Život je představa\nŽIVOT JE JEN PŘEDSTAVA - zdroj N.D.Walsh\nUvědomme si, že vše kolem nás je naše představa.\nNeustále si uvědomujme, že vše je jen pouhá představa, která nám má pomoci si něco uvědomit. Nic není reálné.\nNáš život nemá nic společného s vnějšími okolnostmi.\nMy jsme si ve svých falešných představách vymysleli podmínky a potřeby.\nV našem imaginárním světě je všechno takové, jaké si myslíme, že to je. A to vše pak z naší perspektivy opravdu tak funguje.\nVidíme jen to, co chceme vidět. Je možné, že vidíme jen to, co očekáváme, že uvidíme. Nebo prostě nechceme vidět to, co neočekáváme.\nVšechno, co pozorujeme, je ovlivněno naším pozorováním.\nO všech věcech přemýšlíme v kontextu toho, co si myslíme, že už víme. A nemůžeme dělat nic jiného.\nCo víme o svých falešných představách je založeno na našich falešných představách, takže každý názor je iluzorní.\nKaždý závěr je pouhou představou.\nVše je reálné, protože si myslíme, že to tak je. Chceme-li to vidět jinak, musíme změnit svoji víru.\nNe že člověk věří tomu, co vidí, ale vidí to, čemu věří. Vědomě věřme, že naše představy jsou jen představy a použijme je jen jako nástroj k poznání, nic víc. Potom si je budeme vytvářet vědomě místo, abychom pouze je přijímali takové, jaké si myslíme, že musí být. Přijímáme totiž názory ostatních. Okamžik, kdy se rozhodneme učinit vlastní rozhodnutí, bude okamžikem našeho osvobození. Nedovolíme tak, aby falešné představy druhých ovládaly náš život.\nMůžeme žít v tomto světě, ale nemusíme na něm být závislí. Až si to uvědomíme, začneme vnímat svět tak, jak jej vnímat chceme. Pochopíme, že život je akce, nikoli reakce.\nJestliže chceme, nemusíme žít podle falešných představ. Uvědomme si, že představy, ve kterých žijeme, si vytváříme sami. Nikdo jiný je pro nás nevytváří. Jak se z toho dostat?\n- uvědomit si, že naše představy jsou falešné\n- místo, abychom se jimi nechali ovládat, musíme je začít používat\n- jakmile poznáme, že své představy můžeme ovládat, okamžitě si uvědomíme, že nejsou reálné\nNic v tomto světě není reálné!\nNesmíme zapomenout, že žijeme v představě, kterou jsme si sami vytvořili. Život je nádherný a tak pojďme a tvořme to, co chceme. Každým okamžikem si uvědomujme, aby to, co uděláme, říkáme a o čem přemýšlíme, je to, čím chceme být a co je pro nás realitou.\nVšechny naše představy jsou uspokojeny. Ty, které ne, jsme nepotřebovali. Existujeme-li v tomto okamžiku, aniž máme, co si myslíme, že potřebujeme, proč si myslíme, že to potřebujeme? Nikdy jsme nic nepotřebovali, jen jsme si to myslili.\nJsme něco jiného, než naše situace.\nJsme větší než jakékoli podmínky.\nJsme něco jiného než zaměstnání, bohatství a nedostatek.\nPřestaňme druhé obviňovat za to, jak žijeme. Nikdo není obětí.\nUvědomme si, že naše představy jsou pouhé představy. Žijme s nimi, ale nežijme v nich. Nenechme se jimi ovládat.\nUvědomme si, co nás motivuje k čemukoli. Uvědomme si svoje úmysly.\nMusíme si vytvořit nový model světa. Nepřijdeme na nové myšlenky, dokud si neuvědomíme, že nám naše staré názory přestaly být prospěšné.\nlidé jsou odděleni jeden od druhého\njsme odděleni od Boha\nbůh od nás něco potřebuje\nmusíme se bohu zavděčit ( aby byl šťastný, protože teď není )\nmusíme bojovat o své štěstí\nněkteří lidé jsou lepší než ostatní\nMy jsme totiž stvořili Boha podle svého obrazu.\nVíra v existenci oddělenosti vede k představě, že na světě není dostatek toho, co potřebujeme ke štěstí. Jakmile si uvědomíme svou jednotu s Vesmírem, budeme se divit, jak jsme si mohli myslet, že jsme od kohokoli a čehokoli odděleni. Pochopíme, že když jsme se ke všemu a ke všem chovali, jako by to bylo něco jiného, než jsme my, ubližovali jsme sami sobě.\nFundamentalisté – staré náboženské texty\nBhagavadgita – Hare Kršna + Ardžuna\nIslám – muslimové – Korán ( Mohamed )\nJoseph Smith – představitel Mormonů\nŽidé – Mojžíš + Tóra\nKřesťané – Ježíš a Nový Zákon\nTvůrčí činnost začíná představou. Vše kolem nás byla kdysi něčí myšlenka. Neexistuje nic, co by nejdříve neexistovalo jako čistá myšlenka.\nSLOVO je vyjádřená myšlenka, nahromaděná myšlenka. Ovlivňuje vesmír více než myšlenka, protože slova mají jiné vibrace.\nČINNOST jsou slova v pohybu.\nVesmír je jen kopírovací stroj našich myšlenek – musíme změnit svoje myšlení, když chceme změnit to, co máme. Musíme změnit svou řídící myšlenku – po ni následuje myšlenka – slovo – čin.\nA to jedině tak, že změníme ( obrátíme ) směr procesu myšlenka – slovo – čin na\nČin – slovo - myšlenka\nUdělejme něco, na co chceme změnit svůj názor, potom vyjádřeme novou myšlenku slovy.\nSvět nás donutil myslet tak, jak myslíme. Naše mysl je plná myšlenek, které pocházejí ze zkušenosti druhých.\nMěli bychom získat své vlastní informace. Jedině tak změníme svoji řídící myšlenku.\nCelý trik spočívá ve změně řídící myšlenky! Musíme změnit :“Mysli, než začneš jednat“ – musíme jednat dříve, než začneme myslet.\nNová myšlenka bude mrtvá, než si to uvědomíme. Naše mysl je plná našich starých myšlenek i starých myšlenek ostatních.\nVýsledek = NOVÉ MYŠLENÍ\nČinnost těla je odrazem našeho života ( božská dichotomie ).\nMáme právo na radost a tak hledejme radost.\nNaše životní práce vyjadřuje to, čím jsme. Jestliže tomu tak není, proč ji děláme?\nChceme-li uživit rodinu za každou cenu, pak milujme svoji práci.\nKaždý může milovat všechno, jakmile si uvědomí, co dělá a proč to dělá.\nNikdo nedělá nic, co nechce dělat.\nDělat si starosti nemá smysl. Naše zdraví se zlepší, jakmile si přestaneme dělat starosti. Všechny nemoci vznikají v naší mysli negativními myšlenkami.\nVše závisí na tom, jak se na svět díváme.\nVše přijímáme a hodnotíme z našeho pohledu modelu světa - a to je chyba!\nMy jsme boží tělo. Vše, co zakouší a prožívá, tak jedině skrze nás ( vztah těla a mysli ).\nJsme omezeni jen svým poznáním.\nByl nám proto dán život, abychom poznali, čím skutečně jsme.\nNic se zde neučíme. Není se co učit. Musíme si jen rozpomenout.\nKarma je vnitřní touhou růst, vyvíjet se k lepšímu. Není to žádný dluh. Nic od nás nevyžaduje. Jsme a vždycky jsme byli svobodní.\nNikdo by neměl být odsuzován za své touhy.\nNemusíme mít důvod pro nic. Prostě buďme příčinou svého života.\nKdyž nás baví sex bez lásky, dělejme ho do té doby, dokud nás bude bavit.\nŠílený svět nás nutí jednat šíleně.\nDruzí nás odsuzují a my se posuzujeme podle jejich soudu.\nŽivot je proces, který nám dává příležitost najít se, rozpomenout se na svou hodnotu.\nCo je dobré nebo špatné záleží na tom, co se snažíme udělat.\nCelý život je realizací a prožíváním toho, čím jsme.\nS přibývajícími znalostmi vytváříme nová pravidla. Vytváříme si představy o dobru a zlu jen proto, abychom definovali, KDO JSME.\nNejsou žádná shnilá jablka, jsou jen lidé, kteří nesouhlasí s naším názorem, protože si vytvořili jiný model světa. Nikdo nedělá nic nesprávného, posuzujeme-li to z hlediska jeho modelu světa.\nCo je DOBRÉ a ŠPATNÉ se neustále mění. Záleží na času a geografii ( Hitler odešel do nebe. Je-li Boží vůle všemohoucí, proč Hitler dělal to, co dělal? ).\nAž změníme formu ( smrt ), přestanou existovat jakékoli důsledky. Bude jen čisté vědomí. Důsledky jsou jen prvkem relativity. V absolutním světě neexistují, neboť závisí na lineárním čase a následných událostí.\nPotěšit Boha není smyslem života. Smyslem života je poznat a vytvořit sama sebe.\nDéjavu a sen je pohyb mezi realitami – papíry na vřetenu.\nVše, co se děje, je vůle Boží ( i Hitler ).\nV absolutním světě není trest. Důsledky našich činů existují v relativním světě.\nNeustále si vytváříme nová pravidla. Tak to musí být, máme-li se vyvíjet.\nCílem všech událostí a všech zážitků je vytvoření příležitosti. Nic jiného. Nejsou dílo ďábla. Smysl jim dává to, co si o nich myslíme a jak na ně reagujeme. Přitahujeme je prostřednictvím svého vědomí a to takový typ, který nám umožní poznat a prožívat to, co jsme. A tak se k nám přidávají další hráči.\nTo, co je dobré, je naprosto zjevné. Pouze to, co není zjevné, musí být vysvětleno ( pravdu a Boha najdeme tam, kde se nemluví x politika, duchovní…… ).\nNěkdy nevíme, že něco již známe.\nChceme-li poznat, že něco již víme, a přeci to ještě nevíme, chovejme se tak, jako bychom to věděli.\nNaše perspektiva vytváří naše myšlenky a ty vytvářejí všechno. Tak můžeme změnit svůj život.\nPokud změníme svůj pohled na život, budeme mít jiné myšlenky. Tak se naučíme ovládat své myšlenky, a to je v životě nejdůležitější.\nVŠECHNO, CO SE DĚJE – TJ. VŠECHNO, CO SE STALO, CO SE DĚJE A BUDE DÍT STÁLE – JE VNĚJŠÍM PROJEVEM NAŠICH NEJNITĚRNĚJŠÍCH MYŠLENEK A PŘÁNÍ. Proto neodsuzujme aspekty života, s nimiž nesouhlasíme. Raději se snažme je změnit. A snažme se změnit i podmínky, které je umožňují.\nProto buďme světlem a neodsuzujme temnotu.\nSnažme se ji rozptýlit i pro ostatní.\nNic neexistuje nezávisle na nás, všechno je naším výtvorem. Dokonce i zdánlivý nedostatek porozumění je naším výtvorem. Je to doslova výplodem naší fantazie – představivosti. Představujeme si například, že neznáme odpověď na určitou otázku, a proto ji neznáme. Když si však představíme, že ji známe, okamžitě ji známe. Celý proces závisí na naší představivosti.\nV okamžicích, kdy si představujeme, že se nám něco „odhaluje“ – ať to jsou sny nebo okamžitá intuice – jsme ve vztahu „rozpomínání“. Rozpomínáme se na to, co jsme vytvořili.\nJe možné nezapomínat?\nJednejme na základě toho, co víme, a nestarejme se o to, co vidíme ve světě iluzí ( tak to dělají duchovní mistři )\nMějme druhé, aby nezapomínali oni. Dávejme jim to, co si sami přejeme, protože cokoli dáváme druhým, dáváme sami sobě.\nCo si myslíme, to vytváříme. Co vytváříme, tím se stáváme. Čím se stáváme, to vyjadřujeme. Co vyjadřujeme, to prožíváme. Co prožíváme, tím jsme. Čím jsme, to si myslíme = KRUH\nNic z toho, co vidíme, není reálné. Vždycky vidíme obraz toho, co se stalo, a ten interpretujeme. Naše osobní interpretace se nazývá představivost.\nV představivosti si můžeme vytvořit cokoli. Neboť funguje oběma směry. Nejenže interpretujeme energetické podněty, ale také je produkujeme. Když si něco představujeme, naše představa se zhmotňuje. Čím déle – pak se to stane realitou, kterou potom vidíme.\nProto se vždycky snažme jednat a žít aktivně = vědomě.\nMějme představu o tom, co hledáme.\nMějme ale také na paměti, že dobré věci k nám mohou přijít i nečekanými cestami. Nezavrhujme tyto síly, ani jim nedávejme nálepku jakési „nevhodnosti“. Je totiž docela možné, že to, co hledáme, máme přímo pod nosem, ale my to nevidíme, protože máme zavřené oči.\nTakže se příliš nesvazujme. Nenechme se lapit do sítě vlastních očekávání, ale zůstaňme otevření. Nezasahujme do věcí a nepleťme se Bohu do díla. Vše se projevuje jinak, než očekáváme.\nDejme věcem volný průběh.\nDovolme věcem, aby se staly. Pak nalezneme trvalý klid a štěstí.\nUvědomme si, že to, co hledáme, není u druhých, ale v sobě.\nUvědomme si, že vše kolem nás je naše představa. Neustále si uvědomujme, že vše je jen pouhá představa, která nám má pomoci si něco uvědomit. Nic není reálné!\nDále máme některé falešné představy, které nám škodí :\n- Morální kodex\n- Vyžadujeme dokonalost sami od sebe a potom i od druhých\n- musíme se snažit každého uspokojit\n- nesmíme se však snažit uspokojit určité lidi na úkor druhých\n- nesmíme nikoho obtěžovat\n- neradujme se – z peněz, sexu\n- nepřijímejme peníze\nŽít radostně neznamená vyhnout se nepříznivým okolnostem, ale žít radostně navzdory těmto nepříznivým okolnostem. Náš život nemá nic společného s vnějšími okolnostmi.\nMilovat bezpodmínečně život znamená milovat jej ve všech formách, v nichž se projevuje. Přijímáme tak jeho dokonalost.\nUmíráme v každém okamžik, který je novým začátkem. Tak můžeme vytvářet budoucnost. Produktivně tuto představu využívejme.\nTo, co je, je to, co je. Není možné, aby nebylo to, co je.\nNeúspěch je fikce.\nNemusíme s nikým soutěžit.\nJe nemožné vyučovat něco nového, neboť nic nového neexistuje.\nFalešné představy se jeví tak reálné, protože lidé věří, že falešné nejsou. V našem imaginárním světě je všechno takové, jaké si myslíme, že to je. A ono to pak z naší perspektivy funguje.\nVšechno, co pozorujeme, je ovlivněno naším pozorováním\nO všech jevech přemýšlíme v kontextu toho, co si myslíme, že už víme. A nemůžeme dělat nic jiného. Co víme o našich falešných představách je založeno na našich falešných představách – takže každý závěr je iluzorní. Každý náš závěr je pouhou představou.\nVše je reálné proto, že si myslíme, že to tak je. Chceme-li to vidět jinak, musíme změnit svoji víru.\nNe že člověk věří tomu, co vidí, ale vidí to, čemu věří.\nProto vědomě věřme, že naše představy jsou jen představy a použijme je jen jako nástroj k poznání, nic víc. Potom si je budeme vytvářet vědomě místo, abychom pouze přijímali je takové, jaké si myslíme, že musí být. Přijímáme totiž názory druhých. Okamžik, kdy se rozhodneme učinit vlastní rozhodnutí, bude okamžikem našeho osvobození.\nNedovolíme tak, aby falešné představy druhých ovládaly náš život.\nMůžeme žít v tomto světě, ale nemusíme na něm být závislí. Až si to uvědomíme, začneme vnímat svět tak, jak jej vnímat chceme.\nPochopíme, že život je akce, nikoli reakce.\nJestliže chceme, nemusíme žít podle falešných představ. Uvědomme si, že představy ve kterých žijeme, si vytváříme sami. Nikdo je za nás nevytváří. Jak se z toho dostat?\nUvědomit si, že naše představy jsou falešné\nMísto, abychom se jimi nechali ovládat, musíme je začít používat\nJakmile poznáme, že své představy můžeme ovládat, okamžitě si uvědomíme, že nejsou reálné\nNesmíme zapomenout, že žijeme v představě, kterou jsme si sami vytvořili – nezoufejme, život je nádherný tak pojďme a tvořme to, co chceme.\nKaždým okamžikem si uvědomujme, aby to, co uděláme, říkáme a o čem přemýšlíme je to, čím chceme být a co je pro nás realitou.\nUvědomme si, že naše představy jsou pouhé představy.\nŽijme s nimi, ale nežijme v nich.\nNenechme se jimi ovládat.\nPředstavy jsou pouhé představy. Mistr sám rozhoduje, proč existují a pak vědomě vytváří to, co chce prostřednictvím svých představ prožívat.\nV jakékoli situaci:\nNic v mém světě není reálné\nVšechno má jen takový smysl, jaký tomu dám\nJsem to, co říkám, že jsem a můj život je to, co říkám, že je\nŠtěstí je rozhodnutí, ne zážitek ke štěstí nic a nikoho nepotřebujeme.\nNic nikdy nedělejme pro druhé.\nExistuje jen vlastní zájem. Neboť neexistuje nic, než já.\nUvědomme si, jakou část svého já chceme vyjádřit ( soucit, smutek…. )\nExistujeme-li v tomto okamžiku, aniž máme, co si myslíme, že potřebujeme, proč si myslíme, že to potřebujeme? Nikdy jsme to nepotřebovali, jen jsme si to myslili.\nOd pozemských záležitostí se odpoutáme tak, že zjistíme, že potřeby neexistují.\nKromě strachu samotného se nemáme čeho bát.\nVšechny naše potřeby jsou uspokojeny. Ty, které ne, tak jsme nepotřebovali.\nNehledáme-li ve své duši, nic nenajdeme. Odpověď, proč něco potřebuji, najdu ve své duši.\nNic z toho, co děláme, není neúspěch. Všechno je součástí procesu. Prožívat to, čím nejsme, není neúspěch, nýbrž způsob, jakým prožíváme to, čím jsme.\nNeúspěch je součást našeho úspěchu.\nBez neúspěchu nemůžeme nikdy ochutnat úspěch.\nNeúspěch neexistuje. Existují jen různé aspekty úspěchu.\nPorušujme pravidla. Nebojme se.\nNaslouchejme svému srdci.\nNenechme si od nikoho poroučet, co máme dělat.\nNechovejme se zodpovědně, abychom byli zodpovědní.\nNechovejme se laskavě, abychom byli laskaví, protože dělat cokoli pro něco jiného, vede k nespokojenosti\nŽehnejme nepříznivým podmínkám, jež druzí odsuzují.\nPřijměme je jako velký dar. Jedině tak je můžeme změnit, neboť je vidíme jinak, než se jeví. Jedině tak si uvědomíme, že jsme vždy byli tvůrci.\nPorážku považujme za vítězství.\nChudobu za bohatství.\nUvědomme si, co nás motivuje k čemukoli. Uvědomme si svoje úmysly. Když chceme vyjádřit svoje já jakýmkoli způsobem, budeme k sobě přitahovat lidi a okolnosti, které nám k tomu dopomohou. Ale nesmíme je na sobě učinit závislými.\nNezachraňujme někoho až tak, aby byl na nás závislý.\nPořád se snažíme najít smysl v událostech svého života. Ve skutečnosti však nic nemá žádný smysl. Životní situace neskrývají žádnou vnitřní pravdu. Proč by je někdo skrýval? Proč by nám to Bůh neřekl přímo, když by chtěl?\nVšechno má jen takový smysl, jaký tomu sami přisoudíme.\nTakže, když se něco děje, neptejme se, proč se to děje. Dejme tomu svůj vlastní smysl. Když tak si ho vymysleme, stejně to pořád děláme. A začněme to dělat vědomě.\nSami se rozhodněme, jaký to má pro nás smysl a pak ve vztahu k tomu vytvářejme to, čím chceme být.\nChceme-li poznat, kdo jsme, musíme si především uvědomit, kdo nejsme.\nBůh chce poznat sám sebe z vlastní zkušenosti. To je posvátným cílem. Aby mohl vnímat sám sebe, musí tu být něco, čím on není. Jedině tak může vnímat sám sebe.\nOpak toho, co chceme prožívat, může existovat buď v naší minulosti, nebo někde daleko od nás – v nějakém vzdáleném místě ve vesmíru. Musí to být však něco, co si uvědomujeme.\nMůj vesmír není nic jiného, než kontextové pole. Je to kontejner, do kterého byla nalita každá zkušenost, kterou je možné mít. Jinými slovy, vesmír je totalita všeho, co je.\nV kontextovém poli můžeme najít opak jakékoli zkušenosti, kterou chceme prožít. Nemusíme to k sobě přitahovat. Stačí, když si to uvědomujeme, že to existuje.\nŽivot je otázkou hlediska.\nJak věci vidíme, to závisí na tom, jak je chceme vidět.\nVšechno má jen takový význam, jaký tomu přisuzujeme – i ve vztazích.\nNic neznamená víc, než co řekneme, že to znamená. Proto buďme v soudech opatrní. Potom se i podle toho chováme.\nNechceme-li mít v tom zmatek, nesmíme zapomínat, že jsme si to všechno vymysleli.\nMůžeme se zasmát všemu v životě, co se nám stalo a můžeme říci:\n- To nic není\n- To mě nemusí znepokojovat\n- Nic se mi vlastně nestalo\nAť řekneme cokoli, přesně tak se budeme cítit.\nPocit bolesti je aktem zapomnětlivosti. Zapomněl jsi, čím jsi, zapomněl jsi, čím je ten druhý a zapomněl jsi, co tu děláte. Ponořil ses do falešné představy. Prožíváš příběh, který sis vymyslil, jako režisér, který usnul, a teď se mu zdá, že prožívá vlastní scénář. Můžeš scénář prožívat až do hořkého konce, ale stejně už znáš konec, tak jaký to má smysl?\nUž se stalo všechno, co se kdy stane.\nKaždá možnost existuje jako fakt.\nVšechno je zaznamenáno na magnetickém disku. Počítač může reagovat na jakýkoli pohyb ovladače, neboť všechny možné pohyby a jim odpovídající reakce jsou zaznamenány na disku. Vesmír jen čeká, kterou možnost si zvolíme.\nVšechny možnosti a všechna ukončení hry už existují. Záleží jen na nás, které ukončení si zvolíme.\nKdyž se někdo dívá do budoucnosti, otázkou je, kterou budoucnost vidí:\n- existuje mnoho verzí budoucnosti\n- všechny verze se však již odehrály\nČas neexistuje. Všechno se děje totiž zároveň. Všechno se děje teď, takže budoucnost existuje v tomto okamžiku. Proto se může předpovědět.\nMůžeme si vybrat katastrofické nebo jiné předpovědi o vývoji naší planety. Pak se na danou rovinu navážeme.\nVšechno se už stalo – všemi možnými způsoby. Jediné, co nám zbývá, je vybrat si jednu z možností.\nMinulost, přítomnost a budoucnost nejsou protiklady, ale jsou části téhož celku.\nŽijme v přítomném okamžiku. My ale stojíme mimo a snažíme se jej posuzovat = REAGUJEME ( jednáme tak, jak jsme jednali v minulosti ).\nKdyž přistupujeme ke každému okamžiku bez předem utvořených představ, jsme schopni vytvářet to, čím jsme místo, abychom opakovali to, čím jsme byli v minulosti.\nŽivot je tvůrčí proces, ale my jej žijeme, jako by to byl proces opakování.\nZapomeňme na svou zkušenost a začněme žít v přítomném okamžiku.\nNeexistuje žádný jiný čas než přítomnost. Vše se děje najednou ( odpovím ti, ještě než se zeptáš ).\nVeškerý čas je obsažen v tomto okamžiku.\nNení žádný jiný okamžik než tento okamžik.\nNeexistuje včera ani zítra – je to výplod fantazie ( všechno, co se stalo, co se děje a co se kdy stane, se děje v tomto okamžiku ).\nČAS je aspekt relativity, který existuje vertikálně ( ne horizontálně ). Pohybuje se nahoru a dolů. Je to VŘETENO, na kterém jsou listy papíru naskládané jeden na druhém. Existují zároveň – jsou najednou. Část našeho já je na každém papíru.\n„Vždycky“ existuje v přítomném okamžiku.\nPohybujeme se my, nikoli čas. Čas nezná pohyb. Existuje jen jediný okamžik – čas opravdu stojí.\nČas je náš způsob, jak měříme pohyb. Čas je racionální konstrukce. Existuje ve vztahu k prostoru. Všechno, co se kdy stalo, a všechno, co se kdy stane, se děje teď.\nJestliže vidíme do budoucna událost, která se nám nelíbí, vyberme si jinou. Změňme své chování, abychom se vyhnuly nežádoucímu výsledku.\nMy si budoucnost neuvědomujeme – to je tajemství veškerého času. Co „nevíme“, to „není“. Protože si nepamatujeme na svoji budoucnost, ještě se nestala. Všechno se děje ve chvíli, kdy je prožívána.\nBudoucnost je vzdálené místo časoprostorového kontinua, kde je naše reziduum energie. Když se nám nelíbí, změňme to a tak změníme svůj život.\nNaše duše existuje ve všech úrovních časoprostorového kontinua.\nČas neexistuje, proto žijeme všechny životy najednou.\nPŘEDTUCHA : okamžité uvědomění si něčeho, co jsme právě prožili „v budoucnosti“. Naše budoucí já říká: tohle nebylo moc příjemný. Nedělej to!\nNeplýtvejme časem. Nesnažme se v tomto svém přítomném životě odhalit všechna tajemství života.\nVšechno – všechno, co kdy bylo, je a bude, existuje v přítomném okamžiku. Takže všechno, co je…..JE. Ale všechno, co JE, se neustále mění, neboť život je proces tvoření. Takže to, co JE……vlastně NENÍ.\nVšechno, co kdy uděláme, jsme již udělali. Čas neexistuje.\nMinulost, přítomnost a budoucnost jsou pojmy, které jsme si vytvořili, abychom uvedli svůj přítomný zážitek do nějaké souvislosti. Jinak by se naše zážitky překrývaly. Oni se však dějí zároveň, jen my si to neuvědomujeme.\nDáváme času vzniknout tím, že se na všechno díváme z určité perspektivy – to je nástroj, který nám dovoluje analyzovat jednotlivé zážitky, z nichž se skládá život.\nŽivot je jediná událost, která se odehrává ve Vesmíru v tomto okamžiku. Všechno se děje všude.\nNeexistuje žádný jiný čas než Teď.\nNeexistuje žádné jiné místo než Tady.\nTady a Teď je všechno, co existuje.\nMy jsme se rozpadli na kusy, abychom se mohli dívat na jeho části. Od té doby se snažíme slepit je dohromady.\nŽivot je řada nepatrných, neuvěřitelně rychlých pohybů.\nTyto pohyby tvoří celkovou rychlost. Výsledkem je nehybná hybná síla.\nZe své perspektivy se vidíme jako odděleni.\nZ kosmické jako jeden celek. Oba pohledy jsou „reálné“.\nŽivot je otázkou perspektivy.\nVšechno je jeden celek.\nZaložili jsme si lidskou existenci na minulosti, ale Vesmír nás hodnotí na základě budoucnosti. Neboť náš život je v budoucnosti, nikoli v minulosti.\nCo jsme udělali, není důležité ve srovnání s tím, co uděláme.\nNemusíme dělat nic. Ani v tomto životě, ani v příštím. Vždy máme svobodnou vůli, vždy se můžeme rozhodnout, kam chceme jít a co chceme dělat. Každý z nás se může vrátit do kteréhokoli bodu na KOSMICKÉM KOLE.\nJsme na nekonečné cestě nikam. Nemusíme nikam jít, nemusíme nic dělat, nemusíme být ničím – kromě toho, čím jsme v tomto okamžiku. Ve skutečnosti žádná cesta neexistuje. V každém okamžiku jsme tím, čím chceme být. V každém okamžiku jsme tam, kam jdeme.\nVšechno, co se kdy stalo, co se děje a co se kdy stane, existuje v tomto okamžiku. Nic se nestalo předtím, neboť žádné předtím neexistuje. Nic se nestane potom, neboť žádné potom neexistuje. Všechno existuje v tomto okamžiku.\nKdyž se díváme na něco, co je přímo před námi, vidíme MINULOST ( i když se díváme na hvězdy – ty už tam dávno nejsou, protože vidíme jen to, co tam bývalo ).\nNení možné vidět přítomnost. Přítomnost se „stane“ a pak se rozšiřuje ve formě světelné energie, která zasáhne naše smysly, náš zrak – a to trvá určitou dobu.\nMezitím život pokračuje. Zatímco vnímáme světlo z minulé události, začíná nová událost.\nKdyž zaregistrujeme světelný podnět, náš zrakový receptor jej pošle do mozku, jenž jej interpretuje a řekne nám, co vidíme. To však už nevidíme. Jen si myslíme, že to vidíme. Jinými slovy přemýšlíme o tom, co jsme viděli, snažíme se to někam zařadit, zatímco se děje nová událost, která čeká na naši interpretaci.\nČím větší vzdálenost mezi námi a událostí, kterou pozorujeme, tím hlouběji do „minulosti“ se tato událost vzdaluje. A přesto se nestala „dávno“. To jen vzdálenost vyvolává iluzi „času“ a umožňuje prožívat naše já „tady a teď“, zatímco jsi „tam a tehdy“. Jednoho dne pochopíme, že to, čemu říkáme čas a prostor, je jedno a totéž.\nPak si uvědomíme, že všechno se děje tady a teď.\nŽijeme v tichém zoufalství. Trpně se podrobujeme životu, protože se myslíme, že nemáme žádnou kontrolu nad vnějšími okolnostmi. Ale každý si vytváří svůj život, ne Bůh, ale my sami.\nMáme však stále možnost, že pokud se nám něco nelíbí, změňme směr.\nŘiďme se svými city, naslouchejme své duši, chceme-li nesouhlasme = SAMOSTATNÉ MYŠLENÍ\nRadujme se. Oslavujme. Usmívejme se a ve všem hledejme dokonalost. Pak nás neovlivní nic z toho, co druzí považují za nedokonalost.\nVšechno závisí na naší volbě – a na naší víře v tuto volbu. Naše víra závisí na tom, co si myslíme, a naše myšlenky závisí na našem vnímání – tj. na našem pohledu na svět.\nKdyž změníme svoji volbu, změníme výsledek - takže vlastně změníme něco, co se už stalo.\nKdyž chceme vyjádřit svoje já jakýmkoli způsobem, budeme k sobě přitahovat lidi a okolnosti, které nám k tomu dopomohou.\nPořád se snažíme najít smysl v událostech svého života. Ve skutečnosti však nic nemá žádný smysl. Životní situace neskrývají žádnou vnitřní pravdu. Proč by ji někdo skrýval? Proč by nám to Vesmír neřekl přímo, když by chtěl?\nVšechno má jen takový smysl, jaký tomu sami přisoudíme. Život je nesmyslný.\nTakže, když se něco děje, neptejme se, proč se to děje, ale dejme tomu svůj vlastní smysl. Vymysleme si ho. Stejně to pořád děláme. A tak to začněme dělat vědomě. Sami se rozhodněme, jaký to má smysl pro nás.\nPředstavy jsou pouhé představy.\njsem to, co říkám, že jsem, a můj život je to, co říkám, že je\nLáska a štěstí je rozhodnutí a ne zážitek\nPořád se k sobě chováme jako malé děti, které nikomu nechtějí půjčit své hračky.\nMusíme odmítnout strach, vinu, odplatu a zatracení.\nNepromarněme žádnou příležitost říci druhým, jak jsou krásní.\n„Normální“ není „přirozené“ ( násilí není přirozené ). Za normální se považuje to, co se dělá obvykle.\nHNĚV není násilí. Je to přirozená emoce. Rozzlobit se občas je naprosto přirozené a dokonce dobré. Funguje to, pokud chceme žít harmonickým životem. Musíme ho ale vyjádřit s láskou. Je to tlakový ventil, který uvolňuje negativní energii. Jde o to, jak ho vyjádřit ( nesmíme ho držet na uzdě ).\nHněv je pozitivní emoce, protože umožňuje zbavit se něčeho, co nám brání žít harmonicky. Vyjádřený skrze slovní nebo fyzické násilí vždycky zraňuje.\nCo si myslíme, to přijímáme.\nNezahazujme život, zahoďme naše zmatené představy.\nNeraďme druhým, jak by měli žít a jak by se měli cítit. Každý člověk má na svoje problémy svoji odpověď.\nNevyžadujme žádné výsledky, protože když nám výsledky přináší uspokojení, potom jejich nedostatek přinese jen zklamání, které nám znemožní pokračovat v tom, co děláme.\nNaše nové názory budou přesnějším vyjádřením toho, čím jsme. Neměňme je jen proto, že si přejeme, aby druzí změnily své.\nDnes je většina vnitřních stavů bytí pouhou REAKCÍ. Nutnost je zvolit si stav bytí, v jakém vstoupíme do příštího okamžiku. Tak se naučíme zvládat život a vnější svět ztratí nad námi svou moc.\nMusíme se snažit být tím, čím jsme, bez ohledu na to, jaký je zbytek světa.\nNemůžeme být tím, čím jsme, pokud nevíme, čím jsme. Takže tato rozhodnutí udělaná předem jsou nesmírně důležitá.\nJsme tím, čím jsme.\nNejsme tím, co děláme.\nMůžeme být klidní bez ohledu na to, co se děje ve vnějším světě – a je ironií, že dění ve vnějším světě je často ovlivněno tím, čím jsme. Proto musíme být tím, čím jsme. Alespoň se o to pokusit. Ale my se bojíme. Máme neustálý strach a pocit viny. Strach ze života. Proto jej odevzdáváme těm, kteří se nebojí umřít.\nNemůžeme umřít a nikdy nebudeme odsouzeni k věčnému zatracení.\nVymysleli jsme si systém odměny a trestu. Vychází z falešných představ. Měli bychom jen prostě být, není žádný boží trest.\nŽijme s nadšením a spontánně.\nZájem o sebe samého je nejvyšším zájmem každého jedince a je správný ve smyslu rozšíření svého omezeného chápání já. Naše já totiž zahrnuje i ostatní lidi.\nJednota a individualita se vzájemně nevylučují. Chování není „nesprávné“ ani „správné“, ale některé není prospěšné.\nNesnažme se změnit své chování. Nejdříve změňme své názory. Neboť naše chování vychází z našich názorů.\nVždy máme 2 možnosti.\nŽádná cesta k Bohu není lepší než jakákoli jiná.\nTo, čím je Bůh, nelze zranit, a proto Bůh nemá potřebu nikoho trestat a mstít se.\nBůh nic nepotřebuje, nic nevyžaduje, aby byl šťastný. Nic neočekává, nikoho k ničemu nenutí. Bůh nepotřebuje být uctíván. Víra, že Bůh něco potřebuje, je mylná.\nBůh není nedosažitelný, Bůh je nevyhnutelný.\nKaždý má předpojaté názory a jedná z pohledu svého modelu světa.\nMáme v sobě vnitřní navigační systém – intuice, tušení, sebedůvěra. Spoléhejme na něj.\nHluboká osobní zklamání jsou reakce, které si volíme. Vše si vyvoláváme sami.\nNeodsuzujme nic, co považujeme za špatné. Spíše se ptejme sebe, co považujeme za špatné a co chceme dělat, abychom to změnili.\nNehledejme odpovědi ve vnějším světě. Zeptejme se, kterou část svého já chci poznat při této situaci. Kterou stránku své existence chci projevit. Všechny události v životě prezentují příležitosti k tomu, abychom se rozhodli být tím, čím jsme.\nNezáviďme druhým, když jsou úspěšní a nelitujme je, když jsou neúspěšní, neboť nevíme, co duše považuje za úspěch a co za neúspěch.\nVyhněme se odsuzování, neboť každá okolnost je darem a v každé zkušenosti je ukrytý poklad.\nKdyž nejsme tím, čím nejsme, nezapomínejme na to, čím jsme. A chvalme svět, i když jej chceme změnit. A vězme, že to, co děláme v nejtěžší chvíli, může být naším největším vítězstvím. Neboť život, který si vytvoříme, je výpovědí o tom, čím jsme – a čím chceme být.\nV životě se nemusíme nic učit – musíme jen ukázat, co již známe. Při tomto projevu svých znalostí znovu vytvoříme sami sebe.\nNa světě nejsou ani oběti, ani lotři. A my nejsme oběťmi rozhodnutí druhých. V jistém smyslu jsme všichni vytvořili to, co se nám protiví – a protože jsme to vytvořili, vybrali jsme si to. Všechno, co děláme, děláme z jediného důvodu, abychom vyjádřili to, čím jsme. ZMĚŇME JEN TO, CO NÁS NEVYJADŘUJE.\nZmírnit bolest, kterou spojujeme se světskými zkušenostmi a událostmi, můžeme jedině tím, že změníme způsob, jak se na tyto události díváme. Vnější událost nemůžeme změnit – je vytvořena kolektivně.\n- chyba myšlení\n- důsledek úsudku, který jsme si o něčem vytvořili ( odstraňme úsudek a bolest zmizí )\nÚSUDEK – založen na dřívějších zkušenostech ( již ty jsou chybné ).\nDĚLEJME, CO CHCEME DĚLAT. DĚLEJME COKOLI, CO NÁS REPREZENTUJE JAKO VERZI SEBE SAMÝCH.\nChceme-li mít výčitky svědomí, mějme je. Ale neposuzujme a neodsuzujme, neboť nevíme, proč a za jakým účelem k něčemu došlo. Protože to, co posuzujeme, bude posuzovat nás.\nSnažme se změnit to, co již neodpovídá naší nejušlechtilejší představě o tom, čím jsme.\nNení stanoveno, co je špatné a co dobré, co máme dělat a co ne. Dělejme, co uznáme za vhodné a vytvářejme to, čím doopravdy jsme.\nje nejhorší možný výsledek našich rozhodnutí a činností. Je to důsledek nesprávného myšlení. Neexistuje nic, co by nebylo nesprávné\nnespokojenost ( opak radosti )\nkdyž popíráme a odmítáme to, čím skutečně jsme\n- je přirozená emoce, která podněcuje k tomu, abychom se snažili stát něčím víc\n- podněcuje realizaci našeho potenciálu\n- velmi zdravá\n- trvale potlačovaná = žárlivost\n- emoce ovládaná strachem\n- založená na hořkosti\n- zabíjí život\n- nad nějakou ztrátou\n- zbavíme se ho tím, že ho vyjádříme, tím ho rychleji překonáme\n- trvale potlačovaný zármutek – chronická deprese\n- je to nástroj, který nám umožňuje něco odmítnout\n- nemusí být druhým škodlivý\n- trvale potlačovaný hněv - zuřivost\n- trvale potlačovaná = chamtivost\nVětšinou potlačujeme tyto přirozené emoce. Tak jsme byli vychováváni. Jsou to ale dary, které nám mají pomoci zvládnout život.\nČlověk je nespokojený, protože ví, že by se neměl stydět za něco, co mu dělá dobře – a přesto se stydí ( sex ).\nNejhlubší pravda je ta, že žádná věčná pravda neexistuje.\nPravda jako život se neustále mění. Nakonec pochopíme, že vývojový proces vlastně začíná právě ve chvíli, kdy si myslíme, že jsme se zastavili.\nUvěznili jsme své emoce.\nŘídili jsme se tím, co nám říkali:\n- nenechejme se ovládat svými city\n- jsme-li smutní, překonejme to\n- jsme-li rozzlobení, uklidněme se\n- závidíme-li, styďme se\n- máme-li strach, překonejme ho\n- jsme-li zamilováni, nevyjadřujme otevřeně svoji lásku\nJsme jediní, kteří mohou posoudit, čím chceme být a jak na tom jsme.\nCílem celého životního procesu je, abychom objevili sami sebe, abychom se vytvořili takoví, jací jsme. To však nemůžeme být, pokud nemáme možnost být něčím jiným.\nNebudeme za nic trestáni. Jsou pouze následky našich rozhodnutí ( a to je přírodní zákon ).\nCÍL = stát se ztělesněním všeho, čím skutečně jsme.\nNežijeme-li ve své duši, o hodně přicházíme.\nNení nic, čím bychom nemohli být, není nic, co bychom nemohli dělat a není nic, co bychom nemohli mít.\nVšechno, co je, je otázkou volby – proto nic neodsuzujme.\n- rozhodnutí druhých jen pozorujme\n- pomožme jen, když budeme požádáni\nToužit po něčem znamená potřebovat to. Pozor, aby se touha nestala návykem.\nVše je takové, jaké jsme se rozhodli nebo nerozhodli. I nerozhodnout se znamená rozhodnout se.\nNáš život nemůže být jiný než takový, jaký si ho představujeme.\nV našem životě platí tyto zákony :\nvšichni se něčeho bojíme\nmůžeme dělat, být a mít všechno, co si umíme představit\npřitahujeme všechno, čeho se bojíme ( to, čeho se bojíme, zakusíme )\nManipulujeme-li energii určitým způsobem a dostatečně dlouhou dobu, dostaneme hmotu. Energii naší myšlenky nikdy neumírá. Energie přitahuje energii stejného druhu – tak se tvoří, nakupuje hmota. Proto STRACH přitahuje energii stejného druhu. Uvědomme si, že neexistuje nic, než láska.\nOdmítnout něco znamená popírat, že to existuje.\nBuďme věrni však svým názorům a hodnotám, protože tím charakterizujeme sami sebe. Prozkoumejme je a vyměňme rozbité cihly za ty, které nedrží dům.\nJestliže nám naše hodnoty vyhovují, buďme jim věrni. Braňme je. Bojujme za ně takovým způsobem, který nikoho nezraňuje.\nVelmi málo názorů jsme si utvořili na základě vlastní zkušenosti. Přesto cílem našeho života je získat zkušenost – a z této zkušenosti vytvořit své já. My však tvoříme své já ze zkušenosti druhých.\nHŘÍCH ( když by existoval ) je dovolit sami sobě stát se tím, čím jsme, na základě zkušenosti druhých ( učitelé, posvátné knihy, rodiče ). Ostatní totiž mají zájem na tom, jak myslíme. My si to nechceme však připustit a říkáme, že naše představy jsou mylné.\nPeníze jsou dobrá věc.\nTOUHA je jiná. Jak potřeba. Je počátkem veškeré tvůrčí činnosti. Je to první myšlenka.\nSnažme se zjistit, zda hodnoty, kterým sloužíme svými myšlenkami, slovy a činy, nám dovolují realizovat nejvyšší a nejlepší představu, kterou jsme o sobě kdy měli.\nBOŽÍ PLÁN = nemohli bychom vytvářet to, čím jsme, kdybychom tím už byli. Museli jsme to jen zapomenout.\nNáš život se rozeběhne, jakmile se k tomu rozhodneme – jakmile změníme představu o nás samých – proto mysleme, mluvme a jednejme jako Bůh, kterým jsme.\nNic se nám neděje, vše vytváříme!\nVše, co vidíme ve svém světě, je důsledkem našich představ a myšlenek.\nPřestaňme hledat nový svět. Začněme jej tvořit.\n- uvědomme si, kde jsme teď, a kde chceme být\n- začněme měnit své myšlenky, slova a činy, které odpovídají naší nejkrásnější vizi\n- bude to velice těžké, musíme sledovat každou svou myšlenku a vědomě se rozhodovat\n- je to výzva k ukončení nevědomého života\n- je to úkol, k němuž nás vyzývá naše duše od počátku času\n- představujme si, jaký chceme, aby byl a odstraňme vše, co s ním nesouvisí ( slova, myšlenky a činy )\nŽehnejme všemu, co není nádherné, protože tak si uvědomujeme, co krásné je.\nLÉČENÍ je proces, ve kterém přijímáme všechno, ale volíme to nejlepší.\nCelý život se snažíme přesvědčit sami sebe, že jsme špatní. Je však mnohem obtížnější popírat to, čím jsme, než to přijmout. V této hře nemůžeme prohrát a nedostat se tam, kam jdeme.\nNežijeme každý den proto, abychom objevovali, co nám život přinese, ale proto, abychom jej tvořili.\nUctívejme vše, co jsme vytvořili.\nZjistíme-li něco, že se nám nelíbí z toho, co jsme vytvořili, změňme to ( nová myšlenka, nové slovo, udělejme něco nového ).\nNáš život se rozběhne, až o něm začneme jasně přemýšlet. Přemýšlejme o tom, čím chceme být, co chceme dělat a mít. Přemýšlejme o tom často, dokud nám to nebude jasné. A až nám to bude jasné, nepřemýšlejme o ničem jiném. Nepřemýšlejme o žádných jiných možnostech.\nZbavme se pesimismu, negativních myšlenek a pochybností. Zažeňme všechny obavy. Soustřeďme se jen na naši tvůrčí myšlenku.\nZačněme svoji představu hlásat jako pravdu. Užívejme JÁ JSEM!\nVše je otázkou ZÁMĚRU. Proto přemýšlejme o tom, o čem přemýšlíme a to znovu a znovu ( když myslíme negativně – svět je špatný, jsem sklíčený, mám těžkosti ).\nSkutečný Mistr se ničeho nezříká. Všechno odkládá stranou, jakoby odložil cokoli, co již nepotřebuje.\nTouhy se nepřekonávají, ale musíme je změnit.\nČemu se bráníme, to přetrvává.\nNa co se díváme, to zmizí ( ztratí svoji iluzorní podobu ).\nNeposuzujme to, k čemu máme vášnivý vztah. Prostě si uvědomme a zamysleme se nad tím, zda nám to pomáhá stát se tím, čím chceme být.\nJen odložíme to, co se nám nelíbí. Skutečný Mistr netrpí v žádné situaci a ani si nestěžuje. Nehovořme o utrpení ( síla slova ). Činíme reálným to, čemu věnujeme pozornost. Mistři volí to, co chtějí učinit reálným. Myslíme si, že utrpení je dobré a radost špatná. Naše názory nám tak brání prožívat radost a naše očekávání nás činí nešťastnými.\nSmyslem života není někam se dostat – smyslem života je uvědomit si, že tam už jsme, a že jsme tam vždycky byli. Smyslem života je tvořit to, čím jsme, a pak to poznávat a zakoušet.\nNemůžeme poznat a stát se tím, čím jsme, v nepřítomnosti toho, čím nejsme\nNejsme odpovědni za žádnou jinou lidskou duši. Každá duše si musí neustále volit svůj osud. Naším úkolem je učinit ostatní nezávislými, naučit je, jak se bez nás obejít. Pokud nás potřebují, není to žádné požehnání.\nNedělejme z lásky pouta, ale magnet, který přitahuje. Ale potom se obrátí a odpuzuje, aby ti, co jsou přitahováni, nezačali věřit, že se nás musí držet, aby přežili.\nAť naše láska vypudí naše milované do světa, aby si uvědomili, čím jsou.\nNení nic, co bychom nemohli mít, jestliže chceme.\nDělej to, co děláš opravdu rád. Nedělej nic jiného. Nemáš moc času. Přinejmenším dělej něco, co tě těší, něco, co vyjadřuje, čím jsi.\nČlověk nedělá něco, aby byl šťastný. Člověk je šťastný, a proto něco dělá.\nNeustále měníme svá rozhodnutí, tím si komplikujeme život.\n- soustřeďme se na 1 věc\n- jděme za tím, co jsme si předsevzali, dokud to neuskutečníme\n- buďme soustředěný\n- nerozptylujme se\n- buďme rozhodní – nebojme se\nVšechno mít nemůžeme. To, co chceme příliš, nedostaneme. Vesmír nám pošle CHTĚNÍ.\nVesmír tvoří to, co vyvoláváme. Proč nám to trvá dlouho?\n- nevěříme, že můžeme mít to, co si vybereme\n- nevíme, co si vybrat\n- snažíme se dopředu zjistit, co je pro nás nejlepší\n- chceme záruky\n- neustále měníme svá rozhodnutí\nDělejme to, co jsme se rozhodli dělat a to znovu a znovu, dokud se naše vůle neprojeví v životě.\nŽe jsme na cestě k dokonalosti poznáme podle toho, že se zmenšuje rozdíl mezi tím, co děláme a co chceme dělat.\nKdyž se rozhodujeme, měli bychom přemýšlet jen o tom, zda to, co chceme udělat, je vyjádřením toho, co jsme a čím chceme být.\nREAKCE je opakování nějaké akce z minulosti. Používáme při tom rozum. Vyřaďme rozum, neanalyzujme ani nekritizujme zážitky z minulosti.\nBudeme-li se snažit přijít na to, co je pro nás nejlepší, pak se budeme rozhodovat příliš pomalu a opatrně a budeme očekávat příliš.\nRozum chce nejlepší.\nNebudeme-li dávat pozor, utopíme se ve svých očekáváních.\nSkutečná oslava je bezmyšlenkovitá.\nNeprožíváme svou radost, a proto se nám nedaří vytvořit svoji realitu, kterou jsme si vybrali. Jakmile poznáme svou pravdu, neměňme svá rozhodnutí.\nNesnažme se něco dělat – dělejme to!\nNejsme od ničeho a nikoho odděleni. Proto přestaňme lhát. Mluvit pravdu je pro nás nejlepší.\nVšechno v našem životě se stalo proto, abychom se mohli vyvíjet přesně tak, jak jsme potřebovali a jak jsme chtěli.\nDělat to, co se nám líbí, není nic špatného.\nNezkoumejme, komu jsme ublížili. Dokud se zabýváme tím, co si o nás myslí druzí, nejsme svůj vlastní člověk. Teprve až nebudeme potřebovat ničí souhlas, budeme sami sebou.\nNemusíme být dokonalí, abychom mohli mluvit o dokonalosti. Snažme se být upřímní a opravdoví. Chceme-li napravit všechny „škody“, které si myslíme, že jsme způsobili, dokažme to svým chováním. Dělejme, co můžeme a o víc se nestarejme.\nPocit viny nás nutí být tím, čím nejsme. Jednou nás zabije. Neměli bychom mít pocit viny, to potom nemilujeme sami sebe.\nNení nic špatné. Je jen to, co pro nás není dobré, co neodpovídá tomu, kdo opravdu jsme a čím se chceme stát.\nSTRACH je jiný, jak opatrnost. Buďme opatrní, ale nemějme strach, protože strach ochromuje.\nNEBOJÁCNOST je blahoslavenost. Musíme být natolik nebojácní, abychom navázali svůj vlastní vztah k Bohu.\nPřejme ostatním to, co si oni sami přejí = to je skutečná láska.\nStarejme se o své vlastní potřeby, o to, co máme, co si přejeme. Chybou je, když se staráme o druhé. Protože to nejlepší pro mé já se stane tím nejlepším pro druhé. Chyba tedy není v tom, že si nevybereme to, co je nejlepší pro nás, ale spíš v tom, že nevíme, co je pro nás nejlepší.\nA to je důsledkem toho, že nevíme, kdo jsme a čím se chceme opravdu stát.\nCo je pro mě nejlepší závisí na tom, kdo jsem a čím se chci stát. Nemůžeme vědět, co je pro mě nejlepší, dokud se nerozhodnu, čím chci být.\nBůh pečlivě stvořil to, co nejsme, abychom mohli prožívat a zakoušet to, co jsme.\nVe Vesmíru je „bytí“ předpokladem „vlastnění“ a ne naopak. Nemusíme nejdříve něco mít – čas, lásku….,abychom něčím byli, něčím se stali, byli spokojeni, byli s milým člověkem. Nejdříve jsme šťastní….a teprve pak začneme všechno dělat. A brzo zjistíme, že to, co děláme, nám přináší to, co jsme vždy chtěli „mít“.\nAbychom to uvedli do pohybu, musíme se rozhodnout, co chceme mít, co bychom byli, kdybychom to měli, a pak se snažit tím „být“.\nV životě nemusíme dělat NIC.\nVšechno záleží na tom, co jsme!\nČlověk, který je šťastný, má dostatek času na všechno, co je opravdu důležité. Má dost peněz a dost lásky na celý život. Protože je šťastný, uvědomuje si, že má všechno, co potřebuje k tomu, aby „šťastný byl“.\nRozhodujeme-li se předem, co chceme být, pak se tím skutečně staneme.\nSpokojenost je stav mysli a jako každý duševní stav, i spokojenost se projevuje ve fyzické formě.\nKdyž to fyzicky ještě nemáme ( lásku, peníze, čas….. ), chovejme se tak, jako bychom to už měli, jako bychom už takoví byli ( bohatší, milovanější…. ).\nStaneme se tím, co předstíráme, že už JSME.\nDělejme to tak dlouho, dokud se to neuskuteční. Nesmíme to však jen předstírat, naše činnost musí být upřímná.\nVŠECHNO, CO DĚLÁME, DĚLĚJME UPŘÍMNĚ. JINAK Z TOHO NEBUDEME MÍT ŽÁDNÝ UŽITEK. Pokud to jen hrajeme, mysl to ví. Potom nespolupracuje ve vzorci:\nTĚLO + MYSL + DUCH= výsledek ( upřímnost mysli a činnost těla, jedině tak, že se povzneseme nad sobecký aspekt osobního zisku ).\nProto dávejme druhým to, co si sami přejeme.\nChceme-li být šťastní, obšťastňujme druhé.\nChceme-li být bohatí, obohacujme druhé.\nChceme-li být milováni, milujme druhé.\nDělejme to upřímně a ne proto, abychom dosáhli osobních výhod, a ono se vrátí, vše co rozdáme. Samotný fakt, že někomu něco dáme, nás přesvědčí o tom, že to skutečně máme. Mysl nabude dojmu, že to musíme mít, jinak bychom to přeci nemohli rozdávat. To se potom projeví v našem životě, že začneme takoví být.\nCokoli jsme, to vytváříme.\nKdyž dáváme něco proto, abychom tím sami něco získali, naše mysl si to uvědomuje. Dáváme ji signál, že to ještě nemáme. Vesmír jako kopírovací stroj, který kopíruje naše myšlenky do fyzické podoby to zkopíruje jako, že to nemáme, a proto to budeme postrádat i nadále. Navíc ten druhý to pozná. Tím oddálíme to, co se snažíme získat.\nKdyž něco chceš, někomu to dej.\nV našem životě se nemůže stát nic, co by nebylo dokonalou příležitostí k tomu, abychom něco překonali, něco vytvořili, abychom se stali tím, čím opravdu jsme.\nJsme tím, čím chceme být. Jen přestaňme měnit neustále svoji představu, kdo jsme a čím chceme být.\nCelý život můžeme prožít vědomě nebo nevědomě.\nCelý život můžeme spát nebo bdít.\nRozhodujeme se na úrovni těla, mysli a ducha. Mnohdy jsou přání rozdílná.\nV životě máme 3 možnosti:\nmůžeme dovolit svým podvědomým myšlenkám, aby vytvářeli naši přítomnou realitu\nmůžeme dovolit svému tvůrčímu vědomí, aby vytvářelo naši přítomnou realitu\nmůžeme dovolit kolektivnímu vědomí, aby vytvářelo naši realitu\nMoc se necháme ovládat kolektivním vědomím. Vyhledávejme společnost s vyšším vědomím.\nExistuje jedna velká pravda, Nejvyšší realita. Nicméně vždycky budeme mít to, co si přejeme, nezávisle na této realitě – neboť jsme Boží bytosti, a proto si neustále vytváříme svou vlastní realitu.\nVe Vesmíru není ničeho nedostatek. My ale věříme, že je nedostatek lásky, peněz, bytů, času a nápadů. A tak se to snažíme získat.\nNáš život je odrazem naší touhy a také toho, co si myslíme, že můžeme mít. Vesmír nám nemůže dát to, co si myslíme, že nemůžeme mít – i kdybychom si to přáli sebevíc. Věřit, že něco nemůžeme mít, je totéž, jako si to nepřát mít, neboť to má stejný výsledek.\nDokud se něčeho snažíme dosáhnout, protože to nemohu mít, samotná snaha dokazuje, že to nemám.\nMůžeme dělat cokoli, co dělat chceme.\nMusíme žít v stavu totálního vědomí.\nNestačí věřit, musíme vědět.\nCokoli si přejeme, dávejme druhým. Jestliže to nejsme schopni, pomáhejme druhým, aby toho byli schopni oni.\nChceme-li se vyvíjet, své názory měnit musíme.\nDržme se svých představ o tom, co je správné a co je špatné. Neboť naše představy určují, kdo jsme. Ale nevyžadujme, aby se podle našich představ řídili druzí. A nelpěme tak zarputile na svých dnešních názorech a zvycích, protože všechno je v pohybu a vše se tedy mění.\nNic nezůstává stejné. Proto měňme své názory na to, co je správné a co je špatné. Měňme své myšlenky, modely, teorie…..Prostě buďme otevření. Neodmítejme nové pravdy jen proto, že nám staré pravdy vyhovovaly.\nŽivot začíná za hranicí zóny jistoty a pohodlí.\nNemůžeme změnit něco, co si nepřiznáme.\nPrvním krokem k osvícení je přijetí reality.\nČemu se bráníme, to trvá. Na co se podíváme, to zmizí. tj. ztratí svou iluzorní podobu. Vidíme, jaké to ve skutečnosti je. A to, co je, lze vždy změnit. Nelze změnit pouze to, co není. Proto neodmítejme realitu.\nCo přijmeme, to můžeme ovládat.\nJsme ovládáni tím, co popíráme.\nNesnažme se být tím, čím nejsme.\nNáš vývoj se urychlí, jakmile přijmeme realitu.\nHlavní funkcí duše je vytvořit to, čím opravdu jsme.\nAť už děláme cokoli – souložíme, snídáme, čteme knihu nebo se procházíme po pláži – dělejme to celou svou bytostí = TOTÁLNOST\nUsmívejme se, vyléčíme si tím všechny neduhy. Zhluboka dýchejme – pomalu a zhluboka. Prožijeme tak stav hluboké extáze. Ale ani po letech meditace toho nemusíme dosáhnout. Záleží na schopnosti odhodit zbytečná očekávání.\nRozhodujeme-li se celou svou bytostí a nikoli jediným orgánem, pak je nemožné, aby nás žena ovládala. A my se nesnažíme ovládat ji.\nZnamená to, že sex.energie, která není sjednocená s vyššími čakrami, produkuje výsledky, které nevyjadřují celou naši bytost.\nPokud žijeme jako reaktivní bytosti, nemůžeme vědět, co budeme dělat a jak budeme myslet zítra. Tvůrčí lidéPokud nejsme schopni svou budoucnost vytvářet, nic neslibujme. vědí, jak se budou zítra cítit, neboť své pocity sami vytvářejí. Ale i oni mohou změnit své rozhodnutí.\nZapírání je dobrý nástroj pro ty, kteří chtějí žít v iluzi.\nHodnocení není odsouzení. Je to pouze konstatování faktu.\nNikdo nás nemůže donutit, abychom prožívali něco, co prožívat nechceme.\nNikdo nám nemůže přikazovat, jak máme žít.\nNeexistuje nic, co bych musel mít.\nNeexistuje nic, co bych musel dělat.\nA neexistuje nic, čím bych musel být.\nStačí, když jsem tím, čím právě jsem.\nJediný způsob, jak se někam dostat, je tam být.\nBuďme tam, kam se chceme dostat.\nJe to jednoduché. Nemusíme nic dělat.\nChceme být šťastní? Tak buďme šťastní.\nJestliže něco vidíme, tak to vytvoříme.\nMnozí lidé si myslí, že nad svou „instinktivní reakcí“ nemají žádnou kontrolu. U bytostí s vyšším vědomím však „instinktivní reakce“ není automatickou reakcí. Je to reakce, o které je vědomá bytost přesvědčena, že slouží jejím nejlepším instinktům. A takovou reakci lze vypěstovat a ovládat.\nČlověk nemůže dávat něco, co nemá.\nNazývejme svůj strach dobrodružstvím.\nDěti nechme jít. Nechme je, ať si ubližují. Potom je seberme a pomozme jim, pokud můžeme. Ale nebraňme jim žít jejich život. Vždy je bezpodmínečně milujme.\nNeříkejme jedno a nedělejme druhé a naopak.\nNemysleme jedno a neříkejme druhé.\nDůležité je udržet mysl, tělo a duši v rovnováze = ŽIVOT JE OTÁZKOU ROVNOVÁHY\nNaslouchejme svému břichu. Břicho ví dobře, co je potřeba.\nJestliže se nacházíme ve „stagnaci“, buď jsme zasaženi přímo, nebo se bojíme, že uděláme špatné rozhodnutí. Navzdory tomu učiňme nějaké rozhodnutí, jakékoli. Potom náš nos řekne, zda je to pro nás dobré nebo naopak. Ten pocit radosti v případě správné volby přijde po rozhodnutí, ne před ním.\nMějme svoje choroby rádi. Akceptujme je, protože čemu se bráníme, to přetrvá. Tak to je a já to nezměním.\nNa tomto světě většina lidí odmítá říkat to, co ve skutečnosti vidí. Někdy říkají dokonce pravý opak, protože se bojíme. Nemáme odvahu chovat se podle našich přesvědčení a zásad.\nJestliže budeme rozdávat ze všeho kouzelného, co v sobě máme, pak všechno kouzelné, co je kolem nás, to k nám bude přitahovat a stane se to naší součástí.\nPtejme se : „Co jsem, když se cítím naplněn, když mi je dobře?“\nNaše činnost musí vycházet z našeho bytí, nikoli naše bytí z naší činnosti.\nProč ve všem hledáme ZLO a NEGATIVITU?\nV životě máme vždycky nějakou možnost. Ve skutečnosti jsme si podmínky svého života vytvořili sami. Vytvořili jsme si dokonce i situaci, která nám nedává „žádnou možnost“, a to jen proto, abychom si uvědomili množnosti, které máme.\nTvrzení, že jsme neměli jinou možnost, je nejčastějším ospravedlněním toho, co jsme chtěli udělat.\nNikdo nedělá nic, co dělat nechce.\nPeníze nezískáme tím, že něco děláme, ale tím, že něčím jsme.9/10 světového bohatství patří 1/10 lidí.\nPeníze mají smysl jedině tehdy, když jsme ochotni je utratit. Lidé, kteří šetří peníze, by si měli uvědomit, že nic neušetří. Peníze mají největší hodnotu, když je utratíme.\nChovejme se tak, jak chceme, abychom byli.\nNaše vyjádření našeho osobního kouzla nám přinese štěstí a bohatství.\nVůči komu mám povinnosti, když ne vůči sobě?\nRozhodněme se nepřežívat, ale žijme!\nNebuďme v zaměstnání, které nás netěší – umíráme v každém okamžiku.\nNikdy se nebraňme tomu, co je jiné, než jsme my. Přivítejme to, čím nejsme a splyňme s tím natolik, že nám to umožní vyjádřit to, čím opravdu jsme.\nJsou 3 úrovně tvorby :\nčinností ( tělem )\nProblém je, že něco si myslíme a děláme něco jiného, něco říkáme a jiné děláme a neříkáme, co si myslíme.\nSledujme své myšlenky a přestaňme přemýšlet o té, která nás nevyjadřuje – vyhoďme ji.\nVesmír nikdy neodmítne naše myšlenky, jen je obohacuje a pomáhá jim růst.\nNebuďme příjemci, ale snažme se být zdrojem toho, co chceme v životě prožít.\nZamysleme se nad tím, čemu věříme. Zeptejme se sami sebe, zda nám to je prospěšné. Přemýšlejme o tom, co je nám nepříjemné a snažme se to přijmout ( to, co je pro nás prospěšné ). Najděme pohodlí v nepohodlí a nespokojenosti. To, co je pro nás nepříjemné přijměme podle toho, když je to pro nás prospěšné.\nDokud nejsme ochotni ztratit všechno, nemůžeme všechno mít.\nCo se snažíme udržet, to nám proklouzne mezi prsty. Neboť tím, že na něčem lpíme prohlašujeme, že si myslíme, že jsme ode všeho odloučeni.\nŽijeme v tichém zoufalství. Trpně se podrobujeme životu, protože si myslíme, že nemáme žádnou kontrolu nad vnějšími okolnostmi.\nNestěžujme si druhým. Přijměme to, co je, tak, jak to je. Většina lidí bolest odsuzuje, protože si myslí, že by neměla existovat. Ale tím, že bolest přijímáme, můžeme odstranit utrpení.\nKaždé rozhodnutí má své důsledky. Nicméně důsledky nejsou trestem. Důsledky jsou prostě důsledky.\nJestliže něco chceme dodržovat, děláme to proto, že to dělat chceme. Všechno v životě děláme jen proto, že to dělat chceme. Neexistuje nic, co by nebylo svobodným rozhodnutím.\nŽivot nám nabízí nejhorší možnosti v době, kdy jsme na pokraji zásadní životní změny.\nNepříjemná volba je způsob, jakým duše oznamuje mysli skrze tělo, že musíme zásadně změnit totalitu svého bytí ( 6 – 7x za život ). Vítejme je, nabízejí úžasnou příležitost udělat pokrok v osobním vývoji.\nChceme-li vnímat každý okamžik života, musíme přemýšlet o smrti, jinak nemůžeme žít plným životem.\nVšechno začíná končit, jakmile to začíná začínat.\nNikdy nepochopíme život, dokud nepochopíme smrt.\nChvíle prožité s nějakým člověkem by byly mnohem krásnější, kdybychom jsme si myslili, že jsme spolu naposled. Každý okamžik bychom prožívali mnohem intenzivněji.\nŽivot pořádně nevnímáme. Uniká nám jeden okamžik za druhým a s nimi jejich bohatství.\nHluboce o něčem přemýšlet, znamená proniknout pod povrchní zdání. Přestat žít v iluzi. Jedině tak je možné se z něčeho radovat.\nDokonce i z iluze se můžeme radovat. Neboť víme, že je to iluze, a toto vědomí nás naplňuje radostí. Právě skutečnost, že něco považujeme za reálné, je zdrojem veškeré bolesti.\nNic z toho, o čem víme, že to není reálné, nám nemůže způsobit bolest.\nNic není bolestivé, jakmile si uvědomíme, že nic není reálné. A až pochopíme, že smrt je iluze, přestaneme se smrti bát ( nejsme tělo, život je věčný ).\nPomíjivost je jediná pravda.\nKdyž by bylo něco trvalého, nemohlo by to být. Neboť trvání má význam pouze ve vztahu k pomíjivosti. Tudíž i trvání je pomíjivé.\nOslavujme to, čím jsme dnes, neodsuzujme to, čím jsme byli včera a nevylučujme to, čím se můžeme stát zítra.\nNikdy Bůh neřekl, že je lepší být na vyšší úrovni vědomí. Ve skutečnosti to lepší není.\nČemu se bráníme, to trvá. Na co se podíváme, to zmizí. tj. ztratí svou iluzorní podobu. Vidíme, jaké to ve skutečnosti je. A to, co je, lze vždycky změnit. Nelze pouze změnit to, co není. Proto neodmítejme realitu.\nOdporovat něčemu, znamená přisuzovat tomu život.\nNikdy se ale ničemu nebraňme. Když musíme o něčem přemýšlet, nebraňme se tomu. Raději se na to přímo podívejme a pak se rozhodněme, zda to chceme nebo ne. A to záleží na tom, čím chceme být. Na tom závisí všechna naše rozhodnutí. Proto se nebraňme pokušení, ale odvraťme se od něj, od všeho, čím nejsme.\nHlavní funkce duše je vytvořit to, čím opravdu jsme.\nNeexistuje nesprávná cesta, neboť se nemůžeme „nedostat“ tam, kam jdeme. Je to jen otázka času a i ten je iluze.\nProstě si uvědomujme, co děláme, co máme a čím jsme, a ptejme se, zda nám to slouží.\nVše podléhá přírodním ( vesmírným ) zákonům. např: Všechny následky naší činnosti jsou nakonec zakoušeny naším Já.\n( cokoli způsobíme druhým, nakonec zakoušíme sami )\nVšichni se něčím stáváme. A čím se stáváme? To nevíme. To poznáme, až se tam dostaneme. Ale cesta je naší radostí. A jakmile se tam „dostaneme“, jakmile si vytvoříme další vyšší představu o tom, kdo jsme, začneme vytvářet další a tak pokračujeme donekonečna.\nSmysl života je být tím, čím opravdu jsme. Ostatně to děláme každý den. Každým slovem, myšlenkou a činem. A do té míry, jak jsme spokojeni s tím, čím jsme.\nČím jsme, poznáme, když to budeme dělat.\nŽivot není škola.\nChápu, že se cítíte tak, jak se cítíte! ( tím neříkáme, že sdílíme pocity druhých nebo že s nimi souhlasíme, s tím co udělali – pouze to chápeme ).\nKaždý útočník chápe útok jako obranu.\nNejvětší problém je STRACH druhých, že nikdo nechápe jejich problémy. Pocit, že nás druzí nechápou, vede k zoufalství, a naopak pocit, že nás druzí chápou, vede k dialogu.\nSamo o sobě nic není špatné ani správné.\nNěkteré věci prostě fungují a jiné nefungují.\nNěkteré věci jsou prospěšné, a jiné ne. To záleží na tom, čím chceme být, co chceme dělat a co chceme mít\nNaše hodnoty se mění v závislosti na tom, jak se mění naše chápání situace. Mění se podle toho, jak se mění naše cíle a základní lidské hodnoty. Omyl je myslet si, že existuje něco, co je vždy správné nebo vždy špatné.\nMORÁLKA = extrémně subjektivní záležitost podle toho, co chceme v určité době dosáhnout. Vznikla z falešné představy, že Bůh od nás vyžaduje, abychom se chovali určitým způsobem.\nZakládáme morální principy na posvátných zákonech, které uplatňujeme podle toho, zda nám vyhovují za určitých okolností, v určité době a v určité společnosti.\nNaše morální principy závisí na tom, co nám v dané době přináší užitek. Morálka je vlastně pro nás funkčnost.\nLidstvo se už dávno rozhodlo, že „správné“ je to, co funguje z hlediska toho, čím se snažíme být, co chceme dělat a co chceme mít. Ale my to nejsme ochotni přiznat. Komplikujeme to tím, že nejsme schopni se dohodnout na tom, čím chceme být, co chceme dělat a co chceme mít. Musíme podle toho změnit své chování.\nMěníme své morální zásady podle potřeby a to je správné. Tak se vlastně mění morálka. Tak začíná být funkční.\nTo, co je v rozporu s morálkou, odsuzujeme. Odsuzování vede k ospravedlňování. Tvrdíme, že nás morálka nutí jednat určitým způsobem. My se ale musíme spoléhat na FUNKČNOST.\nBůh nás má rád a tak nám dal svobodnou vůli. Je to ten nejcennější dar.\nSvoboda je pravou podstatou Boha.\nNahraďme protiklad správný x nesprávný za prospěšný x neprospěšný.\nLEPŠÍ = prokleté slovo\nPřijměme 2 nové zákony:\nvšichni jsme součástí celku\nnaše cesta není lepší, naše cesta je prostě jiná\nZákladní principy života :\nJsou to základy mentální projekce. Jsou funkčnější než:\n1.morálka ( odpovídá funkčnosti )\n2.spravedlnost ( odpovídá přizpůsobivosti )\n3.vlastnictví ( odpovídá udržitelnosti )\nŽivot se stává udržitelným tím, že přizpůsobuje svoji funkčnost. Jestliže něco přestane fungovat určitým způsobem, pak se přizpůsobí, aby to bylo udržitelné. Udržitelnost tak zajišťuje funkčnost.\nSnažme se opravit to, co nefunguje.\n- prostě změníme směr\n- najdeme si nový způsob\n- změníme své myšlenky, slova a činy\ntzn. přizpůsobíme se!\nMěňme svá pravidla. Potřebujeme nová pravidla, nemůžeme žít dneska podle včerejších pravidel ( funkčnost – přizpůsobivost ).\nPOZOROVÁNÍ – HODNOCENÍ - ROZHODOVÁNÍ\nVlastnictví je deformovaný pokus vyjádřit udržitelnost. Uplatňujeme vlastnické právo na všechno, co si přejeme, aby se zachovalo. Jsme však pouze správci, ne majitelé ( svého těla, partnerky, pozemků….. ). Život nás žádá, abychom je pouze udržovali. Věci mohou být v našem vlastnictví, ale nemohou být naším vlastnictvím. Myšlenka vlastnictví poškozuje duši.\nŽijeme v tajnůstkářské společnosti. Myslíme si, že jediný způsob, jak získat to, co chceme, je nikomu neříkat, co chceme.\nHodnoty, které měly platnost dříve, nemusí platit dnes. Vyberme si nové hodnoty, přizpůsobivé, které slouží našim zájmům ( naší duši ), ne pouze zájmům těla ( přežít, najíst se, cítit rozkoš ). Nejsme jenom tělo. Jsme neomezení a nekoneční.\nMěli bychom začít žít takovým životem, který bude vyjádřením našich nejvyšších a nejkrásnějších představ, místo aby byl jejich popřením.\nŽivot je opakování. V životě se neděje nic nového. To je nemožné. Je však možné chápat novým způsobem to, co se už mnohokrát stalo. Snažme se najít zalíbení v opakování.\nKRUHOVÁ LOGIKA získává sílu od kruhu, jejž tvoří. Pohybovat se v kruhu znamená procházet znovu a znovu týmiž body. Pohybovat se v kruhu moudře znamená procházet týmiž body poprvé. Tímto způsobem se obyčejné stává neobyčejným. A kruh se stává cestou k tomu, kam se chceš dostat. A až si uvědomíš, že se kruh uzavřel, že se vrátil k výchozímu bodu, pak pochopíš, že sis vždycky přál být tam, kde jsi už byl……..a kde jsi byl vždycky.\nSamo o sobě není nic správné ani špatné. Jsou jen věci, které nefungují, a věci, které fungují. Funkčnost čehokoli záleží na tom, čím chceme být, co chceme dělat a co chceme mít.\nKonstatování není odsuzování a objektivní prohlášení není obvinění. Konstatování popisuje realitu dané situace, posuzování hledá její smysl.\nVšechno má jen takový smysl, jaký tomu dáme.\nVšechno v životě má jediný cíl – prožívání vrcholného štěstí. Naše duše nemá nic jiného na práci a nic jiného ani dělat nechce.\nNejhlubším tajemstvím je, že život není procesem objevování, ale tvoření. Proto se nesnažme zjistit, čím jsme, ale snažme se stát tím, čím chceme. Jsme zde proto, abychom si rozpomenuli a znovu se stali tím, čím jsme. Musíme stvořit sami sebe.\nVšechno již víme, nepotřebujeme chodit do školy. Potřebujeme si jen připomenout to, co již známe.\nVědět je jedna věc, ale dokud to nezakusíme, tak se vlastně neděje nic.\nDokud se myšlenka nebo představa nestane zážitkem, všechno je pouhá spekulace.\nJSOUCNO chtělo prožívat samo sebe, to mohlo jen z vnějšku, z bodu mimo sebe. Ten nebyl, a proto použilo referenční bod uvnitř. Rozdělilo se na části a tak se stalo tím i oním. Objevily se 3 prvky :\n- to, co je tady\n- to, co je tam\n- to, co není tady ani tam ( ale musí existovat, aby mohlo existovat tady a tam )\nBůh je zároveň vším, co je a není. Největším božím darem je RELATIVITA.\nz nicoty se zrodilo jsoucno\ncelek se rozdělil na části a tak vznikl čas\naby mohla existovat láska, musí existovat také její protiklad = strach ( Adamův pád, zrození zla, Satanova vzpoura )\nTak vznikla polarita = dualita.\nExistuje jen jediný způsob, jak může stvořitel poznat sám sebe a tím je tvořit, aby poznal sám sebe jako Boha. To může jen skrze nás.\nVědět je něco jiného, jak zakoušet nebo prožívat. Proto byl stvořen fyzický vesmír.\nFyzický způsob je jediný způsob, jak empiricky poznat to, co známe rozumově. Proto vznikl fyzický vesmír a teorie relativity – musíme poznat nejdříve opak, abychom mohly poznat protipól opaku. A tak nemůžeme poznat, čím jsme, dokud jsme se nesetkali s tím, čím nejsme.\nNemůžeme stvořit sami sebe, dokud se nezničíme.\nZapomněli jsme na to, čím skutečně jsme. Nemůžeme nebýt potomky Boha, ale můžeme na to zapomenout. Proto pobyt ve fyzické realitě je vlastně proces ROZPOMÍNÁNÍ. Nejde zde o učení.\nBytí lze dosáhnout jedině zkušeností.\nVĚDĚNÍ -----------------ZAKOUŠENÍ---------------BYTÍ = Boží trojice\nOtec Syn Duch Svatý\nNadvědomí vědomí podvědomí\nMysl tělo duch\nEnergie hmota éter\nMyšlenka slovo čin\nMinulost přítomnost budoucnost\nPředtím nyní potom\nTady tam prostor mezi\nFyzické vztahy jsou dyadické ( vpravo/vlevo, nahoře/dole, velký/malý, pomalý/rychlý, mužský/ženský ). Vše je buď jedním nebo druhým, nebo větší či menší verzí jedné z polarit. Ve fyzickém světě nemůže nic existovat bez svého protikladu. Náš každodenní život je založen na této realitě.\nVztahy ve vyšších sférách jsou triadické.\nVšechno je dočasné. Nic nezůstává stejné, nic není statické. Záleží na nás, jakým směrem se situace obrátí.\nNemusíme se snažit dostat do nebe, když už tam jsme.\nOSVÍCENÍ je pochopení, že nemusíme nikam jít, že nemusíme nic dělat a že nemusíme být ničím jiným než tím, čím už jsme.\nVe skutečnosti jen nevíme, že víme.\nVÁŠEŇ je oheň, který nás nutí vyjádřit, čím skutečně jsme. Nezříkejme se vášní, neodmítejme ji, ale nebuďme závislí na výsledcích. Neočekávejme.nemáme-li vášeň, nemáme žádný život.\nŽivot bez očekávání je život bez potřeby dosáhnout specifických výsledků. To je ta pravá svoboda.\nDuše se snaží realizovat svou nejvyšší myšlenku činností. Tato touha je vášeň. Neočekávejme odměnu, to není vášeň. Toto očekávání je hlavní příčinou lidské nespokojenosti.\nŽádej a bude ti dáno. Hledej a nalezneš. Klepej a bude ti otevřeno.\nŽivot je proces neustálého tvoření.\nTajemství všech Mistrů je to, že nemění svá rozhodnutí.\nNikdy se nespokojme se zápornou odpovědí.\nPřivoláváme to, co si myslíme, cítíme a říkáme.\nNepřemýšlejme o tom, co je pro nás nejlepší, a začněme dělat to, co vyhovuje naší přirozenosti.\nNaše pocity jsou naší pravdou.\nNegativní pocity nejsou žádné pocity, jsou to představy založené na naší nebo cizí zkušenosti.\nZkušenost není ukazatelem pravdy, neboť čistou pravdu vytváříme v přítomném okamžiku.\nNikdo k nám nepřijde náhodou.\nUdálosti a lidé jsou k nám přitahováni pro naše vlastní účely.\nKOLEKTIVNÍ VĚDOMÍ je velmi mocné. Může ovládat naše individuální vědomí. Chceme-li, aby byl náš život harmonický, všude musíme, kam přijdeme, se snažit vytvořit kolektivní vědomí. Když se nám to nedaří ve skupině, která je jiná, opusťme ji. Jinak by nás mohla vést tam, kam chce ona. Když nemůžeme najít takovou skupinu na úrovni našeho vědomí, vytvořme si ji sami.\nVětšina lidí je spokojená se stavem světa. Kolektivní vědomí vede ke ztrátě soucitu. Dává vinu druhým za problémy vlastní.\nPříšerné není, že Hitler páchal zločiny, ale to, že jsme mu to dovolili a umožnili.\nVšechno začíná u nás samých. V každém z nás je trochu Hitlera. Hitler nám nebyl poslán, Hitlera jsme si vytvořili. Zrodil se z kolektivního vědomí. Přišel nám nastavit zrcadlo. Nastavil nám parametry, které nás donutily přehodnotit naše představy o nás samých. Hitler ze svého modelu světa nedělal nic špatného.\nNechvalme jednoho a neodsuzujme druhého. Budeme-li to dělat, nikdy ničemu neporozumíme.\nŽijeme mnoho životů, abychom byli tím, čím skutečně jsme.\nCelý život je procesem SEBEVYJÁDŘENÍ.\nPřitahujeme k sobě lidi a události, abychom je použili jako nástrojů k vytvoření té nejvyšší verze nejvyšší představy, kterou jsme o sobě kdy měli.\nRozhodněme se, co jsme a čím chceme být, a snažme se toho dosáhnout ze všech sil ( neplýtvejme časem tak, že chceme všechno v životě zažít ).\nPravdu nelze zdiskreditovat, dokázat ani vyvrátit. Pravda prostě je.\nŽIVOT je boží dichotomie, zážitek, v němž v tomtéž okamžiku existují 2 zdánlivě si odporující pravdy.\nVe Vesmíru není nic od ničeho odděleno. Chovejme se tak, jako bychom nebyli od nikoho a ničeho odděleni. Smyslem života je spolupráce, nikoli ovládání.\nByli jsme stvořeni proto, abychom z vlastní zkušenosti poznali, kdo jsme. Navíc jsme na to museli zapomenout, abychom se na to mohli opět rozpomenout a znovu to vytvářet.\nJestliže Bůh prožívá to, co je, pak to nemůže vytvořit. Nemůže vytvořit něco, co už je. A proto se našlo něco, co nám umožnilo na tohle vše zapomenout – a to je život na fyzické úrovni.\n- ten nás zhypnotizoval\n- je to nízký aspekt rozkoše, který jsme přijali\n- je důležitý, protože skrze nízké můžeme jedině poznat vysoké\nMusíme zvýšit ale svoji hladinu životní energie ve svém těle = sexuální energie. Rozproudit tuto energii a přenést do Třetího oka.\nNičeho se nebojme. Dělejme to, co považujeme za sprosté, i to, co považujeme za hluboké – a nakonec poznáme, že mezi tím není žádný rozdíl. Bůh je všechno, co existuje. Nic od ničeho není oddělené.\nOslavujme to, čím jsme dnes, neodsuzujme to, čím jsme byli včera, a nevylučujme to, čím se můžeme stát zítra.\nŽijme podle nejkrásnější představy, jakou jsme si o sobě kdy vytvořili.\nPrvním krokem k tomu, abychom něco uskutečnili, je prohlášení, že to tak je.\nVše závisí na tom, z jakého hlediska se na to díváme.\nŽivot je proces. Skutečná stálost či věrnost odporuje přírodním zákonům. Neexistuje proto totožnost, jen podobnost. My to však nerozlišujeme. Lidé se dostávají do konfliktu sami se sebou. Nevědí, zda se chovat podle toho, co včera slíbili, nebo podle toho, co si dnes myslí. Proto prožívají hluboké vnitřní konflikty.\nZRADIT SÁME SEBE, ABYS NEZRADIL DRUHÉHO, JE TAKÉ ZRADA. JE TO TA NEJVĚTŠÍ ZRADA.\nProč bychom měli mít právo, aby druzí dodržovali své sliby? Tím je nutíme dělat to, co nechtějí.\nLidé, kteří žijí v tichém zoufalství ( tj. ti, kteří dělají to, co se domnívají, že dělat musí ), dělají mnohem víc škody než ti, kteří dělají, co dělat chtějí.\nZákladním instinktem všech lidí je vyjádřit svou jedinečnost. Vytvořit takovou společnost, kde by byli všichni stejní, je nemožné a nežádoucí .\nLáska nemá žádné požadavky. Má-li, tak to není pravá láska.\nVšechno, co děláme, děláme pro sebe.\nCo děláme pro druhé, děláme pro sebe.\nCo je dobré pro druhé, to je dobré pro nás.\nCo je špatné pro druhé, to je špatné pro nás.\nJakýkoli vztah mezi lidmi má jediný účel. Existuje jako nástroj, který nám umožňuje realizovat a vyjádřit naši nejkrásnější představu o tom, čím opravdu jsme.\nJestliže nemilujeme své já, jestliže dovolíme, aby nás druzí zneužívali a poškozovali, pak budeme pokračovat v chování, které druhým umožňuje, aby nás zneužívali.\nVšechno v životě závisí na tom, čím chceme být.\nKdyž dáváme, vlastně tím přijímáme.\nHrajeme určitou zvolenou roli. Jsme vlastně svou rolí.\nCelý svět je jeviště a všichni lidé jsou herci.\nČím jsme, rozhodujeme sami.\nCo hrajeme, tím jsme.\nKaždý čin je aktem seberealizace. Všechno, co si myslíme, děláme a říkáme, je prohlášením : Tohle jsem já!\nMy vytváříme Boha.\nVnitřní hlas je navigační systém domů.\nNejdříve přichází vize a pak její realizace ve vnějším světě.\nŽivot nám připraví různé situace, ale jen my rozhodujeme o tom, co znamenají.\nNA NIČEM NEZÁLEŽÍ!\nV nepřítomnosti toho, čím nejsme, neexistuje ani to, čím jsme.\nOpak toho, co prožíváme, nemusí existovat v bezprostřední blízkosti.\nVšichni jsme už zažili všechno. Nemusíme to zažít, stačí si to jen připomenout. VŠICHNI JSME ZAŽILI VŠECHNO – vším jsme. Proto jsme to, co prožíváme. Svůj život si vytváříme sami. Rozpomínáme se na všechno, čím jsme a z toho si vybíráme to, co chceme prožívat v tomto životě na této planetě.\nEVOLUCE = vývoj se pohybuje v kruhu.\nNemusíme si vytvářet své vlastní negativní pole, tzn. můžeme odstranit všechno, čím nejsme, aniž tím ohrozíme svou schopnost uvědomovat si a prožívat to, čím opravdu jsme. Nemusíme hledat protiklady, stačí když si uvědomíme, že to existuje.\nČemu věříme a o čem mluvíme, to se nám stane.\nNeexistuje mocnější aspekt lidského prožívání než naše představa o životě, než naše rozhodnutí a volba.\nNaše geny jsou jako astrologická znamení. Jsou to predispozice, které můžeme změnit, pakliže chceme a to tím, že změníme svoji mysl. Nikdo této schopnosti však nevěří.\nZáleží na naší myšlence, na našem úmyslu. To je důležité a to se počítá. Ne to, co děláme.\nJsme pouze kolečko v obrovském kole.\nNaše okolí je součást nás.\nProces přeměny je rozhodnutí, nikoli objev. To znamená, že to není něco, co o sobě zjistíme, ale co si pro sebe vybereme.\nNerozhodnout se znamená rozhodnout se. Neboť nezvolit si něco specifického znamená zvolit si cokoliv, co život přinese. A to není moc posilňující.\nSvět je plný chodících spáčů.\nRozhodněme se, jaká bude naše budoucí skutečnost. Žijme vědomě. Můžeme se rozhodnout, jaké budeme mít zážitky.\nať jsou okolnosti jakékoli, náš prožitek si můžeme zvolit\novládneme tak budoucnost\nvítejme všechny zážitky, protože nám pomáhají být tím, čím ve skutečnosti jsme\nčemu se bráníme, to přetrvává\nna co se podíváme, mizí\nvolme si do budoucna možné zážitky, které nás mohou potkat a předem si napišme zvolené reakce na ně a to podle toho, kým a čím si přejeme být v těchto vztazích\n3 kouzelná slova ve vztahu : JAK SI PŘEJEŠ.\nTo, co děláme druhým, děláme sami sobě. Potom bychom nikdy nezacházeli s vlastními city, jak zacházíme s city druhých.\nTo, co je nejlepší pro druhé, je nejlepší pro mě.\nŽádná potřeba neexistuje. Potřeba je iluze.\nČím víc víme, tím víc chceme vědět.\nVše je v pohybu = EVOLUCE.\nVšechno živé ( molekuly a atomy ) obsahuje inteligenci:\n- ta je životu vrozená\n- je součástí buněčného kódu\n- tyto částice se pohybují způsobem, který má smysl\n- produkují specifický a vypočitatelný výsledek = ŽIVOT\nV určitém bodě evolučního procesu si životní energie začne uvědomovat, že si je vědoma sama sebe.\nJsme jako Bůh. Můžeme přijmout tělesnou formu kdykoli chceme.\nJsme samotný život, který se projevuje určitým způsobem v určitou dobu, protože nás to těší.\nBýt člověkem je nepříjemné v případě, že jsme zapomněli, kdo jsme – myslíme si, že jsme odděleni.\nPocit oddělenosti = pocit nedostatku = ILUZE\nRecept je služba sobě :\n- ptejme se, zda naše myšlenka posiluje život nebo oslabuje\nKdyž něco potřebujeme, je to projev nedostatku.\nŽivot nic nepotřebuje.\nKdyž začneme rozdávat to, co si myslíme, že postrádáme – lásku, soucit, přátelství, peníze – najednou si uvědomíme, že jsme to vždycky měli. Teď to jen musíme rozmnožit. Je nemožné rozmnožit něco, co nemáme.\nNáš život vždycky funguje. Někdy nám přináší to, co chceme a jindy tomu brání do té doby, než dospějeme a pochopíme, že by nám to nepřineslo to nejlepší.\nKdyž jsme ve spojení s esencí toho, čím jsme, všechno je jinak.\nCo nám připadalo důležité, najednou důležité není.\nCo nám připadalo rozhodující, je najednou triviální.\nNa čem nám záleželo, to je teď lhostejné.\nNic nepotřebujeme. Ve skutečnosti nemáme žádné potřeby. Jen jsme si je vymýšleli.\nMy však něco potřebujeme = to je poselství naší kultury.\nNEPODMÍNĚNOST = stav bytí, který nemá žádné podmínky. Boha se nemusíme bát, neboť od nás nic nechce. Nechce nic.\nKaždý akt je aktem sebeurčení.\nV životě je nakonec jen jediná otázka = KDO JSEM? A na tuto otázku nikdy nedostaneme konečnou odpověď.\nMOUDROST neznamená mít všechny odpovědi, ale otázky. Odpovědi zabijí tvorbu.\nNOVÁ DUCHOVNOST = nepotřebnost, nepodmíněnost, jednota\nMůžeme se dívat kolem sebe, pozorovat, jak žijí druzí a poslouchat, co říkají o svých zkušenostech. Je to rozumné, pokud tomu nepřipisujeme veškerou autoritu.\nNaším největším problémem je ZÁVISLOST. Tzn. být na něčem závislý do takové míry, že to vytváří tělesný nebo psychologický návyk.\nDruhou největší slabostí lidstva je nedostatek naší vzájemné závislosti ( nejsme ostrov ).\nNebojme se odporovat doktrínám, pokud nám to velí srdce.\nNejděme s davem jen proto, že je to snazší.\nNeustále lpíme na starých představách.\nKdyž dokážeme milovat sebe, potom dokážeme milovat cokoli.\nSnažme se jednoduchost. Ve všem.\nSkutečné bohatství vyplývá z toho, čím jsem, nikoli z toho, co má.\nNáš život nemá nic společného s námi a naším tělem :\n- až to pochopíme, automaticky získáme všechno, po čem jsme vždycky toužili a za co jsme bojovali\n- potom nám to bude ale lhostejné, protože to nebudeme potřebovat\n- budeme se z toho radovat, ale nebudeme to potřebovat\nPředevším si ujasněme, co je bohatství. A jakmile se rozhodneme rozdávat to nejlepší z toho, čím jsme, náš život se změní během 90 dní. Možná 90 minut. Dávejme pozor. Neboť lidé najednou pochopí, kdo jsme.\nNáš život ( úspěch ) nezávisí na tom, co děláme. Paradoxně vyzkoušíme mnoho věcí, ale kde je výsledek? Žádnou činností nezískáme to, co si přejeme. A pak zjistíme, že ten, kdo nic nedělá, má vše!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!\nZÁKON VESMÍRU: V okamžiku, kdy se za něco prohlásíme, všechno, co je jiné než my, vstoupí do našeho světa.\nV nepřítomnosti toho, čím nejsme, neexistuje ani to, čím jsme. To je RELATIVITA.\nChceme-li poznat, jací jsme, budeme přitahovat všechno, čím nejsme:\n- nesmíme se tomu bránit\n- čemu bráníme, to přetrvává\n- co přijímáme, to si osvojíme\n- co si osvojíme, to nám neodporuje\nPříliš čehokoli produkuje nerovnováhu a vyčerpává celkovou energii.\nBýt osvícený znamená říci, že jsme osvícení.\nOsvícení nic nevyžaduje.\nNA NIČEM NEZÁLEŽÍ! Jestliže na ničem nezáleží, pak si mohu svobodně vybrat, na čem bude záležet mě. Jsme svobodní zvolit si, na čem nám v životě bude záležet.\nNejsme to proto, abychom se nějak vylepšili nebo abychom na sobě pracovali. Veškerá práce je hotová. A to jediné, co teď musíme udělat, je uvědomit si to.\nK cíli se dostaneme jakoukoli cestou.\nOsvoboďme se! Přestaňme na sobě pracovat tak usilovně, že nám to nedělá radost. Dělejme něco, co nám přinese radost.\nŘekněme ostatním, že také nic nemusí dělat, že jsou dokonalí takoví, jací jsou.\nNeexistuje nic, co by zde chybělo, co bychom potřebovali, nic, čím by jsme již nebyli.\nMATRIX > Život je představa > Smrt\nNemůžeme umřít. Smrtí nepřestaneme tvořit.\nPohybujeme se rychlostí myšlenky.\nPo smrti si duše pamatuje to, co by bývalo dobré, kdyby si pamatovala v tomto životě.\nDuše může být na více místech najednou.\nVšechno se děje v důsledku myšlenky.\nRealizace je důsledkem záměru.\nV posmrtném životě není čas mezi záměrem a výsledkem jako ve fyzickém životě. Díky této časové prodlevě si udržujeme iluzi, že jsme všeho příčinou.\nDuše se učí ovládat svoje myšlenky ( vzpomíná ).\n- proto mysleme jen na dobré věci\n- nezabývejme se negativními a temnými myšlenkami\n- i v té nejhorší situaci si představujme to, co chceme dosáhnout ( jedině v tom najdeme radost )\nPo smrti nám bude všechno jasné.\nCokoli si budu přát, aby se stalo v posmrtném životě, stane se tak ( např. setkání ).\nPo smrti je duše tím, čím chce být. Může se vrátit do stejného těla jako Kristus nebo si vybere jiné tělo. Nebo splyne s absolutním vědomím. Potom však touží něco prožívat a tak se vrátí do svého individuálního vědomí.\nNěkdy nepochopíme život, dokud nepochopíme smrt. Chvíle prožité s nějakým člověkem by byly mnohem krásnější, kdybychom si myslili, že jsme spolu naposled. Každý okamžik bychom prožívali mnohem intenzivněji.\nMá smrt bude utvrzením života.\nMůj odchod bude stvrzením velkého příchodu.\nMá bolest bude stvrzením největší životní radosti.\nBudeme šťastni, když je použijeme za účelem, pro který byly stvořeny, nikoli pro své vlastní účely.\nNeustále se mění.\nJsme tím, čím jsme pouze ve vztahu k druhému. Žehnejme každému vztahu, protože v nepřítomnosti všeho ostatního neexistujeme.\nVztahy by se měli používat k tomu, abychom mohli konstruovat to, čím jsme.\nMůžeme být výsledkem toho, co se stalo, nebo toho, co jsme si zvolili.\nDo romantických vztahů vstupujeme z nesprávných důvodů – něco získat, než do nich něco přinést.\nÚčelem milostných vztahů je rozhodnout se, kterou část svého já chceme vyjádřit, nikoli kterou část druhého můžeme získat.\nVztah má jediný smysl – snažit se být tím, čím jsme a mít člověka, s nímž můžeme sdílet plný život.\nJediná zkouška vztahu je, jak odpovídáme svým představám.\nVztahy jsou posvátné, protože nám pomáhají realizovat naše já. Selhávají, když chceme realizovat představu, kterou o nás má druhý.\nNaše posedlost druhými je příčinou neúspěchu našich vztahů ( co dělá, co myslí, očekává ).\nZáleží jen na tom, čím jsme ve vztahu k druhému my.\nNejvíce milující je egocentrista.\nLidé chtějí milovat sebe skrze druhého – to je však nesmysl.\nZtráta našeho já je příčinou rozčarování v milostných vztazích. Vzdají se toho, čím jsou, aby mohli zůstat spolu.\nAbychom se mohli rozhodnout, čím se staneme, užíváme svých vztahů, proto jsme zde.\nJsme to, co ze sebe uděláme ve vztahu ke všemu.\nVztah je nástroj. Náš nejdůležitější vztah je vztah sám k sobě.\nV každém okamžiku se soustřeďme na to, čím jsme, co děláme a co máme, a nestarejme se o druhého. Svou spásu najdeme ve svém jednání, nikoli v jednání druhých.\n1.otázka je : „Kdo jsem a čím chci být v tomto vztahu?“.\nUvědomit si negativní pocit je často první krok k jeho překonání.\nŽivot je tvůrčí proces, nikoli proces objevování. Snažme se realizovat to, čím skutečně jsme.\nDíváme-li se na život z hlediska největších výhod ( co je a není pro nás nejvíce prospěšné ), promarníme skutečný přínos života, protože žijeme v neustálém strachu.\nNejvyšší volba je ta, která přináší největší dobro nám ( ne druhému ).\nVšechno, co děláme pro sebe, děláme pro druhé.\nVšechno, co děláme pro druhé, děláme pro sebe.\nDovolovat druhým, aby nám ubližovali, nemusí být tím nejláskyplnějším chováním. Musíme vybrat zlé chování, neboť pokud to neuděláme, nemůžeme považovat sebe a nic jiného za dobré.\nTo, čemu říkáme zlo a dobro, definujeme sami sebe.\nNaším úkolem je zjistit, co nás zraňuje a vyjádřit to. Tak se staneme tím, čím chceme být.\nNemáme žádné závazky. Ani ve vztahu k druhým, ani v životě.\nNejsme vázáni žádnými okolnostmi ani zákony.\nNejsme trestáni za žádné přestupky. Tato duchovní anarchie nefunguje, když se snažíme být něčím, co od nás očekávají druzí.\nLidé nevěří v nezávazné vztahy, protože nemohou přijmout, čím skutečně jsou.\nNemáme žádné závazky, jen příležitosti.\nV žádném vztahu nedělejme nic z povinnosti. Cokoli děláme, dělejme proto, že nám vztah umožňuje být tím, čím jsme.\nNaším úkolem není udržovat vztahy co nejdéle, ale poznat, čím skutečně jsme.\nVztahy většinou navazujeme k uspokojení svých tužeb.\nŽivot nedává žádné záruky.\nDívejme se na každý problém jako na příležitost a rozhodněme se. A buďme tím, čím skutečně jsme.\nKdyž si budeme neustále připomínat, jací jsme, ostatní to budou dělat také. Budeme jim to připomínat, protože se budou v nás vidět.\nNedělejme to, co musíme, ale to, k čemu máme příležitost.\nJen málo lidí dokáže být tím, čím ve skutečnosti je.\nVětšina našich rozhodnutí je založena na zkušenostech ostatních. Tak je to zejména, když se musíme rozhodovat o důležitých otázkách. Čím důležitější otázka, tím nepravděpodobnější je, že se řídíme svou vlastní zkušeností.\nJe to důvod, proč jsme se vzdali kontroly nad některými oblastmi našeho života.\nDo problémů se dostáváme, když jednáme na základě názorů druhých.\nKdyž nám druzí řeknou, jak bychom se měli cítit, a když je to v rozporu s tím, jak se cítíme, prožíváme hluboký vnitřní konflikt.\nUznání a projevy radosti zřídkakdy doprovázejí vnitřní rozhodnutí. Rozhodnutí řídit se osobní pravdou nejsou obvykle oslavována.\nNejenže nás druzí neoslavují, ale navíc nás zesměšňují.\nMy ale NEMŮŽEME DĚLAT NIC JINÉHO, než se řídit svoji pravdou! Otázka je vědomě nebo podvědomě? Chci být příčinou svých zážitků nebo jejich důsledkem?\nNejnádhernější věcí je být sám sebou.\nJsem to, co jsi myslím, že jsem.\nPeníze ve skutečnosti rostou na stromech.\nMyšlenky jsou výmysly rozumu – jsou racionální.\nPocity jsou reálné – je to jazyk duše. Vyjadřujme je s láskou.\nPocity jsou :\npadělky – myšlenky přestrojené za pocity\nNevyjadřovat svou pravdu není „správné“.\nNezáleží na tom, jak dobře je poselství přijato, nýbrž na tom, jak dobře je prezentováno. Nemůžeme ovlivnit, jak druzí přijmou naši pravdu. Jsme odpovědni jen za to, jak dobře jim to sdělíme ( odvážně, plně a citlivě ).\nUdržení negativních pocitů škodí.\nChceme-li poznat, jak jsme se daleko dostali, zamysleme se nad tím, co nám dělá dobře.\nNesnažme se urychlovat svůj vývoj tím, že si budeme odpírat to, co nám dělá dobře.\nSebezapírání je sebezničení.\nSebeovládání není sebezapírání. Když respektujeme práva druhých, pak pro nás není žádný problém nekrást a neznásilňovat. Proto měřítkem našeho vývoje je to, co nám dělá dobře. To, co děláme druhým, děláme sami sobě.\nVyužívejme všeho, co nám život nabízí a zjistíme, že nám nabízí mnohem více, než jsme si představovali.\nJsme to, co prožíváme. Prožíváme to, co vyjadřujeme. Vyjadřujeme to, co musíme vyjádřit. A máme to, co si dovolujeme mít.\nPodle zákona přitažlivosti se přitahují stejné myšlenky a entity. Jsme k sobě přitahováni, potom se však vše obrátí, protože jinak bychom spolu splynuli. My se tomu vědomě bráníme, abychom si zachovali svůj vztah k ostatním. Tento pohyb je základním rytmem Vesmíru.\nVzdalujeme se, abychom se zase přibližovali – chceme být svobodní.\nVšechno se děje v rytmu.\nV sexu ale i v životě se nevzdávejme něčeho jen proto, že by to porušilo něčí pravidla slušného chování – PORUŠUJME PRAVIDLA SLUŠNÉHO CHOVÁNÍ!!!!!!\nZradit sám sebe,\nabys nezradil druhého,\nje také zrada.\nJe to nejhorší zrada.\nBudeš-li věrný sám sobě,\nnemůžeš být nevěrný\nNejušlechtilejší rozhodnutí není vždycky rozhodnutí, které je prospěšné druhým.\nMusíme dát vždy přednost vlastním zájmům.\nNaše rozhodnutí musí pocházet z toho, čeho se snažíme dosáhnout. Je-li náš životní cíl vysoký, naše rozhodnutí tomu musí odpovídat.\nDávat přednost vlastním zájmům neznamená být sobecký – znamená to uvědomovat si sám sebe.\nJedině svobodným rozhodováním lze dosáhnout růstu.\nŘídíme-li se cizími pravidly, pak nikdy nevyrosteme, budeme jen poslouchat.\nBůh od nás nevyžaduje poslušnost.\nPoslušnost není růst.\nPo třicítce nepoužíváme svou mysl. Jsme líní. Nečteme.\nZbavme se závislosti na sexu!\nNic není špatné, pokud si to nemyslíme.\nK osvícení nevede žádná činnost, která ubližuje druhým. Všechno, co se týká druhých, můžeme dělat jen s jejich souhlasem.\nK Bohu nevede nic z toho, co děláme bez lásky.\nTěš se ze všeho.\nPotřebovat druhého je nejrychlejší způsob, jak zabít dobrý vztah. Buďme rádi, když nás ten druhý nepotřebuje.\nJestliže nám největší životní uspokojení přinášejí zážitky dosažitelné pouze ve vnějším světě, pak se nikdy nebudeme chtít vzdát ani špetky toho, co jsme nahromadili.\nŽivot je duchovní záležitost a všechny životní problémy jsou duchovního původu.\nVšechny konflikty jsou důsledkem nesprávně zaměřené touhy.\nKaždý by měl hledat klid ve své duši. Najdeš-li vnitřní klid, zjistíš, že můžeš žít šťastně i ve vnějším světě.\nnepotřebovat materiální věci nám dává ohromnou svobodu\nto nás osvobodí od strachu, že je něco, co nikdy nebudeme mít, že přijdeme o něco, co máme nebo že bez nějaké věci nebudeme šťastni\nNezávislost na materiálních věcech osvobozuje od zlosti.\nZlost je vyjádřený strach.\nNemáme-li se čeho bát, nic nás nemůže rozzlobit. Nerozzlobí nás, když druzí dělají něco, co si nepřejeme, protože nepotřebujeme, aby něco dělali nebo nedělali. A proto nemáme zlost.\nNerozzlobí nás, když se k nám chová někdo nepřátelsky, protože nepotřebujeme, aby se k nám choval přátelsky. Nerozzlobí nás, když nás někdo nemiluje, protože nepotřebujeme, aby nás miloval. Nerozzlobí nás, když je k nám někdo krutý, nebo když nám chce někdo ublížit, protože nepotřebujeme, aby se choval nějak jinak a navíc je nám jasné, že nám stejně nemůže ublížit.\nIntuitivně víme, že všechno, co jsme vytvořili, lze vytvořit znovu nebo – což je mnohem důležitější – že na tom stejně nezáleží.\nTo neznamená, že odmítáme naše tělesná uspokojení. Zájem o ně je svobodný, ne vynucený. Tělesné vjemy vnímáme proto, že je vnímat chceme, nikoli proto, že je vnímat musíme, abychom se cítili šťastní nebo ospravedlnili svůj smutek.\nNic nepotřebujme, nic nechtějme. Spokojme se s tím, co přichází.\nHodnocení našich názorů :\n- zda je nám určitý názor k něčemu dobrý\n- zda je nám užitečný z hlediska toho, čím jsme a čím chceme být\nJe pro mě dobré, když si to myslím?\nKaždý si pro sebe vytváří přesně takové lidi, události a okolnosti, které potřebuje k uskutečnění toho, co skutečně chce ( rodiče, vlast…..VŠECHNO ).\nCelý život si neustále vybíráme a vytváříme lidi, události a okolnosti, které nám poskytnou přesně takovou příležitost, jakou potřebujeme k tomu, abychom poznali sami sebe takové, jací opravdu jsme.\nTakže lidé, kteří jsou „postiženi“ ve fyzickém smyslu, žijí vlastně v dokonalých podmínkách v metafyzickém smyslu.\nVšechno, co si myslíme, děláme, říkáme, je odrazem toho, čím jsme se rozhodli být. To je jediný cíl naší duše = snažme se vytvářet a prožívat to, čím skutečně jsme a to v každém okamžiku.\nSetkáme-li se s druhým ( i postiženým ), měli bychom si položit otázku : „Kdo jsem a čím chci být ve vztahu k tomuto člověku? Nikoli co tady chce ten druhý?!\nNaše vztahy jsou hrozné proto, že se snažíme zjistit, co chtějí druzí, místo abychom myslili na to, co chceme my. Potom se rozhodujeme, co jim chceme dát. Když mají něco, co chceme my, dáme jim to, co chtějí oni – A TO JE CHYBA! Potom nejsme spokojeni, když nám nakonec druhý nedá to, co chceme. Cílem vztahu není zjistit, co chce druhý, ale co potřebujeme k tomu, abychom mohli být tím, čím chceme být.\nBůh chce přes nás sám sebe prožívat. Ne uvědomovat si. To on ví. Dává přednost prožitku.\nVe vztahu k druhým se rozhodněme, čím chceme být. Když chceme být pomocníky, pak se snažme tím být co nejlépe. Ale to nemá nic společného s tím, co dělají nebo jsou druzí.\nNěkdy druhému pomůžeme nejvíce, když si ho nevšímáme, a tím umožníme, aby si pomohl sám.\nJediný cíl pomoci druhým je probudit ho, aby si mohl uvědomit, čím skutečně je.\nJežíš si uvědomoval, že se nejrychleji staneš tím, čím jsi, když si zvolíš cestu, jakým nejsi.\n- podporoval ostatní být tím, čím chtějí být\n- nikdy nikoho neodsuzoval\n- poskytoval takovou pomoc, o jakou ho žádali, místo aby jim nabízel pomoc, kterou chtěl poskytnout on\n- posiluje je na takové úrovni, na jaké jsou jeho pomoc schopni přijmout\nŠpatná pomoc je:\n- když je činíme závislými\n- nutíme je spoléhat se na nás\n- vyžíváme se ve své moci\nSlabí se však potřebují stát silnými.\nZda někomu pomáháme nebo zda mu škodíme, poznáme podle toho, zda ho naše pomoc posiluje nebo oslabuje.\nJediný důvod, proč něco chceme je ten, že nám někdo nechce něco dát – PROTO ZAČNĚME ROZDÁVAT!\nDávejme všechno, nechtějme nic.\nVyhýbejme se světským věcem.\nPodporujme zájmy všech lidí.\nNikdy nevnucujme pomoc. Každému dejme najevo, co pro něho můžeme udělat. Pomáhejme, jen když si o to sami řeknou.\nNeshody jsou zdravým projevem individuality.\nNěkdy je válka jediným prostředkem, jak se válce vyhnout. Někdy je nutné udělat něco, co udělat nechceme, ale co udělat musíme, abychom to nemuseli dělat stále. To je boží dichotomie : chceme-li něčím být, někdy tím zpočátku musíme nebýt.\nČasto jediný způsob, jak si uvědomit, kdo jsme, je žít jako člověk, jímž nejsme.\nMezi námi je skupina lidí, která na sobě duchovně pracuje:\n- procesem sebeurčení ( nikoli sebepoznáním )\n- procesem růstu ( nikoli učením )\n- Bytím ( nikoli činností )\nJak věříme sami sobě, tak nám věří druzí.\nKaždým slovem, kterým snižujeme sami sebe, popíráme Boha.\nKdo jsem ve vztahu k čemukoli?\nKdo opravdu jsem a čím chci být.\nLáska je svoboda, neomezenost a věčnost. To hledáme podvědomě v milostných vztazích.\nStrach je to, co nejsme. Jsme vychováváni ve strachu.\nMANŽELSTVÍ je pokus vytvořit věčnost. Partneři se zavazují, že spolu budou žít celý život. To však nevede k takové lásce, která by byla neomezená a svobodná-\nKaždého partnera milujeme neopakovatelným způsobem.\nKe každému máme zvláštní vztah.\nKdyž někoho milujeme, nebojme se to přiznat.\nExistuje jeden posvátný slib – žít v pravdě a mluvit pravdu. Všechny ostatní sliby omezují svobodu. Ztratíme-li svobodu, ztratíme sami sebe.\nJsme změna. Proto nemůžeme nikomu slíbit, že se nezměníme.\nLÁSKA – nevíme, co to je.\nproblémem je, že jsme se nenaučili milovat sami sebe\nproblémem je, že nemůžeme druhým dát to, co nemáme\nProto milujme naplno bez jakýchkoli podmínek.\nNejenom, že dovolíme druhým, aby nás soudili, my také žijeme podle soudů, které učinili.\nPouze silní to nedovolí. Pouze silný jedinec, který je sám sebou, to nedovolí. Přeměněný člověk to nedovolí.\nDovol si nechat odejít všechny interpretace a „učení druhých“ ohledně prožitků, které jsi měl, a rozhodni se sám za sebe, jaký smysl v tvém životě měly a mají.\n- ne necitlivě\n- ne hrubě\nJedině tak uzavřeme své nedořešené události.\nBuďme v každém vztahu transparentní – mluvme pravdu:\n- říkejme pravdu o sobě samém\n- o druhém\n- o sobě druhým\n- o druhých druhým\n- všem o všem\nláska je rozhodnutí, ne očekávání.\nVeškeré vztahy jsou o rozhodnutí.\nPřestaňme sami sebe a druhé odsuzovat za cokoli.\nNezabíjí nás naše rozdílné názory, ale to, že je odsuzujeme.\nNechme ostatní dělat, co chtějí ( odchod…. ).\nSmyslem partnerských vztahů je VYTVOŘIT štěstí a radost ve společném životu. Ne ho najít.\nNěco můžeme vytvořit jen z něčeho, co máme.\nDo vztahu přineseme to, co v něm chceme prožívat.\nNeúspěch vztahů je v tom, že většina lidí hledá štěstí ve vnějším světě a to zejména v partnerských vztazích.\nVztah potřebujeme, abychom mohli prožívat vše, co máme vevnitř.\nSmyslem vztahu je sdílet štěstí, nikoli je hledat.\nLidský vztah je kontextové pole ( kontejner ), do kterého můžeme nalít všechno, čím jsme. Teprve pak to z něj můžeme vytáhnout. Nemůžeme z něj vytáhnout něco, co jsme tam předem nedali.\nVšechno, co v partnerském vztahu dostaneme, dostaneme sami od sebe.\nPřemýšlejme o tom, že vstupujeme do vztahu proto, abychom jsme se rozpomenuli, jak můžeme být většími, než jsme. To je smyslem života – přetvořit sám sebe podle nejkrásnější verze té nejkrásnější představy, kterou jsme kdy o sobě měli.\nSexualita není chtíč. Protože chtíč je vášeň a nevázanost. A nevázanost není svoboda.\nBez agresivity. Agresivita není dychtivost. A bez představy ovládat.\nLze mít sex k osobnímu uspokojení = SEBELÁSKA. Nedělejme si s tím výčitky.\nMilovat sex je dobré.\nMilovat sebe je dobré – je to povinnost.\nNení dobré však se stát závislým na sexu.\nKaždý den si 10x opakujme :\nMilujme moc, slávu, úspěch, vítězství, obdiv druhých, být lepší, mít víc, vědět jak a proč……prostě milujme všechno po čem toužíme\n( neboť naše láska to k nám bude všechno přitahovat ). Tyto touhy jsou podstatou našeho života.\nZvolme si sex, ale nenahrazujme lásku sexem.\nSnažme se získat moc, ale ne nad druhými, ale s druhými.\nSnažme se získat slávu, ale jen jako prostředek k vyššímu cíli.\nSnažme se získat úspěch, ale ne na úkor druhých, ale jako nástroj k pomoci ostatním.\nSnažme se vítězit, aby to neškodilo druhým, ale přinášelo užitek.\nSnažme se získat víc, ale jen proto, abychom mohli víc dávat.\nSnažme se poznávat, abychom své vědomosti mohli sdílet s druhými.\nNemůžeme dávat to, co nemáme. Proto je sebeuspokojení tak důležité.\nMasturbace je dobrá. Čím více rozkoše si dopřejeme, tím více ji jsme schopni dát ( to platí o slávě, bohatství…. ).\nMěli bychom dělat to, co nám dělá dobře – je to cesta do nebe a ne do pekla.\nTím, že se cítíme dobře, říkáme sobě, že moje poslední myšlenka byla pravdivá, poslední slovo rozumné a čin láskyplný.\nSex.energii přenášíme vnitřním kanálem skrze čakry:\nvyvolá se vnitřní proudění energie = orgasmus\na dále využíváme nižších energií, ke kterým se vracíme, abychom mohli prožívat vzestup = KOSMICKÉ KOLO (kolo není žebřík )\nvesmír nemá začátek ani konec\nvše je spojené se vším\nProto uctívejme nižší instinkty jako prostředek, který nám pomůže pracovat na vyšší úrovni.\nUvědomme si, že všechno je jen iluze a mějme z toho radost. Ale nestaňme se iluzí.\nŽijeme v tomto světě, ale nepocházíme z něj. Proto používejme iluzi jako klíče, který nám otevře dveře k bohatšímu životu.\nHluboce o něčem přemýšlet znamená proniknout pod povrchní zdání. Přestat žít v iluzi. Jedině tak je možné se z něčeho radovat.\nNic není bolestivé, jakmile si uvědomíme, že nic není reálné. Až pochopíme, že smrt je iluze, přestaneme se smrti bát.\nKdyž by bylo něco trvalé, nemohlo by to být. Neboť trvání má význam pouze ve vztahu k pomíjivosti. Tudíž i trvání je pomíjivé.\nJsme jeden z projevů své vlastní duše. Nevlastníme ji, jsme to my sami. MY JSME DUŠE.\nDuše neustále podléhá změně, učí se ( podle subjektivní zkušenosti ).\nMATRIX > Život je představa > Duše\nCílem duše je prožít všechno.\nDuše opouští při spánku tělo, protože chce regenerovat. Život duše v těle je obtížný, proto zůstává v těle jen tak dlouho, dokud z vlastní zkušenosti nepozná, jaké to je.\nCo nás tak strašně bolí, že si myslíme, že musíme ubližovat druhým, abychom se vyléčili?\nNaše víra, že jsme svým tělem, nám způsobuje všechny naše problémy. Tělo je nástroj. Není příbytkem duše, ale naopak. Žije v silovém poli duše ( aura ).\nDuše je energie života koncentrovaná v určitém bodě časoprostorového kontinua, září, pulzuje, vibruje kolem každého předmětu ve vesmíru. Tato energie je někdy viditelná, jindy působí jako teplo. Závisí na frekvenci vibrace. Je to vlastně světlo a to jsme ve své podstatě my. Světlo nevyzařuje z předmětů, ale proniká jimi a tím je vytváří. Je to energetické pole, které vyzařuje do nekonečna, nikde nekončí. Je to silové pole, které splývá s ostatními, je bez hranic. Tato energie je zdrojem veškerého poznání, vědomostí a zkušenosti.\n- jsme všichni propojeni\n- co je dobré pro mě, je dobré i pro ostatní a naopak\n- co dělám pro druhé, dělám vlastně pro sebe\nLidé, kteří ztratili sebeúctu, připravují o sebeúctu druhé.\nLidé, kteří nemilují sami sebe, nemohou milovat ostatní.\nKaždá duše je vyjádřením jediné duše. Neexistuje žádná individuální duše.\nDuše se snaží prožívat a zakoušet. Vše ví, co lze na světě vědět.\nDuše je součet pocitů, který jsme kdy měli. Je podvědomím.\nDuši nezajímá vývoj těla a mysli. Jejím cílem je evoluce. Neodsuzujme svoji duši.\n- chce zakusit lásku a radost\n- chce skutečně žít\n- chce se smát, plakat, vítězit\nNeodpírejme si život. Pokud je odpírání v našem životě dobré, je to pro nás dobré. Pokud se při tom cítíme špatně, je to špatné.\nDuše chce cítit, nechce jen vědět. Všechno ví. Chce prožívat svou zkušenost.\nLáska je jako bílá barva. Obsahuje všechny barvy. Láska obsahuje všechny emoce, není jejich nepřítomností.\nCílem duše je zakusit všechno – aby se stala vším.\nÚkolem duše je dovést nás k tomu, abychom si vybrali nádheru – abychom si zvolili to nejlepší, z toho, čím jsme – a abychom neodsuzovali to, co si nezvolíme.\nJestliže si zvolíme evoluci své duše, nedosáhneme toho činností svého těla.\nČinnost je funkce těla, bytí je funkce duše.\nNaši duši nezajímá, jak si vyděláváme na živobytí – a po smrti to nebude zajímat ani nás. Naši duši zajímá jen to, čím jsme, zatímco cokoli děláme.\nDuše nemusí dělat nic, stačí ji, že je.\nMěli bychom být tím, čím jsme rádi.\nZáleží na tom, čím jsme ( upřímný, přátelský, veselý….. ), nikoli na tom, co děláme.\nNejsme zde na planetě proto, abychom svým tělem vytvářeli cokoli, jsme tu proto, abychom vytvořili něco svou duší. Ta si vybírá z nekonečného stavu bytí a potom vytváří dokonalé podmínky pro vytvoření zkušenosti.\nDUŠE nás vede k dokonalým příležitostem zakusit přesně to, co jsme si naplánovali. Co skutečně zakoušíme, záleží na nás.\nČlověk je trojjedinou bytostí a takový zůstane i po smrti. Tělo změní svou formu, ale zachová se vnější slupku. Mysl ( nikoli mozek ) odejde s námi a spojí se s duchem a tělem v energetické hmotě, která má 3 aspekty. Jestliže se chceme vrátit na Zemi, naše božské já se opět rozdělí na 3 části. Ve skutečnosti jsme jedinou energií, ale s 3 rozdílnými vlastnostmi. Když vstupujeme do nového fyzického těla, naše éterické tělo sníží vibrace natolik, aby vytvořilo hmotu.\nTĚLO je koagulace miliard triliónů energetických jednotek. Když spotřebují svou energii, naše mysl vytvoří nové jednotky z myšlenky o tom, čím jsme. Tak můžeme změnit své tělo.\nNeexistuje posmrtný soud. Je zde rekapitulace a svobodné rozhodnutí se vrátit. Někteří jsou zde kvůli osvobození druhých.\nDuše tvoří, rozum reaguje.\nDuše hledá a umožní zbavit se špatných podmínek. Ukáže nám, kdo skutečně jsme.\nDuchovní potěšení je mnohem krásnější než cokoli, co nám může tělo nabídnout.\nDuše je nástrojem Boha, skrze který se Bůh realizuje.\nCílem duše je vyjádřit to, čím opravdu je.\nDuše realizuje naše nejsilnější představy.\nDuše opouští při spánku tělo, protože chce regenerovat. Život duše v těle je obtížný, proto zůstává v těle jen tak dlouho, dokud z vlastní zkušenosti nepozná, jaké to je. Spíme proto, aby regenerovala duše, ne tělo. Duše tělo donutí.\nPři narození je to pro duši šok. Proto malé děti mnoho spí. Potom si duše zvykne. Mysl při narození projde zapomnětlivostí.\nMoudří lidé nepotřebují spát dlouho. Dá se říct, že podle délky spánku poznáme vyspělost člověka. Proto si uvědomujme, co děláme se svým tělem. Na kratší spánek pomáhá meditace = stav dokonalé bdělosti. Praktikujme meditaci nejen v sedě, ale i při chůzi, sexu…..\nNejlíbeznější zvuk pro duši je TICHO.\nDělejme však jen to, co dělat chceme.\nNechoďme tímto světem jako náměsíčníci. Odhoďme veškeré pochybnosti, strach a pocity viny.\nKaždý z nás má zde svůj filtrační systém, který brání rozpomenutí si na náš úkol zde na Zemi a jak vše funguje. Proto některé věci zůstanou záhadou a my bychom se neměli snažit o jejich vysvětlení.\nV hlavě je mozek, ne mysl. Ta je v buňkách těla. Mysl je energie a myšlenky.\nMOZEK je biochemický mechanismus v hlavě. Má za úkol transformovat energii myšlenek ve fyzické impulzy. Je to transformátor.\nCelé tělo je transformátor. Naše tělo je z 99% prázdný prostor. Duše je všude v nás a kolem nás. Není obsažena v těle, ale tělo v ní.\nDuše nikde nekončí a nezačíná. Je jako vzduch v pokoji. Proto jsme všichni jedním celkem.\nKdyby neexistovaly „mladé“ duše, nemohly by existovat „staré“ duše. Proto se některé duše rozhodly, že budou mladé a jiné se rozhodly, že budou staré. Aby jediná duše mohla dokonale poznat sebe sama. Podobně je to s dobrými a špatnými dušemi. Proto není žádná duše nikdy potrestána.\nStovky hmotných těl, které obklopuje naše duše, jsou naši duchovní partneři:\n- v minulosti jsme spjati minulými životy\n- v budoucnosti s budoucími\n- v přítomnosti je vnímáme jako spřízněné duše\nNěkolik lidí může mít společnou minulost ( společnou osobu ) nebo budoucnost, protože duše obklopovala jedno společné tělo. Můžeme proto cítit náklonnost k více lidem.\nNeexistují žádná omezení, možné je všechno.\nKaždý pokus omezit přirozený projev lásky je omezování svobody ( otázka nevěry ).\nJe to omezování duše, která se tomu brání.\nPři našem příchodu na Zemi zde máme určitou dohodu, plán chovat se tak, jak se chováme k ostatním, abychom je podporovali v tom, jací opravdu jsou. Někteří se chovají laskavě a jiní naopak. Plníme ji každý den. Proto zde nejsou žádné oběti a žádní viníci.\nNesuď a neodsuzuj!\nVybrali jsme si místo, ke kterému směřujeme = předurčení. Způsob, jak se tam dostaneme však předurčen není. Nemáme ani záruku, že se tam vůbec dostaneme. Máme jen určitou představu, kam bychom rádi šli a co bychom rádi dělali. Nikde však není jistota, že se tak stane a že nesejdeme z cesty.\nBudeme čelit stejným věcem, znovu a znovu, až konečně pochopíme jejich smysl. Bereme si sebou do života typy lidí, míst a událostí, které nás v budoucnu potkají, tak aby byl naplněn náš plán. Ten však nemusí být naplněn v tomto životě. Máme před sebou mnoho životů.\nHovořím ke každému stále. Skrze city a pocity. Problém není v tom, ke komu hovořím, ale v tom, kdo mě poslouchá.\nSlova jsou jen slova, symboly pocitů, myšlenek a zkušeností. Nevyjadřují pravdu, nejsou skutečností.\nZkušenost nám dovoluje něco poznat, zakusit. Je nejlepším poslem Boha.\nNejvětší ironií je, že všichni připisujeme tak velký význam slovu a tak malý význam vlastní zkušenosti.\nNaše nejvyšší myšlenky ( obsahují radost ), nejsrozumitelnější slova ( pravda ) a nejvznešenější pocity přicházejí od Boha. Vše ostatní přichází z jiného zdroje.\nNasloucháme-li tomu, o čem jsou druzí přesvědčeni, že slyšeli ode mě, nemusíme vůbec myslet.\nTo, co jsme nepochopili, nám připadá nepravdivé.\nNikdy nebudeme mít, co chceme, a nikdy nedostaneme to, o co žádáme. Je to proto, že tato naše žádost je přiznáním nedostatku, jež produkuje chtění.\nO nic neprosme, oceňujme, buďme vděční. Mějme víru.\nKaždá motlitba je vyslyšena, když ji vášnivě věříme. Proto o nic žádat nemusíme.\nBoha nezajímá, co děláme.\nKonečný výsledek je zaručený. Takže žádný strach.\nÚkolem Boha není vytvářet okolnosti a podmínky našeho života. Dal nám svobodnou vůli, abychom se svým životem mohli nakládat podle svého přání.\nV povaze lidí je milovat, zničit a pak opět milovat to, čeho si váží nejvíce. Veškerá činnost a každá myšlenka je motivována buď láskou nebo strachem. Můžeme si vybrat.\nRodiče nás milují podmínečně. Proto si myslíme, že láska Boží je také podmínečná.\nVnitřní hlas je náš nejlepší učitel, radar, který udává směr a řídí loď. Říká, co je špatné a dobré.\nSféra relativity byla vytvořena proto, aby se mohl BŮH zakoušet. Je to sféra, v které se můžeme rozhodnout, čím budeme. BŮH ničím nepohrdá a nedává ničemu přednost.\nVětšina z nás stráví celý život hledáním „správného“ způsobu, jak Boha uctívat a poslouchat, a jak mu sloužit. Bůh nechce naše uctívání, nepotřebuje naši poslušnost a nevyžaduje od nás, abychom mu sloužili. Bůh nemá žádné potřeby. Proto nic nepostrádá ani nepotřebuje.\nTOUHA Boha je poznat a zakusit sám sebe. A z toho vyplývá, že naše touha je abychom poznali a zakusili, čím skutečně jsme a to skrze schopnost tvořit sami sebe jakýmkoli způsobem, který si zvolíme. Bůh chce, aby celý životní proces byl neustálou radostí a tvořením. A to je možno realizovat v našem systému.\nŽijeme uvnitř zákona, který stvořil Bůh.\nBŮH se projevuje jako trojjedinost :\n- tělo, mysl a duch\n- Otec, Syn a Duch Svatý\n- Vědomí, podvědomí a nadvědomí\n- hmota, energie, antihmota\n- tady, tam a meziprostor ( udržuje tady a tam na svých místech )\nBůh chce všechno, co chci já!\nEnergie tak vibrovala silně, až vytvořila hmotu ( analogie myšlenka – hmota ). Vesmír se zvětšuje = odstředivá síla. Ta se jednou vyčerpá a pak nastoupí síla dostředivá, která stáhne veškerou hmotu do jediného bodu. Potom se začne roztahovat.\n- vše se děje cyklicky\n- život se pohybuje v cyklech\n- život má přirozený cyklus\n- pro všechno je stanovený čas, pro každou záležitost\nMoudrý je ten, kdo si to uvědomuje a chytrý ten, kdo to používá. Ženy to využívají lépe. Být mužem je zkouška :\n- nutné je nahradit agresivitu rozumem\n- pohrdání soucitem\n- síla není moc nad něčím, ale s něčím.\nAbsolutní moc nevyžaduje od druhých naprosto nic. Každý má svobodnou volbu, jak chce žít.\nNáboženství nesnáší duchovnost. Chce, abychom se poučovali ze zkušeností druhých a přijali jejich myšlenky.\nDuchovnost naproti tomu radí, abychom hledali svoji vlastní zkušenost a myslili sami na sebe ( odhodili cizí myšlenky ).\nČLOVĚK VYJADŘUJE Boha na takové úrovni, jakou si zvolí.\nNikdo si nezvolil vyšší úroveň než Kristus.\nBůh dal lidem schopnost vědomě vytvářet svůj vlastní život. Tak jsme se stali vědomými bytostmi.\nZůstat ve stavu nirvány by nám znemožnilo být v ní. Neboť to, co je, může být jedině v prostoru toho, co není. Bůh to vyřešil tím, že vytváří to, čím není.\nChceme-li žít v tomto Vesmíru, musíme pochopit Boží dichotomii. Ta tvrdí, že je možné, aby 2 vzájemně si odporující skutečnosti existovaly v jednom místě zároveň. Obě varianty mohou být pravdivé.\nJedna pravda, která je vším, co existuje, někdy produkuje účinek, který se zdá být rozporný.\nMy jsme stále nespokojeni, hledáme „spravedlnost“, snažíme se usmířit vzájemně si odporující síly, které usmířit nelze a ani není potřeba, neboť právě napětí mezi nimi produkuje žádoucí výsledky.\nSféra relativní relativity je udržována pohromadě právě tímto napětím ( dobro x zlo – chceme prožívat dobro, proto jsme si vytvořili zlo ).\nNejvětší dichotomie = existuje 1 duše a všichni mají svoji. Duše se projevuje v hmotné realitě různými rychlostmi ( vibracemi ), produkuje různé stupně hustoty.\nEnergie = láska = život, projevuje se vibracemi, ve vlnách. Ty mají různou rychlost, různé hustoty.\nEnergie se sjednocuje určitým způsobem a tyto předměty vlastně vytváří.\nCelý náš život je rozhovor s Bohem, věřme, že s ním mluvíme.