Biotopy (CZ) - Naturschutzzentrum "Zittauer Gebirge" - Ptactvo\nBiotopy (CZ) - Naturschutzzentrum "Zittauer Gebirge"\nv okrese Görlitz\nVydavatel: Landkreis Görlitz (Okres Görlitz), 2012\nBIOTOPY V OKRESE GÖRLITZ\ns tipy na zážitky v přírodě\nTato publikace vznikla v rámci přeshraničního německo-českého vzdělávacího projektu Cíl 3 v oblasti životního prostředí »Práce s veřejností v ochraně přírody v Euroregionu Nisa«. Součástí projektu jsou mj:\nvydání populárně naučných publikací kraje Liberec v německém jazyce, vydání dvou populárně naučných\npublikací o kraji Görlitz v německém a českém jazyce, vydání tří dvoujazyčných fotokalendářů na roky\n2012, 2011/2012 a 2013 a taktéž práce s veřejností doprovázející tento projekt. Cílem projektu je představit\nkrajiny, přírodní krásy a ochranné oblasti kraje Görlitz, nově vzniklého následkem oblastní reformy, včetně\nChráněné krajinné oblasti Lužické hory.\nLead partner: Landkreis Görlitz (Okres Görlitz)\nNaturschutzzentrum »Zittauer Gebirge«\nJednatel: Herr Hans-Gert Herberg\nTel. 0049 3583 512512\nKancelář: Zdislavy z Lemberka 335\nNaturschutzzentrum »Zittauer Gebirge« (Centrum ochrany\npřírody Žitavské hory) gemeinnützige GmbH\nNaturschutzzentrum »Zittauer Gebirge« gemeinnützige GmbH\nSilke Hentschel, Ruth Neumann\nKay Sbrzesny, Zittau\nDr. Hans-Dieter Engelmann, Görlitz\nMike Krüger, Neusalza-Spremberg\nMatthias Höhne, Baruth\nGerd Ritschel, Šluknov\nJan Ganzauge, Dresden\nTommy Kästner, Dresden\nMaik Stöckmann, Görlitz\nLandkreis Görlitz, Untere Naturschutzbehörde\nMgr. Martina Böhme a kolektiv\nCD-ROM Top50© Staatsbetrieb Geobasisinformation und Vermessung Sachsen\nGrafika a náklad:\nDruckerei und Verlagsgesellschaft mbH, Herrnhut\n2.300 exemplářů v německém a českém jazyce\ns tipy na výlety\nVydal Landkreis Görlitz\nÚvodní slovo zemského rady ................................................................................ 5\nÚvod ................................................................................................................... 6\nBiotopy v okrese\nVýchodní Horní Lužice\noblast rybníků a vřesovišť\nLužický hraniční val\nKrajiny a biotopy v okrese Zhořelec/Görlitz\n1 Lužický hraniční val ........................................................................................ 8\n2 Mužakovské vřesoviště ................................................................................. 16\n3 Hornolužická krajina vřesovišť a rybníků ....................................................... 30\n4 Hornolužická hnědouhelná oblast ................................................................ 46\n5 Východní Horní Lužice .................................................................................. 54\n6 Hornolužické pláně ...................................................................................... 80\n7 Hornolužická pahorkatina............................................................................. 86\n8 Žitavské hory ............................................................................................... 96\nVysvětlivky pojmů ............................................................................................. 112\nPřehled chráněných území v okrese Görlitz ........................................................ 114\nOrganizace činné v ochraně přírody .................................................................. 116\nTuristické informace .......................................................................................... 117\nVybraná literatura ............................................................................................. 118\nVysvětlení vybraných pojmů ...............................................................................119\nTiráž ................................................................................................................ 120\n© W. Heinrich 2011\nmilí návštěvníci okresu Zhořelec,\nnásledkem saské územní reformy v roce 2008 vznikl okres Zhořelec/Görlitz z dřívějších\nokresů Löbau-Zittau, Niederschlesischer Oberlausitzkreis a tehdy samostatného města\nGörlitz. Od té doby doprovázím proces kulturního a hospodářského srůstání tohoto\nvelkého okresu. Obzvláště přitom jde o budování a posilování pocitu domova a identifikace s novým okresem, ale také o prohlubování kontaktů se sousedními zeměmi,\ns Polskem a Českou republikou, při využití přeshraničních možností spolupráce.\nMožnosti a velké příležitosti přitom spatřujeme ve společné ochraně našich přirozených potenciálů, s cílem udržení přirozené krásy a druhové pestrosti, a tím i přírodní\natraktivity Euroregionu Nisa.\nV rámci česko-německého projektu Cíl 3 »Práce s veřejností v oblasti ochrany přírody\nv Euroregionu Nisa« partneři projektu stanovili a přijali za svůj cíl zlepšení vzájemné\ninformovanosti českých a německých občanů v Libereckém kraji a v okrese Zhořelec\nvydáním, popřípadě přeložením řady vědecko-populárních publikací a rozsáhlou prací\ns veřejností, a to již od předškolního věku.\nTato brožura poskytuje našim občanům i českým návštěvníkům přehled o pestrosti\nkrajiny a biotopů v našem okrese.\nPřeji Vám mnoho radosti při čtení a zvu Vás k aktivnímu poznávání přirozené krásy\na pozoruhodností našeho okresu.\nVáš Bernd Lange\nZemský rada okresu Zhořelec/Görlitz\nOkres Görlitz –\nObjevujte pestrost přírody podél Nisy\nOkres Zhořelec/Görlitz, který se nachází v jihovýchodním výběžku spolkové země Sasko, vznikl 1. srpna 2008 následkem reformy veřejné správy v Sasku, a to sloučením dřívějších okresů Löbau-Zittau, města Görlitz a okresu Niederschlesischer Oberlausitzkreis. Okresním městem je město Zhořelec/Görlitz. Nejvýchodnější okres Německa\nzaujímá rozlohu 2106 km2, z nichž má 14 statut města, žije cca 275 000 obyvatel.\nOkres Zhořelec patří historicky k Horní Lužici. Určitou zvláštností je poloha v trojzemí:\nna východě hraničí podél Nisy s polskými okresy Zary (vojvodství Lubusz) a Zgorzelec\n(vojvodství Dolní Slezsko), na jihu s českými kraji Ústecký a Liberecký kraj.\nOd severu k jihu se zde nachází pestrá krajina s množstvím nedotčené, ale také lidmi\novlivněné přírody. Sever okresu v oblasti údolí Nisy a Mužakova/Bad Muskau je relativně nížinný (98 m n.m). Jižně od Mužakova se krajina mění ve skromné Mužakovské\nvřesoviště. Písčité duny končí zhruba v úrovní Boxberg – Rietschen –Steinbach. Zde\nnavazuje oblast Hornolužické krajiny vřesovišť a rybníků/Oberlausitzer Heide- und\nTeichlandschaft, charakteristická množstvím chovných vodních ploch. Bezprostředně\npřed Zhořelcem/Görlitz se z ploché krajiny vztyčují vrcholky kopců Königshainer Berge. Na jihu nastupuje pískovcová krajina. V oblasti zvané »Východní Horní Lužice«\nse nachází markantní vyvýšeniny, jako je Landeskrone (420 m), Rotstein (455 m) jakož\ni Kottmar (583 m). V Žitavském pohoří jsou nadmořské výšky nejvyšší, nacházíme zde\nHvozd/Hochwald (749 m) a Luž (792 m).\nNa západě navazuje Hornolužická pahorkatina. Desetiletí těžby hnědého uhlí místy\nvedla k významné změně tváře krajiny. Proto dnešní zbytková jezera po těžbě Bärwalder See, Berzdorfer See a Olbersdorfer See tvoří největší vodní plochy v okrese. Tato\njezera také patří k největším stojatým vodním plochám v Sasku. K největším vodním\ntokům patří na východě Nisa, Spréva, toky Weißer a Schwarzer Schöps, Löbauer Wasser a Mandava.\nPoloha okresu je výhodná pro výlety do Polska a České republiky, okres je současně\ncílem výletů českých a polských turistů.\ntouto brožurou Vám chceme zprostředkovat představu o krásách a pestrosti krajin a\nbiotopů našeho okresu. Vycházejíce z regionální koncepce pro Horní Lužici a Dolní\nSlezsko postupujeme dle prostorového členění okresu a představujeme rozličné přírodní jednotky na jeho území od severu k jihu. Díky této brožuře získáte přehled o zdejších typech biotopů, charakteristických druzích zvířat a rostlin i o vyhlášených chráněných oblastech. Některé z nich byly vybrány jako příklad a popsány podrobněji. Vysvětlivky ke kategoriím chráněných území v Sasku a vybraných odborných pojmů naleznete v příloze. Pro prohloubení odborných znalostí jsme v dodatku rovněž zařadili\nvýběr regionální literatury, která nám posloužila také jako podklad pro sestavení této\nTypické prvky krajiny samozřejmě nejlépe poznáte při výletech nebo při projížďkách\nna kole, přímo v přírodě. Proto každá kapitola obsahuje doporučený výlet do přírody.\nTyto doporučené výletní trasy Vám poslouží jako inspirace k aktivnímu prožitku přírody\nPro plánování výletů Vám doporučujeme regionální mapy, které obdržíte v turistických\ninformačních centrech nebo v knihkupectvích. Další doporučené výlety najdete také\nv brožuře »Naučné stezky v okrese Zhořelec/Lehrpfade im Landkreis Görlitz«, která\nrovněž byla v rámci projektu vydána v českém a německém jazyce.\nPřejeme Vám mnoho radosti při čtení a objevování přírodních krás našeho okresu.\nChovejte se, prosím, k přírodě ohleduplně!\nCentrum ochrany přírody »Žitavské hory« o.p.s.\nz vrchu Breiteberg\n(Foto: Kay Sbrzesny)\nLužický hraniční val je součástí dolnolužického hřbetu. Jedná se o úzký zalesněný morénový val o nadmořských výškách až 175 m n.m., který se táhne od obce Gniewoszyce (Polsko) východně od Nisy přes Krauschwitz, Bad Muskau, Groß Düben do Friedenshain a jižně od Mattendorf (obě obce v Braniborsku). Pro region markantní část\nlužického hraničního valu tvoří jižní část Mužakovského vrásového oblouku (Muskauer\nFaltenbogen). Dotýká se tak nejsevernější části okresu Görlitz na relativně malé ploše.\nMužakovský vrásový oblouk se zvedá až 40 m nad depresi řeky Struga a sestává z oblouků čelních morén. Reliéf je silně členěný souběžnými údolími a depresemi. Některá\npodélná údolí jsou částečně zaplavena vodou. Na leteckých snímcích nebo topografických mapách je možné průběh vrásového oblouku zřetelně rozeznat. Jižně se nacházejí předsunuté písčité plochy. Ve stlačených částech vystupují k povrchu třetihorní\nvrstvy. Vložené uhelné vrstvy byly již v historických dobách využívány jako zdroj paliva.\nPřirozené půdy jsou jílovitá hnědozem, písčité gleje, přechodové a slatinné rašeliny.\nPřevažující březové a dubové bory tvoří potenciálně přirozenou vegetaci.\nDíky hmotnosti stovek metrů vysoké vrstvy sněhu došlo k vrásnění a vztyčení vertikálně ležících vrstev. Tak se k povrchu dostaly hnědé uhlí a jílové či sklářské písky, které\nbyly lidmi na některých místech těženy pro průmyslové využití. Těžba byla zahájena\nobvykle tam, kde čela uhelných slojí následkem tlaku dosahovala k povrchu. Tak bylo\ntěžbu možné provádět nejprve povrchově, později hlubinně. V období mezi 1849 do\n1971 se v oblasti mužakovského vrásového oblouku nacházelo množství důlních provozů. Následkem těžby hnědého uhlí vznikly četné úzké rýhy, které zčásti zůstaly otevřené a zaplnily se vodou. Vznikla typická protáhlá jezera, jako například Halbendorfer\nSee, Kromlauer See nebo lesní jezero Groß Düben.\nVlevo: Kromlauer Park (Foto: NSZ)\n• FFH 95 Muskauer Faltenbogen\n• LSG Kromlau-Gablenzer Restseengebiet\n(Chráněná krajinná oblast Zbytková jezera oblasti Kromlau-Gablenz)\n• LSG Muskauer Parklandschaft und Neißeaue\n• FFH 93 Neißegebiet\n• SPA 50 Neißetal\n• Národní geopark Muskauer Faltenbogen a polský národní geopark\n• Mužakovský vrásový oblouk (Muskauer Faltenbogen),\nvznik v halštrovské době ledové\nRýhová struktura s protáhlými tůněmi (něm. »Gieser«)\n• Glej-podzol, podzol-hnědozem a podzol\n• Slatinná a přechodová rašeliniště\n• Slatinné gleje\nStaré acidofilní doubravy s dubem letním na písčitých pláních\nVybrané druhy zvířat a rostlin\nNárodní geopark Mužakovský vrásový oblouk\na polský národní geopark\nGeopark Mužakovský vrásový oblouk (Muskauer Faltenbogen) se\nnachází v trojzemí Braniborsko – Sasko – Polsko. Ve střední Evropě\nje území považováno za krajinně nejkrásněji formovanou oblast\nčelních morén. Geologické zvláštnosti byly směrodatné pro vývoj\nkrajiny i kultury v tomto regionu. Geopark se zabývá souhrou geologické historie a vývoje krajiny. Přirozené dispozice geoparku jsou\ndány krajinnými zvláštnostmi doby ledové a geologickými výchozy\nV roce 2006 byl Mužakovský vrásový oblouk certifikován jako sedmý německý geopark a první polský národní geopark.\nBližší informace www.muskauerfaltenbogen.de\nTůně zvané Gieser\n(Foto: Mike Krüger)\nPředstavujeme jednotlivá chráněná území\nZvířata, rostliny, biotopy\nChráněná krajinná oblast Zbytková jezera oblasti KromlauGablenz (LSG Kromlau-Gablenzer Restseengebiet)\nChráněná krajinná oblast se nachází v jihovýchodní části Mužakovského vrásového oblouku. Území na severu ohraničuje obec Gablenz, na východě Mužakov (Bad Muskau) a Krauschwitz, na jihu\nWeißwasser a na západě Kromlau. Nachází se proto uprostřed\ngeoparku Mužakovský vrásový oblouk.\nMužakovský vrásový oblouk patrně vznikl následkem hlubokého\nzlomu spolu s horizontálním pohybem pevninského ledovce, tento\njev označujeme jako glacitektonickou deformaci. Oblast Mužakovského vrásového oblouku má tvar směrem k severu otevřené podkovy a - vztaženo ke glacitektonické hloubkové struktuře – zaujímá na německé straně rozlohu 170 čtverečních kilometrů. V pokračování vrásového oblouku východně od Nisy zaujímá polský\npodíl oblasti rozlohu 70 až 80 čtverečních kilometrů. Při glacitektonické deformaci vznikly šupinové struktury, průniky s prohlubněmi (diapiry) a ponořenými vrásami. Tyto struktury vytvořily\nv braniborském stádiu viselského glaciálu krajinu malých jezer\ns charakteristickými malými toky, která je chráněna jako chráněná\nkrajinná oblast. V údolích bez odtoku vznikly tůně (něm. Gieser),\núzká protáhlá jezírka s rozličně zbarvenou vodou, velkými zarostlými dunami a rašelinými prohlubněmi, které se zařezávají do vyvýšených ploch Mužakovského vrásového oblouku. V těchto jedinečných krajinných strukturách se vyvinuly vzácné biotopy, které\njsou životním prostorem pro chráněnou flóru a faunu.\nPřirozená geomorfologie Mužakovského vrásového oblouku zůstala do značné míry zachována na dvou čtverečních kilometrech\núzemí Rododendronového parku v Kromlau. Pravidelné členění a\nsouběžné uspořádání údolí s tůněmi byly cíleně využity pro založení parku. Výsadby v pěnišníkovém a azalkovém údolí byly provedeny do rašeliny. V severní části parku se nachází pozoruhodná\nelipsovitá tůň ve tvaru podkovy.\nV této části Mužakovského vrásového oblouku najdeme také řadu\ndokladů o historické těžbě hnědého uhlí, kamencové hlíny, sklářského písku a dalších surovin.\nNa suchých a chudých půdách převažují březové a dubové bory\n(PNV). V jejich podrostu se často nachází brusnice borůvka a brusnice brusinka (Vaccinium myrtillus, V. vitis-idaea).\nVyskytují se zde rovněž borové doubravy jako východoevropský\ntyp lesa (rezervace Eichberg Weißwasser), ve kterých převládá třtina rákosovitá (Calamagrostis arundinacea) a východoevropské\ndruhy doubrav, kde se vyskytují vikev kašubská (Vicia cassubica) a\nostružiník skalní (Rubus saxatilis).\nVýskyt: např. rezervace Eichberg Weißwasser\n(Foto: Dr. HansDieter Engelmann)\nBrusnice borůvka s\nRašelinný bor se vyskytuje ve dvou formách: Třtinové bory se zastoupením smrku (Picea abies) a borovice (Pinus sylvestris), v podrostu bezkolenec modrý (Molinia caerulea), třtina chloupkatá\n(Calamagrostis villosa), brusnice borůvka (Vaccinium myrtillis), sedmikvítek evropský (Trientalis europaea) a mech Sphagnum nemoreum. Výskyt: např. rezervace Keulaer Tiergarten. Další formou je\nrojovníkový rašelinný bor (Vaccinio-uliginosi-Pinetum).\nVřesovcové mokřadní vřesoviště (Ericion tetralicis)\nToto společenstvo nacházíme na kyselých a rašelinných stanovištích. Řadí se k rašeliništním společenstvům.\nVýskyt: např. rezervace Altes Schleifer Teichgelände\nTop. Karte 1:50000 Sachsen\n© Staatsbetrieb Geobasisinformation und Vermessung Sachsen, Bundesamt für Kartographie und Geodäsie 2008\nDoporučuje se návštěva v evropském měřítku\nojedinělého parku Findlingspark Nochten.\nV jednotlivých částech parku se nachází ukázky\nvíce než 3000 kusů hornin transportovaných\nSklářské muzeum Weißwasser v blízkosti nádraží\npopisuje historii sklářského průmyslu města\nGeopark nabízí další, dílem i přeshraniční tématické\nokruhy (hornický, podél Nisy, sklářský a geologický)\nza poznáním tohoto přírodního a kulturního\nregionu v trojzemí. Okruhy se nachází převážně\nseverně od Bad Muskau, ve spolkové zemi Braniborsko.\nCyklotrasa Hermannsdorfer Radweg v národním\ngeoparku Mužakovský vrásový oblouk\nInformační pavilón Vattenfall u »Schwerer Berg«,\nOkraj města Weißwasser – východní hranice\npovrchového dolu – Findlingspark Nochten\nPodél cyklotrasy při povrchovém dolu se nachází několik\nzastavení, odpočívek a vyhlídek s informacemi pro\nzájemce o techniku. Z vyhlídkové věže u »Schwerer\nBerg« se otevře působivý pohled na areál povrchového\nJako Mužakovské vřesoviště označujeme zhruba 30000 hektarů veliké a souvislé lesnaté území. Rozkládá se v délce zhruba 30 kilometrů ve východo-západním směru a\nv šířce až 10 kilometrů ve směru severo-jižním. Z hlediska územního je Mužakovské\nvřesoviště součástí saské dolnolužické krajiny vřesovišť. Vřesoviště lze členit na východní a západní Mužakovské vřesoviště. Západní vřesoviště je z hlediska funkcí biotopu\nsilně ovlivněno těžbou hnědého uhlí. Ve východní části Mužakovského vřesoviště se\nnachází velký vojenský prostor s odlesněnými oblastmi. V jižní části Mužakovského vřesoviště se nachází největší vnitrozemská přesypová oblast Německa, o délce zhruba\n20 km. Duny jsou výrazně vyšší než z jihu přiléhající krajina vřesovišť a rybníků, tvoří\nproto přirozenou hranici ve směru od východu k západu.\nNejvětší část vřesoviště se skládá z nížinných písků z doby viselského zalednění, často\nblízkých spodním vodám či částečně bažinatých. Tato stanoviště jsou využívána převážně lesnicky. Na chudých písčitých půdách dominují přirozené bory. Převážně se jedná o březové bory. V bažinatých oblastech ještě ojediněle nalezneme jedlové smrčiny.\nZemědělství se na převážně chudých písčitých půdách provozuje pouze v malé míře a\nv bezprostřední blízkosti obcí nacházejících se na území vřesoviště. Výjimku představuje Trebendorfská výšina (Trebendorfer Hochfläche), zhruba o 30 m vyvýšený zbytek\nmorény na severozápadě Mužakovského vřesoviště. Půdy jsou zde více jílové a jsou\ntudíž zemědělsky využívány více.\nPotenciálně přirozenou vegetaci (PNV) tvoří převážně březové a dubové bory, jakož\ni brusnicové bory.\nNa oblasti již nevyužívané pro těžbu je z ekologického hlediska třeba pohlížet jako na\nhodnotné. Zde stále žijí vzácné, dílem vyhubením ohrožené druhy, jako tetřívek obecný, tetřev hlušec, jeřáb popelavý a orel mořský.\nNázev »Mužakovské vřesoviště« (Muskauer Heide) je odvozen od někdejších majitelů,\nkteří měli své zámky v Mužakově (Muskau).\nNázev »vřesoviště« (něm. Heide) je v Dolní Lužici a na severu Horní Lužice specifické\noznačení pro světlý vřesový bor. Později toto označení bylo používáno obecně pro rozlehlé bory.\nLevá strana: Přesyp (Foto: NSZ)\n• FFH 96 »Wälder und Feuchtgebiete bei Weißkeißel«\n(Evropsky významná lokalita 96 »Lesy a mokřady u Weißkeißel«, část)\n• NSG Hammerlugk (Přírodní rezervace Hammerlugk)\n• LSG Trebendorfer Abbaufeld\n(Chráněná krajinná oblast Trebendorfer Abbaufeld)\n• NSG = FFH 97 Trebendorfer Tiergarten\n(Přírodní rezervace Trebendorfer Tiergarten, částečně)\n• NSG Schleife (Přírodní rezervace Schleife)\n• NSG Hermannsdorf (Přírodní rezervace Hermannsdorf)\n• NSG = FFH 48 E Altes Schleifer Teichgelände\n(Přírodní rezervace Stará rybničná oblast u Schleife)\n• NSG Südbereich Braunsteich (Přírodní rezervace Jižní Braunsteich)\n• LSG Braunsteich\n• NSG Keulaer Tiergarten\n• FFH 90 E Truppenübungsplatz Oberlausitz\n• SPA 47 Muskauer und Neustädter Heide\npřevážně v postglaciálu viselské doby ledové naváté vnitrozemské duny\nkilometry dlouhé řetězce dun ve směru západ-východ\nsuché a chudé písčité půdy\nprohlubně k hladině spodní vody s gleji a rašelinnými půdami\nSeveroatlantická vlhká vřesoviště s Erica tetralix\nBřezové rašelinné lesy\nPřesypy a prohlubně východního Mužakovského vřesoviště\nLokalita se nachází mezi Lužickou Nisou, obcemi Boxberg, Burghammer, Graustein\n(okres Spree-Neiße) a Weißwasser. Území je největší vnitrozemskou přesypovou oblastí Německa. Jedná se o rozlehlé duny ze sálských a viselských písků, navátých během\npostglaciálu. Duny dosahují u Nochten výšek až 25 m. Mezi nimi se nachází až o\n20 m níže položené, obvykle úzké prohlubně, jejichž dna se nachází v blízkosti spodních vod. Zde se nachází veškerá přechodová stádia od tůní přes smilková a vřesovcová\nspolečenstva až po rašeliniště. Lokalita je téměř zcela zalesněna. Na suchých stanovištích vzdálených od hladiny spodních vod se nachází převážně bory protkané pravidelnou sítí hospodářských cest. Samostatnou jednotku tvoří »Krajina povrchového dolu\nMužakovského vřesoviště«. Zde jsou rozsáhlé oblasti vřesoviště ovlivněny těžbou\nPůvodním lesním společenstvem na písčitých a štěrkových stanovištích vzdálených od\nhladiny spodních vod byl smíšený vřesový bor (druh vřesoviště). Na stanovištích vzdálených od hladiny spodních vod dnes najdeme bory s brusnicí borůvkou, brusnicí brusinkou a vřesem v podrostu. Smíšené bory se zastoupením smrku, ojediněle také jeřábu a dubu letního najdeme na stanovištích ovlivněných spodní vodou a rašeliništích.\nBory se zastoupením břízy a dubu\nBorovice je pro rovinatou oblast dominantním druhem.\nJe zde zastoupena přirozeně, lesním hospodářstvím je\nvšak výrazně podporována. Na písčitých stanovištích proto rozsáhlé bory převažují a charakteristicky utváří jejich\nvzhled. Na těchto na živiny chudých stanovištích nacházíme řady monotónních borových porostů. Keřové patro\ntéměř není vyvinuto. V závislosti na vlhkosti je půda porostlá trávou nebo mechem.\nPestré a dobře strukturované bory se zastoupením břízy\na dubu nacházíme jen zřídka. Na vlhčích a úživnějších stanovištích nacházíme bory s brusnicí borůvkou a brusnicí\nbrusinkou. V mokřadních oblastech se místy setkáváme\nse silně vonícím rojovníkem bahenním (Ledum palustre),\nkterý je regionální zvláštností.\nBory nižších poloh se zastoupením smrku\nAutochtonní výskyt smrku v nižších polohách Mužakovského vřesoviště je rostlinně-geograficky pozoruhodný, neboť je dokladem\npostglaciálního rozšíření smrku. Nalezneme jej v chladných a\nvlhkých kotlinách blízko hladiny spodních vod, zejména v okrajových polohách Mužakovského vrásového oblouku.\nSmrky se vyskytují ve společenství se třtinou chloupkatou (Calamagrostis villosa) typickou spíše pro horské lesy, jakož i rostlinami\nrostoucími na surovém humusu, například žebrovicí různolistou\n(Blechnum spicant) a pérnatcem horským (Oreopteris limbosperma). Pozoruhodný je výskyt černýše lučního v jeho rudé variantě\n(Melampyrum pratense ssp. purpurascens). Jedná se o ukazatel\nvelice kyselých a mocných vrstev surového humusu.\nVýskyt: např. přírodní rezervace Hermannsdorf\nBory se zastoupením dubu zimního\nBory se zastoupením dubu zimního se vyskytují převážně v severních částech území, zejména tam, kde Mužakovské vřesoviště\nohraničuje Mužakovský vrásový oblouk. Často zde v bylinném\npatře převažuje třtina rákosovitá (Calamagrostis arundinacea).\nZajímavé doprovodné rostliny v okrajových územích jsou vikev kašubská (Vicia cassubia) a ostružiník skalní (Rubus saxatilis).\nVýskyt: Přírodní rezervace Eichberg Weißwasser\nVřesoviště svazu Genistion pilosae\nNa těchto vřesovištích převažují vřes obecný (Calluna vulgaris) či\nbrusnice a vyskytují se na suchých, písčitých a chudých půdách.\nS hornolužickými borovými vřesovišti jsou dynamicky propojeny.\nTato vřesoviště vznikla v minulosti následkem nadužívání lesních\nstanovišť na písčitých půdách. Až do 19. století byly lesy následkem prudkého nárůstu spotřeby dřeva velkoplošně mýceny. Následně byly tyto plochy využívány k chovu hospodářských zvířat.\nDorůstající dřeviny nebyly dostatečně rychle rostoucí a byly okusem silně potlačeny. Humus a rostliny zemědělci dílem využívali jako podestýlku pro dobytek. Časem došlo k vytvoření otevřených\nploch, zarostlých jen drobnými keři, jako je vřes a kručinka, jakož\ni nenáročnými travinami a deformovanými dřevinami. Některé\nz těchto ploch byly po staletí vypásány ovcemi, jiné se během dlouhé doby opět samovolně zalesnily.\nRašelinný bor na jihovýchodě\nV této oblasti se událo několik lesních požárů, naposledy v roce\n1992. Proto zde dnes převažuje bříza bělokorá (Betula pendula).\nBorovice lesní (Pinus sylvestris), topol osika (Populus tremula)\na vrba ušatá (Salix aurita) jsou dnes zastoupeny jen ojediněle.\nOblast Mužakovského vřesoviště vešla ve známost výskytem tetřívků obecných (Tetrao tetrix). Jedná se o jediný výskyt tohoto\ndruhu v severoněmecké nížině. Stavy však byly stabilní jen do roku\n1998. Následkem vysoušení předpolí hnědouhelného dolu a postupující devastace území lze dnes pozorovat již jen ojedinělé samce a samice.\nSuché písčité trávníky (Koelerio-Corynephoretae)\nJedná se o nesouvislé, nízké a chudé trávníky a meze na chudých,\nčasto kyselých písčitých půdách. Zde žijící rostlinná společenstva\njsou vystavena extrémním teplotním výkyvům, jakož i větru a suchu. Na sypkých písčitých stanovištích vznikají nesouvislé trávníky\npísčin s paličkovcem šedavým (Corynephorion canescentis). Typické rostlinné druhy jsou kromě paličkovce (Corynephorus canescens) např. jestřábník chlupáček (Hieracium pilosella), smil písečný (Helichrysum arenarium), hvozdík kropenatý (Dianthus deltoides), hvozdík kartouzek (Dianthus carthusianorum) a kostřava ovčí (Festuca ovina). Vyskytuje se zde řada jednoletých druhů rostlin.\nK nim patří mimo jiné pomněnka drobnokvětá (Myosotis stricta)\nnebo kolenec Morisonův (Spergula morisonii). Suché písčité trávníky stepního vzhledu jsou oázou rozličných druhů hmyzu, například vážek a kobylek.\nNa suchých, na živiny chudých písčitých stanovištích Mužakovského vřesoviště převažují březové lesy a bory se zastoupením dubu. Ve vřesových borech často určují ráz\npodrostu brusnice borůvka a brusnice brusinka (Vaccinium myrtillus, V. vitis-idaea).\nPozoruhodné jsou v borech vzácné druhy, jako medvědice lékařská (Arctostaphylos\nuva-ursi), kozinec písečný (Astragalus arenarius) či zimozelen okoličnatý (Chimaphila\nVe vlhkých a chladných kotlinách v blízkosti hladiny spodních vod je třeba vyzdvihnout\nvýskyt autochtonních smrčin. Jsou považovány za svědky postglaciálního rozšíření\nsmrku. Pozoruhodný je výskyt jedle bělokoré (Abies alba) v jednotlivých smrčinách\n(chráněné území Prales/Urwald Weißwasser), která zde má nejsevernější hranici rozšíření. Ve společenstvu s výskytem smrku se nachází třtina chloupkatá (Calamagrostis\nvillosa), která je v zásadě druhem horských smrčin, jakož i žebrovice různolistá (Blechnum spicant) a pérnatec horský (Oreopteris limbosperma).\nPřírodě blízké a nezastavěné úseky potoků a řek\nNisa se na východním okraji vřesoviště Muskauer Heide vyznačuje rozlehlými přírodě\nblízkými úseky s velkým významem pro ochranu přírody a druhů. Přírodě blízkými úseky řek se chápou málo upravené resp. málo narovnané úseky vodních toků včetně pobřežní vegetace. Evropsky významná lokalita Oblast Nisy se navíc vyznačuje rozmanitou lužní krajinou s mokřady, bažinatými vřesovišti, vlhkými loukami a prameništi.\nNiva Nisy (Foto: Dr. Hans-Dieter Engelmann)\nStará ramena vodních toků jsou stojaté vody, které vznikly oddělením od koryta řeky. Jedná se většinou o malé vodní plochy\nbohaté na živiny se sklonem k zarůstání a vysoušení, mnohdy\novlivněné záplavami. Zde bychom našli především potěr, vzplývavou vegetaci, rákosiny, ostřice a pobřežní dřeviny.\nTerasovité břehy Nisy pod Steinbach a Schöps hostí zbytky kontinentálních suchých písčitých trávníků s výskytem mimo jiné hvozdíku kartouzku (Dianthus carthusianorum), bělozářky větevnaté\n(Anthericum ramosum) a ostřice pískomilné (Carex pseudobrizoides).\nKvalita vody se v řece Nise v posledních 20 letech výrazně zlepšila,\ncož má pozitivní dopad na rozmanitost druhů. Pozoruhodná je\nv této oblasti i bohatá rybí a hmyzí fauna. K více než 30 zde zastoupeným druhům ryb patří i druhy, jimž hrozí vyhynutí, jako ostroretka stěhovavá (Chondrosdoma nasus), piskoř pruhovaný\n(Misgurnus fossilis), sekavec písečný (Cobitis taenia), lipan podhorní (Thymallus thymallus) a parma obecná (Barbus barbus). Klínatka rohatá (Ophiogomphus cecilia), ohrožený druh vážky, patří\nk nejkrásnějším domácím druhům vážek. Z motýlích druhů je třeba zmínit m.j. výskyt modrásků bahenních a očkovaných (Maculinea nausithous, Maculinea teleius), kteří jsou vázáni na bohatý výskyt krvavce menšího v údolí Nisy. Bohatě zbarveného ohniváčka\nrdesnového (Lycaena dispar) můžeme vidět především na vlhkých\nloukách s výskytem různých druhů rdesna.\nTerasovité břehy Nisy\nRašeliniště jsou přirozená nebo přírodě blízká území závislá na\nsrážkách nebo minerální spodní vodě. Jsou převážně bez stromů\nnebo porostlé rašelinným lesem. Stálým vlivem vody se odumřelé\nčásti rostlin rozkládají jen neúplně, takže se tu vytvořila někde silnější, jinde slabší vrstva rašeliny. Rozlišují se vrchoviště, střední a\nNacházíme je v prohlubních plněných spodními vodami. V na živiny chudých a kyselých poměrech nacházíme flóru odpovídající\nrašeliništím vrchovištním. Pozoruhodnými zástupci jsou kromě\nklikvy bahenní (Vaccinium oxycoccos) severské kontinentální\ndruhy, jako kyhanka (Andromeda polifolia), travina Calamagrostis\nstricta, rojovník bahenní (Ledum palustre) a hrotnosemenka bílá\nRašeliniště v Mužakovském vřesovišti\nSvahová pramenná rašeliniště představují jistou zvláštnost.\nSvahovému prameništi s výskytem olší a smrků zde předchází slatiniště. Toto je převážně porostlé ostřicí a třtinou. Na okraji rašeliniště se nacházejí zástupci boreálních smrčin a olšin, mezi jinými\nplavuň pučivá (Lycopodium annotinum), ďáblík bahenní (Calla palustris) nebo ptačinec dlouholistý (Stellaria longifolia) jako boreální\nrelikt. Rašeliniště byla v Mužakovském vřesovišti dříve hojná. Nacházejí se zde botanické vzácnosti celoněmeckého významu.\nTvorbu rašelinišť je možné pozorovat na malých plochách např.\nv bývalém vojenském území Horní Lužice. V této krajině, která byla\npo desetiletí určována vojenským využitím, se kromě otevřených\nvnitřních dun, vřesovišť a suchých travních porostů nacházejí\ni rašeliniště, která se vytvořila v depresích mezi dunami a v prohlubních na úpatí dun. Zde se vyskytují pozoruhodné druhy, jako\nrosnatka prostřední (Drosera intermedia) nebo plavuňka zaplavovaná (Lycopodiella inundata).\nCharakteristické druhy zvířat a rostlin\nOrel mořský (Haliaetus albicilla L.)\nS orlem mořským se setkáme spíše v jižní části lesnatých území\nv hraniční blízkosti jezerních oblastí, které jsou zdrojem jeho potravy. Vyžaduje klidné lesní oblasti s vysokými a starými stromy pro\nstavbu hnízda a vody s hojným výskytem vodního ptactva jako\nzdroj potravy. To vše je v oblasti Mužakovského vřesoviště ještě\nk dispozici. Významnými zásahy, poškozením životního prostředí\na postupující těžbou hnědého uhlí byla zhruba 30000 ha velká oblast Mužakovského vřesoviště roztržena a její struktura pozměněna. I přesto zůstaly počty hnízdění v Mužakovském vřesovišti\nZajímavý je i vývoj mokřadů na okraji vodních ploch po těžbě.\nV přírodní rezervaci Trebendorfer Tiergarten se podařilo osídlení\nněkolika ohrožených druhů z oblasti zdevastované těžbou uhlí.\nPatří k nim plavuň vidlačka a plavuň pučivá (Lycopodium clavatum,\nL. annotinum), podezřeň královská (Osmunda regalis) a rojovník\nbahenní (Ledum palustre).\nVlhké louky s rákosinami a porosty ostřic se utvářejí rovněž\nna mokřadních stanovištích, např. v lužních oblastech. Jedná se\npři tom o neobhospodařované nebo extenzivně obhospodařované zelené plochy na vlhkých nebo střídavě vlhkých stanovištích.\nVysoká a daňčí zvěř\nV Mužakovském vřesovišti se nacházejí tradiční oblasti pro jelení\nříji. Brzy na podzim je říji možné slyšet a je působivým přírodním\nVlci (Canis lupus)\nOd roku 1992 pocházejí z Mužakovského vřesoviště opět jednotlivé důkazy o výskytu vlků. Předpokládá se, že sem zvířata přešla\nze sousedních lesnatých území v Polsku. Nejprve byly stopy zaznamenávány jen příležitostně, v posledních letech se opět objevují\ni mláďata. V oblasti Mužakovského vřesoviště i v oblasti Neustadtského vřesoviště je vlky s mláďaty obsazeno vždy po jednom teritoriu.\n• Im »Kontaktbüro Wolfsregion Lausitz«\n• V »Kontaktním centru vlčího regionu Lužice\n(Kontaktbüro Wolfsregion Lausitz)« v Rietschen\n(volitelně výchozí nebo cílový bod výletu) obdržíte\ninformace o aktuálním výskytu vlků v Lužici.\n• Ve dvoře Erlichthof v Rietschen najdete v divadelní\nstodole (Theaterscheune) zajímavou expozici o životě\nLužický park Findlingspark v Nochten\nPovrchový důl v Nochten\nJezero Bärwalder See, možnost koupání\nPovrchový důl s vyhlídkou v Reichwalde\nOsada Erlichthofsiedlung v Rietschen\nHistorický vesnický soubor v Daubitz\nRanč Forest Village\nOblast rybníků u dolní Sprévy\nVlčí cyklotrasa (Wolfsradweg)\nNochten – Boxberg – Reichwalde –\nRietschen Erlichthofsiedlung –\nNeu Daubitz – Hirsch – Steinbach\ncca 45 km (celá trasa)\nlehká (převážně rovinatý terén)\nCyklotrasu je možné také rozdělit do dvou úseků:\nzápadní část: Nochten – Rietschen\nRietschen – Steinbach na polsko-německé hranici\nHornolužická krajina vřesovišť a rybníků\nHornolužická oblast rybníků a vřesovišť je největší souvislou jezerní oblastí střední Evropy, je tvořena pestrou kombinací vodních ploch, mokřadů, lesů, rašelinišť, vřesovišť\na přesypů. Tato dříve jemnou lidskou rukou utvořená pestrá krajina získává ve spojení\ns tradičními lidskými sídly a architekturou vsí ve vřesovištích mimořádný půvab. Ten je\ntřeba pomocí vhodné péče, ochrany a záchovných opatření udržet a rozvíjet.\nJen v oblasti biosférické rezervace se nachází 39 jezerních skupin s více než 350 jezery,\nplus další jednotlivé rybníky. Převážně se jedná o vody pro chov ryb o rozlohách od několika stovek čtverečních metrů až po desítky hektarů. Jejich hloubka zřídka přesahuje\njeden metr, na jaře se proto rychle prohřívají. Přítoky a odtoky jsou regulovatelné, rybníky tak mohou být celoročně naplněné, nebo v zimě vypuštěné.\nHornolužická rajina rybníků a vřesovišť je součástí pradoliny sálského zalednění a nachází se v jižní části lužické pradoliny. Tato oblast je charakteristicky určena písčitými\nříčními usazeninami, převážně mírně jílovitými údolními písčinami viselského zalednění. Hladina spodních vod je v hornolužické krajině rybníků a vřesovišť velmi vysoká. Příčinou je relativní povrchová blízkost intenzivně zvětralého lužického masívu. Tyto podmínky byly především ve středověku využity pro zakládání rybníků.\nTvorba půd je plošně ovlivněna povrchovou blízkostí spodních vod. V hojné míře se\nzde vyskytují gleje a podzolové gleje, při obohacení organickými substancemi v horních vrstvách přecházejí rašelinné gleje.\nVe vřesovištních oblastech s nižší hladinou spodních vod se nacházejí na živiny chudé\npodzoly, podzolovité hnědozemi a hnědozemi. Potenciální vegetace je dominována\nkyselými smíšenými doubravami. Na rozlehlých plochách nacházíme bory se zastoupením dubu na nízkobazických až kyselých stanovištích s nízkou hladinou spodních\nHornolužická krajina rybníků a vřesovišť je krajina, která vnikla staletími lidského využívání. Slovanští osadníci, kteří se zde usadili kolem 600 před naším letopočtem, zde\nnašli rozsáhlou, bažinami a lesy pokrytou zem, kterou pojmenovali »Luzica«. Z tohoto\npojmenování později vzešlo německé »Lausitz«. Někdejší bažinaté území postupně\nustoupilo bohatě členěné kulturní krajině. První rybníky byly založeny ve 13. století.\nV 15. a 16. století již byly významným zdrojem příjmů této oblasti. Vřesoviště, pole,\nsuché i mokré louky, nivy vodních toků a přesypové lesy dnes tvoří mimořádně pestrou\nObrázek na titulní straně, krajina jezer (Foto: NSZ)\nBiosférická rezervace Hornolužická krajina vřesovišť a rybníků\nBiosphärenreservat Oberlausitzer Heide- und Teichlandschaft = FFH 061 E\nSPA 46 Oberlausitzer Heide- und Teichlandschaft\nLSG Spree- und Teichlandschaft südlich Uhyst\nLSG Spreelandschaft um Bärwalde\nLSG Boxberg-Reichwalder Wald- und Wiesengebiet\nFFH 100 Schwarzer Schöps unterhalb Reichwalde\nFFH 101 Schlossteichgebiet Klitten\nNSG = FFH 027 E Niederspreer Teichgebiet und Kleine Heide Hähnichen\nFFH 102 Raklitza und Teiche bei Rietschen\nFFH 104 Weißer Schöps bei Hähnichen\nFFH 105 Doras Ruh\nSPA 49 Teichgebiete Niederspree-Hammerstadt\nSPA 51 Doras Ruh\nSPA 53 Teiche und Wälder um Mückenhain\nLSG Talsperre Quitzdorf und Kollmer Höhen\nNSG Talsperre Quitzdorf\nFFH 108 Stauwurzel, Teiche und Wälder an der Talsperre Quitzdorf\nSPA 52 Talsperre Quitzdorf\nFFH 106 Schwarzer Schöps oberhalb Horscha\nFFH 107 Ullersdorfer Teiche\nFFH 109 Teiche bei Moholz\nFFH 110 Teiche und Feuchtgebiete nordöstlich Kodersdorf\nFFH 111 Fließgewässer bei Schöpstal u. Kodersdorf\nFFH 115 Feuchtgebiete und Wälder bei Großsaubernitz\nNSG = FFH 028 E Hohe Dubrau\nEutrofní stojaté vody\nVlhká a suchá vřesoviště\nPřechodová rašeliniště a rašeliniště s plovoucími ostrůvky a jejich vegetací\nOlšové a jasanové nivní lesy\nKrajina rybníků –\nInformace o chráněném území\nZhruba třetina přírodního území hornolužické krajiny vřesovišť a rybníků byla v 90. letech prohlášena za biosférickou rezervaci UNESCO. Na území biosférické rezervace se\ncelkem nachází 12 obcí okresů Budyšín a Zhořelec. Východní část biosférické rezervace\nse nachází v okrese Zhořelec. Chráněné území je charakteristické půvabným střídáním\nrozličných biotopů, jako vlhkých luk, vřesovišť, polí, niv vodních toků a přesypových lesů. V této pestré mozaice biotopů bylo zaznamenáno 153 druhů vyšších rostlin červeného seznamu ohrožených druhů Saska či 150 druhů hnízdících ptáků. Celkem bylo\nzaznamenáno více než 800 druhů rostlin a živočichů červeného seznamu. Oblast je\nmimořádně významnou hnízdní lokalitou vodního ptactva a zároveň disponuje největší populací vydry říční ve střední Evropě.\nV části prohlášené za biosférickou rezervaci má být se zahrnutím kulturní krajiny příkladně rozvíjen velkoplošný systém propojených biotopů a forem udržitelného zemědělství, lesnictví a rybářství.\nAby bylo možné o jednotlivé oblasti pečovat adekvátně jejich výbavě, byly vyhrazeny\ntři ochranné zóny:\nRozloha: 1.124 ha\nRozloha: 12.015 ha\n* Rozloha: 14.949 ha\nRozvojová zóna/Harmonická kulturní krajina\nTotální rezervace –\nbez lidského vlivu\nOblasti s hospodařením\nšetrným k přírodě,\npro život a hospodářství,\nRostliny, zvířata, biotopy\nV závislosti na obsahu živin vykazují rybníky rozdílnou vegetaci.\nOd okraje rybníka směrem k jeho středu se v závislosti na hloubce\nvody vytváří dva typy vegetace. U eutrofních vod (bohatých na živiny) se na okraji rybníka obvykle vyskytuje rákosinový pás, sestávající z rákosu obecného (Phragmites australis) a orobince, směrem ke středu pak vegetace s plovoucími listy se zastoupením leknínu bílého (Nymphaea alba), rdestu vzplývavého (Potamogeton\nnatans), rdesna obojživelného (Persicaria amphibia) a lakušníku\nvodního (Ranunculus aquatilis) a/nebo podvodní vegetace.\nČím přírodě bližší je hospodaření, tím vzácnější je struktura rybníků s ostrovy, rákosinovými stěnami, vegetací s plovoucími listy a\npřírodě blízkými pobřežními zónami. Tato místa představují důležité biotopy pro řadu živočišných a rostlinných druhů. K nim patří\nmimo jiné savci žijící u vody a ve vodě, jako vydra říční (Lutra lutra),\nvodní ptactvo, jako jsou kachny, husy, labutě, chřástalovití, obojživelníci, jako kuňka obecná a četné druhy vážek a jiného vodního\nZejména v příbřežních oblastech rybníků a jiných stojatých vod\nvznikají více či méně rozrostlé rákosinové zóny. Jedná se přitom\nobvykle o rostliny vysokého vzrůstu, ve kterých převažují jednotlivé druhy rákosin. K charakteristickým rostlinným druhům patří rákos obecný (Phragmites australis), orobinec širokolistý či úzkolistý\n(Typha latifolia resp. angustifolia) nebo zblochan vodní (Glyceria\nRákos (Foto: NSZ)\nSměrem ke břehu často navazují malé rákosiny se zevarovitými\ndruhy (Sparganium) a haluchou vodní (Oenanthe aquatica).\nNavzdory relativně chudé rostlinné výbavě jsou pro četné druhy\nzvířat mimořádně významným hnízdištěm nebo útočištěm. Řada\nptačích druhů nachází v hustých rákosinách hornolužické krajiny\nrybníků chráněná hnízdiště. K těmto druhům patří mimo jiné jeřáb\npopelavý (Grus grus), bukač velký (Botaurus stellaris), moták pochop (Circus aeruginosus), rákosník velký (Acrocephalus arundinaceus), potápka roháč (Podiceps cristatus), chřástal vodní (Rallus\naquaticus) jakož i husy, kachny a labutě. Rákosiny jsou velmi rychle\nrostoucí (až 4 metry za rok). Aby bylo zabráněno zarůstání vodní\nplochy, musí být pravidelně vyřezávány. Toto se smí v biosférické\nrezervaci provádět pouze mimo doby hnízdění vodních ptáků.\nStavy rákosu jsou dnes ohrožovány množstvím faktorů, mimo jiné\neutrofizací vody, znečištěním vod i rybářstvím a vodními sporty.\nRákosiny proto patří k obzvláště chráněným biotopům v Sasku.\nPopulace vydry říční, která je v celém Německu kriticky ohroženým\ndruhem, dosahuje v lužických rybnících nejvyšší hustoty výskytu ve\nVydra říční je lasicovitá šelma. Poznáme ji díky hustému hnědému\nkožichu, který je na straně břicha zbarvený světleji, a také podle\nhydrodynamického tvaru těla, jehož délka včetně ocasu může dosáhnout 90 cm. Charakteristické jsou dlouhé vousy a plovací blány\nmezi prsty. Protože je aktivní za soumraku a v noci, je její pozorování obtížné. Doklady o výskytu jsou především výkaly a otisky\nstop. Živí se především rybami, ale také obojživelníky, raky či menšími druhy, podle potravní nabídky.\nAž do konce 20. století byla vydra říční hojně rozšířena. Byla však\npovažována za »škodnou«, i lovena kvůli své kožešině. Dnes ji nejvíce ohrožují stavby na vodních tocích, jejich znečištění a silniční\ndoprava. Plůtky a bezpečné podchody vhodné pro vydry mají přispět k zachování stavu vydry říční.\nPodmáčené lesy dominované olší lepkavou (Alnus glutinosa) často\npředstavují konečné stádium zazemnění na živiny bohatých stojatých vod. Nacházíme je proto v okrajových částech rybníků, v oblasti starých vod a zrašelinělých terénních vln. Charakteristická je\nceloročně vysoká hladina spodních vod s občasným zaplavením,\nkteré nastává převážně na jaře. Vedle olše lepkavé se vyskytují břízy, vrby a jasany. Mezi rostoucími stromy často leží odumřelé kmeny. V podrostu jsou na jaře nápadné často syté barvy žlutě kvetoucích blatouchů bahenních (Caltha palustris) a kosatců žlutých\n(Iris pseudacorus) či bílé květy ďáblíku bahenního (Calla palustris).\nV jejich sousedství se nacházejí kapraďorosty a popínavé rostliny.\nV podrostu někdejších třetihorních hnědouhelných lesů může docházet také k tvorbě rašeliny.\nDříve se podmáčené lesy v Lužici vyskytovaly hojně. Meliorační\nopatření vedoucí ke snižování hladiny spodních vod vedly k významným změnám vegetace, až po její úplné zničení.\nVzácné ptačí druhy, jako například dudek chocholatý (Upupa\nepops), lelek lesní (Caprimulgus europaeus) a ťuhýk obecný (Lanius collurio) zde nacházejí obživu i hnízdiště. Nacházíme zde také\nzmiji obecnou (Vipera berus) a další plazy. Vypásání se provádí pomocí ovcí, koz a na základě vědecké studie dokonce i losů.\nu losí obory\nMnohým známý, ale přesto již jen vzácně viditelný je mravkolev.\nJedná se o až 17 mm velkou larvu mravkolvovitých (Myrmeleontidae). Podivuhodná je metoda, jakou loví svou kořist, mravence a\njiný drobný hmyz. Vyhrabává kruhovou jamku, která se směrem\ndolů prohlubuje. Vzniká tak trychtýř, který musí být natolik strmý,\naby hmyz na sypkém písku spadl na dno trychtýře. Tam mravkolev\nse svými mohutnými čelistmi vyčkává a kořist ochromí jedem. Při\npozorném pohledu můžeme takovéto trychtýře o průměru až\n8 cm a hloubce 2 až 3 cm v písčinách vřesoviště spatřit.\nVedle rozsáhlých rybničných komplexů utvářejí charakteristickou\npodobu hornolužické krajiny vřesovišť a rybníků právě vřesoviště.\nPřitom se jedná o biotopy, které právě tak jako rybníky vznikly lidským hospodařením. Nadměrné využívání pastvou a těžbou dřeva\nv minulosti vedlo k tomu, že na ochuzených písčitých půdách rostly již jen keře a poškozené stromy, jakož i pouze tvrdé traviny s nízkou výživnou hodnotou. Dnes jsou extenzivní využívání a péče\nbezpodmínečným předpokladem pro zachování tohoto charakteristického biotopu.\nV závislosti na stanovištních podmínkách nacházíme suchá a také\nvlhká vřesoviště. Suchá vřesoviště jsou tvořena svazem Genistion\npilosae. Osídlují písčité nebo skalnaté chudé půdy. Plošné rozšíření\nkeříků, jako jsou vřes obecný (Calluna vulgaris) a brusnice (Vaccinium spp.) ukazují na velice extenzivní využívání.\nVýskyt vřesovcových vlhkých vřesovišť poukazuje na rašelinné kyselé a chudé písčité půdy. Přiřazují se rašelinišťním společenstvům.\nChráněná krajinná oblast Přehrada Quitzdorf a Kollmer Höhen a rezervacemi Hohe Dubrau, Monumentshügel a Loose\nRozloha: 96,35 ha\n4. 7. 1974\nVodní nádrž Quitzdorf\nVodní nádrž Quitzdorf patří se svými 750 hektary k největším vnitrozemským vodním plochám v Sasku. Napuštěna byla v roce\n1974. Přírodní rezervace leží v přírodním prostoru hornolužické\nkrajiny vřesovišť a rybníků, ve východní části chráněné krajinné oblasti Přehrada Quitzdorf a výšin Kollmer Höhen, jihozápadně od\nměsta Niesky. Přírodní rezervace a dílčí části chráněné krajinné oblasti náleží evropsky významné lokalitě a ptačí oblasti. V ní se včetně rezervace nacházejí významná hnízdiště rybničních ptačích druhů, případně druhů stojatých vod, jejich zazemněných oblastí, polootevřené zemědělské krajiny a přírodě blízkých lesů. Teritorium\nje významné pro odpočinek, tah a jako zdroj potravy pro druhy\nPředmětem ochrany je udržení hnízdních lokalit jako významného\nživotního prostoru tvořeného přehradou s ostrovy s nízkým podílem vegetace, rákosinami a mělčinami, pro vodní ptactvo.\nCelkově se zde jedná o pestře vybavený mokřadní komplex. Příbřežní oblasti velké vodní nádrže jsou obklopeny olšinami, jasany,\nnivními a podmáčenými lesy a prameništi, rašeliništi, rákosinami a\ndrobnými vodními plochami. Převažujícími porosty jsou bory, pří-\nrodě blízké doubravy, doubravy se zastoupením buku a bučiny, jakož na kyselých a chudých písčitých půdách kyselé doubravy.\nOblasti otevřené krajiny tvoří extenzivně využívané vlhké louky\n(bezkolencové louky) a mezofilní zeleň (chudé kosené louky).\nChráněná krajinná oblast je součástí významné hnízdní a odpočinkové lokality pro ptačí druhy vázané na vodu.\nK mimořádně významným hnízdícím ptačím druhům (Červený seznam pro Sasko) patří v této oblasti mimo jiné orlovec říční (Pandion haliaetus), rybák obecný (Sterna hirundo), potápka černokrká (Podiceps nigricollis), chřástal kropenatý (Porzana porzana),\nledňáček říční (Alcedo atthis), čejka chocholatá (Vanellus vanellus), čírka modrá (Anas querquedula), lžičák pestrý (Anas clypeata), ťuhýk obecný (Lanius collurio) a moták pochop (Circus aeruginosus). Ploché břehy poskytují vhodná odpočinková místa zvláště pro brodivé ptáky. Kulík říční (Charadrius dubius) a čejka chocholatá (Vanellus vanellus) přitom patří k pravidelně hnízdícím druhům. Pro některé druhy ptáků je oblast mimořádně významná jako odpočinková lokalita. K nim patří husa polní (Anser fabalis), hohol severní (Bucephala clangula), lyska černá (Fulica atra) a kachna\ndivoká (Anas platyrhynchos).\nVýznamná je oblast také pro ochranu obojživelníků, jako je kuňka\nobecná (Bombina bombina) a ropucha zelená (Bufo viridis).\nPři délce těla 30 – 50 mm patří vzácná kuňka obecná (Bombina\nbombina) k nejmenším žábám. Horní strana jejího těla je spíše nenápadně tmavošedá s měkkými žlázami. V případě nebezpečí ukazuje svou tmavou spodní stranu s intenzivně červeně zbarvenými\nfleky a vypouští sekret nepříjemné vůně. Její zornice mají srdcový\ntvar, odlišně od žab, které je mají příčně oválné.\nKuňka obecná vyhledává biotopy s malými slunnými stojatými vodami, rákosiště, zátopové nivní oblasti, slunné okraje lesů i louky\na pole. K její potravě patří vodní hmyz, brouci, stejnonožci, pavouci\nV těchto lesích nacházíme mimo jiné v přírodní rezervaci Loose sasanky hajní (Anemone nemorosa), pstroček dvoulistý (Maianthemum bifolium), často vraní oko čtyřlisté (Paris quadrifolia).\nZvláštností v přírodní rezervaci je výskyt lýkovce jedovatého (Daphne mezereum) a mečíku střecholistého (Gladiolus imbricatus).\nCykloturistika mezi vřesovišti a rybníky (zelená čára)\nDva cyklovýlety jako »ochutnávka biosférické rezervace«.\nTrasy nabízejí zážitek z krásné krajiny a kulturní dojmy ze vsí v biosférické rezervaci. Možné jsou například nákupy ze dvora, odbočka do centra biosférické rezervace v obci Wartha nebo k zážitkové stezce, například v obci Kreba-Neudorf.\nNiesky – Quitzdorf am See – Mücka – Niesky\n(světle zelená čára)\nNiesky, náměstí Zinzendorfplatz, informační středisko\nmírná (převážně rovinatý terén)\n• Žádné vlastní značení – je nutný popis trasy nebo\nleták se zákresem (www.biosphaerenreservatoberlausitz.de)\n• Možnost koupání v nádrži Quitzdorfer Stausee\n• Různé možnosti občerstvení, mimo jiné o vodní\nnádrže Quitzdorfer Stausee\nNiesky – Mücka – Kreba-Neudorf – Kosel – Niesky\nnáměstí Zinzendorfplatz, informační středisko\nLeták »Z obce Niesky do biosférické rezervace«\nNa kole okolo vodní nádrže\nQuitzdorf (červená čára)\n(Odpočívka »Drei Brücken«)\ncca 17,5 km\n• V sezóně koupání a občerstvení u\n• Dětské hřiště Knax-Spielplatz ve Sproitz\ns rozlehlým a příjemně upraveným\n• Doporučuje se odbočka ke kopci\nMonumentberg v obci Kollm\nEVL 27 E = Přírodní rezervace Niederspreer Teichgebiet\na vřesoviště Kleine Heide Hähnichen\nInformace k chráněnému území\nPřírodní rezervace na jižním okraji Mužakovského vřesoviště představuje půvabnou Oblast rybníků v lužické pradolině. Krajinu určují obě údolní prohlubně a jen o něco výše položené písčité plochy. Sedm rybníků s vodní plochou o rozloze cca 500 ha a rozlehlé\nzazemněné plochy v okolí představují významnou rezervaci pro\nvodní ptactvo, která byla uvnitř chráněné krajinné oblasti vyhrazena jako přírodní rezervace. Hnízdí zde vzácné a ohrožené druhy,\njako bukač velký (Botaurus stellaris), orel mořský (Haliaeetus albicilla), chřástal kropenatý (Porzana porzana) a ledňáček říční (Alcedo atthis). Na březích rybníků a v rašelinných borech či rašelinných borech se zastoupením břízy nacházíme vzácné rostliny, jako\njsou rojovník bahenní (Ledum palustre), klikvy (Vaccinium oxycoccus) a zimozel (Linnaea borealis). Spolu s Mužakovským vřesovištěm přiléhajícím ze severu a s důlními oblastmi na severozápadě\nse otevírá rozmanitá krajina s množstvím kontrastů.\nZámek Dolní Spréva (Niederspree) se nachází cca 35 km severně\nod Zhořelce (Görlitz) a náleží obci Hähnichen. Panský dům, lidově\nnazvaný »zámek«, byl postaven v roce 1919. Od roku 1990 se zde\nnachází Centrum pro ochranu přírody Zámek Dolní Spréva (Naturschutzzentrum »Schloss Niederspree«). Návštěvníkům je otevřeno sezónně od dubna do října, je zde možnost ubytování, k dispozici jsou přednášková a školící místnost.\nTuristické cesty v přírodní rezervaci Rybníky u\ndolní Sprévy (»Niederspreer Teichgebiet«)\nVýchozí místo: u zámku Dolní Spréva\nVolitelně mezi 3 a 11 km\n■ Cesta potápky: Délka 7,5 km směrem k rybníku Großteich\n■ Vřesová cesta: Délka 9,5 km směrem k obci Quolsdorf\n■ Přesypová cesta: Délka 7,8 km směrem k rybníkům Großteich/Waldteich\n■ Cesta kuňky: Délka 10,9 km směrem k rybníkům Briesenteich/Heinrichtsteich\n■ Kapří cesta: Délka 2,9 km směrem k Rodeteich/Heidehaus\nu dolní Sprévy\nTuristické cesty byly vyznačeny členy spolku pro ochranu přírody regionu Nisa.\nKaždá turistická cesta byla označena symboly odpovídající pojmenování cesty.\nVlastní občerstvení v batohu\nHornolužická důlní oblast\nHornolužická hnědouhelná oblast vznikla jako následek těžby hnědého uhlí. O okrese\nZhořelec (Görlitz) se jedná o ještě aktivní důlní díla Nochten a Reichwalde, jakož i o rekultivované dřívější doly okolo jezera Bärwalder See.\nTěžbou hnědého uhlí byla původní příroda zcela zdevastována. Postiženy jsou oblasti\nv západní části Mužakovského vřesoviště a v jihovýchodní části Mužakovského vrásového oblouku.\nTvář krajiny je charakteristická aktivními důlními díly, vyvážkami a haldami, jakož i zbytkovými důlními jámami, částečně zaplněnými vodou. Toto území není srovnatelné\ns přirozeně vzniklými územími. Proto se nazývá »technogenní přírodní jednotkou«.\nCharakteristická je rozlehlostí, velkoplošnou nepřístupností a heterogenitou. Charakter vegetace post-důlní krajiny určují především obsah živin stávajícího půdního substrátu (obvykle chudý), zásoba vody a (obvykle kyselá) hodnota pH.\nPodíl zalesnění oblasti dosahuje zhruba 40 % celkové rozlohy. Potencionálně přirozená\nvegetace odpovídá sousedním, těžbou nedotčeným biotopům.\nHnědé uhlí vznikalo v Lužici ve třetihorách, před zhruba 15 až 20 miliony let. V některých nížinách v této době vznikala rozsáhlá rašeliniště. Došlo ke vzniku až čtyř hnědouhelných vrstevních svazů. Mezi jednotlivými, až 12 metrů mocnými vrstvami hnědého uhlí došlo k uložení písků, jílů a prachu.\nDnes je hnědé uhlí těženo v povrchovém dole Nochten převážně z druhé vrstvy. Těžba\nzde byla zahájena v roce 1968, po předchozích melioračních opatřeních. Dnes se\nk uhelným vrstvám propracovávají gigantické skrývkové bagry. Pro vytěžení jedné tuny\nhnědého uhlí musí být přesunuto 7 tun skrývky. Minimálně do roku 2030 má v této\noblasti těžba hnědého pokračovat. Důlní díla Reichwalde a Nochten zásobují především elektrárnu Boxberg a briketárnu Schwarze Pumpe.\nTitulní obrázek: Povrchový důl Nochten (Foto: NSZ)\n• Přírodní rezervace Innenkippe Nochten\nV těžebních oblastech utváří nově vzniklé výsypky a zarovnané\nplochy, které jsou nejprve otevřené a bez vegetace, prostor pro\npřirozený vývoj rostlin. Tento proces nazýváme sukcesí. Zajímavé\njsou tyto plochy především proto, že odkazují na někdejší opětovné zarůstání otevřené středoevropské krajiny po době ledové.\nKe světlomilným druhům patří mimo jiné paličkovec šedavý (Corynephorus canescens), třtina křovištní (Calamagrostis epigejos) a\npelyněk ladní (Artemisia campestris), ale také řada jednoletých\nrostlin. Žlutě kvetoucí pupalka pískomilná (Oenothera ammophila) jakož i komonice (druhy Melilotus) patří k nově se šířícím druhům, takzvaným neofytům.\nMezi zdevastovanými plochami zůstaly zachovány ostrůvky dun,\nteras a niv. Vedle lesních ploch nacházíme chudé trávníky a nízká\nvřesoviště. Ta jsou charakteristická výskytem janovce metlatého\n(Cytisus scoparius) a vřesu obecného (Calluna vulgaris), úzce navázána jsou na suché písčité trávníky. Ke společenstvům suchých písčitých trávníků patří trávnička přímořská (Armeria maritima), hvozdík kropenatý (Dianthus deltoides), pavinec horský\n(Jasione montana) a smil písečný (Helichrysum arenarium).\nV oblasti relativně málo osídlené hnědouhelné oblasti můžeme narazit také na vlky (Canis lupus). Hluboko do 19. století byli predátoři důsledně pronásledováni. Ještě dnes v této oblasti nacházíme\npomístní názvy se slovním kmenem »vlk«. V blízkosti Nochten\núdajně byli skolení vlci věšeni na »vlčí šibenici«. Vlčí kámen u Trebendorfu z roku 1845 odkazuje na posledního uloveného vlka\nv této oblasti. Od roku 1992 existují opět ojedinělé důkazy o výskytu, od roku 2000 jsou známé i odchovy mláďat. Vlci na toto\núzemí přešli z rozlehlých lesnatých ploch v sousedním Polsku.\n(Foto Kay Sbrzesny)\nOtevřená krajina s volnými svahy a řídkou pionýrskou vegetací může být mimořádně zajímavá také pro návrat vzácných ptačích druhů, často zpěvných ptáků. Významné jsou takové plochy mimo jiné pro lindušku úhorní (Anthus campestris), strnada lučního (Emberiza calandra), bělořita šedého (Oenanthe oenanthe), ťuhýka\nobecného (Lanius collurio) či skřivana lesního (Lullula arborea).\nna důlní krajinu\na její okrajové\nKrajinný park »Bärwalder See«\nInfocentrum u Schweren Berg\nU důlního díla Nochten se nachází nově zřízené informační centrum a středisko ochrany přírody Weißwasser. Nachází se při cyklotrase z parku Kromlauer Park do parku Findlingspark Nochten\n(viz také tip na výlet na straně 15). Zdejší rozhledna poskytne pozoruhodný přehled, ale také informace o důlní oblasti a sousedních přechodových oblastech.\nKrajinný park v současné době vzniká v okolí někdejšího povrchového velkodolu v blízkosti obce Bärwalde.\nVedle nově vzniklého jezera Bärwalder See, které je zbytkovým jezerem po bývalé těžbě, poskytují okolní lesy, vřesoviště, rybníky a\nvodoteče nejlepší podmínky pro aktivní sporty a rekreaci. Nově založené cesty již dnes nabízejí možnost poznávání přírody v okolí\njezera Bärwalder See na kole, in-line bruslích či pěšky. Také milovníci vodních sportů si přijdou u jezera Bärwalder See na své.\nV důlním díle Nochten bylo jako »obtížný vedlejší produkt« vyzdviženo na povrch více než 4000 bludných balvanů. Dnes je možné\nprohlížet tyto svědky doby ledové v parku Findlingspark Nochten\n(Park bludných balvanů Nochten). Na někdejší vyvážce se budete\nnacházet uprostřed hry barev 160 různých druhů vřesu.\nasfaltová okružní cesta – vhodné pro výlet na kolech\nnebo kolečkových bruslích\nVhodným výchozím místem je jak zařízení Freizeithafen\nna pobřežní promenádě, tak i umělecký objekt\n»Ucho/Ohr« v Boxberg.\nNa obou místech se nachází parkoviště pro návštěvníky.\nPři jízdě okolo jezera můžeme pozorovat, jak Matka\nPříroda dobývá zpět své území a zakrývá některé jizvy\nzpůsobené letitou povrchovou těžbou.\n• Jezero Bärwalder See, možnost koupání a vodních\nsportů, gastronomická zařízení\n• »Ucho Evropy/Ohr Europas« v Boxberg –\n18 m vysoký, 350 m dlouhý a 250 m široký umělecký\nobjekt z písku, v jehož centru se nachází amfiteátr\ns 270 místy k sezení\n• Safari-revír v Uhyst\nJezero Bärwalder See vzniklo zatopením někdejšího\npovrchového dolu Bärwalde. S plochou cca 13 km2 se\njedná o největší vodní plochu v Sasku. Po dokončení\nv roce 2009 se rychle začala rozvíjet turistická infrastruktura. Kromě cyklostezky o délce cca 25 km a\npřístavišť pro sportovní čluny vznikly pobřežní\npromenáda a pláže v Boxberg, Uhyst a Klitten,\nale také umělecký objekt »Ucho/Ohr«.\nCyklotrasa okolo jezera Bärwalder See\nVolnočasové zařízení Freizeithafen u Boxberg\nUhyst – Schöpsdorf – Boxberg – Klittener Hafen\nPřírodní oblast »Východní Horní Lužice« se rozkládá od vrchu Kottmar na východním\nokraji Hornolužické pahorkatiny až k Nise. Přirozenou hranici tvoří na severu hory Königshainer Berge a na jihu údolí Mandavy v Žitavské pánvi. Západně od pohoří Königshainer Berge se napojuje lužické pláň, úrodná zemědělská krajina, ve které byl les\nv uplynulých staletích vytlačen na pouhých několik vrchů.\nPřevážně lesnatá přírodní oblast Východní Horní Lužice obsahuje charakteristické, vulkanickými procesy vzniklé kužele kopců se zarostlými vrcholy a jako loukami využívanými svahy.\nPestrá a malebná krajina svůj jedinečný charakter zachovává díky typickým ojedinělým\nkopcům a také vrchu Landeskrone, jehož výrazný a nad otevřenou krajinu vyčnívající\nkužel je zdaleka patrný. Ke krajinotvorným svědkům třetihorního vulkanizmu ve Východní Horní Lužici patří dále vrchy Rotstein, Löbauer Berg, Kottmar, Schönbrunner\nBerg, Oberwald, Königsholz, Oderwitzer Spitzberg, Großer Stein a Breiteberg. Těchto\ncelkem 14 izolovaných vrchů je začleněno do Evropsky významné lokality 30 E Čedičové a znělcové vrchy Východní Horní Lužice. Díky množství skal a kamenných moří\nv těchto horách najdeme značnou pestrost přirozených stanovišť a struktur.\nÚdolími mezi vrchy a horami protékají vodní toky Pließnitz, Petersbach, Schwarzer a\nWeißer Schöps, chráněné jako Evropsky významné lokality 114 Oblast Pließnitz a\nFFH 111 Vodní toky u Schöpstal a Kodersdorf. Předmětem ochrany jsou přírodě blízké\núseky potoků a říček, včetně niv a vlhkých luk doprovázejících lesy.\nNejrozšířenějším lesním společenstvem je biková bučina se zastoupením dubu.\nStopy osídlení doby bronzové nacházíme ve spádové oblasti Nisy v okolí Zhořelce (Görlitz). Poté, co během období stěhování národů ve 4. a 5. století oblast Východní Horní\nLužice opustilo germánské obyvatelstvo, bylo území teprve v pozdním 7. a 8. století\nznovu osídleno slovanskými kmeny. První zmínkou slovanského pojmenování »villa\ngorelic«, které má význam »spáleniště či vypálené plochy«, počíná v roce 1071 dokumentovaná historie města Zhořelec (Görlitz), které v různých časových obdobích náleželo české, braniborské, saské a pruské koruně.\nDíky poloze u dvou významných obchodních cest (»Via Regia/Vysoká cesta« jako spojnice východu a západu, a »Neiße-Talrand-Straße/Niská cesta« jako spojnice severu a\njihu), se Zhořelec rozvíjel z odlehlé obchodní osady založené u paty někdejšího českého hradu na vrchu Landeskrone v bohaté obchodní město nadregionálního významu,\njehož doba největšího rozkvětu nastala v pozdním středověku.\nCesta »Neiße-Talrand-Straße/Niská cesta« spojovala oblast Baltu přes Zhořelec a Žitavu s Prahou.\nLandeskrone (Foto: Kay Sbrzesny, výřez)\n• FFH 29 E Laubwälder der Königshainer Berge (Evropsky významná lokalita Listnaté lesy pohoří Königshainer Berge)\n• LSG Königshainer Berge (Chráněná krajinná oblast Königshainer Berge)\n• NSG Hochstein (Přírodní rezervace Hochstein)\n• FFH 91 E und NSG Monumentshügel (Evropsky významná lokalita a přírodní\n• FFH 30 E Basalt- und Phonolithkuppen der Östlichen Oberlausitz (Evropsky\nvýznamná lokalita Čedičové a znělcové vrchy Východní Horní Lužice)\n• NSG Landeskrone (Přírodní rezervace Landeskrone)\n• NSG Rotstein (Přírodní rezervace Rotstein)\n• NSG Schönbrunner Berg (Přírodní rezervace Schönbrunner Berg)\n• LSG Löbauer Berg (Chráněná krajinná oblast Löbauer Berg)\n• LSG Kottmar (Chráněná krajinná oblast Kottmar)\n• FFH 93 Neißegebiet (Evropsky významná lokalita Oblast Nisy)\n• LSG Neißetal und Klosterwald (Chráněná krajinná oblast Údolí Nisy a Klosterwald)\n• LSG Görlitzer Neißeaue (Chráněná krajinná oblast Zhořelecká niva Nisy)\n• NSG Rutschung P (Přírodní rezervace Sesuv P)\n• FFH 111 Fließgewässer bei Schöpstal und Kodersdorf (Evropsky významná lokalita Vodní toky u Schöpstal a Kodersdorf)\n• FFH 114 Pließnitzgebiet (Evropsky významná lokalita Oblast Pließnitz)\n• LSG Herrnhuter Bergland (Chráněná krajinná oblast Pahorkatina Herrnhut)\n• NSG Hengstberg (Přírodní rezervace Hengstberg)\n• FFH 113 Mandautal (Evropsky významná lokalita Údolí Mandavy)\n• FFH 112 Eichgrabener Feuchtgebiet (Evropsky významná lokalita Mokřad Eichgraben)\n• FFH 147 Separate Fledermaus-Quartiere u. -Habitate (Evropsky významná lokalita Zimoviště a habitaty netopýrů)\n• EU-Vogelschutzgebiet 42-Feldgebiete in der östlichen Oberlausitz (Ptačí oblast\nPolní oblasti Východní Horní Lužice)\nSvízelová doubrava se zastoupením buku\nÚdolní a svahový smíšený les\nKřemičitanová kamenná moře\nKřemičitanové skály s pionýrskou vegetací\nKřemičitanové skály s puklinovou vegetací\nPřírodě blízké vodní toky, jako horské potoky a úseky toků s podvodní vegetací\nDruhově pestré smilkové trávníky na křemičitanových půdách\nBezkolencové vlhké louky\nChudé sečené nížinné louky\nVlhké parcely s trvalými bylinami\nHabitaty netopýrů, vydry, plšíka a čápa černého a druhově pestrá ptačí fauna\nPlšík lískový (Muscardinus avellana)\n• Čedičové a znělcové příkrovy a vrchy - jsou svědky třetihorního vulkanizmu\n• Morény doby ledové a písky jakož i spraše a deriváty spraší\n• Pseudogleje s vysokou úrodností v polohách s mocnými sprašovými akumulacemi\n• Méně úrodné hnědozemi a podzolové hnědozemi v polohách bez spraší\n• Nivní jíly na píscích a štěrcích - půdy ovlivněné spodními vodami (vega, gleje)\nObzvlášť charakteristické jsou pro přírodní oblast Východní Horní\nLužice mezofilní smíšené bučiny a údolní či svahové smíšené lesy.\nTato lesní společenstva utvářejí spolu s bohatou nízkou flórou charakteristické biotopy pro rozličné druhy rostlin a zvířat.\nBikové bučiny (Luzula-Fagetum) se vyskytují na kyselých, nepříliš\nsuchých stanovištích, jako převážně smíšené bukové lesy bez bohatšího bylinného patra, se zastoupením dubu zimního, borovice\nlesní, habru obecného a břízy, v horských částech i smrku a jedle\njako vedlejších druhů v rozličném poměru. V často jen málo rozvinuté přízemní vegetaci převažují bika hajní (Luzula luzuloides) a\nostřice třeslicovitá (Carex brizoides). Na bohatších stanovištích se\ndaří mařinkovým bučinám (Galio odorati-Fagetum), charakeristické druhy jsou mařinka vonná (Galium odoratum), strdivka nicí\n(Melica nutans) a pitulník žlutý (Lamium galeobdolon).\nÚdolní a svahové smíšené lesy (Tilio-Acerion) nacházíme obvykle na malých plochách bohatších a extrémních stanovišť, jejichž obsazení bukem je možné jen omezeně, nebo je zcela vyloučeno. Tyto biotopy obsahují ušlechtilé druhy listnatých stromů na\nsilně nakloněných až strmých, na suťová pole a kamenná moře bohatých a zároveň úživných svažitých a údolních stanovištích. V těchto svahových lesích se zastoupením ušlechtilých dřevin nacházíme\npřevážně lípu malolistou a velkolistou (Tilia cordata, T. platyphyllos),\njakož i javor mléč a klen (Acer platanoides, A. pseudoplatanus).\nMaloplošná křemičitá suťová pole nacházíme obvykle spolu se\nstinnými svahovými a údolními lesy, jakož i skalnatými komplexy.\nKřemičitá suťová pole jsou charakteristická skromným, ale druhově velice pestrým porostem tvořeným dílem vzácnými mechy, lišejníky a kapradinami.\nPřírodní prostor habrových lesů se zastoupením dubu svazu GalioCarpinetum zahrnuje doubravy a habřiny na bohatých, často hlinito-jílových půdách. Lesy jsou bohatě strukturované a vykazují\ndobře vyvinuté bylinné a keřové patro. V teplých svažitých polohách se vyskytuje řada teplomilných rostlin.\nKřemičité skalnaté vrchy s pionýrskou a štěrbinovou vegetací nacházíme jako biotop na kyselých a zvětralých horninách, kde (téměř) nedochází k tvorbě půdy. Díky extrémním stanovištním podmínkám je nízká a nesouvislá vegetace charakteristická řadou specializovaných a ohrožených druhů rostlin, k nimž patří mechy, lišejníky a rostliny snášející sucho.\nK přírodnímu prostoru přírodě blízkých vodních toků patří přirozené horské potoky a říční úseky s typickou vodní a břehovou\nvegetací, jako lakušník vzplývavý (Ranunculus fluitans) nebo navazující nivní oblasti.\nVlhké louky jsou výskytištěm blatouchu bahenního (Caltha palustris) a dalších typických druhů, jako je bezkolenec modrý (Molinia\ncaerulea), sítina ostrokvětá (Juncus acutiflorus), vyskytují se zde\ntaké vzácné a zvláště chráněné druhy, ke kterým patří prstnatec\nmájový a prstnatec plamatý (Dactylorhiza majalis, D. maculata).\nV okrajových částech vlhkých luk se příležitostně objevují rákosinová společenstva, s výskytem tužebníku jilmového (Filipendula\n(Foto: Kay Sbrzesny )\nNížinné sečené louky jsou v tomto přírodním prostoru nejčastějším biotopem otevřené krajiny. Plochy se nacházejí na strmých až\nsvažitějších svazích a příkopech, jedná se o druhově pestrá a obvykle extenzivně využívaná luční společenstva.\nNetopýr velký dosahuje jako největší saský druh netopýra rozpětí křídel od 350 do 450 mm při délce těla od 67 do 79 mm. Jejich\nhojné rozšíření v celé oblasti východní Horní Lužice souvisí s velkými letními koloniemi samiček a množstvím úkrytů pro samečky v\noblastech čedičových a znělcových vrchů se vzrostlými porosty.\nNetopýr velkouchý (Myotis bechsteinii) je v této oblasti rovněž\nV bohatě strukturovaných, přírodě blízkých a světlých listnatých\nlesích s vyvinutým keřovým patrem se vyskytuje plšík lískový\n(Muscardinus avellanarius), který je indikátorem druhově pestrých\nsmíšených listnatých lesů s bohatým podrostem. Tito dobří lezci se\ntakto chrání před sovami a svými dalšími predátory.\n(Foto: Gerd Ritschel)\nPřírodě blízké úseky vodních toků i stojaté vody obývá vydra říční\nCeloevropsky patří vydra říční k nejvíce ohroženým savcům a je i v\nSasku, navzdory pozitivnímu vývoji populace, ohrožena vyhynutím. Vhodný životní prostor vydrám poskytují vody s nízkými, hustě zarostlými a pestrými břehy. Obzvlášť vyhledávanými místy jsou\nlesnaté, keřovité nebo rákosinové břehy.\nDoubrava u kopce\nČáp černý (Ciconia nigra) se na rozdíl od svých bílých příbuzných\nstraní kulturní krajiny. Upřednostňuje hnízdění na vysokých stromech v odlehlých částech přírodě blízkých listnatých nebo smíšených lesů. Dokáže hnízdit i na skalách. Jako zdroj potravy černí čápi vyhledávají přírodě blízké potoky a říčky, případně i jiné vlhké\noblasti s výskytem malých ryb nebo obojživelníků, kterými krmí\nPředstavujeme vybraná chráněná území\nEvropsky významná lokalita 29 E Smíšené lesy hor\nEvropsky významná lokalita zahrnuje chráněnou krajinnou oblast\nKönigshainer Berge, ve které leží také přírodní rezervace Hochstein. Hory Königshainer Berge jsou ohraničeny vodními toky Schwarzer Schöps na západě a Weißer Schöps na východě, na nich se rozprostírají bukové a březové doubravy.\nPřírodní rezervace Hochstein chrání především biotopy mařinkových bučin a křemičitých skal se štěrbinovou vegetací, je také domovem zvláště chráněných druhů netopýrů, například netopýra\nčerného, netopýra velkého, netopýra Brandtova nebo netopýra\nřasnatého. Přírodě blízké lesní porosty jsou charakteristické kyselými bučinami se zastoupením dubu, dominujícím bukem lesním\na částečně podsazenou jedlí bělokorou. Na skalách rostou osladič\nobecný, sleziník severní a mechy.\nTypickými savci jsou pro hory Königshainer Berge muflon a plšík\nlískový. V bohatě strukturovaných starých bučinách hnízdí datel\nčerný, holub doupňák a puštík obecný. Dalšími hnízdícími druhy\njsou v přírodní rezervaci včelojed lesní a krahujec obecný, v sousedství také výr velký. Mezi plazy je pozoruhodný výskyt užovky\nhladké. Botanickou pozoruhodností na louce na východním svahu\nkopce Schoorstein jsou vemeník dvoulistý (Platanthera bifolia) a\nprha arnika (Arnica montana).\nVrch Hochstein (406 m nad mořem) je oblíbeným výletním cílem,\nzejména díky hostinci »Hochsteinbaude« s rozhlednou.\nJiž v dávné minulosti sloužily skály na kopci Hochstein po dlouhou\ndobu zřejmě jako slovanská kultovní místa. Nejznámější z nich,\nzhruba 10 m vysoká skální věž »Totenstein«, byla při návštěvě pruského krále Friedricha Wilhelma IV. v roce 1844 prohlášena chráněným územím. V té době dosáhl provoz kamenolomů, který ještě\ndnes tvář krajiny charakterizuje, v horách Königshainer Berge svého vrcholu. Poté, co byla provozovatelem kamenolomů odstřelena\nskalní skupina Firstenstein, prohlásila pruská vláda v roce 1930 oblast kopce Hochstein chráněným územím Königshainer Berge.\nPůvodní smíšené lesy byly až do 19. století obhospodařovány jako\nvýmladkové lesy pastvou ovcí.\nInformace viz www.oberlausitz-museum.de/koenigshain\nKönigshain, turistické parkoviště u někdejšího nádraží\nNaučná stezka o přírodě a kamenolomech\n(značeno zeleným příčným pruhem) – muzeum těžby\nžuly – lom Tradenbruch (vodní plocha) – lom Hamannbruch (lezecká oblast) – lom Firstensteinbruch (lezecká\nstěna) – skála Totenstein (někdejší kultovní místo s\nmožností výstupu) – útvar Kuckucksstein (směrem na\nzápad po žluté značce) – skála Teufelsstein (lezecká\nskála) – vrch Hochstein (404 m) s rozhlednou –\ncesta zpět (značeno červeným bodem)\nV okolí muzea těžby žuly poskytují relikty někdejšího\nprovozu kamenolomu vhled do historie práce v kamenolomech.\nSkalní stěny uzavřených kamenolomů a jednotlivé skalní\nútvary jsou oblíbenou lezeckou oblastí.\nMuzeum těžby žuly Königshain, Vrch Hochstein\ns rozhlednou a hostincem »Hochsteinbaude«\nRozloha: 81,30 ha\nOchrana: od 1912\nPřírodní rezervace Rotstein\nPřírodní rezervace Rotstein je součástí evropsky významné lokality\n30 E Čedičové a znělcové kupy východní Horní Lužice (FFH-Gebiet\n30 E Basalt- und Phonolithkuppen der Östlichen Oberlausitz). Masív Rotsteinu, sestávající z čedičového příkrovu na granodioritovém podkladu, se zvedá v podobě tří do tvaru podkovy uspořádaných vrcholů Rotstein (455 m), Hengstberg (421 m) a Georgenberg (396 m) západně od obce Sohland.\nJiž v roce 1912 byla plocha o rozloze 81 ha vyhlášena prvním chráněným územím Horní Lužice, především díky druhově bohaté jarní\nflóře a hojnému výskytu tisů červených (Taxus baccata). Tyto porosty označované jako tisové bučiny vznikly patrně zalesněním dřívějších pastvin na počátku 19. století. Další zvláštností jsou rozlehlé lískové porosty vrchu Rotstein. Vznikly následkem pěstování\nbezkmenných dřevin s převažující lískou, dnes tvoří relativně stabilní porost.\nPřírodě blízká společenstva listnatých lesů jsou bučiny se zastoupením dubu, doubravy se zastoupením lísky a habřiny se zastoupením dubu. Zejména na jaře se v oblasti kupy objevuje pestrá květová výzdoba. Díky brzké ochraně bylo možné zachovat velký počet druhů. Významný je výskyt jaterníku podléšky (Hepatica nobilis) či pupkovce pomněnkového (Omphalodes scorpioides), které\njsou pro Rotstein charakteristickými druhy.\nLýkovec jedovatý (Daphne mezereum) patří k prvním poslům jara.\nZ druhově pestré vegetace jmenujme dymnivku bobovitou a dymnivku dutou (Corydalis intermedia, C. cava), kopytník evropský\n(Asarum europaeum), prvosenku vyšší (Primula elatior), sasanku\npryskyřníkovitou (Anemone ranunculoides) a árón plamatý (Arum\nmaculatum). Pod úrovní pramenišť se nacházejí výskyty mečíků\nstřechovitých (Gladiolus imbricatus), okrotic dlouholistých (Cephalanthera longifolia) a hladýšů pruských (Laserpitium prutenicum).\nVrch Rotstein poskytuje díky svým společenstvům životní prostor\nobzvláště početné ptačí fauně, ke které patří žluva hajní (Oriolus\noriolus), budníček lesní (Phylloscopus sibilatrix), brhlík lesní (Sitta\neuropaea), šoupálek dlouhoprstý a šoupálek krátkoprstý (Certia\nfamiliaris, C. brachydactyla), pět druhů pěnic, sýkora uhelníček a\nsýkora parukářka (Parus ater, P. cristatus), králíček obecný (Regulus regulus) a krkavec velký (Corvus corax). Svět hnízdících ptáků\nzahrnuje více než 60 druhů, k nimž patří sýček obecný (Athene\nnoctua), krahujec obecný (Accipiter nisus), datel černý (Dryocopus martius) a další šplhavci, ale také strnad luční (Miliaria calandra), pěnice vlašská (Sylvia nisoria), lejsek bělokrký (Ficedula albicollis) a ťuhýk obecný (Lanius collurio).\nV přírodní rezervaci Rotstein bylo doloženo 10 druhů netopýrů,\nzejména netopýr velký (Myotis myotis) a netopýr černý (Barbastella barbastellus). Pozoruhodný je také výskyt plšíka lískového (Muscardinus avellanarius) a plcha velkého (Glis glis).\nNa jihovýchodním vrchu Rotsteinu se nachází ranně středověké\nopevnění v podobě staroslovanského dvojitého valu, dnes nazývané »Alte Schanze«. Zbytky osídlení svědčí o tom, že val byl osídlen\njiž před rokem 800 a dále využíván i v období mezi 10. a 13. stoletím. Na vrchu Georgenberg se nachází ruina kaple Georgenkapelle, která byla zřízena patrně ve 14. století biskupem Bennem.\nPo několik století byly zdejší lesy udržovány výmladkovým hospodářstvím, na volných plochách byla provozována pastva.\nNa vrchu Rotstein byla v roce 2000 zřízena nová rozhledna.\nDolgowitz, turistické parkoviště\nRotstein (454 m) s rozhlednou a horským hotelem\n(značeno zeleným pruhem)\nJihovýchodní část vrchu Rotstein byla vyhlášena\nchráněným územím již v roce 1912, a to díky smíšeným\nlistnatým porostům s výskytem tisu a jedle, jakož i\nvýskytu více než 500 dílem vzácných rostlin. Je\nnejstarším chráněným územím v Horní Lužici. Obzvlášť\npůsobivý je při výletě jarní aspekt přízemní flóry.\nNa půdě kostelíku v obci Bischdorf se nachází\nnetopýří kolonie, kterou mohou návštěvníci pozorovat\nz plošiny za tímto účelem zřízené.\nJihovýchodně od vrchu Rotstein se nachází v obci Bischdorf, místní\nčásti obce Rosenbach, v krovové konstrukci kostelní věže jedna z\nnejvětších netopýřích kolonií ve východním Sasku, kde přebývá více než 900 jedinců netopýra velkého. Pro pozorování netopýrů zřízená plošina poskytuje zájemcům z řad dětí i dospělých jedinečnou možnost nahlédnout do života netopýrů ze vzdálenosti často\nnižší než 1 metr. Odborné průvodní slovo k pozorování pomáhá\nnávštěvníkům k pochopení vztahů v přírodě.\nNetopýr hvízdavý (Pipistrellus pipistrellus, na snímku) patří k nejrozšířenějším druhům netopýra v Evropě.\nPohled na vrchy\na Löbauer Berg\nPřírodní rezervace Landeskrone\nInformace o přírodní rezervaci Landeskrone\nOblast Landeskrone byla za účelem zachování druhově pestrých\nlesních společenstev se zastoupením ušlechtilých listnatých dřevin\nvymezena jako chráněné území již v roce 1940. Původní lesní společenstvo potencionálně přirozené vegetace sestávající z buku a\njedle bylo ve středověku vykáceno, na holém vrchu Landeskrone\nprobíhala pastva. Vedle pastvy na nezalesněných či křovinatých\npozemcích byly udržovány ohraničené, středně vysoké lesy.\nPatrně od 9. století se na Landeskrone nacházejí slovanské valy a\nzhruba od 12. století se na vrcholu nacházel rytířský hrad, díky kterým části vrchu byly nezalesněné.\nRozloha: 54,29 ha\nPřírodní rezervace Landeskrone hraje jako dílčí část evropsky významné lokality 30E Čedičové a znělcové vrchy východní Horní Lužice (FFH-Gebiet 30E Basalt- und Phonolithkuppen der östlichen\nOberlausitz) mimořádnou roli především z hlediska ochrany biotopů mařinkových bučin, svízelových habřin se zastoupením dubu\na údolních a svahových lesů, jakož i ochrany habitatů netopýra velkého (Myotis myotis) a netopýra černého (Barbastella barbastellus).\nVelmi dobře prozkoumán je v oblasti Landeskrone hmyz. Doložen\nbyl například otakárek ovocný (Iphiclides podalirius), právě tak jako výskyt 209 druhů drabčíkovitých, dalších 236 druhů brouků,\n25 druhů mravenců a 16 druhů stonožkovců. Měkkýši jsou zastoupeni 58 druhy plžů.\nDruhově bohatá jarní flóra obsahuje pozoruhodnosti, jako dymnivka bobovitá (Corydalis intermedia), sasanka pryskyřníkovitá\n(Anemone ranunculoides), plicník tmavý (Pulmonaria obscura),\npižmovka mošusová (Adoxa moschatellina) a árón plamatý (Arum\nmaculatum). Významnými druhy otevřených skalních výchozů\njsou kapradina laločnatá (Polystichum aculeatum), hrachor černý\n(Lathyrus niger) a tolita lékařská (Vincetoxicum hirundinaria), jakož i vzácný netřesk výběžkatý (Jovibarba globifera).\nInformace o dalších chráněných územích\nPřírodní rezervace Rutschung P se nachází na západním okraji\nněkdejšího hnědouhelného povrchového dolu Berzdorf, východně\nod Jauernick-Buschbach. Po těžbě uhlí na této ploše došlo v roce\n1981 spontánně k sesuvu půdy, od té doby byla oblast ponechána\nDosud bylo v přírodní rezervaci zaznamenáno 53 druhů hnízdících\nptáků, k nimž patří potápka malá (Podiceps ruficollis), ťuhýk obecný (Lanius collurio), pěnice vlašská (Sylvia nisoria) či bramborníček\nhnědý (Saxicola rubetra).\nZ herpetofauny bylo zaznamenáno 13 druhů, zejména zmije\nobecná (Vipera berus) a čolek\nvelký (Triturus cristatus), rosnička zelená (Hyla arborea) a\nblatnice skvrnitá (Pelobates\nPozoruhodný je výskyt 35 druhů vážek a 17 druhů kobylek.\nNivní oblasti Nisy v úseku mezi Zhořelcem (Görlitz) a Ostritz jsou\novlivněny relativně častými povodňovými událostmi z minulosti.\nTypická vegetace niv a vlhkých oblastí evropsky významné lokality\n93 Oblast Nisy (FFH-Gebietes 93 Neißegebiet) zahrnuje vzácné\ndruhy rostlin, jako žebratka bahenní (Hottonia palustris), šmel\nokoličnatý (Butomus umbellatus), stulík žlutý (Nuphar lutea), kosatec žlutý (Iris pseudacorus), vrbiny kytkokvětá (Lysimachia thyrsiflora), žabník jitrocelový (Alisma plantago-aquatica), pryskyřník\nštítnatý (Ranunculus peltatus), kyprej vrbice (Lythrum salicaria)\na skřípina lesní (Scirpus sylvaticus).\nÚdolní úsek mezi Rosenthal u Hirschfelde a klášterem St. Marienthal u Ostritz je součástí chráněné krajinné oblasti Údolí Nisy a\nKlášterní les (Landschaftsschutzgebiet Neißetal mit Klosterwald). Lužická Nisa zde od mezidobí halštrovského a sálského zalednění před více než 200 000 lety vytvořila v rumburské žule úzké\núdolí, ohraničené 50 až 70 m vysokými skalními stěnami. Ze zalesněných svahů Klášterního lesa (Klosterwald) spadají směrem\nk Nise úzké boční rokle. Typické jsou pro tento úsek Nisy malé peřeje, štěrkové náplavy a velké ohlazené žulové bloky. V Klášterním\nlese na západní straně údolí převažují smrky, ve vlhkých svahových\nroklích nacházíme převážně zbytky přírodě blízkých jasanových\nlesů se zastoupením javoru. Na březích Nisy se setkáváme s mocnými buky lesními, duby zimními a kaštanovníky, které poskytují\nochranu proti silné boční erozi Nisy.\nU hrdel bočních roklí jsou lesy vystřídány střídavě vlhkými loukami\na břehovou vegetací nivních olšin se zastoupením jasanu. V roklích\nzůstaly zachovány zbytky přírodě blízkých jasanových lesů se zastoupením javoru. Charakteristickými rostlinnými druhy jsou\nv údolí Nisy silenka dvoudomá (Silene dioica), pcháč zelinný (Cirsium oleraceum), krabilice zápašná a krabilice hlíznatá (Chaerophyllum aromaticum, Ch. bulbosum), řeřišničník Hallerův (Cardaminopsis halleri) a pcháč různolistý (Cirsium heterophyllum).\nV údolí Nisy nacházíme druhově pestrou ptačí faunu, k níž patří\nledňáček říční (Alcedo atthis), sova pálená (Tyto alba), kalous ušatý (Asio otus) a puštík obecný (Strix aluco).\nInformace o typických biotopech v chráněných oblastech\nPřírodní rezervace Hengstberg zahrnuje vrch zalesněný přírodě\nblízkým lesem na jižním okraji města Herrnhut, v nadmořské výšce\n327 m v CHKO Herrnhuter Bergland. Náleží do evropsky\nvýznamné lokality 114 Oblast Pließnitz (FFH-Gebiet 114 Pließnitzgebiet), kde je předmětem ochrany biotop habřiny se zastoupením buku a habitaty netopýra velkého (Myotis myotis) a netopýra\nčerného (Barbastella barbastellus).\nVodní toky i stojaté vody oblasti Pließnitz jsou významným životním prostorem vydry říční (Lutra lutra).\nNa vrchu Hengstberg je botanickou pozoruhodností zbytek starého porostu jedle bělokoré (Abies alba).\nPřírodní rezervace Schönbrunner Berg na jihovýchodě je součástí evropsky významné lokality Čedičové a znělcové vrchy\nvýchodní Horní Lužice a slouží především ochraně biotopů mařinkových bučin, svízelových habřin se zastoupením dubu a\nsmíšených svahových a údolích lesů. Významná je přírodní rezervace jako životní prostor a loviště pro vícero netopýřích druhů, mezi nimi i pro netopýra velkého (Myotis myotis).\nVýznamné je v údolí Nisy doložení mloka skvrnitého (Salamandra\nsalamandra), který je na Červeném seznamu ohrožených druhů\nv Sasku veden jako druh ohrožený vyhynutím. Vedle Žitavských\nhor nacházíme v údolí Nisy jediné výskyty tohoto vzácného druhu\nv Horní Lužici.\nSpolečnost Neiße-Tours nabízí plavby po vodě, kterých je spolu\ns dalšími volnočasovými nabídkami je možné využít od dubna do\nříjna. Vyjížďky na nafukovacích člunech nebo kánoích pro dvojice,\nrodinu i skupiny je možné absolvovat severně od Zhořelce (Görlitz)\nv obci Rothenburg, v parku Fürst-Pückler-Park v Mužakově (Bad\nMuskau) nebo mezi Žitavou (Zittau) a klášterem Marienthal v romantickém údolí Nisy.\nwww.neisse-tours.de a www.lausitz-neisse-tours.de\nŽivotní prostory zvláště chráněných druhů, mezi jinými několika\ndruhů netopýrů, plšíka lískového, vydry říční a čápa černého utváří\njako zvláštnost svaz biotopů v přírodním prostoru východní Horní\nStrukturně bohaté, přírodě blízké listnaté lesy, staré lesy a zbytky\nlistnatých porostů jsou vyhledávány dvěma silně, případně vyhynutím ohroženými druhy netopýrů. Svůj životní prostor a loviště\nzde mají netopýr černý (Barbastella barbastellus) a netopýr velký\nCHKO Údolí Mandavy\nRelativně vzácným biotopem jsou v oblasti východní Horní Lužice\nchudé trávníky na křemičitých půdách. Tento biotop nacházíme\nna nezalesněných vršcích nebo jižně exponovaných holinách a kamenitých svazích. Jedná se o stanoviště vzácných, zvláště chráněných rostlin, k nimž patří podle Červeného seznamu pro Sasko vyhynutím ohrožená pupava bezlodyžná (Carlina acaulis), která má\nv Horní Lužici největší výskytiště na vrchu Schanzberg u Oberseifersdorf. Ke zvláště chráněným druhům doloženým na tomto stanovišti patří také bukvice lékařská (Betonica officinalis) a kokrhel\nmenší (Rhinanthus minor).\nChráněná krajinná oblast (CHKO) »Údolí Mandavy/Mandautal«\nse nachází severozápadně od města Žitava/Zittau a je součástí\npřírodní parku »Žitavské hory/Zittauer Gebirge«. Rozloha CHKO\nje zhruba 2136 ha. CHKO tvoří západní část 320 ha veliké EVL\n»Údolí Mandavy/Mandautal«. Nadmořské výšky se pohybují\nv rozmezí 250 m n. m. v údolí Mandavy (Mittelherwigsdorf/Hörnitz) až po 470 m n. m. na vrchu Richterberg (Seifhennersdorf)\na 376,4 m n. m. v oblasti Koitsche (Hörnitz). CHKO na severu navazuje na předhůří Žitavských hor/Zittauer Gebirge a náleží přírodní jednotce »Východní Horní Lužice«. V CHKO se nachází řada\nlokálních cenných biotopů. Cca 250 ploch bylo mapováno z období od roku 1995. V CHKO se nachází sedm přírodních památek,\npřičemž se jedná převážně o lesní plochy s obzvláštní přírodní\nVrch Großer Stein\nse skalním útvarem\na plicník lékařský\nÚdolí Roschertal je součástí chráněné krajinné oblasti »Údolí Mandavy/Mandautal«. Mandava zde prolomila čedičové a tufové\nvrstvy vrchů Butterberg a Spitzberg. Následkem tohoto procesu\nvzniklo v délce cca 1km impozantní průlomové údolí. Přitom se\nříčka zařízla do hloubky cca 60 m a vznikly strmé svahy údolí. Údolí\nje odstupňováno téměř ve tvaru schodiště, přičemž se jedná o říční\nterasy z dob zalednění. V údolí Roschertal se vyskytuje především\nspolečenstvo svízelových dubových habřin. Vedle nich vystupují\nmařinkové bučiny. Ve vlhčích oblastech vegetace přechází v javorové\na jasanové svahové lesy, zatímco na převisech nacházíme dubohabřiny se zastoupením lípy.\nKe zde žijícím ohroženým druhům patří výr velký (Bubo bubo), netopýr velký (Myotis myotis) a netopýr Brandtův (Myotis brandtii).\nMotýl modrásek bahenní (Maculinea nausithous) je denní motýl,\nkterý je mimo jiné vázán na výskyt krvavce totenu (Sanguisorba\nJarní vycházka do těchto míst je mimořádně půvabná, neboť zde\nnacházíme množství kvetoucích rostlin, např. plicník (Pulmonaria\nmaculosa) a dymnivku dutou (Corydalis cava).\nVýlet údolím Roschertal do Hainewalde\nMittelherwigsdorf – Roschertal –\nHrobka Kanitz-Kyaw – Hainewalde\n(možné pokračování na vrch Breiteberg)\n5 km resp. 6,5 km\nVycházka vede podél Mandavy\nz Mittelherwigsdorf po žluté turistické značce\ndivoce romantickým údolím Roschertal\ndo Hainewalde. Zde si můžeme prohlédnout\nmalebnou obec v údolí Mandavy. Samostatná\nstezka návštěvníky zavede ke kulturním\npozoruhodnostem, např. k zámku Hainewalde.\nJihovýchodně od hor Königshainer Berge a západně od města Löbau se v okrese Zhořelec (Görlitz) nachází oblast lužických plání s výběžky saské sprašové oblasti. Charakteristická je zvlněná krajina s nadmořskými výškami mezi 170 a 200 metry. Oblast je\nčástečně rozdělena vodními toky, například říčkou Löbauer Wasser a jejími přítoky.\nHorniny podkladu, lužický granodiorit, ale také rozsáhlé útvary vzniklé táním ledovců,\njsou pokryté sprašovými sedimenty. Charakteristická údolí říčky Löbauer Wasser s úžinami (něm. Skaly) vznikla geologickém období pleistocénu při rozrušení granodioritových překážek.\nLesy byly s výjimkou malých zbytků v údolích a na vyvýšeninách s výchozy geologického podkladu silně potlačeny. Převládající potenciálně přirozenou vegetací (PNV) jsou\nsvízelové habřiny se zastoupením dubu.\nPřírodě blízké lesy a botanické zvláštnosti se v přírodním prostoru hornolužických plání\nnacházejí především na čedičových vyvýšeninách a v úzkých údolích na skalnatých svazích.\nTy nabízejí rostlinám preferovaná stanoviště s obzvlášť přirozenou výbavou.\nV oblasti u Löbau je vegetace hornolužických plání charakteristická obzvláště kontinentálními elementy flóry. Původně zde byly doma nivní lesy se zastoupením olše a\nhabru, v prohlubních habřiny se zastoupením dubu a na výše položených plochách i\nna rovinách bučiny. Vlhká stanoviště s olšinami, vlhkými loukami a jezírky se nacházejí\nještě ojediněle u říček Löbauer Wasser a Rosenhainer Wasser, včetně jejich přítoků.\nNěmecké slovo »Gefilde« pro pláně je odvozeno ze staroněmeckého souhrnného\noznačení pro polnosti. Úrodná pole hornolužických plání byla základnou tisícileté zemědělské kultury. Tato oblast je osídlena výrazně déle a silněji, než sousední přírodní\nprostory. Patřila k hlavním centrům lužické kultury, řazené ke kulturám doby bronzové\na ledové druhé poloviny druhého století před naším letopočtem. Zhruba od roku 800\nnašeho letopočtu zde došlo k rozšíření nejprve slovanských, poté německých osadníků\ndo sousedních přírodních prostorů. Vzhledem k poloze mezi pohořími na jihu a rašeliništi a lesy na severu byly hornolužické planiny pro jejich snadnou zdolatelnost již odedávna důležitým tranzitním prostorem středoevropských dopravních cest spojujících\nvýchod a západ, nejvýznamnější mezi nimi byla Via Regia.\nStrana vlevo: Krajina plání (Pohled z kopce Löbauer Berg), (Foto: NSZ)\n• Evropsky významná lokalita Údolí v oblasti Weißenberg\n• Přírodní rezervace Georgewitzer Skala\nGeologický podklad lužický žulový masív\nPísky a štěrkopísky jako usazeniny halštrovské doby ledové\nSprašový kryt viselské doby ledové\n• Svízelové habřiny se zastoupením dubu (Galio sylvatici-Carpinetum betuli)\nTeplomilné listnaté lesy:\n• Bikové doubravy (Luzulo-Quercetum petraeae)\nTeplomilné bikové doubravy (Luzulo-Quercetum petraeae) s výskytem teplomilných\ndruhů jsou charakteristické světlým a řídkým stromovým patrem. Nacházejí se především na suchých a rovných, obvykle jižně či západně exponovaných strmých svazích,\nna skalnatých nebo suťovitých svazích. Ke zvláště chráněným biotopům přírodě blízkých lesů náleží teplomilné habřiny s výskytem dubu (Querco-Carpinetum), suché\ndoubravy (Quercetum petraeae), suché doubravy se zastoupením břízy (Betulo-Quercetum roboris) a lipové lesy se zastoupením javoru (Aceri-Tilietum) na suchých suťových svazích.\nV roklích nacházíme na malých rozlohách suťové lesy se zastoupením jasanu a lípy velkolisté (Aceri plantanoides-Tilietum platyphylli), jakož i na stinných svazích se zastoupením jasanu a javoru (Fraxino-Aceretum pseudoplatani).\nPobřežní dřeviny podél toků tvoří ptačincové olšiny (Stellario nemorum-Alnetum glutinosae) vyvinuté do podoby galeriových lesů.\nPod pojmy suché a polosuché trávníky rozumíme nesouvislé chudé trávníky s nízkým\nporostem travin a bylin na suchých a slunných stanovištích. Polosuché trávníky se\nvyznačují druhově pestrou skladbou, jsou dílem vypásané, dílem sečené.\n• Jasanové lesy se zastoupením javoru (Fraxino-Aceretum pseudoplatani)\n• Jasanové svahové lesy se zastoupením lípy\n(Aceri platanoidis-Tilietum platyphylli)\n• Ptačincové olšiny (Stellario nemorum-Alnetum glutinosae)\n• Přírodě blízké úseky potoků a říček\n• Mokřiny s vysokým bylinným porostem\n• Mokré a vlhké louky / Bezkolencové louky\n• Chudé louky / chudé sečené louky\n• Skalní výchozy\n• Ledňáček říční (Alcedo atthis)\n• 82 druhů velkých motýlů, mimo jiné babočka jilmová (Nymphalis polychloros)\n• Kamomil říční (Ancylus fluviatilis)\n• Křivatec Gagea spathacea\n• Jaterník podléška (Hepatica nobilis)\n• Sasanka pryskyřníkovitá (Anemone ranunculoides)\n• Merlík Chenopodium bonus-henricus\n• Žluťucha orlíčkolistá (Thalictrum aquilegiifolium)\n30. 3. 1961\nPřírodní rezervace Georgewitzer Skala\nPřírodní rezervace Georgewitzer Skala je převážně přírodě blízké,\nzalesněné průlomové údolí severovýchodně od Löbau, kterým\nprotéká říčka Löbauer Wasser. Je součástí evropsky významné lokality 116 »Údolí v oblasti Weißenberg«. Charakteristickými typy\nbiotopů jsou svízelové habřiny se zastoupením dubu, s pestrým zastoupením druhů rostlin i zvířat a s přírodě blízkými úseky vodních\ntoků, lesy na dně roklí a teplomilné listnaté lesy, chudé trávníky\na skalní výchozy. K pozoruhodným výskytům druhově pestré flóry\nse řadí jaterník podléška (Hepatica nobilis), osladič obecný (Polypodium vulgare), merlík Chenopodium bonus-henricus, sasanka\npryskyřníkovitá (Anemone ranunculoides) a žluťucha orlíčkolistá\n(Thalictrum aquilegiifolium). Ptačí fauna údolí zahrnuje více než\n50 druhů, mezi něž patří i druhy doprovázející vodní toky, jako jsou\nledňáček říční (Alcedo atthis), konipas horský (Motacilla cinerea)\na střízlík obecný (Troglodytes troglodytes). Obvzláště pozoruhodný je pak výskyt mloka skvrnitého (Salamandra salamandra) a zmije obecné (Vipera berus) na skalnatých stanovištích.\nV oblasti rezervace Georgewitzer Skala ukazují pozůstatky slovanských opevňovacích valů na rané osídlení. Po počátku slovanského\nosídlení v 7. století našeho letopočtu byly ve starých sídelních krajinách, mezi nimi také v oblasti Löbau, zakládány valy a opevnění,\nsloužící k ochraně staré obchodní cesty Via Regia. Lesní porosty\nbyly dříve udržovány nízké či bezkmenné.\nLöbau, ulice Georgewitzer Straße\nDélka Cca 4 km\n•Slovanské valy v přírodní\nrezervaci Georgewitzer Skala\n•Při cestě Staré opevnění\na starý val\n•Obec Kittlitz se zámkem a\n•Staré město v Löbau\n•Kopec Löbauer Berg s\nrozhlednou a hostincem\nHornolužická pahorkatina je tvořena převážně rozličnými granodiority, jedná se o největší granitickou oblast Německa. Místy se zde vyskytují také čediče a znělce. Směrem\nk jihu tvoří lužický zlom zřetelné rozhraní hornin pískovcových oblastí, na severu se na\nhranici hornolužické planiny granitický podklad »zanořuje« pod mocný pleistocenní\nkryt. Hornolužická pahorkatina je tvořena třemi dlouhými horskými pásy vedoucími ve\nsměru západ - východ, mezi kterými se nachází dvě široké, hustě osídlené pánve. Četné\npotoky a říčky pramenící v horách, jako jsou Spréva či Löbauer Wasser, spolu s přítoky\nvýznamně určují charakter krajiny. Ohromující skalní útvary a suťová pole jsou pozůstatky dávných geologických procesů a představují obzvlášť cenné a chráněné biotopy.\nV hornolužické pahorkatině je nejvíce rozšířenou jednotkou potenciálně přirozené vegetace submontánní biková bučina se zastoupením dubu. Někdejší bohatství lesů této\noblasti, které se ze smrkových monokultur stále více přeměňuje opět na pestré smíšené lesy, bylo následkem získávání zemědělské půdy decimováno až do nadmořských\nvýšek nad 300 metrů. Převážně zemědělsky využívány jsou sprašové ploché hřbety\na plošiny. Druhově pestré horské louky, jakož i vlhké a mokré louky, které jsou stanovištěm vzácných místních orchidejí a jiných dle červeného seznamu Saska ohrožených\ndruhů rostlin, jsou obzvláště chráněnými biotopy a nacházíme je pouze ojediněle. Pro\núčely druhové ochrany vyžadují zvláštní péči včasným sečením.\nVýznamnou středověkou obchodní a kurýrní cestou byla spojnice Budyšína (Bautzen)\na Prahy ze severu na jih, nazývaná »Císařská cesta z Čech do Horní Lužice«. Poukazuje\nna původní příslušnost Horní Lužice k českému království. Tato historická cesta vedla\nz Rumburku v severních Čechách přes Jiříkov podél Sprévy skrz Neusalza-Spremberg,\nOppach, přes výšinu mezi kopci Bieleboh a Pickaer Berg dále ve směru Budyšín. Úsek\ndnešní silnice B 96 mezi Neusalza-Spremberg – Oppach – Bautzen lze považovat za\nnásledovníka této historické »Císařské cesty«. Část staré cesty byla dříve označována\njako »Zlodějská cesty / Diebesweg«. Tento úsek odpovídá turistické cestě vedoucí\nz »Haine« u obce Ebersbach poblíž státní hranice s Českou republikou přes místní část\nNeufriedersdorf okolo někdejšího mlýna »Froschmühle« a výletního hostince »Fichtelschänke« do místní části Neuspremberg.\nStrana vlevo: Pohled z Oppach ke kopci Bieleboh (Foto: NSZ)\n• Chráněná krajinná oblast Hornolužická pahorkatina\n(LSG Oberlausitzer Bergland)\n• Evropsky významná lokalita 120 Czorneboh a Hochstein\n(FFH-Gebiet 120 Czorneboh und Hochstein)\n• Evropsky významná lokalita 119 Oblast Sprévy pod Budyšínem\n(FFH-Gebiet 119 Spreegebiet oberhalb Bautzen)\n• Lužický granodiorit, dvojslídný granodiorit (Anatexit)\n• Vznik reliéfu zvětrávacími a přeskupovacími procesy sálského a viselského zalednění\n• Půdy: hnědozemi a parahnědozemi na jílových šlufech\nPseudoglejové parahnědozemi ve spodních částech svahů, místy gleje na\nštěrkovitém říčním jílu\nKe zvláště chráněným nivním lesům patří jasanové lesy se zastoupením olše v oblastech pramenišť, jasanové lesy se zastoupením\njavoru při tocích, nivní lesy se zastoupením vrby (měkké dřeviny)\na nivní lesy se zastoupením tvrdých dřevin. Příbřežní a často zaplavované oblasti menších říček, potoků a pramenišť jsou charakteristické typickými dřevinami, kterými jsou vrba, olše, jasan, javor a\nTyp biotopu otevřených přirozených suťových polí a kamenných\nmoří zahrnuje přirozeně vzniklá bezlesá suťoviště z rozličných hornin, na kterých za extrémních stanovištních podmínek mohou\nexistovat pouze specializované druhy štěrbinové vegetace. Kvůli\nstrmosti svahů dochází v souhře s dalšími faktory prostředí k neustálým pohybům kamenných bloků. Vegetace proto sestává převážně z lišejníků, mechů, travin a nízkých křovin.\nKyselé svízelové bučiny\nKvětnaté mezofilní bučiny\nJasanové lesy se zastoupením javoru\nOlšiny se zastoupením jasanu\nNivní lesy s měkkými dřevinami\nPřírodě blízké úseky potoků a řek\nChudé rovinné louky\nSilikátové skály a kamenná moře se štěrbinovou vegetací\nLoviště více druhů netopýrů, místo výskytu plšíka lískového, habitat vydry říční\nVybrané druhy rostlin a zvířat\nPérnatec horský (Lastrea limbosperma)\nBělásek topolový (Limenitis populi)\nStřevlík zlatolesklý Laufkäfer (Carabus auronitens)\nChráněná krajinná oblast Hornolužická pahorkatina\nDo chráněné krajinné oblasti Hornolužická pahorkatina spadají\nv okrese Zhořelec (Görlitz) horské hřbety Bieleboh (499 m n.m.),\njakož i na severní část masívu Czornebohu navazující Hochstein\n(533 m n.m.) s vrchy Steinberg a Kuppritzer Berg. Ve vrcholových\noblastech a na strmých svazích se nacházejí kamenná moře a pestře tvarované vrcholové skalní útvary. Bizarní tvary skal vznikly erozí\na zvětráváním starších zbytků drobů v převažujícím dvojslídném\ngranodioritu, neboť tyto hřebenové části byly během čtvrtohorního vnitrozemského zalednění nad úrovní ledu. Převážná část\nCHKO Hornolužická pahorkatina je lesnatá, popřípadě využívána\npro lesnické hospodaření. Převážně na jižně exponovaných svazích se nacházejí přírodě blízké a druhově chudé bikové bučiny.\nV severní a východní části, právě tak jako v chladných a vlhkých\nčástech severních svahů vrchu Hochstein, nacházíme na malých\nplochách mařinkové bučiny. Bylinné patro je zde druhově bohaté\na nacházíme množství náročných druhů. Přírodní typ bikové bučiny nacházíme rovněž ve výškových polohách vrchu Bieleboh.\nOznačení »Bieleboh« mimochodem znamená bílý bůh, přičemž\nnázev není historicky přenesen z dob slovanského osídlení, ale novotvar populární od doby romantismu.\nSoučástí CHKO Hornolužická pahorkatina jsou mimo to části\nEvropsky významné lokality 119 Oblast Sprévy nad Budyšínem u Neusalza-Spremberg a Oppach.\nPřírodní památka Bubenik je markantní zalesněný čedičový vrch\nna západním okraji kotliny u Löbau. Bubenik (376 m n. m.) tvoří\nspolu se sousedním a ve stejné výšce ležícím vrchem Kleine Landeskrone hranici mezi Hornolužickými pláněmi a Hornolužickou\nPohled na Bubenik a\nNěkdejší areál kamenolomu Bubenik je díky čedičovým sloupcům\njedním z nejpůsobivějších svědků třetihorního vulkanismu v Horní\nLužici. Na východní straně tohoto kamenolomu, chráněného od\nroku 1938 jako přírodní památka, se nachází mocná stěna tvořená\nčedičovými sloupci, která na základě svého profilu lidově bývá nazývána také Lví hlavička. Na úrodných čedičových zvětralinových\npůdách Bubeniku nacházíme druhově bohatou flóru. Také zoologicky se oblast čedičových skal vyznačuje hojným výskytem ptáků\na hmyzu, nacházíme zejména četné motýly a teplomilný hmyz.\nNa východním úpatí Bubeniku se nachází louka Littewiese, druhově pestrá vlhká louka, na které se vyskytují zvláště chráněné orchideje, prstnatec májový a prstnatec Fuchsův (Dactylorhiza majalis,\nSpréva u NeusalzaSpremberg\nVýlet vede v úseku Hornolužické horské cesty\n»Oberlausitzer Bergweg«, označené modrou turistickou\nznačkou a logem Prázdninové oblasti podstávkových\ndomů (Ferienlandschaft der Umgebindehäuser).\nHornolužická horská cesta je součástí dálkové trasy\nŽitava (Zittau) – Wernigerode. Dalšími cíly na této cestě\njsou Kottmar (583 m) s rozhlednou a pramenem Sprévy,\nWalddorf, Eibau s Vlastivědným a Humboldtovým\nmuzeem ve faktorském dvoře (Faktorenhof), Leutersdorf, vrch Großer Stein s útvarem Goethekopf (471 m),\nSpitzkunnersdorf, Großschönau, Waltersdorf, Luž\nDoporučujeme při výletu návštěvu Vlastivědného\nmuzea v Neusalza-Spremberg, které se nachází v domě\nReiterhaus z roku 1660. Jedná se o jeden z nejstarších\npodstávkových domů v Horní Lužici, postavený jako\ntypický dům drobných zemědělců, původně se slaměnou střechou, nyní pokrytou rákosem.\nVýlet k vrchu Bieleboh\n(Úsek trasy po Hornolužické horské cestě\nTuristické parkoviště v Oppach při B96\n(severně od hostince »Erntekranzbaude«)\nOppach – Bieleboh (499m) s horskou chatou a rozhled\nnou s krásnými výhledy na Hornolužickou pahorkatinu,\nŽitavské hory, severní Čechy, Lužické hory, Ještědský\nhřeben a Jizerské hory – Beiersdorf – Oppach –\nfoto: Mike Krüger)\nDalším cílem na Hornolužické horské cestě je 583 m vysoký vrch\nKottmar. Tento znělcový vrch je vyhaslou třetihorní sopkou, srovnatelnou s čedičovými a znělcovými vrchy východní Horní Lužice.\nVrchol leží mezi dvěma přírodními oblastmi. Na Hornolužickou pahorkatinu shlížíme z rozhledny vystavěné v roce 1881. Na jihu se\nřadí hřebeny Lužických a Žitavských hor. Na východě hledíme na\nčedičové a znělcové vrchy východní Horní Lužice, až po Jizerské\nhory a Krkonoše v Polsku a České republice.\nNa západním svahu Kottmaru se nachází nejvýše položený pramen ze tří pramenů Sprévy. V okolí se nachází přírodě blízká kyselá\nsmíšený bučina s porostem starých buků, představujícím zbytky\npůvodní potenciálně přirozené vegetace. Na jižním svahu tohoto\nznělcového vrchu nacházíme chudé trávníky se vzácnou, zvláště\nchráněnou pupavou bezlodyžnou (Carlina acaulis), svědčící o někdejší extenzívní pastvě.\nDoporučení hodna je také odbočka na pohádkovou trasu Sagenpfad, vedoucí okolo Kottmaru. Stezka názorně přibližuje legendy\nzachovalé z minulých dob. Obzvláště se vyplatí návštěva na severu\nležící památkové zóny Obercunnersdorf, kde se nachází zhruba\n250 podstávkových domů. Jižně od Kottmaru trasa vede přes\nWalddorf do Eibau, k pozoruhodnému Vlastivědnému a Humboldtovu muzeu ve Faktorském dvoře (Faktorenhof).\nV jižně ležící obci Herrnhut zve zájemce k návštěvě muzeum se\nsbírkami světoznámé Bratrské univerzity (Herrnhuter Brüderunität). Nezapomenutelným zážitkem je také návštěva blízké\nřemeslné dílny »Herrnhuter Sterne Manufaktur«.\nna vrch Kottmar.\nŽitavské hory se rozprostírají jako ohraničené zalesněné horské území podél českoněmecké státní hranice na jihovýchodě okresu Zhořelec (Görlitz). Hory tvoří výběžek\nčeskosaské pískovcové oblasti, která pokračuje k jihu do České republiky a tvoří spolu\ns Lužickými horami, které navazují na jihu, jeden přírodní prostor.\nPískovcový masív je tvořen turonskými vrstvami. Geologickým podkladem hor je granodiorit. Vulkanická činnost během terciéru následně ovlivnila dnešní vzhled krajiny.\nMarkantní znělcové kužely převyšují pískovcový masív o cca 60 až 200 m. K nejvyšším\nznělcovým kupám Žitavských hor patří Luž/Lausche (791 m n.m.), Hvozd/Hochwald\n(749 m n.m.), Jonsberg (653 m n.m.) a Buchberg (651 m n.m.). Geologicky pozoruhodná je Lužická porucha, zvaná také Lužický přesmyk, která v zásadě představuje\nhranici mezi pískovcem a granity.\nPískovcová krajina se skalními věžemi a stěnami je členitá a mnohotvárná. Svá hnízdiště zde nacházejí druhy vyhledávající skály, jako výr (Bubo bubo) či sokol stěhovavý\nRostlinstvo pískovcové krajiny je relativně druhově chudé. Zajímavé jsou mimo jiné otevřené skalní útvary s relikty borovic a štěrbinová skalní vegetace. Tvář lesa je dnes ještě\npoznamenána rozsáhlými smrčinami. Do podrostu však byly vysazeny na mnoha místech domácí dřeviny, jako jeřáb a bříza, ale také dub zimní či buk lesní. Lesní společenstva čedičových a znělcových svahů jsou druhově pestřejší, než v zalesněných pískovcových územích. Kyselé bučiny a smíšené bučiny se zastoupením javoru klenu a\nmléče, jeřábu či smrku nacházíme jako relikty ještě dnes. Obzvlášť pozoruhodné jsou\nv horních částech svahů Luže zachovalé mařinkové bučiny, příp. jedlobukové smrčiny\nhorského charakteru se zastoupením vzácných horských druhů, jako jsou ploštěnka\nhorská (Crenobia alpina) či rejsek horský (Sorex alpinus).\nPředhůří a okolí horských obcí Waltersdorf a Lückendorf je charakteristické rozsáhlejšími zelenými plochami. Zde patří k chráněným biotopům zejména druhově pestré čerstvé a chudé louky.\nŽitavské hory jsou protkány malými, přírodě blízkými vodními toky. Pramení v malých\nprameništích hor a ústí do Mandavy či Nisy (vodní toky 1. řádu). Ze stojatých vod jmenujme jezero Grundbachsee a rybníky mokřadu Eichgrabener Feuchtgebiet. Ty jsou jako životní prostor obzvláště významné z hlediska výskytu vydry říční (Lutra lutra). Olbersdorfer See, zbytkové jezero po těžbě uhlí, disponuje dobrou kvalitou vody a hloubkou, a bylo zařazeno jako oligo- až mezotrofní stojatá voda.\nPohled přes skalnatou krajinu směrem k Luži (Lausche, foto: Kay Sbrzesny)\nV Žitavských horách, zejména v oblasti Jonsdorf a Waltersdorf, nacházíme na mnoha\nmístech stopy po někdejších kamenolomech. Těžen zde byl především pískovec pro\nstavebnictví, v obcích Jonsdorf a Waltersdorf také pro výrobu mlýnských kamenů.\n• Přírodní park Žitavské hory (Naturpark Zittauer Gebirge)\n• Chráněná krajinná oblast Žitavské hory\n(Landschaftsschutzgebiet Zittauer Gebirge)\n• Přírodní rezervace Luž (Naturschutzgebiet Lausche)\n• Přírodní rezervace Jonsdorfské skalní město\n(Naturschutzgebiet Jonsdorfer Felsenstadt)\n• Evropsky významná lokalita 32 E Vysoké polohy Žitavských hor\n(FFH-Gebiet 32 E »Hochlagen des Zittauer Gebirges«)\n• Ptačí oblast 55 Žitavské hory\n(EU Vogelschutzgebiet 55 »Zittauer Gebirge«)\nPískovcový masív s převyšujícími čedičovými a znělcovými kupami\nHnědozemi, částečně podzolové hnědozemi na zvětralinových půdách\nParahnědozemi ovlivněné sprašemi\nRankery a bazické hnědozemi, na bazaltických\na znělcových kupách sutě\n• Rankery na sutích a skalní humusové půdy\nSilikátové skály se štěrbinovou vegetací\nSmíšené doubravy se zastoupením borovice a břízy\nPřírodní park Žitavské hory (Naturpark Zittauer Gebirge)\nPřírodní park Žitavské hory se rozkládá na rozloze cca 133,4 km² a je tak nejmenším\npřírodním parkem Německa. V roce 2008 byl spojením 10 měst a obcí založen\njako 100. přírodní park Německa. Spojuje tedy okresní město Žitava/Zittau, město\nSeifhennersdorf, obce Bertsdorf-Hörnitz, Großschönau, Hainewalde, Kurort Jonsdorf,\nLeutersdorf, Mittelherwigsdorf, Olbersdorf a Oybin a také okres Zhořelec/Görlitz jako\nnositele přírodního parku.\nV rámci přírodního parku byly vyhláškou ze dne 4. 7. 2007 vymezeny tři zóny ochrany:\n1.207 ha (9,05%)\n17 Dílčí plochy s mimořádnou přírodní\nvýbavou – z toho přírodní rezervace PR\n»Luž / Lausche« a PR Jonsdorfské skalní\nměsto/»Jonsdorfer Felsenstadt«, a další\nochranářsky významné oblasti, jako\nmokřad Eichgrabener Feuchtgebiet,\n7.518 ha (56,37%)\n»Žitavské hory /\na »Údolí Mandavy /\n4.612 ha (34,58 %)\nObydlená a hraničící\nPlochy s předností ochrany přírody\nvyužívání, k přírodě\nRozvoj sídel a\nSokol stěhovaný (Falco peregrinus)\nSýc rousný (Aegolinus funereus)\nKulíšek nejmenší (Glaucidum passerinum)\nRejsek horský (Sorex aloinus)\nPřírodní park Žitavské hory disponuje na straně jedné bohatě\nstrukturovanou krajinou s mozaikou rozličných biotopů. K nejcennějším patří zbytky přírodě blízkých horských smíšených lesů na\nznělcových kupách, extenzivně využívané horské louky, strukturně bohaté pískovcové skalní formace a prameniště či vlhké louky.\nNa straně druhé existuje v Žitavských horách více než stoletá tradice rekreačního využívání území s propracovanou turistickou infrastrukturou. Zřízení přírodního parku umožňuje zvýšení atraktivity oblasti pro rekreanty tím, že již dnes vyčnívající přírodní výbava\npřírodního parku nejen zůstane zachována, ale bude také vhodným způsobem rozvíjena a pro místní i návštěvníky zpřístupňována. V neposlední řadě je kategorie ochrany přírodní park vhodná\nke zvýšení popularity regionu. Stávající kategorie ochrany zůstávají vyhlášením přírodního parku nedotčeny.\nPro pískovcovou oblast charakteristické jsou kyselé smíšené doubravy se zastoupením borovice a břízy, které jsou v bylinném patře\nobvykle druhově chudé. Skalní bory nacházíme na extrémních pískovcových stanovištích. Dnes je na těchto stanovištích ještě často\ndominantní smrkový monokulturní porost.\nvyužívá ke hnízdění\nBikové bučiny se zastoupením jedle a smrku nacházíme ve vyšších\npolohách hor. Bikové bučiny v podobě bučin se zastoupením jedle\na smrku se v Žitavských horách nacházejí na čerstvých až středně\nsuchých kyselých půdách, mařinkové bučiny na bohatých bazických, středních až hlubokých půdách na čedičích a znělcích.\n(Zdroj: Vyhlášení přírodního parku »Žitavské hory/Zittauer Gebirge« dne 22.6.2007)\n(Dryocopus martius) je u nás největším domácím druhem datlovitých, v lesích Žitavských hor je všeobecně rozšířený. Hnízdní dutiny, které si rozšiřuje, nachází často ve vysokých starých bucích.\nTím má, podobně jako jiní datlovití v našich lesích, mimořádný význam. Hnízdní dutiny datlů využívají jiné, dílem vzácné ptačí druhy, jako sýc rousný (Aegolinus funereus) Slouží rozličným druhům\nnetopýrů nebo jsou využívány vosami, sršni, čmeláky či včelami.\nZe zvěře můžeme pozorovat srnčí a černou, se štěstím také jelena\nevropského. Příležitostně sem zavítají ze sousedních Lužických hor\nVzácným hostem je také rys ostrovid, který na zdejší území při\nsvých toulkách občas zavítá ze sousedního Česka. Z místních dravců jsou zastoupeni liška, jezevec, kuna lesní i skalní, hranostaj, lasice kolčava a vydra říční. Psík mývalovitý a mýval severní jsou dva\nnoví obyvatelé pocházející z Dálného východu, případně Severní\nDalší informace na www.naturpark-zittauer-gebirge.de\nZde převažující skály z křídových pískovců jsou kyselé a chudé na\nživiny, a proto také chudé na vegetaci. Dominantní jsou lišejníky,\nmechy a kapradiny, převážně však pro oblast atypické kapradi.\nOsladič a jelení jazyk nacházíme spíše vzácně. Faunisticky významné jsou otevřené skalní útvary, zejména pro rozličné hnízdící druhy, zimující netopýry a pavouky.\nLouka pod Luží\nPro ještěrku obecnou (Lacerta agilis) jsou důležitými prvky kameny a mrtvé dřevo. Jako všichni plazi patří ke studenokrevným\nživočichům. Při pěkném počasí se rády vyhřívají na hranách skal\nna slunci, aby tělesnou teplotu zvýšily na »provozní teplotu«. V noci\na za poledních veder se schovávají pod kameny a do skal. K zimnímu spánku se ukládají do děr v zemi a nevymrzajících štěrbin.\nTento typ zelených ploch nacházíme ve středně vysokých horách,\npřípadně v podhůřích, ve výškách okolo 500 m nad mořem. Jedná\nse o extenzivně využívané plochy na čerstvých až vlhkých půdách,\nod kyselých až po mírně bazické. Na těchto loukách převládají nízké traviny a byliny. Typickými zástupci jsou psineček obecný\n(Agrostis capillaris), kontryhel obecný (Alchemilla vulgaris), hvozdík kropenatý (Dianthus deltoides), tymián (Thymus spec.), krkavec menší (Sanguisorba minor) a třeslice prostřední (Briza media).\nPříklady takových luk se nacházejí mimo jiné u vrchu Sommerberg\nv obci Lückendorf, či u Luže. Zvláštností stanoviště u Luže je zdejší\nvýskyt prhy arniky (Arnica montana), staré léčivé byliny, na kterou\ndnes narazíme již jen na několika málo stanovištích. Tato louka byla prohlášena za přírodní památku.\nTento typ biotopu vzniká na suchých, chudých stanovištích s nízkými hodnotami pH. Stromy na těchto stanovištích nerostou téměř vůbec. Stanoviště jsou charakteristická porostem nízkých keříčků vřesu obecného (Calluna vulgaris), brusnice borůvky (Vaccinium myrtillus), brusnice brusinky (Vaccinium vitis-idaea) a kručinky (Genista tinctoria), jakož i nízkých trav, bylin, mechů a lišejníků. Na vrcholových vřesovištích vznikajících v blízkosti skal nacházíme převážně keříky s bobulemi. V případě vřesovišť na otevřených skalních útvarech hovoříme o skalních pásových vřesovištích. V Žitavských horách je nacházíme na exponovaných skalních\nMokré louky nacházíme v přírodním parku zejména v údolích vodních toků (např. Pochebach severně od obce Jonsdorf), nebo v terénních prohlubních. Jedná se o druhově bohaté, extenzivně využívané sečené louky na vlhkých stanovištích, bohatých na živiny.\nTypickými zástupci jsou mimo jiné pcháč zelinný (Cirsium oleraceum), rdesno hadí kořen (Bistorta officinalis), škarda bahenní\n(Crepis paludosa), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis) (Foto).\nMokré louky jsou významné pro řadu druhů zvířat, například pro\nčápa bílého (Ciconia ciconia) a užovku obojkovou (Natrix natrix).\nPředstavujeme chráněná území\nChráněná krajinná oblast »Žitavské hory«\nChráněná krajinná oblast se nachází na samém jihovýchodě okresu Zhořelec /Görlitz, bezprostředně při hranici s Českou Republikou. Nachází se na rozloze cca 5040 ha a zahrnuje vlastní Žitavské\nhory, severně ležící části Hornolužické pahorkatiny a části pánve\nu Großschönau a Varnsdorfu. Na jejím území leží také přírodní rezervace „Jonsdorfské skalní město/Jonsdorfer Felsenstadt (64 ha)\na »Luž/Lausche« (10 ha). Samotné Žitavské hory leží na ploše\n48 km² a jsou tedy nejmenšími středními horami v Německu.\nZ hlediska geologického vývoje na ně však pohlížíme spolu s Lužickými horami na jihu, v České republice, jako na jediný přírodní\nŽitavské hory se při pohledu od severu jeví jako uzavřené a zalesněné horské pásmo, které se zdvihá o 300 až 400 m nad Žitavskou\npánev. V předhůří převažuje otevřená krajina. Typická je zde koexistence horských skupin, případně jednotlivých hor, desek a pánví. Otevřenou krajinu člení množství malých struktur, jako polní\ndřeviny, louky, potoky či sady. Důležitými prvky chráněné krajinné\noblasti jsou mimo přírodních rezervací maloplošné přírodní útvary,\ndílem prohlášené za přírodní památky, nebo dle § 26 saského zákona o ochraně přírody za zvláště chráněné biotopy. K nim patří\nskalní útvary, kterým lidová tvořivost dala množství jmen, např.\n»Varhany / Orgel«, »Kvočna / Brütende Henne« či »Konvice / Kaffeekanne«, památné stromy, aleje, sady, četná prameniště, vlhké\nlouky s prstnatcem májovým (Dactylorhiza majalis) či suché nebo\npolosuché trávníky, např. s pupavou bezlodyžnou (Carlina acaulis\nNa Luži se nachází jedna ze dvou přírodních rezervací v rámci chráněné krajinné oblasti Žitavské hory. Přírodní rezervace Luž zaujímá\npouze vrchní část kuželu Luže. Na ploše 11,7 ha zůstal zachován\npozoruhodný horský smíšený bukový les, který poskytuje prostor\npro četné vzácné a chráněné druhy zvířat a rostlin.\nDevětsil bílý (Petasites alba) je charakteristickou rostlinou smíšených bučin na Luži, kterou opakovaně nacházíme podél cesty. Dominuje v druhově pestrém bylinném patře v nadmořských výškách\nod 600 do 800 m. Jeho žlutobílé květy se objevují brzy zjara. Později jeho listy, které návštěvníci rádi zaměňují za podběl, plošně\nK dalším vzácným druhům patří vraní oko čtyřlisté (Paris quadrifolia), mařinka vonná (Galium odoratum), či kokořík přeslenitý (Polygonatum verticillatum). K chráněným druhům patří se svými růžovými květy připomínajícími malé orientální kloboučky také lilie\nzlatohlavá (Lilium martagon).\nPřírodní rezervace Luž (Naturschutzgebiet Lausche)\nLuž je jednou ze dvou přírodních rezervací v CHKO Žitavské hory\na součástí zóny ochrany 1 přírodního parku. Při výšce 791 m nad\nmořem se jedná o nejvyšší a nejpůsobivější kužel Žitavských hor.\nTo ji nečiní pouze symbolem obce Waltersdorf a Žitavských hor,\nale také nejvyšším místem Německa v pravobřežní části Labe. Přes\njejí vrchol probíhá státní hranice mezi Německem a Českou republikou. Dříve se na vrcholu nacházel hostinec, který však v roce\n1946 vyhořel. Dnes se na vrcholu nachází již jen vyhlídková plošina\na vysílač. Za dobré dohlednosti poskytuje působivý pohled do Česka a na sousední chráněnou krajinnou oblast Lužické hory, na Ještěd, Krkonoše a Jizerské hory.\nLuž se od pískovcových vrcholů Žitavských hor odlišuje svým tvarem i stavbou. Jedná se o mladý vulkanický kužel z dob třetihor. V\nnižších polohách Luže se na sutích a jílovitých hnědozemích nachází druhově pestrý smíšený les. Ve výšce zhruba 640 m nad mořem leží na pískovcích několik metrů vysoká vrstva tufů a čedičů.\nTato je charakteristická svým červeným zabarvením. Nad touto\nvrstvou se nachází znělcová část ve tvaru zvonu, kterou procházejí\nopět žíly čedičů.\nZvláštní význam mají prameniště, jako pramen Lauscheborn. Vázána jsou úzce na kvalitu a polohu vulkanických hornin. Například\nna vodu akumulující vrstvu tufů. Prameniště se vyznačují zvláštními stanovištními podmínkami. Teplota vody a vzduchu je zde celoročně nižší, než v okolí. Mohly se zde proto vytvořit životní podmínky, které jsou v jiných středních pohořích běžné až ve vyšších\nnadmořských polohách. Poskytují tak prostor pro zvířata a rostliny, které v jiných evropských středních pohořích nacházíme až ve\nvyšších výškových stupních, jako například nenápadná ploštěnka\nhorská (Crenobia alpina) nebo vyhynutím ohrožený rejsek horský\nLuž patří v každém ročním období k nejnavštěvovanějším výletním\ncílům Žitavského pohoří. Přírodovědnou vycházku nejlépe zahájíme na horním parkovišti v obci Waltersdorf, které je dosažitelné\ntaké regionální dopravou.\nPřechodová a travnatá rašeliniště\nJediné rašeliniště tohoto druhu se v přírodním parku nachází u\nvrchu Sonneberg u obce Waltersdorf. Jedná se o průtočné rašeliniště. Je cenným životním prostorem pro silně ohrožené rašeliništní rostliny, jako je rosnatka okrouhlolistá (Drosera rotundifolia),\nvšivec (Pedicularis sylvatica) a suchopýr úzkolistý (Eriophorum angustifolium). Tento komplex poskytuje prostor např. pro zmiji\nobecnou (Vipera berus) a další druhy zvířat i rostlin. Oblast je ohrožena postupným zarůstáním a vysoušením. Z důvodů ochrany přírody je vstup do prostoru rašeliniště přísně zakázán. Rašeliniště patří k chráněným biotopům dle § 26 saského zákona o ochraně přírody.\nOblast je významnou geologickou přírodní rezervací. Jedná se přitom o skalnatou oblast tvořenou jemno- až střednězrným pískovcem, kterou pronikají čedičové a znělcové žíly či magmatické kanály. Dnešní viditelná, pestrá a silně členitá skalnatá krajina vznikla\npozdějšími erozními a denudačními procesy.\nČlenitá skalnatá krajina je velmi významná z hlediska ornitologického.\nZejména pro ochranu ohrožených druhů hnízdících ve skalách, jako je sokol stěhovavý (Falco peregrinus) a výr velký (Bubo bubo)\nbyla oblast vyhlášena chráněným hnízdištěm, které je po dobu\nhnízdění nepřístupné. Současně je oblast první zónou (klidovou\nzónou) přírodního parku. Lesní porosty Jonsdorfského skalního\nměsta poskytují řadě ptačích druhů potravu i místa pro hnízdění,\npatří k nim například sýkora uhelníček a sýkora parukářka (Parus\nater a Parus christatus), budníček lesní (Phylloscopus sibilatrix), pěnice černohlavá (Sylvia atricapilla), rehek zahradní (Phoenicurus\nphoenicurus), pěvuška modrá (Prunella modularis) a střízlík obecný (Troglodytes troglodytes). Datel černý (Dryocopus martius) je\njedním ze čtyř se zde vyskytujících datlovitých ptáků a hloubí si\nhnízdní dutiny, které později ke hnízdění rádi využívají také jiné\ndruhy. Ze savců se zde setkáme především s kunou lesní a skalní\n(Martes martes a Martes foina), jakož i s jezevcem (Meles meles).\nVegetaci lze hodnotit spíše jako druhově chudou. Na vysychajících\nskalních stanovištích se nachází bory s keříčkovým podrostem. Následkem lesnictví se zde ještě dnes setkáváme s převažujícími\nsmrkovými porosty. Botanickou pozoruhodností je plavuň pučivá\n(Lycopodium annotinum), kterou je možné teprve od nedávna\nopět pozorovat v jednom z chladných a stinných údolí.\nJonsdorfské lomy na mlýnské kameny s\ncca 350 dlouhou historií\nrašeliniště Brazilka s dvojjazyčnými informačními\ntabulemi, několik kroků od hraničního přechodu\n»Alte Wache« na české straně\nvrchol Luže (792 m n.m.), nejvyšší vrch Žitavských hor,\ns působivými reliktními bučinami a pěkným výhledem\nVe Waltersdorfu doporučujeme návštěvu centra obce.\nV blízkosti kostela nacházíme v někdejším hostinci\nNiederkretscham informační a návštěvnické centrum\n»Žitavské hory« s informačním střediskem a trvalou\nexpozicí přírodního parku.\nV blízkosti někdejšího obilného mlýna se nachází\nvlastivědné a mlynářské muzeum s originálními\ninteriéry. Zde nalezneme mnoho informací\no mlynářství a historii obce Waltersdorf.\nPohled do bývalého\nlomu na mlýnské\nVýlet přírodním parkem\nz obce Jonsdorf na Luž\nJonsdorf, parkoviště u\nhorského koupaliště /\nLomy na mlýnské kameny Jonsdorf –\nskála Nonnenfelsen –\nrašeliniště Lauschemoor –\nLuž – parkoviště u vrchu Butterberg\nv obci Waltersdorf\ncca 9 km s několika stoupáními\nTrasu lze rozdělit na dvě části\nPřírodní rezervace jsou právně závazně definované oblasti, ve kterých probíhá\nochrana přírody a krajiny jako celku nebo v jednotlivých částech\n1. pro zachování, rozvoj či obnovu biotopů či společenstev určitých divoce žijících\ndruhů rostlin a zvířat,\n2. pro vědecké, přírodně-kulturní či krajinné důvody\n3. z důvodu vzácnosti, jedinečnosti či estetické hodnoty.\nChráněné krajinné oblasti jsou právně závazně definované oblasti, ve kterých\nprobíhá zvláštní ochrana přírody a krajiny\n1. pro zachování, rozvoj či obnovu funkčnosti přírodní výbavy, regenerační\nschopnosti a udržitelnosti využívání přírodních statků, včetně ochrany biotopů\na míst výskytu určitých divoce žijících druhů rostlin a zvířat,\n2. z důvodu pestrosti, jedinečnosti a krásy nebo obzvláštního kulturně-historického významu krajiny nebo\n3. z důvodu obzvláštního významu pro rekreaci.\nPřitom se jedná zejména o zachování charakteru krajiny. V popředí stojí rovnováha\nmezi citlivým využíváním člověkem a rozvojem kulturní krajiny, jejích druhů a biotopů, včetně využívání zemědělského, lesnického, rybářského a turistického.\nJako přírodní park se vyhlašuje rozsáhlé území, které se skládá převážně z přírodních rezervací a chráněných krajinných oblastí a je z krajinného hlediska vhodné\npro rekreaci. Cílový udržitelný turismus má být v souladu s požadavky ochrany přírody na zachování biotopů a pestrosti druhů. Území má sloužit k udržení, rozvoji\na obnově krajiny a jejích biotopů charakterizované různorodým využíváním. Za tímto účelem probíhá k přírodě citlivé využívání území. Tímto využíváním je současně\npodporován udržitelný rozvoj regionu.\nBiosférické rezervace tvoří v rámci programu UNESCO »Člověk a biosféra« celosvětovou síť chráněných území. V tomto modelovém regionu má být zachována\npřírodní pestrost jedinečné přírodní a kulturní krajiny, která má být v souladu s hospodářským využíváním.\nDle § 25 spolkového zákona o ochraně přírody jsou biosférické rezervace velkoplošná území s charakteristickou krajinou, která na převážné rozloze splňují parametry přírodní rezervace a chráněné krajinné oblasti. Slouží přednostně zachování,\nrozvoji a obnově různorodým využíváním utvářené krajiny a vyskytující se pestrosti\ndruhů a biotopů, včetně divokých a dřívějších kulturních forem hospodářsky využívaných nebo využitelných druhů rostlin a živočichů, jakož i příkladnému rozvoji\na ozkoušení forem hospodářství se zvláštním ohledem na přírodní statky.\nBiosférická rezervace Oberlausitzer Heide- und Teichlandschaft je dosud jediným\ntakovýmto chráněným územím v Sasku.\nOblast je členěna do čtyř zón ochrany: • Zóna I – Jádrová zóna • Zóna II – Zóna\npéče • Zóna III – Rozvojová zóna / Harmonická kulturní krajina • Zóna IV – Rozvojová zóna / Regenerační zóna. Zóny I a II mají současně status přírodní rezervace,\nrozvojové zóny slouží pro utváření tradiční sídelní a krajinné struktury, např. regenerací silně poškozených území, jako jsou uhelné doly.\nPřírodní památky jsou právně závazně vyhlášené jednotlivé přírodní útvary nebo\nodpovídající plochy do rozlohy 5 hektarů, kde probíhá ochrana\n1. z vědeckých, přírodně-historických nebo vlastivědných důvodů,\n2. pro zajištění společenstev nebo biotopů určitých zvířat nebo rostlin nebo\n3. pro vzácnost, ojedinělost či estetickou hodnotu.\nPřírodní památky mohou být jednotlivé stromy, skupiny stromů a aleje, geologické\nútvary nebo historické přírodní doklady.\nPlošné objekty ochrany bývají označovány jako plošné přírodní památky.\nPod pojmem NATURA 2000 vzniká celoevropský systém chráněných území, jehož\nsmyslem je přeshraniční ochrana ohrožených druhů a jejich biotopů. Právně závaznými podklady jsou směrnice o ochraně ptáků (1979) a směrnice o Evropsky významných lokalitách (1992). Podle těchto směrnic dochází ve členských státech EU\nk propojování sítě ekologicky hodnotných oblastí evropského významu, které\noznačujeme jako Ptačí oblasti (SPA = Special Protection Area) a Evropsky významné lokality (FFH =Fauna-Flora-Habitat). Díky vhodným opatřením dochází k příspěvku k rozvoji druhů, biotopů, a tím také biologické diverzity v Evropě.\nZvláště chráněné jsou podle § 30 spolkového zákona o ochraně přírody následující\n1. přirozené nebo přírodě blízké oblasti toků a stojatých vod, včetně jejich břehů\na přirozené či přírodě blízké vegetace, jakož i přirozené nebo přírodě blízké zazemněné oblasti, boční koryta a pravidelně zaplavované oblasti,\n2. rašeliniště, bažiny, rákosiny, mokré louky, prameniště, vnitrozemská slaniska,\n3. otevřené vnitrozemské přesypy, otevřená přirozená kamenná a suťová pole,\njílové a sprašové stěny, keříčková, kručinková a jalovcová vřesoviště, smilkové\ntrávníky, suché trávníky, trávníky s obsahem těžkých kovů, lesy a křoviny suchých stanovišť,\n4. rašeliništní a nivní lesy, suťové, svahové a suťové lesy, subalpinské modřínové\nlesy a modřínové lesy se zastoupením borovice limby,\n5. otevřené skalní útvary, alpinské trávníky jakož i sněžná údolíčka a křoviny,\n6. skalnaté a strmé mořské břehy, duny a plážové valy, plážová jezera, zálivy se\nzazemněnými oblastmi, slané trávníky a mělké příbřežní oblasti, mořské trávníky a další mořské makrofyty, výběžky, sublitorální písčiny, apod.\nDále jsou dle § 22 saského zákona o ochraně přírody zvláště chráněny (návrh 2012\n– dříve § 26 dosavadního znění) následující biotopy:\n1. polosuché trávníky, chudé čerstvé a horské louky,\n2. akumulace starého dřeva a stromy s výskytem dutin,\n3. serpentinitové oblasti,\n4. sady, štoly dřívějších důlních děl, kamenné hřbety ve volné krajině, úvozové\ncesty a suché zídky.\nChráněná území v okrese Görlitz\nLSG Muskauer Parklandschaft und Neißeaue\nFFH 093 Neißegebiet\nSPA 50 Neißetal\nLSG Kromlau-Gablenzer Restseengebiet\nFFH 095 Muskauer Faltenbogen\nNSG Südbereich Braunsteich\nNSG Keulaer Tiergarten\nFFH 096 Wälder und Feuchtgebiete bei Weißkeißel\nFFH 090 E Truppenübungsplatz Oberlausitz\nSPA 47 Muskauer und Neustädter Heide\nLSG Trebendorfer Abbaufeld\nFFH 048 E = NSG Altes Schleifer Teichgelände\nFFH 097 = NSG Trebendorfer Tiergarten\ndůlní oblast NSG Innenkippe Nochten\nFFH 110 Teiche und Feuchtgebiete\nFFH 111 Fließgewässer bei Schöpstal und\nFFH 115 Feuchtgebiete und Wälder\nFFH 028 E = NSG Hohe Dubrau\nHeide- und Teichlandschaft = FFH 061 E\nNSG Hammerbruch, NSG Tauerwiesen\nLSG Boxberg – Reichwalder Wald- u. Wiesengebiet\nFFH 027 E = NSG Niederspreer Teichgebiet und\nKleine Heide Hähnichen\nFFH 108 Stauwurzel, Teiche und Wälder an der\nFFH 029 E Laubwälder der Königshainer Berge\nLSG Königshainer Berge\nFFH 091 E = NSG Monumentshügel\nFFH 30 E Basalt- und Phonolithkuppen der\nNSG Schönbrunner Berg\nLSG Löbauer Berg\nLSG Neißetal und Klosterwald\nLSG Görlitzer Neißeaue\nNSG Rutschung P\nFFH 114 Pließnitzgebiet\nLSG Herrnhuter Bergland\nFFH 113 Mandautal\nFFH 112 Eichgrabener Feuchtgebiet\nFFH 147 Separate Fledermaus-Quartiere\nund -Habitate in der Lausitz\nSPA 42 Feldgebiete in der östlichen Oberlausitz\nHornolužická FFH 116 Täler um Weißenberg\nNSG Georgewitzer Skala\nHornolužická LSG Oberlausitzer Bergland\npahorkatina FFH 120 Czorneboh und Hochstein\nFFH 119 Spreegebiet oberhalb Bautzen\nFFH 032 E Hochlagen des Zittauer Gebirges\nSPA 55 Zittauer Gebirge\nLSG Zittauer Gebirge\nOrganizace činné v ochraně přírody, okres Zhořelec /Görlitz\nOkresní úřad Görlitz, Úřad ochrany přírody\nOtto-Müller-Straße 7, 02826 Görlitz\nnaturschutzbehö[email protected], www.kreis-gr.de\nTel. 0049 3581 / 6633100\nGoethestraße 8, 02763 Zittau\n[email protected], www.naturschutzzentrum-zittau.de\nTel. 0049 3583 / 512512\nBiosphärenreservatszentrum Oberlausitzer Heide- und Teichlandschaft\n02694 Guttau OT Wartha, www.biosphaerenreservat-oberlausitz.de\nDům přírodního parku Žitavské hory Naturparkhaus Zittauer Gebirge\n[email protected], Tel. 0049 35841/2146\nStanice ochrany přírody Weißwasser Naturschutzstation Weißwasser\nAm Braunsteich, 02943 Weißwasser\nTel. 0049 3576 / 207434\nSpolek pro rozvoj přírody v hornolužické krajině vřesovišť a rybníků, o.s.\nAlte Schulstraße 8, 02694 Guttau OT Neudorf/Spree\nwww.foerderverein-oberlausitz.de, Tel. 0049 35932 / 36708\nCertifikovaná turistická informační střediska\nSchlossstraße 6, 02953 Bad Muskau\nTel. 0049 35771 / 50492\nTel. 0049 3586 / 702051\nPostanschrift: Fleischerstraße 19, 02826 Görlitz\nTel. 0049 3581 / 47570\nTel. 0049 35873 / 2288\nTel. 0049 3588 / 25580\nHauptstraße 65, 02708 Obercunnersdorf\nTel. 0049 35875 / 60954\nHintere Dorfstraße 15, 02791 Oderwitz\nTel. 0049 35842 / 20790\nSpolek péče o krajinu »Žitavské hory a předhůří«\nLandschaftspflegeverband »Zittauer Gebirge und Vorland«\nwww.lpv-zittauergebirge.de, Tel. 0049 3583 / 696977\nTourist-Information Oybin / Lückendorf\nTel. 0049 35844 / 73311\nSpolek péče o krajinu »Lužice« o.s. Landschaftspflegeverband »Lausitz« e.V.\nNatur- und Touristinfo Erlichthofsiedlung\nwww.erlichthof.de, Tel. 0049 35772 / 40235\nNatur- und Tourist-Information\nTel. 0049 35772 / 40235\nSpolek péče o krajinu »Horní Lužice« Landschaftspflegeverband »Oberlausitz«\nGersdorfer Straße 5, 02894 Reichenbach\nwww.landschaftspflegeverband-ol.de, Tel. 0049 35828/70414\nNěmecký svaz ochrany přírody (NABU)\nNaturschutzbund Deutschland (NABU) Kreisverband Löbau e.V.\nLudwig-Jahn-Straße 2, 02730 Ebersbach-Neugersdorf\n[email protected], Tel. 0049 3586 / 368347\nZOO Zhořelec Naturschutz-Tierpark Görlitz\nwww.tierpark-goerlitz.de, Tel. 0049 3581 / 407400\nZOO Žitava Tierpark Zittau\nWeinaupark 2/a 02763 Zittau\n[email protected], www.tierpark-zittau.de, Tel. 0049 3583 / 701122\nTel. 0049 35841 / 2146\nTel. 0049 35844 / 70616\nHalbendorfer Straße 6, 02953 Kromlau\nTel./Fax 0049 3576 / 222828\nTel. 0049 3585 / 450140\nTourist-Information Findlingspark Nochten\nParkstraße 7, 02943 Nochten\nTel. 0049 35774 / 74711\nStadtinformation Reichenbach / O.L.\nNieskyer Straße 4, 02894 Reichenbach / O.L.\nTel. 0049 35828 / 88790\nTourismusinformation & Gründerzentrum\nSchmiedestraße 3, 02943 Weißwasser\nTel./ Fax 0049 3576 / 404413\nTel. 0049 3583 / 752200\nZoologická společnost Weißwasser o.s. Tierparkgesellschaft Weißwasser e.V.\n[email protected]ßwasser.de, Tel. 0049 3576 / 208366\nAutorenkollektiv unter der Leitung von\nProf. Dr. Dr. E. Lehmann: Die südöstliche Oberlausitz mit Zittau und dem Zittauer Gebirge.\nWerte der deutschen Heimat. Band 16. Berlin 1970.\nBastian, O. /Porada, H.T./ Röder, M./ Syrbe,\nR-U.(Hrsg.): Oberlausitzer Heide- und Teichlandschaft. Werte der deutschen Heimat. Bd. 67. Köln,\nWeimar, Wien 2005.\nBastian,O./ Syrbe, R.-U.: Naturräume in Sachsen –\neine Übersicht. In »Landschaftsgliederungen in\nSachsen.« (Mitteilungen Landesverein Sächsischer\nHeimatschuz, Sonderheft), Dresden 2005.\nBfN: Die Lebensraumtypen und Arten (Schutzobjekte) der FFH- und Vogelschutz-Richtlinie.\nBrozio, F.: Naturschutz im Landkreis Weißwasser.\nNaturschutzgebiete und Naturschutzstrategie.\nHBW 8 / 1992.\nBültemeier, A.: Der Zittauer Stadtwald.\nStadtverwaltung Zittau. 2001.\nDunger, I. / Gutte, P. / Kosmale, S. / Riebe, H. /\nPötsch, J. / Weinert, E.: Botanische Wanderungen\nin deutschen Ländern 3. Sachsen. Herausgeber:\nProf. Dr. Joachim Pötsch; Doz. Dr. Erich Weinert.\nUrania-Verlag. Leipzig, Jena, Berlin 1995\nGebauer, A.: In der Teichlausitz. Bautzen 2006\nGerth, A.: Geologische Exkursionen in der Oberlausitz und im Elbsandsteingebirge.\nEmmrich, G.: Naturschutz im Landkreis Weißwasser. Landschaften, Lebensräume, geschützte\nArten. HWB 11 / 1994.\nDie Königshainer Berglandschaft . Kleiner Wegweiser durch die Geschichte und Gegenwart der\nKönigshainer Berge und ihrer umliegenden Dörfer.\nDie schönsten Wanderwege im Niederschlesischen Oberlausitzkreis. Görlitz 2001.\nTouristinformation Niesky 2001.\nNapp, T.; Oettel,G. (Hrsg.): Zwischen Neiße,\nSchöps und Spree. Der Landkreis Görlitz. 2012.\nNaturschutzzentrum »Zittauer Gebirge« gemeinnützige GmbH/Společnost pro Lužické hory:\nHentschel, S., Modrá, J.: Auf Entdeckungsreise\ndurch das Lausitzer und Zittauer Gebirge. 2005.\nDen Steinen auf der Spur. Naturerlebniswelten im\nNaturpark »Zittauer Gebirge« und Landschaftsschutzgebiet »Lužické hory – Lausitzer Gebirge«.\nExkursionsmaterial. Großschönau. 2008.\nRegionaler Planungsverband Oberlausitz-Niederschlesien: Regionalplan Oberlausitz-Niederschlesien. Fachbeitrag Landschaftsrahmenplan.\nFassung vom 29. Oktober 2007.\nRegierungspräsidium Dresden, Umweltfachbereich Bautzen: Würdigung des geplanten Naturparkes »Zittauer Gebirge« 2007.\nRölke, P. et al.: Natur- und Wanderführer Zittauer\nGebirge. Dresden 2006.\nPott, R.: Biotoptypen: Schützenswerte Lebensräume Deutschlands und angrenzender Regionen.\nSächsisches Staatsministerium für Landwirtschaft,\nErnährung und Forsten: Forstlicher Lehrpfad »Alte\nLeipaer Straße« im Revier Olbersdorf des Zittauer\nStadtwaldes. Faltblatt 1996.\nSächs. Staatsministerium für Umwelt und Landwirtschaft: Naturschutzgebiete in Sachsen. 2009.\nSchmeißer, J. /Thiele, M.: Wanderführer Zittauer\nGebirge. Gebiets- und Wanderführer. Oybin 2001.\nSchmidt, W.: Görlitz und seine Umgebung. Werte\nder deutschen Heimat, Bd. 54. Weimar 1994.\nSprigade, W.: Wanderführer Oberlausitz. Deutscher Wanderverlag Stuttgart 1993.\nSteinmann, M.: Wanderungen auf den Rotstein.\nOberlausitzer Verlag Spitzkunndersdorf 2009.\nFFH-Managementplan »Basalt- und Phonolithkuppen der östlichen Oberlausitz«\nHempel, W.: Die Pflanzenwelt Sachsens von der\nSpäteiszeit bis zur Gegenwart. Jena 2009.\nMitschke, H. et. al.: Von der Muskauer Heide zum\nRotstein. Heimatbuch des Niederschlesischen\nOberlausitzkreises. Lusatia Verlag Bautzen 2006.\nMünster, W.: Naturschutzgebiet Rotstein 1956.\ntrvale vlhká lesní oblast se záplavovými obdobími\nvegetační zóna ve výškové úrovni pahorkatiny\nplošné procesy odnosu materiálu z povrchu\ndevastace: poničení krajiny následkem odlesnění, přesunu sídel, těžby uhlí\nstoupající oblast materiálu (např. magma) o nižší hustotě než okolní\nstav chudých, kyselých vod\npřísun živin do vod a zemin\njezera bez odtoku v Mužakovském vrásovém oblouku\ntvarování sedimentů doby ledové působením\nhrubozrnná hlubinná vyvřelina příbuzná se žulou\nmořský sediment převážně složený z úlomků pískovce, s vysokým podílem\nkřemene a živce\ncharakteristické stanoviště určitého druhu zvířete nebo rostliny, synonymum\nveškeří obojživelníci a plazi v regionu\nnejednotný, ve struktuře rozdílný\ndruhy určitých geografických jednotek\nsedimenty doby ledové z nezaledněných oblastí\nneutrální až slabě zásaditý, nebo kyselý při dostatečném zásobení vodou\nvody se středním obsahem živin mezi oligotrofními (chudými) a eutrofními\nvody s nízkým obsahem živin\nrostlinná společenstva, která jsou obzvláště přizpůsobivá a osídlují extrémní\nobdobí čtvrtohor před 2,5 mil. roky\nkyselý a chudý druh půdy vlhkého mírného klimatu\npřechodový typ půdy chudých písčitých stanovišť\nvegetace, která by se v závěrečné fázi vytvořila přirozeně,\nbez lidských zásahů\npůdní typ, který je silně ovlivněn vlhkostí a charakteristický zamokřením\noznačení pro úzké údolí, průlomové údolí (ze slovanského skala)\nposloupnost osídlování stanovišť bez vegetace až po konečné stádium lesa\ngeologické období svrchní křídy před cca 90 mil. roky\npostupné vysychání vod následkem usazování zbytků rostlin a anorganických\nmateriálů a osídlování rostlinami\njemnozrnná granitická hornina vzniklá roztavením\ndrob, obsahující typy slídy, biotit a muskovit\nTato publikace vznikla v rámci projektu »Práce s veřejností v ochraně přírody v Euroregionu Nisa«,\nkterý je partnery projektu: Okresem Görlitz a Společností pro Lužické hory realizován v letech 2009 – 2012.\nKromě publikace »Biotopy v okrese Görlitz« budou v rámci projektu vydány další populárně naučné publikace:\nV této brožuře budou představeny charakteristické biotopy, ke kterým patří smíšené horské lesy, skalní města\na horské louky na jihu, stejně jako krajina rybníků a vřesovišť v severní části. Publikace tak prezentuje typické,\nvzácné a většinou chráněné biotopy okresu.\n1. vydání v němčině a češtině.\n24 výletů Lužickými a Žitavskými horami\nTato publikace obsahuje 12 přírodovědných výletů v Chráněné krajinné oblasti Lužické hory, stejně jako\n12 přírodovědných výletů v Přírodním parku Žitavské hory.\n2. vydání v češtině.\nOblast Libereckého kraje patří v České republice ke geologicky a geomorfologicky nejzajímavějším a nejbohatším regionům.\n1. vydání v němčině.\nV Libereckém kraji se nachází kolem 250 chráněných stromů a skupin stromů. Celkem je chráněno 740\nstromů. Cílem publikace je zprostředkovat význam stromů a skupin stromů v krajině, motivovat k vnímání\nstromů jako důležité součásti krajiny a k jejich vyhledávání.\nV Libereckém kraji se nachází přibližně 30 proznačných naučných stezek. Publikace má motivovat návštěvníky a obyvatelstvo k poznávání cenných přírodních oblastí a k získávání informací o ochraně přírody\nVe spolupráci obou partnerů vznikly tři kalendáře pro roky 2010, 2011/2012 a 2013 s fotografiemi krajiny\ni přírodními detaily.\nNaučná stezka skřítka Javorníčka za Hochwaldským mužíčkem z Jablonného v Podještědí\nV rámci projektu byla ve spolupráci s KČT naučná stezka oficiálně proznačena značením naučných stezek\na 4 dvoujazyčnými informačními tabulemi. Ke stezce byly vytištěny doprovodné pracovní listy v češtině\ni němčině, které jsou distribuovány do českých a saských zařízení, pracujících s dětmi a mládeží.\nLyžařské středisko Sölden, které se nachází v - SKI-X-BIKE\nZačátek a konec - Flusser Studies\nStříbrsko a Český les Umgebung von Stříbro und Böhmischer Wald