalo vůbec nic,“ komentoval chybějících 100 gramů na hmotnosti soupeřovy lodě.\n„Nebudeme si nalhávat, nejsem žádný mladý junák, který by říkal, že to všem tady nandá. Takže mě to těší hodně,“ prohlásil Ježek. „Vím, že mám na to jezdit ve špičce.“ Tunka musel dlouho čekat, než se dozvěděl, že se při pátém startu ve Světovém poháru poprvé dostal na pódium.\n„Není to takové, jako kdybych dojel a věděl, že mám medaili, ale až půjdu na vyhlášení a všichni mi budou tleskat, to bude dobré,“ uvedl tréninkový parťák Prskavce. „Já jsem s tím po jízdě moc nepočítal, výsledek se dvěma šťouchy nebyl až tak dobrý, dost mě to překvapilo. Ale šťouchali všichni. Čistý čas jsem jel dobrý, s tím jsem byl spokojený. Dole už jsem docela riskoval,“ řekl.\nHradilek se o lepší výsledek připravil třemi chybami. „Je do páté místo ve finále Světového poháru po ne moc povedené jízdě, i když o těch šťouchách ani moc nevím, bylo to hodně natěsno,“ řekl stříbrný olympijský medailista. „Ale jsem rád, je to pro mě trochu odrazový můstek do dalšího průběhu sezony,“ prohlásil.\nTémata: kanoistika, Kateřina Hošková, Jiří Prskavec, Michal Jáně, Stanislav Ježek, Světový pohár, Světový pohár ve vodním slalomu, Vavřinec Hradilek


Záchrana se vzdálila, Jihočeši prohráli na Slovácku\nZáchrana Jihočechů je po 25. kole Gambrinus ligy zase dál. Dynamo prohrálo na Slovácku 0:2, když svěřenci trenérské dvojice Švantner - Vozábal v první půli neproměnili vyložené šance a po změně stran je Slovácko potrestalo dvěma brankami.\nNa místo zraněného Mkoyana naskočil na pravém kraji obrany Klesa, vykartovaného Horu nahradil Sandro. Jihočeši vstoupili do utkání aktivněji. Po pěti minutách musel brankář Melichárek boxovat do bezpečí dělovku Rýdela z trestného kopu. Dynamo pokračovalo v tlaku a domácí hrozili pouze z rohových kopů.\nPo půlhodině hry přišly dvě možnosti hostí. Nejprve Benát našel perfektní přihrávkou Řezníčka, který však překvapen nabídnutou možností vysoko přestřelil. Záhy se do malého vápna natlačil Klesa, hledal Táborského, před kterým však domácí dokázali míč odklidit do bezpečí. Slovácko nebezpečné nebylo, za zmínku stojí snad pouze střela Haši nad, která však poločasový bezbrankový stav změnit nemohla.\nPo změně stran domácí přidali a svého soka zatlačili. Po pár minutách se k odraženému míči dostal Došek, ale Křížkovu svatyni minul. Slovácko se dočkalo vedoucí branky v 57. minutě, kdy se k centru ze strany dostal důrazný Libor Došek a dostal míč do sítě. Záhy mohl odpovědět Táborský, ale z dobré pozice branku netrefil.\nÚvodní branka duel trošku rozhýbala, oba celky si tvořily zajímavé možnosti. Druhý gól mohl přidat po rohu Trousil, vyrovnání mohl Dynamu zajistit Sandro, ale ani on neuspěl. A tak se znovu radovali domácí, když po rohu přidal svoji první branku v lize Filip Haša. Hosté zbraně nesložili, ale na zvrat už neměli psychické síly ani šance, které si od druhé branky v Křížkově síti ani nevytvářeli. Po prohře na Slovácku tak Dynamo zůstává poslední a záchrana se vzdaluje.\nKlesa Michal 1 3 37.\nLengyel Roman 75.\nHanzlík Aleš (80.) 1\nMalakyan Edgar (76.) 1 2 54.\nRýdel Filip (60.) 1 3\nTáborsky Ivo 2 4 1 3\nSandro 1 6 2\nŘezníček Jakub 1 2 5 1\nJavorek Petr (60.) 2\nLinhart Zdeněk (76.) 1 1\nWermke Roman (80.)\nPavol Švantner (trenér Dynama): "Nehodnotí se mi to příjemně, mohlo to být lepší, ale věděli jsme, co nás čeká a jaké utkání to bude. Do utkání jsme vstoupili velice dobře, ale naše koncovka byla špatná. Z naší ofenzivní hry jsme nevytěžili gól, který by utkání přiklonil na naši stranu. První vážnější chybu jsme udělali my a byli jsme za ni potrestáni."\nSvatopluk Habanec (trenér Slovácka): "Každý, kdo dnešní utkání viděl, tak si musel všimnout, že ustrašenost na nás leží. My jsme byli rádi, že jsme přežili první poločas, ve kterém byly Budějovice lepší a my jsme jen čekali, co udělají. ve druhém poločase jsme potřebovali soupeře dostat pod tlak, což se povedlo a konečně máme tři body, na které jsme čekali pět týdnů."\nGambrinus liga, Městský stadion Miroslava Valenty\nsobota 27.4.2013, 19:00\nMelichárek – Kubáň, Košút, Trousil, Kuncl – Kerbr (90. Hála), Daníček, Šumulikoski, Hlúpik (81. Kovář) – Haša (85. Skalák), Došek.\nKřížek – Klesa, Lengyel, Machovec, Hanzlík (82. Wermke) – Malakyan (77. Linhart), Rýdel (60. Javorek), Benát, Sandro – Táborský, Řezníček.


Jak si vybrat vhodného trenéra - Fitlesson.com\nJak si vybrat vhodného trenéra\nKonečně jste se rozhodli na sobě pracovat, ale nevíte odkud začít. Stojíte na začátku cesty, která se ale ztrácí někde v houštinách, kde se lze snadno ztratit. Proto je dobré si pro takové zrádné úseky vybrat vhodného trenéra, který vám je pomůže překonat. Poradí lepší cestu, zkratku nebo vás bude motivovat, abyste se nevrátili zase na začátek s nepořízenou. Trenér je dobrou volbou pro každého, kdo potřebuje, aby nad ním někdo stál s pomyslným bičem, protože o sobě moc dobře ví, že nemá dostatečně silnou vůli. Trenér a poradce v jednom vám poradí, jak se na ty strojárenské výmysly v posilovně vlastně leze, abyste se necítili hloupě při okoukávání vašich spolucvičitelů, jak se ten stroj používá. Kromě toho vám ukáže lepší cviky, než které vám prozradí Olga Šípková z té staré VHSky, a hlavně, jak je dělat tak, aby k něčemu byli. Posilovat a udržovat se ve formě není jednoduchá záležitost, proto je dobré neponechat nic náhodě a ujistit se, že vám někdo bude pořád dýchat na záda.\nTrenére, volím si tebe!\nVybrat si toho správného trenéra, se kterým vám bude dobře, je základem vašeho úspěchu. Když budete do posilovny chodit s tím, že trenér je hroznej, jenom na vás řve nebo je vám celkově nesympatický, nikam se nedostanete. Pokud jste tedy rozhodnutí do toho jít s nějakým tím společníkem, pečlivě si ho vyberte a zaměřte se například na:\nNejde o žádnou diskriminaci, dobří trenéři jsou muži i ženy. Ale například ženy mají někdy pocit, že jim jiná žena bude více rozumět, že za ní mohou chodit jako za kamarádkou. A mít hezký vztah s trenérem je dobrý základ pro vaše snažení. Vyberte si tedy trenéra nebo trenérku podle toho, co vám více vyhovuje, hlavní totiž je, abyste se před nimi nestyděli.\nJe to subjektivní záležitost, ale hraje také svou určitou roli. Když je vám trenér nesympatický, tak jak vás potom může motivovat ve vaší snaze? Trenér by vám měl padnout do noty, měli byste s ním být na stejné vlně, aby všechno klapalo tak, jak má.\n3. Praxe a zkušenosti\nI když je nutné dávat prostor každému, aby získal potřebnou praxi a zkušenosti, vy potřebujete trenéra, který bude vědět, co s vámi dělat. Trenér by měl vědět, jakou nálož na vás může dát, kolik toho zvládnete a jaký cvičící plán bude vhodný podle toho, jestli chcete zhubnout nebo jenom tvarovat.\nKdyž chcete hubnout a posilovat, s osobním trenérem se uvidíte několikrát týdně, tak na to myslete, při jeho výběru. Nejedná se o jednorázovou záležitost, ale o dobrý základ pro vaše cvičení, takže to nepodceňte a zvolte takového trenéra, se kterým se vám bude cvičit jedna radost. Přeci jenom vytvořit svaly a shodit nějaké to kilo chvíli trvá, takže s trenérem se uvidíte poměrně dlouhou dobu, takže nesympatický člověk by nebyl to pravé ořechové.


KLÁRA (49): Manželova milenka mě chce připravit úplně o všechno | E15.cz\nNevěra v manželství není v dnešní době věc až tak neobvyklá a dost často bývá tiše přehlížena. Někdy však ale dojde do extrému, kdy tolerance není na místě. Klára (49) o tom ví své. Momentálně totiž bojuje s manželovou milenkou, která touží po všem, co je Kláry. Jak tento smutný příběh dopadne?\nMůj muž si po letech manželství našel milenku. Byl to šok, ale je to věc, se kterou se v životě asi bohužel musí počítat. Jenže jako by to nestačilo, jeho nová známost se nechce spokojit jen s tím, že mi odvede manžela. Chce mě připravit i o všechno ostatní.\nZa manžela jsem vdaná přes dvacet let, skoro pětadvacet let ho znám. Ne, popravdě jsem nečekala, že by nám vydržela celoživotní věrnost, tak naivní v dnešní době nejsem. Tím neříkám, že jsem s tím byla dopředu smířená, jen jsem se zkrátka snažila být realista.\nPochopitelně vás takové myšlenky nenapadají v počátcích vztahu, ale až po letech, kdy už to mezi partnery není taková hitparáda. Stárneme, děti vyrůstají, láska a vášeň ustupuje hlavně praktickým věcem a péči o potomky. Ale pořád jsme se měli rádi, aspoň jsem si to myslela.\nŘíkala jsem si, že jestli mě bude chtít muž někdy podvést, já mu v tom nezabráním, ať budu sebedokonalejší partnerka - podle mě to zkrátka může nastat i ve spokojeném manželství. Čistě proto, že chlapa pálí dobré bydlo, děsí ho stereotyp, manželka je fajn, ale zkrátka pořád stejná. A když se na služební cestě objeví fešná mladší kolegyně, která si chce jen zpříjemnit nudné pracovní povinnosti…\nSnažila jsem se prostě nic moc neřešit. A hlavně jsem byla přesvědčená, že manžel má mě i děti natolik rád, že nikdy nedopustí, aby nás případná nevěra ohrozila. Že pokud už k ní dojde, stane se to diskrétně a já se to nikdy nedozvím. Že to bude zkrátka jednorázová záležitost a naší rodiny se nijak nedotkne.\nJak se vyvíjel Kláry příběh dál, se dozvíte v následujících kapitolách… Pokud jste netrpěliví a chcete znát rychle konec, můžete část příběhu přeskočit. Z boxíku zvolte rovnou pátou kapitolu a prostřední část textu se vám vůbec nezobrazí. Jestliže si chcete příběh přečíst celý, postupujte po kapitolách tak, jak za sebou následují.\nNejdřív jsem věřila, že šlo jen o úlet\nNo, tak takhle to bohužel vůbec nebylo. Jsem asi hloupá, ale mě opravdu nenapadlo, že by se můj muž na „stará kolena“ zbláznil a chtěl dosavadní život úplně zahodit a začít znovu s nějakou jinou ženou. Jenže přesně to se stalo.\nKdyž jsem jeho nevěru odhalila, byla jsem samozřejmě v šoku. Vlastně snad ani ne tak z nevěry samotné jako právě z toho, že jsem na ni přišla. Že bude takhle hloupý a nedá si pozor, aby zahladil stopy, to mi přišlo prostě nepochopitelné! Poprvé mě napadlo, jestli mu vůbec na mně ještě záleží, když se ani nenamáhá, abych na nic nepřišla. Ale pak jsem si řekla, že je to možná jen chlapské uvažování a že ho prostě nenapadne, že bych ho mohla odhalit.\nPár dnů jsem byla jako tělo bez duše a přemýšlela, jak se k tomu postavit. Nakonec jsem se rozhodla, že budu mlčet a naopak se budu chovat co nejvíc mile, aby neměl ani stín pochybností a nenapadlo ho snad, že ten úlet byl dobrý nápad a mohl by si ho zopakovat. A tak jsem dělala, co jsem muži na očích viděla, ale samozřejmě ne tak, aby mu to bylo divné.\nO to větší šok pak nastal, když jsem za několik týdnů zjistila, že to zřejmě žádný jednorázový úlet nebyl! Naopak to vypadalo, že se manžel s někým schází pravidelně. A vyvrcholilo to tím, že jsem v jeho autě našla pod sedadlem kosmetický krém, který rozhodně nepatřil manželovi.\nTehdy jsem ještě netušila, že to byl od dotyčné úmysl a že i ostatní stopy nechávala ona schválně, aniž by to můj muž tušil. Od začátku totiž věděla, co chce - ne milence, ale partnera, který kvůli ní opustí rodinu!\nPostarala se, abychom se opravdu rozešli\nNa muže jsem uhodila po čtvrt roce, kdy už jsem to nemohla vydržet. Zapíral asi minutu a pak se z něj přiznání vysypalo ráz na ráz. Takové klišé! Mladší kolegyně, společné přesčasy nad důležitým projektem, sklenička na odlehčení po práci, mají toho tolik společného, ona je úplně jiná, ukázala mu zas radost ze života… Se mnou a dětmi hrozně trpěl!\nCo s tím budeš dělat, ptala jsem se věcně. Byla jsem strašně naštvaná, obzvlášť když přiznal, že to trvá už přes půl roku! Ale pořád jsem si myslela, že ve chvíli, kdy je to venku, poměr ukončí. Jenže muž mě šokoval do třetice - nejen že neukončí. Chce odejít ode mě! „Mám tě rád, děti miluju, ale nezlob se, myslím, že ještě nejsem tak starý, abych nemohl začít ještě jednou. Tady už to nemůžu vydržet,“ řekl mi, jako by se nechumelilo.\nMyslím, že ho k tomu postrčila hlavně ona. Nejdřív tím, že zařídila, abych na to přišla, když se můj muž zřejmě k žádnému přiznání neměl. A pak do něj hučela, aby mě opustil. A co víc, ještě si to pojistila jinak. Jednoho dne mě odchytila před prací - dlouhovlasá blondýna kolem pětatřiceti - a na rovinu mi řekla, kdo je. „Nemyslete si, že by se k vám snad vrátil. Chce být jenom se mnou a já už se postarám, aby mu to vydrželo,“ řekla mi.\nJen jsem koukala, když mi popisovala, co spolu dělají v posteli a nejen v ní. Mělo to přesně efekt, jaký asi zamýšlela - manžel se mi úplně zhnusil a už jsem ani neuvažovala o tom, jestli by náš vztah šel zachránit. Nemohla jsem se dočkat, až z našeho domu vypadne a zmizí mi z očí!\nPřece se nevzdám bez boje\nJenže jestli jsem si myslela, že tím to skončí - a za pár měsíců, až přejdou emoce, se nějak rozumně rozvedeme, spletla jsem se. Ona se totiž nespokojila jen s mým mužem. Zalíbil se jí také náš dům a chalupa! Naprosto nevybíravě tlačí na manžela - nějak nemohu uvěřit, že by to bylo z jeho hlavy - abych se z domu vystěhovala a uvolnila ho jim. Máme přece obě děti na vysoké, už dospělé, prakticky samostatné, a na co ho tedy potřebuju? Zatímco oni budou mít rodinu (jednou, pochopitelně), takže pro ně je velký dům nezbytný. Přece se nebudou krčit v její garsonce.\nNo a chalupa - to je totéž. Na co by ji stará ženská potřebovala, když tam beztak nikdy nic nedělala? (Cituji manžela). Nestačím se divit. Syn a dcera tohle všechno sledují zpovzdálí a mě mrzí, že se vlastně chovají, jako by se zas tak moc nedělo. Prý jsme dospělí a máme mít rozum, a že když už se rozcházíme, tak ať to uděláme slušně a je do toho netaháme. Je jim jedno, jestli se jednou za měsíc ukážou v domě u mě, nebo u otce a jeho nové přítelkyně. Jako by jim bylo jedno, že se táta s mámou rozešli! Nerozumím tomu. Bojím se, abych se ještě neodcizila s vlastními dětmi.\nV tomhle rozpoložení bych se nejradši sebrala a odstěhovala někam úplně jinam. Ale už z principu to neudělám, tohle jí ani manželovi prostě nedopřeju. Dům je nás obou, stejně jako chalupa. Na vyplacení toho druhého ani jeden nemá, takže se musíme buď dohodnout, nebo to všechno prodat. Jsem moc zvědavá, jak to bude dál!