pimeduses ja valguses: 2011\nMinu muusika aastal 2011: laulud\nAlbumid albumiteks, parima emotsiooni saan enamasti üksikust laulust. Siia jäi nüüd tegelikult vaid umbkaudu pooled mainimisväärsetest tipphetkedest, aga ülemäära pikaks postitust venitada ei saa.\nSharonist, New Yorgi noorest daamist ma suuremat ei tea, aga laul haaras mind juba jaanuari algul ja pole tänaseni lahti lasknud. Omapärane hääl, mis ei kõla liiga puhtalt või enesekindlalt. Laul pajatab meile kõigile tuttava loo inimese lõpmatust egoismist.\nDenver - Los Adolescentes\nSellel konkreetsel Denveril käib esimese E peal kaks täpikest, aga minu klaviatuur ei mõista neid kirjutada. Tegemist on ühe noore pundiga Tšiilist, kellest ma õigupoolest midagi kuulnud ei peaks olema. Sattus millalgi eelmisel talvel ette ja võlus täielikult. Nauditav elektropopp, mida eriti mõnus nautida koos suurepärase teismeliste elust pajatava videoga. "Los adolescentes" tähendabki maakeeli noorukid ehk pubekad ehk teismelised. Tsiteerides ühte video kommentaari: pean Tšiilisse kolima, sest tahan selles videos elada.\nVõluvalt ajatu California. Kujutlen end Vaikse ookeani kaldale mõnel imekaunil päeval. Või nagu juurdelisatud videos mõnele neist ameerika lõpututest maanteedest. Laulu taustal hiiliv vaikne elektriorel on jumalik. Üks neid lugusid, mis võiks kesta igavesti.\nEilen Jewell - Over Again\nAeglane kantri, nii neetult nukker, aga omal moel ka lootusrikas. Eilen laulab oma endisele poisile - ma olen sinust üle saanud. Aga ei ole sa sugugi, Eilen. Noore Bostonis resideeruva daami koduleht ütleb, et tema ääretult nukrad laulud on kirjutatud õige idüllilistes, päikeselistes oludes. Hmm. Kahtlane.\nTinariweni kõrbebluus on alati nauditav. Uuel plaadil on mitu armastusväärset lugu, see ehk kõige meeldejäävama meloodiaga. Olgu see laul minu väike austusavaldus imelisele Araabia kevade aastale. Juutuubist kahjuks päris õiget laulu ei leidnud, aga Tenere Taqqim Tossam on samuti suurepärane.\nÜks väga voolav ja arenev tükk klassikalist rokki. Jääb hetkega meelde ja niipea ei unune. Field Music on Sunderlandi bänd, seotud selliste kenade kooslustega nagu Futureheads ja Maximo Park. Laul ammusest 2010. aastast, aga minuni jõudis alles tänavu.\nEdie Brickell - On The Avenue\nEdie on tubli vana kooli laulja-laulukirjutaja. Sündinud Texases, täna elab kuulsa abikaasa Paul Simoni ja kolme lapsega muidugi Suures Õunas. Edie uutes lauludes on tunnet ja vabaduse hõngu. Too On The Avenue pajatab mõnusast öisest tänavapeost. Väga newyorgilik kas pole. Kahjuks õiget laulu jälle ei leidnud, aga asendus pole paha.\nIron & Wine'i "Kiss Each Other Clean" jäi väga napilt parimate albumite hulgast välja. Samuel Beam on alternatiivmusa huviliste tõeline superstaar, kelle iga plaati enam-vähem meistriteosena tervitatakse. Too jaanuaris ilmunud uusim temalt anti välja suure plaadifirma poolt, tubli reklaamikampaania toel. Me and Lazarus esindab taas seda mulle nii meeldivat mõnusalt voolava ja areneva rocklaulu stiili.\nKarmima olemisega tädi, video ka parajalt hirmus. Aga Joan Wisseri The Magic on parimate pop-laulude traditsioonide esindav lugu. Absoluutselt ajatu, võid ta rahuga paigutada ükskõik mis aastasse läinud sajandi seitsmekümnendatest kaugesse tulevikku välja. Ja seda maagiat otsime me ju kõik, isegi need kes oma tagasihoidliku välise olemuse põhjal vähimatki ei vääri.\nMilline suurepärane ihast nõretav meistriteos. Detsembris 2010 arvas BBC, et Annast saab üks 2011 uusi tegijaid. Ja nii see tõepoolest läks. Debüüdilt paistavad silma singlitena välja antud lood, parimana kõigist vaimustavalt kuratlik Desire. Only the lonely fall.\nBlack Joe Lewis & The Honeybears - Since I Met You Baby\nTänapäevase kõlaga Ivory Joe Hunteri klassik. Endine pandimaja töötaja Joe Lewis oma suure ja uskumatult hästi kõlava bluusibändiga. Allolevat linki tasub siiski peamiselt vaid kuulata. Suurepärane laul, jubedad fotod.\nMilwaukee raadiojaam 88Nine, mida aeg-ajalt netist kuulan, hakkas seda lugu kevadel käiama. Refrään jääb hetkega meelde ja asub peas oma elu elama. Millest siin loos juttu on, pole mul vähimatki aimu. Kõik teised Foster The People'i laulud on tundunud hirmuäratavalt koledad. Aga Pumped Up Kicks oli üks lõppeva aasta ahhaa-momente. Mingil hetkel hakkas sellest üdini nakkavast loost igati arusaadavalt kavereid laekuma.\nRabbit! - Good Thing\nMeite asi on hea asi. On jah. Võrratult rulluv pop-pärl. Nuff said.\nSee on nüüd sedamoodi laul, mis aastaid ja aastaid raadios kõlama saab. Kunagi kuulad nagu praegu U2-te või REM-i, et pagan ega ometi jälle! Võrratult konstrueeritud meistriteos, kusjuures piisavalt täiskasvanulik, et isegi mina fännin. Shift to the light.\nCocknBull Kid - Asthma Attack\nKui ennist sai tervitatud Araabia kevadet, siis see lugu meenutab mulle hilissuvist Londoni mäsu. Laul pealkirjaga "astmaatiline atakk" ei saa ju ometi olla miski diskohitt? Arva uuesti. Miks sihuke laul mulle meeldida võiks? No, mina armastan ju ka Londonit.\nMõnus inimsuhetest kõnelev poplugu. Kriitikud ütlevad, et tüdrukut on võimatu klassifitseerida (ehh), aga ta on oma debüütplaadil millegi olulisega hakkama saanud. Mis mina siis targematega vaidlen. Laulu lõpu eel poeb hinge üks imeilus saksofonisoolo.\nThe Bangles - Under A Cloud\nKõik kaheksakümnendatel üles kasvanud noormehed olid Susanna Hoffsi armunud. Oli ta ju tohutult kena tõmmusilmne tütarlaps, tõeline California ime. Pealegi omapärase lauluhäälega. The Bangles tundus üldsegi lamedavõitu popmuusika ajastul ütlemata tore tüdrukutebänd. Nüüd on nad nelja-viiekümnesed daamid ja tagasi suurepärase päikeselise plaadiga. Susanna lauldud Under A Cloud ei jää The Banglesi omaaaegsetele superhittidele millegagi alla. Juutuubist leidsin kahjuks üksnes lühikese katkendi.\nNagu too TV On The Radio lugu ülal, on seegi sajaprotsendiline raadiohitt. Juba see kuidas kohe alguses räägitakse tüdrukust, kes armastab vanu asju ja loomulikku elu. Kes siis sellist tüdrukut ei ihaldaks? Loomulikult jääd kohe laulu kuulama.\nNimetet Washingtoni osariigi bänd oskab ajatuid hitte kirjutada.\nFlorence Welsh on saanud juba kapitäie auhindu ja pälvib neid oma uue plaadi eest veel samapalju. Kindlasti üks selle kümnendi olulisi Briti artiste. Shake It Out raputab kuulaja korralikult läbi.\nCowboy Junkies - Late Night Radio\nKanada vaimustav Junkies kuulub minu suurte lemmikute hulka juba kaugelt üle kahekümne aasta. Vennad/õed Timminsid on viimasel ajal pettumuse valmistanud - nagu kahjuks teeb ka nende viimane plaat. Kuid see sisaldab ühe pärli: konti kriipivad kitarrid, Margo sensuaalne hääl ja muidugi minu jaoks vastupandamatu teema: hilisöine raadio.\nBoDeans - Blowin' My Mind\nVeel üks kaheksakümnendate ellujääja. Keegi enam suurt ei pea ega mäleta peale minusuguste. Aga minu arust kirjutab BoDeans endiselt ütlemata vahvaid lugusid. Paremaid kui enamik uusi artiste.\nLittle Miss Higgins - Snowin' Today: A Lament for Louis Riel\nÕiget laulu ei leia, aga just selline retrohõnguline hõrk meistriteos ta on. Talviselt nukker, aga teisalt ikka kuidagi helge. Sai sel aastal ühte vesternit vaatama hakatud. Väikese Preili Higginsi laulud sobiksid sealsete meeleoludega. Ja kes on too Louis Riel?\nJa lõpetuseks veel üks ütlemata menukas 21. sajandi Briti bänd. Edetabelite tipus, klassikaline ja hea. Lauludes on oluline sotsiaalne sõnum peidus. High Ideals räägib näiteks põlvkondadest.\nNo nii. Mõnus aasta oli - ehk tuleb uus parem veel.\npostitas kristian kell 12:11 Kommentaare ei ole:\nMinu muusika aastal 2011: kauamängivad\nVõtan muusika-aasta nagu tavaks kokku. Millegipärast paistab see keerulisem kui varem - hääd heli jätkus pea igasse kuusse. Nagu ikka, on valik sügavalt subjektiivne. Trendidele ma ei allu ja mida ei juhtunud kuulma, seda pole mu jaoks olemas. Alustaks seekord magusamast: vähestest tervikalbumitest, mis mainimist väärivad. Plaadid pole paremuse järjekorras.\nLisatud ka mõned lingid netiavarustesse.\nDecemberists on Oregoni punt, aga dekabristidest revolutsionäärid nad oma muusikaga ei ole. Tavalised keskealised jänkid, samas ülimalt filigraanse maitsega. The King Is Dead on nende kuues album: maalähedane ja rahulik, aga rokib mu kõrvus mis jube. Parimates lauludes maandutakse kusagile lõkke äärde ja jutustatakse imetoredaid igapäevaseid lugusid.\nRobbie on kahtlemata legend. Aga ühtlasi oli ta üks neid meistreid, kellelt midagi uut kuulda tundus juba lootusetu. Viimasest albumist oli möödas juba kaugelt üle kümne aasta ja siis äkki... Huh, kevadel olin totaalselt sillas. Nüüd aasta lõpus olen valmis tunnistama, et täiuslikkusest on asi kaugel. 87. aasta vapustav soolodebüüt jääb ületamata. Aga ei, siia ritta mahub Robbie vabalt. Mitu laulu kriibivad hinge nii, et isegi siirupiselt magus Claptoni Eric ei suuda asja ära rikkuda.\nKuidas iseloomustada täiuslikku laulukirjutajat? Võimatu. Neetult suurepärased lood on sellel plaadil. Otsi nõrka kohta, otsi otsi. Ei sa leia. Ryanil on hullud deemonid kallal. Naised, alkohol, uimastid, tervisemured. Küllap ta sellepärast nii hästi kirjutabki. Loodetavasti on ta veidramad eksperimendid nüüd läbi ja hakkabki järjest tulema nii kvaliteetset staffi. Njah, vaevalt muidugi. Inimese elu tähendab kannatusi. Vaid kannatusest sünnib meistriteos.\nKes siis Laurat ei armastaks. Ta on ütlemata kaunis tütarlaps. Suutis juba 17-aastaselt kirjutada lugusid, mis enamikule muusikutest eluaegne unistus. Seesama ülalmainit Ryan Adams ütles ühes intervjuus, et kuulnud Laura plaati, ütles ta endale: no kurat mees, võta ennast kokku, konkurents on jõhker. Tänaseks pole Laura enam teismeline, karm 21 turjal, valu ja vaeva elus kogenud ja muusika, see muutub aastatega üksnes paremaks. Kaksiklaul Don't Ask Me Why/Salinas on parimas mõttes erakordne kogemus.\nEuroopas tundmatu nähtus, aga see on vana mandri kaotus. Susan Tedeschi on vist peamiselt džässilauljatar, abikaasa Derek Trucks kitarrivirtuoos - The Allman Brothersi legendaarse trummari Butch Trucksi poeg. Võiks vast öelda, et omavahel on ühendatud kõikvõimalikud Ameerika muusikatraditsioonid. Kõrvale on need helid ütlemata armsad, muusikud absoluutne tippklass ja Susani hääl kirsiks tordi peal. Soovitan soojalt tutvuda.\npostitas kristian kell 12:01 Kommentaare ei ole:\nKeerab vaikselt jõulude poole, tänavu eriliselt pimedas ja vihmas. Vahepeal on möödunud mõned väheütlevad nädalad. Mõni kinoskäik on ju sinna ära mahtunud. Näiteks võluvalt stiilne "Tinker, Taylor, Soldier, Spy". Külma sõja aegne spioonilugu, mis pandud toimuma minu sünniaastal! Fantastilised näitlejad muidugi. Kes mäletab märksa nooremat Gary Oldmani Dracula või Lee Harvey Oswaldina, võib teda vananeva Smiley rollis vaevu ära tunda. Aga eks filmi teeb eriliseks seitsmekümnendate alguse skisofreeniline hallus. Tsirkuseks nimetatava luure peamaja ehitussoojakuid meenutavad kabinetid on tõeline leid. Pole ime, et sisekaadrid võeti üles armeebarakkides.\nÜhel hetkel sattusime Draamateatrisse "Aabitsa kukke" vaatama. Eks ma olen Tõnu Oja fänn juba palju aastaid ja see talle kirjutatud näidend on mehe karjääri tipphetki. Kirjutanud on Kivirähk loo pigem tragöödiana. Sellest polegi kohe nii lihtne aru saada. Etenduse ajal naerad omajagu, aga pärast tahaksid nutta. On ju see lugu abituse jultunud ärakasutamisest. Peategelane on jäänud lihtsameelseks, sest kõigile ta ümber on see alati olnud kõige kasulikum.\nDetsembri saabumine tähendab minu puhul ka aasta parimate laulude ja plaatide kokkuotsimist. Tänavu on olnud väga hea muusika-aasta. Või siis pole ma julmadeks valikuteks valmis. Igatahes on mul praegu 57 lauluga nimekiri ja ühestki neist justkui loobuda ka ei taha. Eks ole näha mis saab kui kirjutamiseks läheb.\nKingiralli käib ka niikuinii. Minu ülim vastumeelsus ostmise suhtes tõstab pead. Ja Facebooki orjus süveneb. Aga eks ta töö kõrvale ülivajalik kaaslane on. Nagu ka BBC raadiote muusikasaated. Hoiavad veidigi aju ärkvel. Oleksin vist ilma nende igahommikuste poole seitsmeste tõusmisteta hoopis teine inimene.\nHooajalised tervitused Tom Waitsilt.\npostitas kristian kell 21:36 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte kultuurielamus, masendav, muusikaemotsioon, päevakaja\nPöff 9: Läbi mis läbi, talve ei kuskil\nTõmban hilinenult Pöffi otsad kokku. Kuulukse, et "Lihtne elu" võitis peaauhinna, nii et ometi kord õnnestus õigele seansile sattuda. Oli vägev elamus tõesti ja saal polnud isegi mitte täis. Rahvahitiks sellisel filmil muidugi asja polegi. Nähtud sai ka publiku lemmikfilm "Superclasico". Taani linateos oli kenake meelelahutus tõepoolest, paraku liiga kallis alternatiiv odavale jänkirämpsule.\nViimasesse õhtusse jäi veel üks kinokäik. Seekord näidati palju Islandi filme ning vaatasin siis minagi ühe nende seast. "Meie oma Oslo" vaatleb kinost, vähem vist päris elust, igati tuttavat olukorda. Omavahel pealtnäha sobimatute inimeste armumist igati ebamugavates oludes. Eks neid olusid on siin omajagu ekstreemsuseni viidud. Et oleks naljakam. Toimib küll, aeg-ajalt ehk liigsalt üle võlli keerates. Lõpuks tahad ikka, et läheks neil ometi hästi. Ja muidugi lähebki.\nIgati kena optimistlikult lõpetada. Kuid Pöffi sisse ma seekord ei pääsenudki. Süvenemiseks polnud jaksu. Kui vähegi võimalik, proovin järgmisel aastal uuesti.\npostitas kristian kell 11:24 Kommentaare ei ole:\n1. detsembril mõtlen millegipärast igal aastal mässule. 1924 toimunud kommunistide võimuhaaramiskatsele, mis külvas noores Eesti Vabariigis paanikat ja hirmu. See oli esimene hoop idealistliku demokraatliku riigi pihta, mida me esivanemad toona üles ehitada proovisid. Suure sõja järel sündinud riigi algidee oli ju lausa naivistlikult vabameelne. Kõigile maailmavaadetele pidi värskes riigis ruumi olema.\nTänavu vaatasin, mida suuremad ajalehed 2. detsembril sest sündmusest pajatasid. Päevalehe esiküljelt vaatab vastu järelehüüd Balti jaamas hukkunud teedeministri Karl Kark'ile. Ja tohutu hulk kinofilmide reklaame. Teistel lehekülgedel kirjutatakse aga mässust päris põhjalikult ja koguni veidi analüüsivalt. Ühesõnaga reageeris Päevaleht kiiresti. Erinevalt Tartus ilmunud Postimehest, mis järgmisel päeval avaldab vaid riigivanema kõne parlamendile ning ametlikud teated. Ajakirjaniku pilk puudub. Küllap nii ruttu ei jõutud.\nPäevalehe 5. küljelt leiab ülioptimistliku lootuse anonüümselt Toompea korrespondendilt: "Nii kurb kui olnud sündmus oma laadi poolelt ka on, ühte head näevad temas väga paljud: ta raputab meid loiduselt, ta sunnib jätma hävitavad parteitülid, ta sunnib meele tuletama, et me kaugeltki veel ei ela vana Jumala selja taga."\n1. detsembri pärastlõunal Toompeal valitsenud ülev ja üksmeelne meeleolu ei kestnud paraku kaua. Tülid muutusid aastatega aina intensiivsemaks. Kuni demokraatliku vabariigi idee maa pealt pühiti.\nMuuseas - sama 1924. aasta 2. detsembri Päevalehe 5. leheküljel, otse parlamendireportaazhi kõrval on tagasihoidlik kuulutus: ilmus trükist Johannes Barbaruse luulekogu "Geomeetriline inimene".\npostitas kristian kell 00:01 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte minevikuilu, mõte, päevakaja\nPäevad veerevad ja Pöffi peaaegu polegi enam. Hulk õhtuid pole kinno jõudnud. Küll ma varsti seda kahetsen, aga täna veel võimalus.\nVaid ühest filmist saan veidi pajatada. Jaapani parimast sushirestoranist pajatav "Jiro unistab sushist" sai tavapäratult Tartus nähtud. Sinakat tooni jõulutuledes pole ühtegi viga. Isegi kuusk seisab kindlalt. Kinos pole ma ülikoolilinnas palju aastaid käinud ja renoveeritud Ateena keskuses ammugi mitte. Jalaruumi puudus seal peamine häda, aga muidu igati uhke saal. Rahvast täis küll kaugeltki mitte.\nFilm räägib meisterkokk Jirost, kes 40 aastaga sushivalmistamisel täiuslikkuseni jõudnud. Leiab ise, et asi on lõputus korduses. Iga päevaga täpselt sama asja tehes oledki lõpuks tööalases nirvaanas. Jiro pisikest metroonurga söögikohta hinnatakse sushi ülima mekana. Tagasihoidlikust asukohast hoolimata on hinnad kallima restorani omad ja igaühel uksest sisse astuda pole võimalik. Kohad ka ammuilma reserveeritud. Michelini tärnid - need niikuinii.\nMeisterkokk lubab endale vaid parimat. Väljaõpe võtab aega kümme aastat. Kui juhtud olema meistri poeg, siis hoopis kauem veel. Imeliste toitude tooraine pärineb oma ala absoluutsetelt tippudelt. Tokio imelise kalaturu sisseostjad on omal alal täpselt samasugused profid kui Jiro. Lõhemees, krabimees, kaheksajalamees. Riisimees muidugi ka. Ainult täielik pühendumus toob jumaliku tulemuse. Kaheksajala masseerimisest munaküpsetamise saladusteni. Kümme aastat, kakskümmend aastat. Igapäevane rutiinselt korduv töö teeb meistriks.\nMure on selles, et Jiro on juba 85 aastat vana. Keegi ei tea, kuidas restorani üleminek vanemale pojale mainele mõjub. Poeg on ammuilma isaga samaväärne sushimeister, aga kas sellest piisab? Jiro noorem poiss tundub vast õnnelikumgi. Temal on olnud võimalus pesast lahkuda ja oma ettevõte asutada. Vend peab aga iga hinna eest peretraditsioone jätkama.\nAga jah - tekkis mul nüüd vastupandamatu isu nende Jiro kahekümne imelise sushitüki vastu, mis nagu paremini komponeeritud sümfoonia? Ei ole ma täiuslikkuse ihaleja. Või siis pole maitsemeel vajalikul tasemel arenenud. Tasku kõrgemal korrusel pakutav käib kah. Sushi vist seegi, ehkki Jiro oleks kindlasti teist meelt.\npostitas kristian kell 13:26 Kommentaare ei ole:\nTeine neist vaiksetest filmidest on Argentiina päritolu, "Akaatsiad". Ma olen varemgi juhtunud Pöffil nägema üllatavaid Lõuna-Ameerika filme ja nii on seegi.\nPuiduveoki juht sõidab koormaga Paraguaist Buenos Airesesse, kaassõitjaks noor naine oma pisikese tütrega. Filmis on väga vähe dialoogi. See on selline lugu, kus hakkad lõpuks tegelase iga väikest liigutust jälgima. Ebamugavustunne, mis alatise üksindusega harjunud autojuhti alguses valdab, muutub ajapikku kiindumuseks ja vist isegi armastuseks. Kõik ühe paaripäevase reisi vältel.\nMe näeme ekraanil asju, mis tavapäraselt kulgevasse filmi kunagi ei mahu. Näeme seda, kuidas väike laps ainiti täiskasvanuid jälgib. Või siis lugematuid autosse istumisi ja sealt jälle välja astumisi. Veokijuhi elu just nii lohutamatuna, nagu ta on. Lõuna-Ameerikas armastatud mate nautimist ning tavalise road-movie jaoks tavapäratut rahulikku kulgemist.\nAkaatsiad vaadates võid minna jubedalt närvi, et midagi ei toimu. Või siis lasta end lõdvaks ning hinnata pisikesi, tavaliselt hoomamatuid detaile.\npostitas kristian kell 14:21 Kommentaare ei ole:\nPaar õhtut olen vaadanud väga vaikseid ja rahulikke filme. Mõningane kergendus sel hullul ajal kui vihma kallab laushallist taevast ja hommikupimeduses pole tänavatel näha inimesi. Üksnes lõputud masinate voolud mitmes eri suunas ja üksteisele vahele keerates. Näha pole midagi ja tunda ka mitte. Peale ähmase lootuse tervelt sihtpunkti jõuda.\nHongkongi film "Lihtne elu" kujutab majateenija vanaduspõlve ja suhet keskikka jõudnud mehega, kelle eest ta kogu elu on hoolitsenud. Ilma dramaatiliste pööreteta film liigub kindlalt ja rahulikult ettearvatava lõpu poole. Teenija elu on perekond, keda ta väsimatult teenib. Väga konkreetsed väikesed rõõmud ja mured. Toidu ostmine ja valmistamine just õigel moel, korteri koristamine ja riiete eest hoolitsemine. Kuni ühel päeval: infarkt.\nHetkega rollid vahetuvad. Isekas ja üleolev mees, kelle eest alati hoolt on kantud, peab hakkama ise teise inimese eest hoolitsema. Ja vana teenija, kes pole kunagi muud elu tundnud, muutuma hooldatavaks. Ei lähe see kergelt, aga võitlus paratamatusega ei ole kunagi edukas. Lõpuks kohanevad mõlemad tegelased ja väikesed rõõmud ei jää kummalgi kogemata.\nHiina suurlinnas ei ole just palju isiklikku ruumi. Vanadekodus, kus vana teenija oma viimased kuud peab veetma, ei ole midagi elegantset. Kuid eks olude rusuvus peabki esile tooma inimese erakordset kohanemisvõimet. See vaikne, aga mõjuv film on kindlasti mu selle Pöffi tipphetki.\npostitas kristian kell 10:51 Kommentaare ei ole:\nVõib ju eeldada, et film HIV-positiivsest egiptlannast masse ei võlu. Siiski olin üllatunud kui vähe inimesi kobarmügeriku pisikesse saali tuli. Sest tegelikult on selle õpetliku loo taga peidus suurepärane film.\nEgiptuse üldine madal teadlikkus pole eriline ime, aga et isegi arstid väldivad HIV nakatanutega kokkupuuteid, on üsna üllatav. Asmaa puhul on tegemist eluohtliku olukorraga - sapioperatsioon on vältimatu, aga ükski arst pole nõus seda ette võtma. Ainus võimalus paistab olevat olukorra avalikustamine üleriigilises telesaates, aga see tähistaks Egiptuse-laadses ühiskonnas sotsiaalset enesetappu. Valik pole lihtne.\nKui veidi umbtihedast sisust kõrvale vaadata, on Asmaa suurepärane ka lihtsalt mängufilmina. Peamiselt tänu Hend Sabri imetoredale peaosatäitmisele. Pole kaugeltki tegemist üksnes inimõiguste-alase õppefilmiga, leidub esteetilist ilu ja puhast filmilikku naudingut.\nLõpus ei saa ühiskond hetkega HIV-st teadlikumaks, teame ju Eestistki, et eelarvamuste murdmine on võimatult raske ja võtab väga kaua aega. Kuid Asmaa leiab vähemalt sponsori, kes ta välismaale ravile aitab. Ja see on võimalik üksnes tänu julgusele end avalikustada. Peategelase prototüüp oma nägu teleris näidata ei lubanud ja suri ravi saamata.\nMilliseks võib kujuneda avalikult HIV-positiivse inimese edasine elu Egiptuses, võime üksnes aimata. Lihtsaks kindlasti mitte.\npostitas kristian kell 14:30 Kommentaare ei ole:\nTean inimesi, kes peavad Pöffi elitaarseks festivaliks, kus on eemaletõukavalt tõsised filmid. Mõni teine jälle arvab, et asi kisub kõigi nende aastate järel vägisi kommertsiks ning hoiab seepärast eemale. Kumbki arvamus ei vasta tõele. Sest tegelikult leiab festivalilt kõike. Ka puhast, kvaliteetset meelelahutust nagu tore Taani film "Superclasico".\nNaise poolt Taani jäetud mees reisib pojaga Buenos Airesesse lahutuspabereid viima. Jalgpalliagendist naisel on seal uus kavaler: suurklubi Boca Juniors tähtmängija, lühikeste jalgadega keskväljur. Edasine on etteaimatav. Lahkuminek ei olegi nii kerge kui on valida taanlasest veinigurmaani ja lõunaameeriklasest playboy vahel. Kahvatu ja vaikne 16-aastane poeg armub lootusetult kohalikku neidu. Lõpuks on asjad puntras mis puntras. Et siis meeleolufilmile omaselt justkui nõiaväel laheneda.\nFilmis on mitmeid meeldejäävaid kõrvalkaraktereid. Tangot tantsiv sensuaalne majapidajanna näiteks, kes taanlase ühe sõrmenipsuga võrgutab. Ise selline noor pensionär. Või siis vanem härrasmees baaris, viinamarjakasvataja ja ainus argentiinlase, kes jalgpallist ei hooli. Ja muidugi maradonalik vutitäht, ehe ja muretu peoloom.\nSuperclasico voolab ja sina lähed temaga kaasa. Nauditavalt, mõnuga tehtud ajaviide.\npostitas kristian kell 15:35 Kommentaare ei ole:\nJuhtus nii, et ühele päevale sattus kaks religiooniga seotud filmi. Ja mõlemad Itaaliast.\n"Minu reinkarnatsioon" on dokumentaalfilm Tiibeti usumehe ja tema poja keerulisest suhtest. Isa Norbu kolis hiinlaste tuleku järel Itaaliasse, poeg Yeshe on läänes sündinud ja kasvanud. Norbust on saanud suur vaimne õpetaja, Yeshe tahab elada itaallase elu. Alles aastate möödudes hakkab poeg isast aru saama ja võtab vaikselt tema õpetuse omaks.\nSee on päris tüüpiline dokumentaalikas: palju mõtlikke suuri plaane. Lugu kasvamisest ja allakäigust. Isa muutub aastatega energilisest särajast väsinud vanuriks, samas kui noorest ja rumalast pojast saab pikapeale valgustatu, töö jätkaja.\nNorbu Itaalias pakutav lihtsakoelise sõnumiga budism tundub mulle päris armsa meelelahutusteenusena. Järgijad maksavad selle eest, et end hästi tunda. Mis selles siis ikka halba võiks olla. Alles kui poeg Yeshe jõuab lõpuks isa kodumaale Tiibetisse, näeb ta selle traditsioonilise usu tegelikku tähendust ja väärtust. Vanade Tiibeti meeste pühendumus reinkarneerunud laamale on uskumatult aus ja siiras.\n"Habemus Papam" aga vaatleb armsalt ja ohutult katoliku kiriku suurt veidrust, paavstivahetusega seotud toimetusi. Valgetes pitskleitides kardinalid, valge ja must suits, Püha Peetruse väljakul ootavad tuhanded tõsiusklikud ja muu taoline.\nNojah, seekord juhtub nii, et paavstiks valitakse ootamatu kompromisskandidaat. Peamiselt seetõttu, et suurt au ja vastutust ei soovi endale keegi. Kardinalid lausa palvetavad omaette - läheks see karikas vaid minust mööda. Üks vaene vanamees peab aga valituks osutuma. Ja juhtumisi pole tas tegelikult vähimatki paavstiainet. Võtnud ameti vastu, ei suuda ta end rahvale näidata. Vatikani kinniste uste taga läheb lahti tõeline paanika. Värske paavsti juurde kutsutakse ateistist psühhiaater, vanamees aga kasutab harukordset võimalust ning laseb paleest jalga.\nFilmis saavad tööd paljud vanad mehed, aga parim ja kõige usutavam roll on kindlasti Vatikani PR-juhi oma. Asjade tegelikku olemust ei tohi teada ei avalikkus ega ka kardinalid. Aga egas varjamine ja vassimine aita, teeb ainult hullemaks.\nHabemus Papam võib mõnele tunduda süütuvõitu meelelahutus, teine ehk näeb kivistunud katoliikluse karmi kriitikat. Minu jaoks oli ta pigem siiski esimene. Elust võõrdunud vanamehi ei saa väga tõsiselt võtta. Pitskleitidega või ilma.\npostitas kristian kell 10:49 Kommentaare ei ole:\nOli kunagi Ry Cooderil laul nimega The UFO Has Landed In The Ghetto. Umbes samal teemal on britid mõnusa noortefilmi teinud. "Rünnak rajoonile" kujutab noortegängide võimuses allakäinud linnaosa, kus juhtumisi (ja ilmselt täiesti ebatõenäoliselt) elab ka noor valge haritud neiu. Muidugi varastatakse ta ühel pimedal õhtul paljaks. Aga samal hetkel juhtub midagi kummalist. Taevast sajab nimelt alla veider ja väga agressiivne tulnukas. Ja õige pea langeb neid samasse kanti veel. Ja veel. Noortegängi tavapärane elu paisatakse totaalselt segi, sest elurajoon vajab kaitsmist. See film on tegelikult suurepärane kodanikuühiskonna õpetus. Üksteist põhimõtteliselt põlastavad ja välistavad inimesed asuvad vajadusel koostööle. On olukordi, kus teistmoodi ei saa.\nTulnukad on muuseas ülilahedad. Üdini, ütleks lausa ebamaiselt mustad, sinakasroheliselt hõõguva hambastikuga. Ühe kehva näitliku pildi leidsin.\npostitas kristian kell 14:25 Kommentaare ei ole:\nPole vist varem Animated Dreamsil käinudki, aga seekord sattusin koguni kahele seansile. Odavam kui põhiprogramm ja kvaliteedilt küll kuidagi alla ei jää.\nPrantslaste auhinnatud "Üks kass Pariisis" tundus küll tipptasemel täispikk animatsioon. Lugu kassist, kes elab kaksikelu politseiniku tütre ja meistervarga juures. Tegevuskohaks Pariisi katused. Ma ei oska tehniliselt asjatundlik olla, meelt lahutas see lugu aga täpselt sama hästi kui "päris" filmid.\nEile hilja hilja pimedal ja külmal õhtul maabusime veel kõledasse Sõprusesse, et vaadata auhinnatud lühitükke. Meeste ja naiste kivisse raiutud suhted, oma kehast kramplikult kinni hoidvad lõnginimesed (eestlaste teos muide), kirjeldamatu metakaos, mis jättis endast väga ulmelise mälestuse ja ilus pisikene lugu filmipioneer Eadweard Muybridge'i auks. Ja siis veel suure auhinna ehk puust hundi võitnud lääne elulaadi lõbus kriitika. Paistis, et hääd animat osati ka saalis hinnata.\npostitas kristian kell 14:36 Kommentaare ei ole:\nPÖFF on siis nüüd täies hoos ja eks viimased päevad olemegi palju aega temale pühendanud. Kuigi üks huvitav käik oli meil laupäeval veel ja koguni Koplisse. Päris sinna taha, trammide lõpp-peatuse kanti. Seal on nimelt tekkinud linnaosaselts, kes piirkonda Professorite Külaks nimetab. Palju intelligentseid inimesi paistiski olevat ja nädalavahel kutsusid nad muud linnarahvast väikesele ekskursioonile. Läksime siis meiegi, kuigi aega liiga napilt.\nEks see sealne kant elab endiselt Balti ja Bekkeri laevatehaste mõju all. On ju sealsed väljapaistvamad hooned kõik tehaste otstarbel ehitatud. Päris palju omapärast puitarhitektuuri on tänaseni säilinud. Näiteks kunagine Balti laevatehase direktori maja uhkeldab koguni sammastega ja mitu teist vägevate suurte verandadega. Kõrval, praeguses vettinud Süsta pargis, mängiti kunagi tennist ja imetleti lilli. Kõrged härrased ja daamid käisid koduuksest meres suplemas.\nTäna areneb Kopli vaikselt omaette. Suurtest elamuprojektidest pole seal asja saanud ja nii seisavad tsaariaegsed puumajad, tavalised nõukapaneelikad ning mõni uuem hoone endiselt kõrvuti. Stiilist just rääkida ei saa, aga midagi ütlemata koledat ka silma ei hakka. Tõsi, päris Kopli liinidele me kahjuks seekord ei jõudnud.\nIgatahes tore käik. Palju linnaosaseltside prominente ja muidu toredaid inimesi. Oleks tahtnud pikemalt koos olla, aga Itaalia budistid ja katoliiklased kutsusid võidu Pöffile.\npostitas kristian kell 14:05 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte põnev-põnev, ringi uitamas\nMiski viis mind jälle minevikku. Kõigepealt vist klassikokkutulek, kuhu muidugi minemata jätsin. Kui kellegagi kontakti pole hoidnud, ei oska 20 aastaga võõraks jäänud inimestega suhelda. Aga jah, siis saadeti mullegi kokkutuleku pildid. Oh seda jahmatust! Kui kohutavalt vanaks nad on jäänud. Mõned tuttavad näojooned on muidugi alles, aga mitte kuidagi ei seosta keskealisi inimesi lastega, keda kunagi tundsin. Nagu Joe Walsh oma surematus laulus: "Everybody's so different, i haven't changed." Illusioon. Olen täpselt sama vanaks jäänud kui mu kallid klassikaaslased. Lihtsalt ei taju seda ise.\nNojah ja siis oli ETV2-s vana film Hardi Volmerist, kus ta kõnnib Eesti Raadio kolmandasse foonikasse ning räägib paar sõna Sirtsuga. Oih. Kolmas foonika. Kui palju toredaid tunde ma sealsete lõputute stuudiomakiridade ja müstiliste mikrofonijuhtmete vahel veetsin. Kujutad ette, tuled nõukaaegsest konveierkoolist ja satud õhtutundideks nõnda imelisesse kohta? Stray Cats mängimas ühel makil, teisele salvestatakse värsket soovisaadet. Kumb on ikkagi päriselt: suure Lenini plaguga 42. keskkool või too üdini magusalt läänelik ER foonika sadakond meetrit eemal?\nVeel üks sammuke suurejoonelisse minevikku. Sattusin veebilehele, kuhu üks soomlasest fotograaf on laadinud sadu mustvalgeid meenutusi kõige esimesest Rock Summerist. Uskumatu värk. Mingid suvalised nõukogude süsteemist pärit kuluvates teksatagides mehed saavad hakkama maailmatasemel rockfestivaliga. Mis imelist honorari või tohutuid mugavusi võis 1988. aasta Tallinn rocktähtedele pakkuda? Ometi nad tulid, nägid ja tegid. Ning tänutäheks saabusid lauluväljakule sajad tuhanded inimesed. Istusin minagi laulukaare all (tänu ema-isa tutvustele saadud kaelakaardile) ega mõistnud mõhkugi kui kordumatu sündmusega tegemist. Need fotod räägivad imepärasest ajastust kui midagi tehti veel puhta entusiasmi najal. Kui muusika ja muusikud olid tõepoolest jumalad.\nOlen vist natukene selles ammuses ajas kinni veel tänagi. Oleks mul üheksakümnendate algul veidigi enesekindlust ja -usku olnud, saanuks ehk jala ukse vahele. Ja kirjutaksin seda lugu praegu vana tuntud rockipeeruna kusagil Ekspressis. Mitte vaid iseenda lõbuks. Aga äkki on paremgi, et oma muusikaimetlust maha müüa ei osanud. Võib-olla just sellepärast on ta mul veel alles. Sisuliselt ainsa seosena aegadega, millest siin täna pajatan.\npostitas kristian kell 10:05 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte minevikuilu, põnev-põnev\npostitas kristian kell 13:57 Kommentaare ei ole:\npostitas kristian kell 10:02 1 kommentaar:\nMa olen eri suurusega ekraanide meelevallas. Kodus, tööl, ringi liikudes. Ei ühtegi õigustust igavlemiseks kui sul on käeulatuses feissbuuk ja vikipeedia. Tegelikult on see neetult kurb elukorraldus, aga oravarattast välja ei saa. Langen aina sügavamale.\nAeg-ajalt põikan mõne teise ekraani taha. Viimasel ajal olen hakanud hipifilme vaatama. Teema on muidugi alati huvi pakkunud, aga nüüd võtsid spetsiaalselt ette mõne hipiliikumise tippajal valminud linateose. Sellise loodetavalt autentse ja ajastutruu.\n"The Trip" on näiteks 1967. aastal valminud film, milles Peter Fonda ühe õige vägeva LSD-tripi ette võtab. Juuksed ei ole veel väga pikad, hipiliikumine pole veel politiseerunud, kõik tundub uus ja põnev. Fondale jagab Hapet Bruce Dern. Kusagil äärealadel tegutseb riukalik uimastikaupmees Jack Nicholson. Ja proua Fondat mängib Susan Strasberg, võluvalt kaunis noor daam. Film üritab näidata kõike seda, mida ühel korralikul Reisil ette võib tulla. Hallutsinatsioone, õuduskujutelmi, hirmu, arusaamatut käitumist. Kui sa LSD-d kasutanuna liikvele lähed, võib juhtuda kõike. Vingelt tuksleva süütuvõitu kuuekümnendate Los Angelese taustal.\nPeaaegu sama seltskond tegi aasta hiljem teise hipifilmi Psych-Out, kus Stasberg on San Fransiscosse venda otsima saabunud kurt neiu. Venda, müstikut nimega Otsija, mängib seljale ulatuvate juustega Bruce Dern. Nicholson teeb uhke rolli lahedalt jaheda bändiliidrina. Ainult Fondat pole, aga teda asendab edukalt Dean Stockwell, kes eelkõige tuttav vanuigi tehtud koomilistest rollidest.\nPsych-Out on The Tripist tumedam film, kujutades Friscot segase ja vägivaldse kogukonnana. Omakasu on juba jälle teemaks saamas. Vaba armastus looritatakse psühhedeeliasse.\nHuvitav on see, et Fonda, Dern, Nicholson, Strasberg, Stockwell ei olnud mingid noored hipid. Kuuekümnendate lõpul olid nad kõik juba ca 30-aastased kogenud näitlejad. Osa neist jätkas muidugi Easy Rideriga, veel kraadi võrra lootusetuma ajaloopildiga.\nAga mina võtan pigem käsile kuulsa Woodstocki festivali dokumentaali, mis muusika kõrval demonstreerib ka veidi tõeliste noorte hipide väärtusi. Peamiseks nende seas: elada teisiti kui ema ja isa. Woodstock on tõsiselt võimas film. Tahaksin sellest näha festivali 40. aastakümneks välja antud mammutversiooni, aga pole kättesaadav. Peab leppima lühivariandiga.\nMõte liigub hipisid vaadates paratamatult sellele kui ammu see kõik oli. Toonased noored lähevad praegu pensionile. Kolivad Floridasse - viimane põlvkond, kes seda endale lubada saab. Ja tegelikult sarnanes nende elu õige palju oma vanemate omale.\nImet ei sündinud: hipiunistusi USA neljakümne aasta jooksul kanda ei võtnud. Omand on pühamast püham ja sõda rahust ikka tulusam. Aga küllap see on loogiline. Ning praeguse Ameerika nägu on just hipinoorte põlvkond kõige rohkem kujundanud. Sellest, miks nii läks, on palju kirjutatud. Aga küllap on põhjus ikkagi inimese loomuomases mugavuses. Kui sul on kõik olemas, ei hakka sa süsteemi muutma.\npostitas kristian kell 13:46 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte kultuurielamus, mõte, pilk maailmale\nPõdrasarved, kibuvitsad ja roosid\nVAT teater mängib Kultuurikatlas The Black Riderit. Jõudsin minagi ühel õhtul seda vaatama. Reklaamitakse seda tükki millegi erakordsena - nimelt seepärast, et Tom Waitsilt selle lavastamisõigust pikka aega taotleti. Nüüd muidugi on juba 2011 ja Eesti teatris on enam-vähem kõik tehtud ja nähtud. Nii uuendusliku või ennekuulmatuna see tükk ei tundu.\nRaivo E. Tamm on suurepärane näitleja, saab vaid liiga harva oma mitmekülgsust näidata. Ning paremat Waitsi laulude esitajat kui Lauri Saatpalu Eestist ei leia. Kiidaksin ka grimmi, mis vanas tehasehoones eriti efektne. Ja eriti mõnus on see, et kasutatakse elavat muusikat. Seda kallist, aga olulist lisaväärtust on meie teatris ikka väga arva. Kui ooperi- ja operetiteatrid välja arvata.\nVanal saksa rahvajutul põhinev kurva armastuse lugu on ise muidugi lihtsakoeline. Ja eks lauludega üritatakse vältimatut finaali viimseni edasi lükata. Peale Saatpalu muidugi ülejäänud näitlejad laulda nii hirmus täiuslikult ei oska. Aga häbisse ka ei jää.\nWaitsi hääle maagia muidugi annab nendele lauludele palju juurde. Vahest siit tulebki tüki kõige suurem puudus. Asja on ilmselt püütud teha väga originaalitruult, aga VAT teatri näitlejatega ei vea seda avantgardi maagiat päris lõpuni välja. Kindlasti oleks Black Rider 20 aastat tagasi mõnevõrra vägevam tundunud.\nKultuuripealinna potisiniste pleedide jäänused jäävad aga mu valgeid pükse pikemaks ajaks kaunistama.\npostitas kristian kell 16:28 Kommentaare ei ole:\nHall argipäev ei ole blogimist väärt. Lühemad mõtted ja viited lähevad nüüd pigem feissbuuki. Seepärast ongi siinne elu nii vaikseks jäänud. Selline aeg hetkel.\nAga nüüd siiski paar kultuuralist üritust, mis kindlasti mõnda veidi põhjalikumat sõna vääriks.\nKõigepealt Aki Kaurismäe "Le Havre", mida meie edumeelne kultuurikino Artis just praegu demonstreerib.\nMa olen kinohull siis kui selleks aega leian ja põnevad asjad mugavalt kätte tulevad. Kaurismäki filme olen muidugi vaadanud, aga pigem neid vanemaid. Ses mõttes ma ehk pole tema eriskummalise stiiliga päris nii kodus kui paljud teised. Eks paljudel režissööridel ju on oma segiajamatu käekiri. Almadovaril näiteks. Kaurismäel vist kah. Hoolimata filmi teemast ja käsitletavast ajastust.\n"Le Havre" on tegelikult justkui Prantsuse film. Olles samas nii soomelik kui vähegi võimalik. Sisult igati tänapäevane lugu vanast mehest, kes püüab aidata Aafrika poissi oma ema juurde Londonisse. Immigratsiooniametnike ja politseinike kiuste. Vaatamata armastatud naise justkui lootusetule haigusele.\nAga filmis endas on kõik retro, rõhutatult vanamoodne. Inimeste riided, neid ümbritsevad asjad, autod, vanad kitsad linnatänavad. Viiekümnendad, ehk napilt kuuekümnendad. Igatahes mitte 21. sajand. Ja muidugi Kaurismäki iseloomustavad aeglased kaadrid pisut juhmide pilkude ja ülepikaldaste reageeringutega. Ilmetu väline külmus, sisemuses peidus soe armastus. Nojah ning siis see rõhutatult tehislik valgus, mida Kaurismäki kasutab. Justkui tahaks esile tõsta, et see ei ole päris elu vaid ikkagi film. Põrgusse need dogmaatikud!\nPrantsuse näitlejad ei oska muidugi stiilipuhast soomlast päriselt välja mängida. Aga selleks on Kaurismäkil kaasatud lemmiknäitlejanna Kati Outinen, kelle uskumatult kuiv ja ilmetu nägu ühes puise prantsuse keelega on täiuslikkus ise.\nÕnnelik lõpp on paras üllatus. Päris paras.\nNojaa ja siis teise nähtusena laupäevane Tane Mahuta kontsert Katariina kirikus. Teate küll seda jahedat pooleldi varemetes hoonet Dominiiklaste kloostri juures, kus vahest ka teatrit tehakse.\nOlude sunnil pidin linna omaette seiklema, ühistransporti kasutades. See on teatavasti puhkepäeva õhtuti ütlemata vastik. Ma isegi ei mäletanud enam kui vastik. Bussid ju liiguvad siis aeglaselt ja harva, liinide liikumised on omavahel kooskõlastamata. Nii et sa muudkui seisad ja ootad ning jälgid rahutuid teismelisi, kes sellisel kellaajal peamiselt väljas liiguvad.\nLõpuks linna jõudnud, oled nii väsinud, et tahaks kohe koju tagasi sõita. Aga õnneks ma seekord siiski kõndisin Vene tänavale ja ostsin pileti.\nSeal kirikus sees oli koledasti pime. Eriti seal, kus publik istuma pidi. Pooleldi käsikaudu õnnestus siiski vaba iste leida. Lava aga oli väga armsalt ja soojalt valgustatud. Punast ja kollast. Kuus istekohta muusikutele. Osaliselt toolid, osaliselt niisama nahkadega palistatud alused. Tagaseinas vanad raidkivid. Ilus vaatepilt tõesõna. Pärast tegi seal veel üks noormees tuletantsu. Vägev värk.\nJa kui noored hipid lõpuks tulid ja mängima hakkasid, oli neid vaimustav kuulata. Ma ei ole sellisest "new age" asjandusest kunagi suuremat pidanud, aga neis lastes oli hinge. Igaüks omaette isiksus. Vaikne prillidega tshellopoiss, veidi metsikuma käitumisega soomlane, rätsepistes joogaõpetajanna, bändi ilmselge juht Tom Valsberg kõigi keskel troonimas, siis veel üks väike õrna häälega neiu ja viimasena vene aktsendiga alati naeratav tüdruk, bändi multiinstrumentalist. Torupill, vilepillid ja igasugused muud asjandused, millele ma nimegi ei oska anda.\nLaulud olid Indiast, Uus-Meremaalt, Mehhikost, Rootsist. Vist paar algupärandit ka. Päikesest ja kõiksusest ja armastusest. Vahepeal tuli keegi noormees ja jutustas väga armsalt Tane Mahuta loomismüüti. Tundus, et bändi liikmed olid üllatunud nii selle üle, et saalis oli nii rohkelt publikut kui ka sellest, et seal oli niipalju esmakordseid, Tane Mahuta süütuid kui nii võib öelda. Aga nad viitsisid meie kõigiga rääkida, meie kõigi hingi puudutada.\nPärast polnud mul poole ööpäeva pikkusest peavalust ka suuremat lugu. Jaksasin siiski nõnda toreda elamuse vastu võtta. Üle hulga aja.\npostitas kristian kell 15:42 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte kultuurielamus, põnev-põnev, ringi uitamas\nHuvitav lugeda Savisaare plaanist keskerakondlik tegevus maksu alla panna. Sama soovis ju ka Strandberg rohelistes teha - vist viidi pärast grandioosset valimiskaotust suure hurraaga ellu ka. Või õieti raiuti raamatusse. Pole pärast rikastest rohelise maailmavaate edendajatest midagi kuulda olnud. Küllap läheb Keskis paremini. Seal leidub vähemalt võimu, mida puhaste eurode eest laiali jagada.\nÜks on igatahes selge: erakond on meil äriühing, aadetega partei rahakotti ei täida. Vaesel ärgu olgu poliitikas kohta!\nIlusad suve lõpetavad päevad parajasti. Mõnus Pikal tänaval ploomimahla juua või Linnateatri õue peal noorte rahmeldamist jälgida. "Scapini kelmustes" sunnib Nüganen teatritudengeid liivahunnikutes hüppama ja tiigis ujuma. Tea kas vesi on ka külm. Vist mitte ülemäära\nKusagil kaugel kõrberiigis ei meeldi kodanikele enam sugugi roheline lipp. Revolutsioon tundub põnev, ülesehitus igav ja keeruline.\nNeid kauneid päevi olgu veel kauaks!\npostitas kristian kell 12:04 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte kultuurielamus, nauding, pilk maailmale\nNüüd on vist peaaegu läbi see suvi. Taas üks tavaline hommik bussis kohatud kurjade nägude ja haigutuste saatel kulistatud kohvitassiga. Muidugi ei puudu tavapärane puhkusejärgne arvutipaanika. Ei hakka ta mul kunagi peale pausi kohe normaalselt tööle.\nVahepeal oli Leedu. Pika nädalavahetuse joovastuses Palanga, armsalt rahulik Neringa või Nida (kuidas seda maariba siis õieti peaks kutsuma?), tuuline Trakai ja pisut tüütu Vilnius. Vahel paar arusaamatult magamata ööd, mis möödusid Indrek Hargla keskaegse Tallinna mõrvalugu jälgides. Miks ma enam võõras kohas sugugi und ei leia?\nLeedu meeldib mulle. Seal ei paista inimesed pooltki nii üleolevad ja uhkeldavad kui Eestis. Laisalt tatsavad nad mööda Palanga peatänavat ringi ja viskavad aega kamaluga maha. Palangas veetsin palju lapsepõlve suvesid ja ilmselgest nostalgiast sõidame nüüd aeg-ajalt jälle tagasi. Koostasin reisi tarbeks tundidepikkuse playlisti täis kaheksakümnendate lugusid. Neid samu, mis kunagi Moskvitshi ja Zhiguli automakkidel möirgasid.\nMidagi erilist Palangas ju pole. Üks ääreni rahvast täis söögi- ja lõbutänav. Nänniputkad, kümned eriilmelised, aga üsna sarnast toitu pakkuvad söögikohad, lõbustuspark. Tänava lõpus pikk muul ja rand, mis kuumal pühapäeval pilgeni inimestest tulvil. Muidu üsna vaiksed varjulised tänavad ja kaunis lossipark. Üle paari päeva end lõbustada ei suuda. Kui end päris lõdvaks ei lase. Aga kus siis tänapäeval tohib.\nNõnda neelasime kilomeetreid. Mööda kiirteed Trakai kaudu Vilniuses ära käia jõuab ühe päevaga küll. Võib tervisele mõjuda, aga saab hakkama. Klaipeda ja Kaunase vahel on lubatud 130-ga kihutada, kuid Leedus kasutavad seda võimalust üllatavalt vähesed. Leedus ollakse ettevaatlikud. Kiirteest eemal pole 70 piirangud isegi väikeste ristmike korral midagi erilist. Pidevalt võid märgata meil tundmatut liiklusmärki: kolmnurga sisse asetatud suur must täpp. Küllap ta tähendab: ole tähelepanelik! Ja Leedus, paistab, seda ka ollakse.\nNeringasse, kuhu Klaipedast praamiga pääseb, sõitsime esmaspäeva hommikul. Mõistmata, et tegemist on Maria taevassemineku päevaga, mis katoliku maades riigipüha. Hommikul polnud praamile pääsemisega muret, aga tagasi tulles pidime seisma kolme kilomeetri pikkuses järjekorras pea kaks tundi. Ometi sujus kõik üsna rahulikult. Neringa maakitsusel on kaks toredat väikest linnakest: Joudkrante ja Nida. Mõlemad kaunilt merele avatud, täis vana, osalt lagunenud, puitarhitektuuri. Nidas, mis toona Saksamaale kuulus, puhkas kunagi kirjanik Thomas Mann. Tema suvemajakase juurest avaneb täiesti arvestatav Vahemere-väärne vaade. Ja Joudkrantes mõtled end hetkeks Monacosse. Pikk merele avatud tänav ja kõrgemad künkad kohe selle kõrval. Armas paigake.\nTagasiteel põikasime Kuramaa hertsogi suveresidentsi Rundale lossi. Hiiglaslik majamürakas keset Lätimaad, toretsevaid tubasid täis. Vapustava prantsuspärase pargiga. Kuramaa ajalugu hakkas huvitama. Paljukest me sellest siis teame? Olgu, et tegemist meie naabritega.\nRundale on muidugi omajagu müstiline koht. Sest sinna pääsemiseks pead läbima kümnete kilomeetrite kaupu lagunenud asfaltteid. Läti autoteede seisukord on uskumatult nigel. Peaaegu võiks Läti piirist piirini üles panna sildi: auklikud teed. Mida rohkem Riiast eemal, seda hullemaks läheb. Kui võrrelda kasvõi Valga-Tartu sileda maanteega, on vahe meeletu. Tea kuhu nemad oma eurorahad paigutanud on?\nMuidugi on need autoreisid parajalt väsitavad. Lõputu näksimine ja pudelimajandus, auto pärast nagu seapesa. Olime ühel päeval teel kokku 17 tundi, mis vist minu isiklik rekord. Aga ega teadmises, et nüüd oled kodus ja siia terveks talveks jääd, ka miskit meeldivat pole. Hea meelega asuks juba täna jälle teele.\npostitas kristian kell 10:35 Kommentaare ei ole:\npostitas kristian kell 12:29 1 kommentaar:\npostitas jutik kell 20:36 Kommentaare ei ole:\npostitas kristian kell 09:23 Kommentaare ei ole:\nÜhiskondliku aktiivsusega on hetkel kehvasti. Pärast rohelistes tuuleveskitega võitlemisest loobumist anti ühisarutelul mõttekaaslastega mu illusioonidele veel üks põnts. Et seda mõttekaaslust ja ühist maailmavaadet on veel vähem kui lootsin. Nüüd ongi igava endise tunne. Pole kuskilt otsast uuesti alustada.\nÜhiskonnadebatid pealegi kaasa elama ei tõmba. Pärast enneolematult igavat valimistulemust on avalikkus võtnud oma valitsuse asemel sugeda kahte lihtsamat vaenlast: Euroopa Liitu ja homoseksuaale. Virtuaalsõda nende kohutavate pahalastega on peetud kuid ja lõppu ei paista. Üle ääre paisuv sallimatus ja vihkamine teevad jõuetuks ning tuimaks. Lõppude lõpuks peab valima, milliste inimestega ühes infoväljas elad.\nJa siis, täiesti ootamatult juhtub aeg-ajalt midagi ilusat. Saavad Liibanonis pantvangi võetud Eesti jalgratturid vabaks ja tulevad naeratades kodumaale tagasi. Poetavad veidi mõistvaid sõnu islami suhtes. Ütlevad, et püüdsid pantvangistajaga suhelda ja neist veidi aru saada. Uskumatu - seitse ränga läbielamise tõttu kannatanud eestlast räägivad mõistlikku juttu.\nAga oota nüüd. Miks nad ei vihka ja vaenlasele püha sõda ei kuuluta? Tuleb anda loogiline vastulöök. Professorile tundub asi veider. Äkki on mehed Stockholmi sündroomi küüsis, kurjade islamistide poolt ajupestud? Sest ega ju õige eestlane hakka võõrast kultuuri mõistma ning kaastunnet väljendama.\nUnustame labase positiivsuse ja viriseme edasi. Nagu inkassofirma tänavareklaam ütleb: meie suvel ei puhka.\npostitas kristian kell 09:10 2 kommentaari:\nTeemasilte masendav, päevakaja, rohelus\nKaks liiga kiiresti möödunud nädalat, mis sisaldasid muuseas:\n* Wimbledoni ja korduvaid omaette ohkeid, et murutennist õigupoolest enam üldse ei näe. Naiste seas ei valda vana head võrku ründavat mängu enam keegi peale 40-aastase Kimiko Date. Ning meeste finaal Djokovic vs Nadal jätkab samuti jõulise tagajoonemängija ainuvalitsust. Servitõrje on tänapäeval nii täpne ja volleoskused nõnda alla käinud, et võrku lihtsalt pole tervislik tungida. Ime siis, et noored mängijad seda ei õpigi.\n* Jaaniõhtuks maale sääskede pureda. Aga muru sees olid metsmaasikad peidus. Ja kopraliha maitses üllatavalt hea. Isegi venekeelset juttu polnud kõige hullem kuulata. Lõke tõusis pärast järve ääres taevani ning kõrvetas mõnusasti. Ehk ka paar tülikat sääske?\n* Põhja-Läti ehk Vidzeme turismibroshüür paistab igati ilus ja põnevaid paiku hulgi, aga reaalne elu on veidi teine. Viidad on sealmail hooletusse jäetud, maanteed lagunenud, mõisad kokku kukkumas. Näiteks kukesammu kaugusel Eesti piirist asuv unine Ergeme asula. Käisime seal Vidzemet tutvustaval lehel välja reklaamitud keskaegse linnuse varemeid otsimas. Paras kannatuste rada. Ainus varemeteni juhatav viit asub kusagil kõrvaltee ääres kuhu kuidagi pöörata ei oska. Varemed ise on puid ja rohtu täis kasvanud, keskel rohi rinnuni. Ainus seletav silt sügavalt lätikeelne. Njah. Ergeme küll turisti külla ei oota. Küllap see muidu silmapaistmatu paigake siis ilma hästi ära elab.\nJa polnud see paraku üksik näide. Ainus juurdepääsutee jõeäärsele looduspargile oli teetööde tõttu suletud. Kohalik hiidtamm asus päris ligipääsmatus paigas, võisid vaid kruusateelt üle põllu teda imetleda.\nPea ainus paik, mida meie teekonnalt soovitada julgen, on Cesvaine loss Modena linna lähedal. Seda kohta muuseas turismilehekülg ei soovita. Aga tegemist on hästi ilusa maakivist hoonega, ehitatud üsna 19. sajandi lõpus. Milleski meenutas mulle Glehni lossi. Seest on ta paraku tulekahjust puretud ja tühi. Aga kui üles torni ronida, avaneb ainulaadne vaade kahe pojaga kurepessa.\n* Filmiõhtuid juhtus ka sekka. Praegu meie kinodes jooksvad Super 8 ja Kõrvalmõjud on mõlemad igati kobe ajaviide. Igatahes paremad kui telekast näidatav kolmanda järgu jura. Soovitav hilisel õhtutunnil kui kuumus veidi järgi andnud.\n* Ühel eriti palaval päeval käisime külas maheaiandis. Vana talumaja juures on püsti hiiglaslikud kasvuhooned. Tomat, arbuusid, viinamarjad, lõpmatul hulgal maitsetaimi, mille nimesid ma isegi ei püüdnud meelde jätta. Kõik ilma keemiata kasvamas ja ägedalt. Pool tonni tomatit maha müüa pole mingi probleem.\nAga palavus häirib hullupööra. Ei kujuta ette kuidas sellises paigas toimetada suudaksin kui isegi niisama seista tundub võimatu. Ja lisaks see aina kasvav hirm puukide ees, mis mind igas kõrgema rohuga kohas haarab.\nMõnus on hoopis vanas jahedas hoones jäätist limpsida ning toredate inimeste jutte kuulata. Aga raske pole aru saada kui hirmsat tööd seal päevast päeva rügatakse.\n* Nüüd rügan minagi veidi. Kah kuumas kohas nagu see kontor meil siin jätkuvalt on. Puhkus ajalugu.\npostitas kristian kell 10:39 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte põnev-põnev, reisikiri, ringi uitamas\nÜks suuremat kasvu kodutu jäi mulle aastaid tagasi silma. Tavaliselt kohtas teda Tondi raudteejaama kandis, mõnikord sõitis bussis sealsamas lähedal Pärnu maanteel. Nüüd leiab mehe hommikuti Järve keskuse juurest. Ühel päeval võttis automaadist kaardiga raha - mingi sissetulek, ilmselt pension, tal siis nähtavasti on. Aga nukker on teda vaadata. Kümme aastat vähemalt sellises olukorras. Nii nukker, et Jutik talle ühel hommikul lausa veidi raha poetas...\nMõnikord mõtlen, et olen isegi temast vaid sammukese kaugusel. Kui peaks juhtuma midagi traagilist, kaotama töö või elukoha: kes teab, kas oleks endalgi jõudu enam oravarattasse naasta.\nKunagi olid mul illusioonid, et ehk saaks kasvõi miski väikese asjaga veidi Eesti poliitikat mõjutada. Üks põhjus, miks ma seda teha tahtsin, olid Balti jaamas ringi hulkuvad kodutud. Käisin sealt tihti läbi ning paratamatult jäin mõtlema ühiskonna ääretu julmuse peale. Kõiges selles, mis puudutab inimesi, kes ise hakkama ei saa. Ei lepi ma kunagi selle "tugevam võidab, nõrgem hävigu" ideoloogiaga. Mis sest, et illusioone enam pole.\nOmamoodi irooniline, et mu kunagi valitud rohelise erakonna Facebooki lehel kirjutab täna anonüümne ideoloog (stiil ütleb mulle ometi selgesti, kellega tegemist): erakonda on meil nüüd vaja vaid inimesi, kes valmis omast taskust raha kulutama. Jajah, kes on valmis kinni maksma läbikukkunud poliitikute püünele tagasiupitamise? Heh.\nTäna jälle varahommikul linnas. NO teatri korraldatud linnulaulukuulamine ühes Põhuteatri külastamisega. Aga ei maksa südalinnast imesid otsida. Hõbekajakaid kolm korda rohkem kui teisi linde kokku. Ja ei kuule ju läbi mootorimüra õieti midagi.\nPõhuteater muidugi vaatamisväärsus. Olla mahukaim põhust ehitis maailmas. Tea, kas peaks uskuma. Lõhnab igatahes nagu laut, sees tundub õige jahe ja saal on nagu need mustad kastid ikka. Seekord lihtsalt põhust seintega.\npostitas kristian kell 08:31 Kommentaare ei ole:\nTeemasilte mõte, päevakaja, ringi uitamas, rohelus\n2011 Muuseumiöö oli ikka tõeline "elamus".\nKodust alustades tundus, et võiks alustada Glehni lossi juurest Tallinna tähetornist. Kohale jõudes selgus, et sabas ootas juba kuskil 60-70 inimest. Seega kui igal pooltunnil lastakse ekskursiooniks uus kamp sisse, siis karta oli, et meie 25 min pärast nende hulka ei mahu vist... Ja nii läkski. Lahkusime. Kahju küll, sest sinna ei lasta ju kuigi tihti uudistama. Aga rahva huvi oli siis liiga suur selle pisikese maja jaoks. Üks korraldajatest pistis korra nina ukse vahelt välja ja andis täiesti ebaadekvaatse soovituse, et minge uudistage Glehni lossi vahepeal ja siis tulge siia tagasi. Khm, ja kes siis järjekorda hoiab?\nMaarjamäe ajaloomuuseum tundus peale seda turvaline valik - suur ja kõik huvilised peaks ära mahtuma! :) Sinna tõmbas meid rahapada, mida pidi eksponeeritama. Aastakümned tagasi Pirita jõe äärest leitud aardes oli 1700 münti. Ja mina mündihuvilisena kujutasin, kui mõnusa ja rikkaliku väljapaneku sellest saaks... Ja ootas meid seal hoopis pisike meeter korda meeter lauake, kuhu oli raatsitud 16 münti vaatamiseks välja panna.\nJa rahvast oli ropult, giidid isegi hoiatasid, et teisel korrusel püsiväljapaneku juures on palav ja umbne. No me ei hakanud sinna ronima.\nViimane püüe muusemiööd nautida viis meid Vanalinna Püha Vaimu kirikusse. Lubati orelimuusikat ja kirikut tutvustavat tuuri. Orelimuusika oli asendatud Vanalinna Hariduskolleegiumi vanamuusikabändiga (mille üle ma väga ei kurvastanud). Kui me aga olime 40min üritanud nii kiriku sees kui vahetus läheduses tegevust leida, et ekskursioonini aega parajaks teha ja lõpuks küsisime kohalolevalt neiult, et kas tuleb tuur, siis teatati, et kahjuks ei tule. Aga kui meil on küsimusi, siis võime tollelt mehelt küsida. Mees, kellele viidati, kadus meist u 50 m kaugusel rahvahulka. Jätsime haruldase võimaluse kasutamata ja otsustasime koju Eurovisiooni vaatama minna.\nJa nii ongi tänane kultuurielamus pigem Juure-Kiviräha ajalootund kui muuseumiöö. Olgu see mulle õpetuseks.\npostitas jutik kell 23:34 2 kommentaari:\nTeemasilte kultuurielamus, mynt, päevakaja\nNägin bussis meremeest\nTäies varustuses. Kaelarätik - sinist, musta ja valget, valge pluus, mustad püksid, lehvikutega müts. Vaatasin teda ja mõtlesin kui arhailiselt mõjub tänapäeval korrektne vormirõivastus. Politseinikudki tuiavad ringi sinistes kiledressides. Korralikus vormis oleks nagu midagi aukartustäratavat. Pärit teisest ajastust. Millal ise viimati ülikonda kandsin? Aastaid...\npostitas kristian kell 12:08 Kommentaare ei ole:\nEesti vabaks meestetantsuga\nOotamatult positiivne teatrielamus Endla tükist "Ballettmeister", mida eile NO-s näha sai. Urmas Vadi on kirjutanud igati toreda näidendi, mida Ago Andersoni eestvedamisel õige vahvalt ette kantakse. Kahe aasta tagune teatrifenomen juba, aga näe mina ei teadnud tast kuni eilseni midagi. Hea teada, et Endlas nii tubli asja mängitakse.\nLõbus ajalooga õige vabalt ümber käiv segapudru 1940. aasta suvest. Vahvast vasaraheitjast, kes tegelikult tuletõrjuja, aga saatuse tahtel peagi hoopis rahvatantsuansambli juht ja president Pätsi päästja Kaasani vaimuhaiglast. Kõlab ütlemata jaburalt, kuid ometi täidab saali nakatava energiaga. Parimad on muidugi higiselt karmid meestetantsustseenid, mille juurde käivad asjakohased näoilmed ning häälitsused. Hea leid on autorilt ka president Päts kui vaid oma Shveitsis asuvast rahapajast hooliv groteskne vanamees. Eesti päästja aura kaob sekunditega. Et mis siis hea rahva kõik rängad venestusaastad elus hoidis? Ikka vahva meestetants.\npostitas kristian kell 14:38 Kommentaare ei ole:\nVarajasel maikuu hommikul\nÜks päikeselise maihommiku traditsionaal, mille põhjal Bellowhead on teinud imekauni laulu "One May Morning Early".\nAnd strode through the fields by the side of the grove\nIt was there that I heard the harmless birds sing\nAnd you never heard so sweet\nYou ne'er heard so sweet\nYou ne'er heard so sweet as the birds in the spring\nAnd the song of the nightingale echoed all around\nTheir song was so charming, their notes were so clear\nNo music, no songster\nNo music, no songster with them can compare\nAll you that come here, the small birds to hear\nI'll have you pay 'ttention so pray all draw near\nAnd when you're growing old, you'll have this to say\nThat you never heard so sweet\nYou ne'er heard so sweet as the birds on the spray\npostitas kristian kell 12:22 Kommentaare ei ole:\nElu on karneval\nViimaste nädalate märksõna on minu jaoks Robbie Robertson. Kuulan järelejätmatult vanamehe uut How To Become Clairvoyant albumit, loen kõikvõimalikke arvustusi ja intervjuusid. Ammu pole ükski uus plaat sedavõrd hinge läinud. Isegi kui ta ehk Robbie läbi aegade parim pole. Lihtsalt eelmisest on miski 13 aastat mööda läinud. Terve ajastu. Aga legendaarse kanadalase muusika kõnetab endiselt.\nIntervjuudes küsitakse Robbielt iga kord, kuidas tema ja The Bandi ülejäänud liikmete vahekorraga lood. Danko ja Manuel muidugi ammu surnud, aga suhted Levon Helmiga ikka täiesti sassis. Levon väidab ju, et Robbie pole paljude laulude tegelik autor. Raske uskuda. The Bandi üheksakümnendate aastate plaatide (kui Robbie Robertson kaasa ei löönud) ja Robbie soolotoodangu tasemevahe on jõhker. Robbie ütlebki kuivalt, et no ma ju andsin neile autoriõigused kui vähegi võimalik. Isegi siis kui Rick Danko ja Levon Helm olid vaid laulu kirjutamise ajal samas toas, said nad kaasautoritena õigused. Aga enamasti nad polnud samas toas eks ole.\nAa jah - elu on karneval. "Life Is A Carnival" on üks Robbie The Bandile kirjutatud klassikuid.\nHmm siia Robbie jutu lõpuks võiks ka mainida, et juhtusin taas kontserdile. Jazzkaarel käisin viimati umbes aastal 1998 kui Bela Fleck Tallinnas esines. Laupäeval siis üle hulga aja jälle. Kameruni bassivirtuoos Richard Bona moblafirma kontserdisaalis. Fännasin peamiselt Aafrika mõjutustega lugusid. Neis tundus hing sees olevat. Standartsem džäss jätab veidi külmaks. See oli samas küll tore hetk kui Richard üksi lavale jäi ja miski aparaadiga oma lauluträkke üksteise peale salvestas.\npostitas kristian kell 15:20 Kommentaare ei ole:\nUnenägu on mõnikord nagu tohutu täitumatu unistus. Sa haarad ärgates kramplikult kinni igast detailist. On lihtsalt selline tunne, et nähtu oligi päriselt. Pidi olema - ma olin ju seal ometi ise, hoopis huvitavam ja omapärasem. Seda ei tohi niisama lendu lasta! Aga lendu ta siiski läheb. Juba pool tundi pärast ärkamist upud tavapärasesse argipäeva. Kuni taas ühel ööl...\npostitas kristian kell 09:23 1 kommentaar:\nTeemasilte mõte, unistus\nHaige inimese teatrimõtisklused\nTäna olen üksi. Või vähemalt nii arvasin kuni ema hommikul küllatulekuga üllatas. Olin ju talle öelnud, et mul oli eile palavik. Köha ja nohu muidugi kah. Küllap ta siis tundis, et peab tulema ja mulle omletti tegema. Jutik ju kaugel lõunas.\nAga nüüd higistan siin tõepoolest üksi. Vaatan arvutist jalgpalli ja kuulan taustaks Duke Robillardi bluuse. Aga mõtted lähevad hoopis Von Krahli "Madame Bovary" maile. Taas üks teatriõhtu ses rahvast paksult täis litsutud mustas kastis Rataskaevu tänaval. Bovary on teatavasti jutustus romantilisest unistajast maises maailmas. Krahli ehk Marianne Kõrveri versioonis on Mari Abeli mängitud Bovary aga täiesti irreaalne mõistatus keset halli argipäeva. Päris maailma monstrumid käivad kõik ringi jopedes, tal on seljas romantilised õhtukleidid. Suurepärases esimeses vannitamisstseenis sedagi päriselt mitte. Seal näeme ka Erki Lauri vaimustavalt lihaselist ülakeha kogu oma ilus.\nAga joperahvas võtab kiiresti lava üle. Liina Vahtriku psühholoog, kes räägib tihke supi keetmisest. Või siis vaimustavad võlgade sissenõudjad Vahtrik ja Tiina Tauraite. Lauri Lagle luuletajast pakikandja. Isegi madaami loomaarstist abikaas ilmub lõpuks lavale jopesse pakitult.\nMõte, mis mind hingeõhuga tulikuumaks keetud saalis häirib: kuidas näitlejad nende paksude jopede sisse ära ei sula? Eriti viimases vaimustavas eneseabigrupi stseenis, kus igaüks räägib banaalse loo eelmise päeva mõtetest. Peale madaam Mari enda, kes muidugi ütleb, et on sattunud valesse kohta.\nMinu jaoks on Von Krahl alati olnud õige koht, aga parimate päevade tasemeni seal mängitav ikkagi ei küündi. Nagu kitsukeses vestibüülis enne etendust rahva seas ringi saginud purupurjus venelane, ei saanud minagi täielikku rahuldust. Võib-olla tahaksin mugavat tooli ja ühe ülipika vaatuse asemel kahte? Lootustetu juhtum kui sellised asjad olulisemaks muutuvad kui laval toimuv. Või ei suuda isegi kaunilt soe päikeseline päev panna mind unustama, et:\npostitas kristian kell 15:21 2 kommentaari:\nJAFF-il vaatasin taas lühifilme, mis eelmine kord nõnda meeldisid. Sel aastal oli igavam. Või olin ma liiga näljane ja unine, et päriselt nautida. Toredaid lugusid tundus justkui vähe. Veidi liiga palju Eesti animafilmidest tuttavat abstraktset mõistukõnet. Paar väga nukrat perekonnalugu. Film tühja kõhuga koerast, kes kõik ette juhtuvad loomad nahka pistab. Kuni väike punane lill tast lõpuks jagu saab ja alla kugistab. Filmi nimi? "Orgaaniline."\nPealkiri on aga laenatud lõpufilmist, mis hoopis Shveitsis tehtud. Vanamees astub keset suurlinna köisraudteevagunisse ja alustab teekonda mägedesse. Ja mägedest edasi veel. Kuid iga natukese aja järel tuleb aevastus peale. Ning aevastades saab vagun aina rohkem kannatada. Seintesse tekivad augud. Õnneks on vanamehel kleeplint kaasas.\nViimase atsihhi järel polegi vagunist enam muud järel kui kleeplinti mässitud karkass. Pealegi külmub kõik nii kõrgel kinni ja tross puruneb. Sinna see vanamees siis kükitama jääbki. Maa ja taeva vahele.\nKes tahab, saab neid samu filme veel homme õhtul Artises vaadata. JAFF muidu ka tore.\npostitas kristian kell 10:06 Kommentaare ei ole:\nJaan Tõnisson läheb vangi\nMurran end läbi Erkki Tuomioja värske Jaan Tõnissonist rääkiva teose. Teen seda ajaloohuvist, aga osalt ka sellepärast, et mäletan nänni (isapoolne vanaema) juttu, et meie pere oli Wabariigi ajal ikka Tõnissoni toetaja. Ja lapsena oli raamaturiiulis kolmekümnendate väljaanne "Jaan Tõnisson töös ja võitluses". Selline paks ja propagandistlik.\nTõnisson, nagu teisedki omaaegsed poliitilised liidrid, oli vastuoluline tegelane. Alustas alalhoidliku konservatiivina, lõpetas põhimõttelise demokraadina. Pätsiga oli hoopis vastupidi - vasakpoolsest progressiivsest sai autokraatne valitseja.\nTõnissonil oli muidugi omajagu ebameeldivaid seisukohti. Näiteks arvas ta kunagi kangekaelselt, et naise pea on mehe omast väiksem ja seetõttu ei kõlba naine avalikus debatis kaasa lööma. Aga eks ta hiljem veidi meelt muutis. Ja isegi naisõiguslastega leppis.\nKuid raamatut alles murran, praegu tahtsin peamiselt ühest fotost rääkida. See on tehtud 1908. aasta suvel kui Vene duumas demokraatiat nõudnud Tõnisson riigivastasele dokumendile allakirjutamise eest mõneks kuuks vangi pidi minema.\nEks ta siis läkski. Koduõuelt vist. Päikeselisel hommikul. Natuke kelmikas ilme näol. Sandaalid jalas. Taga paistab madal puumaja - selline eelmise sajandi alguse tüüpiline mudel. Puud on pildi peal alles noored, suvine tuul sasib neid mõnusasti. Üldsegi - 20. sajandi alguspoole piltidel on tihti näha noori puid, suuri muruplatse, palju enam avarust kui praegu. Eesti polnud siis veel täis ehitatud. Isegi puud ei olnud kõrgeks kasvanud ja maastikku varjama hakanud.\nAga see Tõnissoni raamat ise vast läheb alles huvitavaks.\npostitas kristian kell 14:38 1 kommentaar:\nTeemasilte lugemispäävik, minevikuilu\n▼ detsember 2011 (5)


Mis peaks olema peenise suurus vanuse järgi - Kasvaja May, Ponev mitte-ponevil peenise suurus\nPonev mitte-ponevil peenise suurus. Category: Health & Beauty\nSeksoloogias pole sellist asja nagu liige tavaline paksus. Seejuures tehnika mõju välista vigastusi keha ja vereringe häired ta. Mehele on vaja valida kompleks viisid neile, mida on kirjeldatud eespool, pärast mida regulaarselt läbi kõik soovitused, jälgida, toitumine ja elustiil.\nAga kõige parem on kasutada seda sihtotstarbeliselt — kõned erektsioon. Suurendada peenise suurus soovitame kasutada kuuldeaparaadid, mis on spetsiaalselt jaoks mõeldud selle eesmärgi saavutamiseks.\nOsta extender Saate meie kodulehel. Kuidas õigesti kasutada vaakum hiilgus peenise? Tänapäeva kõige levinum ja tõhusam viis peenise suurendamise on vaakum tühjenemine. Suur populaarsus on selle meetodiga on seotud sellega, et ta mitte ainult ei võimalda suurendada pikkus ja ümbermõõt peenise, kuid võimaldab parandada vereringet ja potentsi.\nSeejuures erinevalt teistest võimalusi peenise suurendamise kaudu tablettide või salvidtegevus hõre õhku palju turvalisem. Lisaks suureneb peenise organ, see seade on mitmeid eeliseid: Aitab kõrvaldada häired seksuaalfunktsiooni.\nPump võivad kasutada ka naised näiteks rindade suurendamise või lahendada probleeme saavutus kliitori orgasmi. Suurendab kestus vahekorda. Vaakumpump võimaldab summutada peenis, ja seeläbi vähendada enneaegse seemnepurske. Aitab kõrvaldada kumerust liige. Suurendab peenise ei ole mitte ainult pikk, vaid ka läbimõõduga.\nSee võib põhjustada tõsiseid tüsistusi: rikkumise püstitamine; lõhenemist peenis, mida hiljem on raske ja kaua paranevad; pisarad kapillaarid. Kestus ühe seansi taotluse vaakumpump on umbes minutit.\nEt saavutada pikaajaline tulemus, esimesed neliteist päeva seansse on soovitav läbi viia üks kord päevas. Pärast nimetatud tähtaja protseduuri viiakse läbi päeva.\nArtiklite või nende fragmentide teksti kopeerimine on lubamatu ilma autori kirjaliku nõusolekuta. Mis on suurim aastane. Standardsed parameetrid peenise suuruse muutmiseks noorukitel. Mis mõjutab peenise arengut Mees teismeline on raske. Ponev mitte-ponevil peenise suurus ja naissoost saatjad näiteks teised lapsed võivad naerda poiste kummalise huviga peenise pikkuse kohta.\nReproduktiivseadme omadused Keskmine peenise suurus 17 aasta jooksul ulatub püstises olekus kuni 17 cm. Pärilikkusel on oluline roll. See on üks väheseid tegureid, mille tõttu on noorukite keskmine pikkus raske välja arvutada. Isaks saamise võime ei sõltu liikme suurusest.\nTabel näitab peenise paksuse muutusi: Noorukis on ka peenise kõverusi. Ainult mõned poisid on täheldatud peenist painutama enne puberteedi algust. Peenise suuruse diagnostiline väärtus Neurohormonaalse arengu diagnoosimiseks küpsemise perioodil kasutatakse peenise suuruse, vanuse ja kasvamise suhet seksoloogias.\nSelle suured uuringud viisid läbi vene seksoloogi professor Vasilshenko Moskva. Oma uurimuses avastati korrelatsioon mitmete neurohormonaalsete haiguste ja noormehe peenise kõrguse ja suuruse vahelise seose vahel. Tavapärasest väiksema peenise suurusega poisid on sageli hüpogonadism, suurenenud piimanäärmed, mis on tingitud naiste hormoonide suurenenud sisaldusest veres. Peenise suuruse, selle Ponev mitte-ponevil peenise suurus, inimese kasvu ja teiste tegurite vahelise seose uuringud viiakse läbi mitte ainult praegu.\nKui kõrvalekalle normist ilmneb aastaselt või veel parem, aasta varem, taastatakse tavaline puberteedi protsess. Suitsetamise noorukid põhjustavad peenise laienemise protsessi aeglustumist või deformeerumist Poiste ja noorukite suguelundite normaalse suurenemise korral võivad esineda mitmed tegurid, sealhulgas: geneetiline eelsoodumus Ponev mitte-ponevil peenise suurus ; keskkonnaprobleemid, millel on pärssiv mõju Kuidas suurendada oma peenise pikkus inimese hormonaalsele taustale; traumaatiliste mõjude ülekandmine suguelunditele; endokriinsüsteemi haigused; halvad harjumused eriti suitsetamine.\nIgatahes ei ole teave üleliigne, mistõttu on kõige sagedamini vaja teadmisi vanemate poegade arengustandardite kohta. Kas teil on tõsiseid probleeme Ponev mitte-ponevil peenise suurus Palju tööriistu prooviti ja midagi ei aidanud? Need sümptomid on teile kõigepealt tuttavad: aeglane erektsioon; soovi puudumine; seksuaalne düsfunktsioon.\nPoiss kasvab ja aja jooksul muutuvad tema tervise küsimused üha enam. Kõige sagedamini on emad mures füsioloogilise olemuse pärast - laste ja noorukite peenise normaalne suurus. Peenise suurus vanuse järgi Liikme moodustamine asetatakse emakasse. Sünnil on selle pikkus umbes 2 cm, on juhtumeid, kus pea areng võib kasvada küljele või alla. Isegi vastsündinutel võib Ponev mitte-ponevil peenise suurus püstitatud orel, mis tähendab, et laps tahab urineerida ja te ei peaks häirima.\nSelle osa arvelt saab väljapoole ulatuvat suguelundit pikemaks muuta. Võimalik pikkuselisa on individuaalne ja sõltub erinevatest asjaoludest. Compare costs, read reviews, and get the best deals on aftermarket or replacement Bed Extender Hardware. Kuidas suurendada oma peenist kodus? Küsimus piisava suurusega organ on tugevam sugu seisis alati äge. Mõned, millel ei ole ilmne probleem, püüavad suurendada oma liikme igal võimalikul viisil, kuid neil absoluutselt ei ole vaja.\nNaine saavutada orgasm ei ole vaja suure peenise suurus. Normaalne venitus: hoidke peenise keha, 1 cm allpool peenist peenist ja seejärel venitage peenis kergelt jõuga, et see venitaks, kuid ei põhjustaks valu. Hoidke 20 kuni 30 sekundit ja lõdvestage.\nSeejärel korrigeerige tehnikat, tõmmates peenist alla, üles, paremale ja vasakule.\nLisaks on saavutatud efekt väga stabiilne. Piisab, kui läbida üks täiskursus ja nautida tulemust. Huvitav fakt! Algselt töötati geel välja pornonäitlejatele. Täna suurendada oma teeneid kasutavad mitmeid vahendeid, kuid kõige turvalisem neist on massaaž.\nAktuaalne kas probleem on? Suureneb peenise täna ei ole probleem.\nTurg tervishoiuteenuste valmis pakkuma nagu täiesti saadaval ja turvalisem, kuidas nii meetmed kujul kirurgilist sekkumist. Viimane protseduur on väga ohtlik ja toob tagajärgi, sealhulgas amputatsioon meeste väärikust.\nUuringute kohaselt, väike peetakse peenis, mille pikkus on vähem kui 12 vt Keskmine pikkus peenise organ meestel meie riik on 12 kuni 18, vaadake Kui sama suurus ületab kaubamärgi 18 cm, on omistatud suur. Veel üks huvitav fakt — peenis suureneb vahetult enne ejakulatsiooni. Tuleb meeles pidada, et suurendada organ kiiresti ja pikaks ajaks ei saa.\nLisamise protsess pikkuse ja mahu piisavalt pikk, tulemused on märgatavad kohe, kui töö lõpetatakse, liige kiiresti tagasi sama suurusega. Kui aga on olemas soov ja visadus, suurendada mõõdud abil massaaž, suurendatud spetsiaalsete kosmeetiliste vahenditega. Meetodi tõhusust Paljud mehed arvavad massaaž, et peenise laienemise tegevus kasutuks, kui sügavalt eksivad.\nKuid vähesed inimesed suudavad tõesti mõista, et peenise Ponev mitte-ponevil peenise suurus suurus või mikropenius esineb väga väikestes olukordades. Enamik mehi leiab oma peenist tavalisest vähem. Isik, kes usub, et tema peenise pikkus ei vasta mõistele "keskmine peenise suurus", saab tutvuda WHO statistika andmetega. Keskmine peenise suuruse tabel peegeldab täielikult kogu reaalsust, mis on tegelikult sõltumata üksikute inimeste bravado.\nVeebis keskmise peenise suuruse foto võib täiendada seda, mis on tabelis kirjutatud. Krasnojarski meditsiinipartii Krasgmu. Järeldus: peenise normaalne suurus on üsna ebamäärane näitaja. Teadlased usuvad, et püstja peenise normaalne suurus on vahemikus 12 kuni 20 sentimeetrit.\nMis on normaalne peenise suurus? Peenise paksus on selle pikkusest olulisem. Küsimus keskmise suuruse mehelikkus on alati põnevil paljud mehed, eriti noorukieas ja keskeas. Peaaegu iga suguvõsa esindaja oli huvitatud sellest, milline on peenise normaalne Ponev mitte-ponevil peenise suurus ja võrdles seda parameetritega.\nPeenise suurust tuleb mõõta kolme parameetriga: puhata maksimaalsel venitamisel erektsiooniga Mõõtmine viiakse läbi seljapinnal, vahu nurga peenise aluse ja eesmise kõhu seina poolt moodustatud nurk pea pea servani.\nVahu nurk peab olema võrdne 90 kraadiga. Selle vormi domineerivad kolm peamist tüüpi. Esimene on silindriline, kui peenise alus ja ots on Liikme kasitsi suurendamise harjutused sama läbimõõduga.\nTeine liik on ahvatlev, kui vastupidi on selgelt laiem, kolmas on seenekujuline, lai pea ja kitsas alus. Meeste elundite pikkus on samuti üksteisest oluliselt erinev. Kõik need, kes erektsiooni ajal jõuavad 24 sentimeetrit, kuuluvad hiiglaslikku rühma. Standard sisaldab peeniseid 16 kuni 22 sentimeetrit. Kere pikkusega cm on nn.\nLoomulikult on unikaalsed inimesed - tohutu, üle 25 sentimeetri ja väga väikesed lühemad kui 2,5 sentimeetrid, sellised kuuluvad äärmusesse rühma, mis huvitab kirurge, endokrinoloogi ja seksterapeudi.\nNäiteks üks kirurgilise sekkumise kõige sagedasemaid Abstinentsi liikme suurenemine, peenise rippuva ühenduse dissekteerimine, võib põhjustada erektsioonihäireid.\nJa rasvaimplantatsiooni abil suuruse suurendamine annab ainult ajutise ja väikese kosmeetilise efekti. Ekspert usub, et silikooni või muude kunstlike täiteainete kasutamise suhtes tuleks üldiselt keelata. Nende tehnikate kasutamist saab õigustada ainult siis, kui esineb suguelundite organismi kaasasündinud anomaalium või vähktõve ja vigastuste mõju Ponev mitte-ponevil peenise suurus.\nEksperdid usuvad, et kui taotlust esitab mees, kellel on tavaline liige, on arst kohustatud viisakalt ja taskukohaselt selgitama selliste nõuete põhjendamatust ja teatama võimalikest tagajärgedest.\nKummalised faktid Vastavalt Venemaa naissoost sotsioloogilisele uuringule usub enamus, et liikme normaalne pikkus on 15 cm ja tähtsus ei ole selle pikkus, vaid paksus. Naistele on huvitav teada, et on võimalik hinnata inimese seksuaalsust oma sõrme sõrme kuju põhjal. Vähemalt see on Genfi ülikoolis töötava seksoloogi Camilla Ferdenzi avaldus.\nPopulaarne väljaanne "Meeste tervis" ühel oma artiklitest teatab, et on olemas kahte tüüpi peenist. Alguses on esialgne suurus väiksem, kuid erektsiooni korral on see pikem ja laienenud kui teine.\nPeenise peenise aluseks on koe erektiilne ja koobane, mis koosneb silelihaskiudude rühmast. Kuidas suurendada hoone tulepüsivust. TM Kodu Ehitus. Kuigi klaasvilla ja kivivilla temperatuuritaluvus on erinev, pole hoones puhkenud tulekahju korral enam suuremat vahet.\nShutterstock Oluline hoone tulepidavust mõjutav komponent on isolatsiooni- ja soojustusmaterjal, mis lisaks soojapidavusele peab vältima niiskuse sattumist ehituskonstruktsioonide ligi ning tagama ka teatud. Kuidas ilma konditsioneerita autos palava ilmaga ellu jääda? Mitte kõigil autodel pole õhukonditsioneeri ja mitte kõik Eesti suveilmad pole oktoobrilaadsed tooted. Jalopnik toob välja rea nippe, mida kuuma ilmaga vanema või veidi räsitud autoga sõites võiks kasutada.\nÜks neist on muidugi ilmselge 1.\nVäikelapsed ja kodused õnnetused Kuidas ohtu ennetada ja kuidas käituda, kui õnnetus on juhtunud. Pere ja Kodu Foto: Shutterstock. Seda, et kodu on väikeste laste jaoks kõige ohtlikum koht üldse, teavad hästi nii lapsevanemad kui kiirabiarstid. Kuidas käituda, kui lapsega juhtub õnnetus, loe siit! Alustuseks vaata kogu kodu lapse silmade kõrguselt üle ja eemalda kõik ohuallikad. Kõik teadaolevad viisid peenise suurendamiseks - me teame, kuidas peenise suurendamiseks.\nRegulaarselt läbi viidud uuringud näitavad rahulolematust nende suguelundite suurusega enamikus mehi.


Ingrid Allik | Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus\nIngrid Allik, vaade näitusele "Nagu kivid voolavas vees", 2020, Linnagalerii, kuraator Tamara Luuk. Foto: Paul Kuimet.\nIngrid Allik (1958) on keraamik, kelle mitmepalgelist loomingut iseloomustab autobiograafilisus ja loodusest inspireeritud vormid. Ta on jaapani päritolu rakutehnika eksperte Eestis. Allik katsetab erinevate savide, glasuuride ja põletustehnikatega, sidudes keraamilisi objekte leidobjektidega. Oma installatsioonides kasutab ta hulgaliselt mitmesuguseid materjale, pidamata üht teisest väärtuslikumaks. Vastavalt väljapanekule toob ta esile teoste kooskõla ja tähendusvarjundid.\nJaapani kultuurist inspireerituna ühendab Allik keraamikat ikebanaga, mille alaseid teadmisi omandas ta 1970. aastate lõpus Dagmar Kotli käe all ja 1980. aastate alguses kaugõppes Kokusai Ikebana Internationali juhi Noriko Ono juhendamisel. Nõukogude aja liikumispiirangutest tingitult toimus õpe posti vahendusel. Üks Alliku ikebanast mõjutatud kompositsioone oli väljas grupinäitusel „Hortus Ceramicus“ (koos Viive Väljaotsa, Kersti Laanmaa, Tiina Kaljuste ja Kaie Pungasega; 2008 Vilniuses, 2009 Hop galeriis ja Pärnu Uue Kunsti Muuseumis) ning isikunäitusel „Hea ilm“ (2012), kus ta kombineeris tarbelisi vaasivorme taimekooslustega, moodustades ebatraditsioonilisi ikebanaseadeid.\nHop galeriis toimunud näitusel „Kahel pool vett“ (2016, koos Riitta Talonpoikaga) olid eksponeeritud Alexander Calderi mobiilsete skulptuuridega sarnanevad tööd, mis olid inspireeritud vee liikuvusest – selle helgusest, hõljuvusest, lahustuvusest. Valevas portselansavis teostatud kompositsioonid lõid illusiooni meresügavusest, seal peituvatest organismidest ja elukatest, mis olid galeriiruumis laest alla rippuma pandud.\nNäitusel „Kuidas: elada. Virtuaalsed biograafiad“ (2018, koos Dre Brittoni ja Laura Põlluga, kuraator Marika Agu) Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis eksponeeris Allik töid, mis on inspireeritud isiklikust elust ja koduruumist. Kolm kunstnikku pakkusid välja vahendeid, millest üks ruum võiks koosneda, võimaldades vaatajatel rekonstrueerida eluviise, kujuteldavaid või konkreetseid inimtegevusi ja biograafiaid.\nIsikunäitus „Sekret/Cekpet. Omalooline peitus“ (2020) Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis kasvas välja lapsepõlve mängust, milles on ühendatud soov oma „aardeid“ peita ning samal ajal ka näidata. Näitusel eksponeeris Allik aastakümnete jooksul kogunenud isiklikke esemeid koos keraamikaga. Objektide vaatamiseks oli külastaja sunnitud vitriinkastil oleva liivakihi eemale pühkima, tekitades vagusid ja kuhjatisi nähtava ning nähtamatu vahel.\nLinnagaleriis aset leidnud näitusel „Nagu kivid voolavas vees“ (2020, koos Tiiu-Pallo Vaiki ja Naima Neidrega, kuraator Tamara Luuk) kombineeris Allik loodusest inspireeritud keraamilisi vorme ja leidobjekte, viidates loodus- ja inimjõu vahelistele suhetele, mille puhul loodus alati peale jääb. Näitusel otsiti kolme kunstniku vahel ühist meeleolu, mis oli kantud paigalolekust, stabiilsusest, aga ka nihetest ja voolavusest.\nIngrid Allik lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi keraamika eriala (BA, 1981; MA, 2004). Alates 1987. aastast on ta töötanud Eesti Kunstiakadeemia keraamikaosakonnas. Allik oli üks esimesi eesti keraamikuid, kes hakkas oma loomingus kasutama Jaapanist pärinevat rakutehnikat. Ta andis 2010. aastal välja käsiraamatu „Raku. Kujunemine ja kogemus“. Allikut on tunnustatud aasta keraamiku tiitliga (2010), Eesti Kunstiakadeemia loomepreemiaga (2019), Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemiaga (2020). Tema teoseid leidub nii Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi ning Tallinna Linnamuuseumi kollektsioonides kui ka Läti, Leedu, Taani, Ameerika Ühendriikide, Saksamaa ja Jaapani erakogudes.\nS. Pärmann, Keraamik Ingrid Allik: Vahel tahaks kõik õpitu ära unustada, et kogemuse koorem piire ei paneks. - Edasi, 16.07.2020. M. Agu, K. Kivirähk, Ingrid Allik: Tuleb olla ise avatud sellele, mis ahjust kätte saad. - KKEKi ajakiri, 05.03.2018. Näituse kataloog "Kuidas: elada. Virtuaalsed biograafiad" (2018).


9 näpunäidet ilusa ja kauakestva lilleseade jaoks - hädavajalikud majapidamistarbed ja -seadmedLoe Edasi\nPõhiline hädavajalikud majapidamistarbed ja -seadmed 9 näpunäidet ilusa ja kauakestva lilleseade jaoks\n9 näpunäidet ilusa ja kauakestva lilleseade jaoks\nKas olete kunagi jõudnud turule värske kimpuni, et vaid enne omaaegse närbumise kujutlemist oma kätt tagasi tõmmata>> värske lillekimp ei pruugi nii kaua kesta kui õistaim, kuid võite oma elu kahekordistada või isegi kolmekordistada. lilleseade, järgides neid üheksa pikaealisuse näpunäidet.\nValige pikaealisemad lille sordid\nKui asi puudutab vaasi, ei olnud kõik lilletüübid võrdsed. Teema läheb segasemaks, kuna mõned lilled, millel on aias pikk õitseaeg, pole tingimata head vaasi pika eluea kandidaadid. Populaarsete lõikelillede hulgas on ühed pikaajalisemad alstroemeriad, nelgid, krüsanteemid, orhideed ja zinniad. Mõnede lühema säilivusajaga lõikelillede lemmikute hulka kuuluvad daaliad, gladiool ja päevalilled. Lühema vaasieluga lilli valides hankige võimalikult palju päevi, kasvatades ja lõigates ise õisi või valides lillemüüja, kes hangib igal võimalusel kohalikke õisi.\nÜkskõik, kas valite oma toidupoest lihtsa segakimbu või kesklinna lilleturult esmaklassilise rooside komplekti, peaksite veele lisama pakkima lillekonservante. Seda ainet ei pakuta ainult selleks, et klient tunneks, kuidas ta saab oma raha väärt; see lisab paigutusele lisaväärtust, pikendades õitsemist tavapärase elueaga kuni kaks korda.\nSäilitusaines sisalduv biotsiid tapab baktereid või seeni, mis võivad lilli nakatada botrytis'ega. Säilitusaines sisalduv sahharoos toimib toituvate süsivesikute allikana lilledele, mida hoitakse eemal energiat pakkuvast päikesevalgusest. Happeline lisand jäljendab taimemahla pH-taset, stabiliseerides õite särava värvuse. Lõpuks aeglustavad hingamisteede inhibiitorid lillede looduslikku vananemisprotsessi.\nSeal on palju omatehtud lillekonservantide retsepte, kuid need pole alati nii tõhusad kui kaubanduslikud säilitusained ja mõnikord isegi mitte nii tasuvad. Kui teil on kimpude jaoks lõikeaed või külastate kohalikku u-pick-lillefarmi, ostke oma kohalikust käsitööpoest lahtiselt lillekonservante. Näpuotsaga teelusikatäis pleegitajat on biotsiidina toimimiseks parem kui mitte midagi vees.\nLehtede koorimine näib kimpide ettevalmistamisel vaevarikas samm. Lõppude lõpuks, kes märkab mõnda vaasi sisse kiskunud lehte? Kui need lehed on vee alla sukeldatud, toimivad need Petri tassina kõigile vastikutele mikroobidele, mida soovite oma lilleseadest eemal hoida. Kui eelistate aiast koristatud roose, investeerige okaste ja lehtede eemaldajasse, et vältida valusate torkeid.\nLillede korralik hooldamine tagab, et teie varred täidavad vett, mitte õhku, pikendades õite elu ja värsket väljanägemist. Konditsioneerimise kõige olulisem aspekt on varte vee alla lõikamine. See takistab õhu sisenemist uude sisselõikesse. Hüdratsiooni hõlbustamiseks kasutage sooja vett. Nüüd saate lilled kiiresti ettevalmistatud vaasi üle kanda.\nIsegi lillekonservantide kasutamisel võib lilleseadetes olev vesi mõne päeva pärast libiseks muutuda. Hoidke seened loendatud, vahetades vaasis vett ülepäeviti. Kui olete selle juures, eemaldage pleekinud lilled, mis halvendavad vee kvaliteeti. Ärge unustage lisada oma lillekonservanti mageda veega.\nMõne lille mahl võib põhjustada teistes lilledes reaktsiooni, mis viib vaasi lühema kasutusaja, rikkudes teie paigutust. Lillekaupmehelt konditsioneeritud lillede ostmisel ei pea te selle pärast muretsema, kuna mahla voog on lakanud, kuid värsked aiast pärit lilled võivad olla probleeme juba mitu esimest tundi pärast saagikoristust. Eriti võib nartsisside mahl kahjustada muid vaasis olevaid lilli. Pärast konditsioneerimist hoidke nartsissid teistest lilledest eraldi üleöö, et värske mahl ei mõjutaks teie paigutust.\nMädane õun rikub hunniku, nagu öeldakse, kuid puuviljade valmimisel eralduv etüleengaas võib kahjustada ka teie värskeid lõikelilli. See hormoon toimib lillede suhtes, vallandades taimede kudedes vananemise, mida näete nii õitsemise närbumisena ja pruunistumisena kui ka kroonlehtede hävimisel. Isegi kui teie lilled asuvad kontoris, kaugel värsketest toodetest, on keskkonnas ka teisi etüleeni allikaid, sealhulgas sigaretisuits ja autode heitgaasid. Veel üks suurepärane põhjus suitsetamisest loobuda!\nKorjasite oma kimp enne õhtusöögiplatsi ja panite selle külmkapis hoidmiseks, kuni te juhite. Nüüd on aeg külalistele kohale jõuda ja te valmistute oma lillede korrastamiseks, et vaid avastada, et lilled on oma vartel uudishimulikult ülespoole painutatud, justkui pingutades taeva poole. Paned lilled vaasi, kus nad jäävad klapitult küljele, kuni pidu on poole peal. Mis juhtus? Mõned lilled, näiteks kährikud ja gladioolid, on geotroopsed, st nad proovivad alati ülespoole kasvada. Selle vältimiseks hoidke oma lilli püstises asendis.\nTeie kimp näeks köögiaknas välja kena, kui te oleksite lind, kes imetleb paigutust väljastpoolt. Lilled paistavad alati olevat akna poole, teie vaatenurgast eemal. Seda kalduvust valguse suunas painduda nimetatakse fototropismiks ning tulbid ja päevalilled on kõige tavalisemad lõikelilled, mis seda käitumist näitavad. Kimpude ühtlaste joonte hoidmiseks hoidke nende lilledega seadmeid tugevatest valgusallikatest eemal.\nEelmine ArtikkelKuidas pleegitada puitpõrandaid\nJärgmine ArtikkelEtikett laenamiseks\nLoonara / Getty Images Kas olete kunagi jõudnud turule värske kimpuni, et vaid enne omaaegse närbumise kujutlemist oma kätt tagasi tõmmata>> värske lillekimp ei pruugi nii kaua kesta kui õistaim, kuid võite oma elu kahekordistada või isegi kolmekordistada. lilleseade, järgides neid üheksa pikaealisuse näpunäidet. Valige pika © Copyright 2019


Semalt annab 4 näpunäidet usaldusväärsete andmete kaevandamise teenuste leidmiseks veebis\nAndmete hankimine on pidev protsess - mida rohkem me seda proovida suudame, seda suuremad on meie võimalused saada selge pilt pidevalt toimuvast turust ja selle pidevalt muutuvatest suundumustest. Võib kindlalt mainida, et võrgus on hulgaliselt andmete ekstraheerimise teenuseid, millest mõned sobivad ettevõtetele, teised aga parimad üksikutele programmeerijatele ja sisu kuraatoritele. Väikesed või suured ettevõtted kasutavad neid andmete kaevandamise või veebikraapimisteenuseid, et koguda veebist kasulikku teavet, suunata potentsiaalsetele klientidele, kavandada või rakendada asjakohaseid müügi- ja turundusvõtteid ning arendada või reklaamida oma tooteid või teenuseid internetis. Siin oleme jaganud näpunäiteid usaldusväärse andmete hankimise teenuse leidmiseks veebis.\n1. nõuanne: määratlege oma ettevõtte eesmärgid:\nKõigepealt peaksite kindlaks määrama oma ettevõtte eesmärgid ja saama selge pildi sellest, mida soovite homme saavutada. Näiteks kui olete välja töötanud e-kaubanduse veebisaidi, võiksite hankida andmeid sellistelt saitidelt nagu eBay, Alibaba ja Amazon. Sihtimiseks on kõige sobivamad tööriistad sellised veebisaidid, import.io, Kimono Labs ja Octoparse. Kuid te ei tohiks andmete väljavõtmise teenust valida enne, kui olete oma ärieesmärkidest ja tulemustest selge.\nNäpunäide 2: Valige tarbekaevandamise teenus targalt:\nAndmete kaevandamise protsess on jagatud erinevateks harudeks ja te peaksite valima andmekaevandamise teenuse vastavalt oma nõudmistele ja ootustele. Näiteks peaks teie peamine eeldus olema veebiturunduse jaoks potentsiaalsete klientide e-posti aadresside ja telefoninumbrite hankimine. Nende andmete kogumiseks on õige tööriist Email Extractor. Selle teenuse abil saate hõlpsalt oma klientide telefoni- ja faksinumbreid ning e-posti aadresse eraldada ning sihtida potentsiaalseid kliente kogu maailmas. Kui need andmed on kogutud, saate need eksportida CSV- või JSON-failidesse ja algatada kohe turunduskampaania.\nNõuanne nr 3: minge Internetis üha enam ja rohkem teavet:\nVeebis on palju teavet ja rohkemate andmete kaevandamiseks peaksite kasutama usaldusväärseid andmete hankimise teenuseid. See aitab teil konkurentsis püsida ja annab teile ettekujutuse sellest, milliseid märksõnu sihitakse. Lisaks saate idee, mis Google'ile kõige rohkem meeldib ja kuidas ta erinevaid veebisaite reastab. Andmete kraapimisteenus nagu Mozenda aitab teil andmeid paremini kraapida ja oma saiti paremal indekseerida. Ärimehed ja organisatsioonid peavad laiendama oma andmete kogumise üldist ulatust, indekseerima iga päev üha rohkem veebisaite ja saama rohkem teadmisi praegustest turusuundumustest.\n4. nõuanne. Juurdepääs oma andmete kvaliteedile:\nViimane, kuid mitte vähem tähtis, peaksite oma andmetele regulaarselt juurde pääsema või neid jälgima. Veenduge, et teie veebisisu oleks loetav ja skaleeritav. Lisaks peaks see olema lugejate jaoks köitev ja atraktiivne, et neist saaks rõõmsaid kliente. Tavaliselt peate andmeid regulaarselt kraapima ja enne oma veebisaidil avaldamist tuleb neid kontrollida. Proovid saab andmete kvaliteedi jälgimiseks Internetist koguda. Sellised teenused nagu ScrapeHero pakuvad võimalust koguda tasuta erinevaid proove, mida saate kasutada oma andmete kvaliteedi hindamiseks.


Ma kaldun arvama, et ka mina ei osale sel aastal Eesti Blogiauhindade Jagamise trallis | Lipsuke\nMa kaldun arvama, et ka mina ei osale sel aastal Eesti Blogiauhindade Jagamise trallis\nEnamus blogijaid on vist pigem rõõmsad, et paljud ”kuulsamad” blogijad sel aastal ei kandideeri, sest siis on neil endil suurem võiduvõimalus, aga mina olen küll pigem kurb, et ”kuulsad” nõnda otsustanud on. Juba eelmisel aastal, kui mõni blogija ütles, et on otsustanud kõrvale jääda, olin pettunud, sest mida vähem blogijaid end üles annab, seda väiksem on ka konkurents. Ma ei tea kuidas seda öelda, ilma, et ma kõlaksin totaalse mölakana, aga minu jaoks kaob see ”võidupõnevus” niimoodi ära, kui ma tean, et suurima tõenäosusega ma niikuinii esikolmikusse mahun, sest minust ”kuulsamad” on otsustanud üritusest mitte osa võtta. Nagu eelmisel aastal – läks võiduna kirja, aga tunne küll vastav ei olnud…\nSel aastal ootasin ka registreerimise algust väikse ärevusega, et teada saada kes ja kus kandideerib, aga siis hakkas ükshaaval neid postitusi tulema, et üks ja teine ei osale. Esimene reaktsioon oli, et no milleks ometi mitte osaleda? Miks mitte näidata üles toetust, ühtekuuluvust jne? Paratamatult jääb tunne, et need kes välja otsustavad jääda, on justkui ”paremad”, sest ei taha olla osa mingist ”turundussillast” vms. Põhimõtted ja muud jutud, eksole. Siis aga juhtusin nägema blogijate grupis ühte kuvatõmmist EBA reeglitest ja pidin pikali kukkuma.\n”3.3 võitjad ja eripreemiate saajad on kohustatud blogima saadud auhindadest ja kinkekoti sisust 30 päeva jooksul pärast auhindade jagamist, st hiljemalt 16.07.2018”\nUmbes siis nagu, et saad auhinnaga koos tööd ja kohustused kaela, seejuures isegi alguses teadmata mis asi see täpselt on, mida sa promoma peaksid hakkama. Mina näiteks ei tahakski mingit auhinda, ainult seda tahvlikest, sest olgem ausad, eelmisel aastal sain ma ka kotitäie mingeid kreeme, potsikuid ja lauvärve, millega mul mitte muhvigi peale hakata ei ole. Enamus nodi jagasin laiali ja teine osa sellest tilbendab mul siiani jalus. Kokkuvõttes ei andnud ega muutnud see võit minu jaoks mitte midagi.\nSamuti ei näe ma võimalust, et ma teeksin võidetud asjadest lihtsalt pildi ja paneks siis need sponsorid sinna pildi alla kirja, ilma, et ma asjade kohta sõnagi ütleks. See ei ole blogipostitus, see sobiks vaevu facebooki ”postituseks” ju…\nVäga nõme on muidugi möliseda asja kallal mida sa ise ka paremaks teha ei oska ega viitsi, aga no minulgi on hetkel selline tunne, et ma ei taha sel aastal EBA’l osaleda. Nii palju kui ma Leenut tean, siis inimesena ta mulle meeldib ja mulle tundub, et tal on ka suur ja hea süda, ta ei ole paha inimene, nagu mingi perekooli kägu kuskil umbes sõimuteemas väidab. Samuti olen ma Leenule väga tänulik, et ta mind selle blogivärgiga palju aidanud on ja aitab pidevalt kaasa ka minu blogi arengule, aga me oleme siiski väga erinevad inimesed ja meie blogidel on ka väga erinevad eesmärgid. Või noh, kas just nüüd niii erinevad, aga minu jaoks on Marimelli blogi kohati rohkem nagu ”Kroonika” või ”Elu24”, see aga ei ole minu blogi ”eesmärk”. Jah, ma tahan blogiga teenida ja seda arendada, aga samas ei taha ma kaotada ka ennast selle reklaami ja raha keskele.\nÜhesõnaga, mul on väga kahetised tunded hetkel selle EBA suhtes. Osa minust tahaks seda egopaitust ja elevust, aga kui see mulle tegelikult täit rõõmu ei paku, siis kas on üldse mõtet. Teisalt tahaks ka Leenut toetada ja näidata ülejäänutega ühtekuuluvust, aga jamh… ma ei tea, hetkel kaldun minagi pigem kõrvale jääma. Õnneks on aega registreeruda veel aprilli lõpuni, seega saan veel lõplikult otsustada ja vaadata mis toimub… Isegi kui ma ei pane end kirja, siis kohale võin ma ju ikka minna, kui ma sel ajal veel liikuda üldse suudan (loe: ma olen selleks ajaks kaheksandat kuud rase!). :D\nThis entry was posted in Elu and tagged EBA2018 by Lipsuke. Bookmark the permalink.\n9 thoughts on “Ma kaldun arvama, et ka mina ei osale sel aastal Eesti Blogiauhindade Jagamise trallis”\nK. on 04/02/2018 at 15:29 said:\nOlen täielikult Sinuga nõus. Lugesin seda “kohustust” ja mõtlesin, kas tõesti võimalik?! Sa pead siis seda nänni kuuaja jooksul kõike jõudma katsetada ja blogida veel, tundub jube tüütu kohustus, eriti kui on asjad, mida Sa ei vaja ega plaanigi kasutada. Minult saaksid kahtlemata hääle ja loodan, et Sa tead isegi kui ei osale, et Sul on palju toetajaid ja lugejaid. :) Mind paneksid sellised reeglid kahtlemata asja kaaluma.\nSamuti olen nõus Sinu kirjeldusega, mis puudutab Marimelli blogi, kuigi eks sellised lood müüvad ja loen ka ise tema blogi vahel.\nLipsuke on 04/02/2018 at 17:44 said:\nNjah, kõmu müüb, aga nagu ma ütlesin, see pole mulle.\nBritt on 04/02/2018 at 16:56 said:\n“Paratamatult jääb tunne, et need kes välja otsustavad jääda, on justkui ”paremad”, sest ei taha olla osa mingist ”turundussillast” vms. Põhimõtted ja muud jutud, eksole. ” – mina seda küll nii ei näe. Jah, ma ka ei taha mingit silda ega kommertsüritust, aga see ei tähenda nagu ma end (või oma blogi) paremaks peaks. See lihtsalt tähendab, et pole minu jaoks ja nagu enda postituses ütlesin, siis ei leia, et blogimine ise kohustaks blogijatele mõeldud üritusest osa võtma/kandideerima.\nMinu jaoks on ka teistsugusemaid viise näitamaks üles ühtekuuluvust. Ma ei tea, miks paljudele tundub, et seda ainult läbi EBA väljendada saab. :)\nLipsuke on 04/02/2018 at 17:54 said:\nKäisin nüüd su postitust lugemas ja täitsa saan aru, mõistan, isegi nõustun sinuga. Ja ei, ma ei pidanudki silmas, et keegi end ise paremaks peaks vms. Lihtsalt mulle tekkis selline emotsioon mõnda postitust eelnevalt lugedes. :D\nkeegi teine on 05/02/2018 at 15:57 said:\n“… Jah, ma tahan blogiga teenida ja seda arendada, aga samas ei taha ma kaotada ka ennast selle reklaami ja raha keskele…”\nJa sul endal kargab ette reklaam, mis päriselt ka kattab 50% ekraanist. Lipsuke, sa oled juba kaotanud end selle reklaami ja raha keskele.\nPS! Ise ma alati klikkin reklaamile, see nö tasu lugemise eest ;)\nMina küll ei näe reeglites, et sa pead proovima tooteid ja soovitama neid. Mulle lugejana oleks küll huvitav kui teed pildi kingikotist ja kirjutan nt. kõige meeldivamast üllatusest ja kõige mõtetumast. Samas pildil oleks kõik tooted ära näidatud. Sinna postituse sobiks veel sinu outfit :)\nSamas mitte paha pärast aga minu arust Britt ongi end kui blogija ära elanud (minu arvates), ta lihtsalt kasvas sellest välja. Ei ole enam postitused nii haarvad, ei ole ka tal enam seda sära, mis vanasti igas postituses välja paistis.\nNt. Mallukat ma ka enam ei loe, üle pingutatud tunudvad enamus teemad. Fb veel jälgin aga enamus postitusi lahti ei tee.\nLipsuke on 05/02/2018 at 16:36 said:\nMina kahjuks ei määra mis reklaamid ja kui suured need siin jooksevad. Ristid ju ikka eksisteerivad neil?\nMir. on 05/02/2018 at 21:17 said:\nHaha, kujutasin ette, kuidas selles kinkekotis oleks kindlasti mingeid asju, millest üldiselt kõva häälega ei räägita – noh mooncupid, tampoonid, seksmänguasjad, mida iganes :D Eriti väärtuslik “reklaamipind” sellistele nö piinlikele asjadele, millest tavaklient rõõmsat postitust oma sõpradele ei teeks. Võitjatele väike kimbatusolukord siis :D Ja rasedad võitjad, olge lahked ja blogige päevade abivahenditest või viljakusmonitorist :D\nLipsuke on 05/02/2018 at 21:33 said:\nNii hull see asi ka vast pole\nLipsuke on 11/02/2018 at 14:14 said:\nNii hull see asi nüüd ka pole :D


Guantanamo vangide seas on kõige populaarsem «Viiekümne halli varjundi» triloogia - Maailm - Postimees.ee\n31. juuli 2013, 7:50\nGuantanamo vangide seas on kõige populaarsem «Viie halli varjundi» triloogia\nSellesse kuuluvad «Viiskümmend halli varjundit» (Fifty Shades of Gray), «Viiskümmend tumedamat varjundit» (Fifty Shades Darker) ja «Viiskümmend vabastatud varjundit» (Fifty Shades Freed), edastab Huffington Post.\nGuantanamo vangide lugemiseelistuse paljastas vangilaagrit külastanud USA senaator Jim Moran.\n«Vangide seas on kõige populaarsemad «Viiskümmend halli varjundit» raamatud. Need edestavad isegi koraani. Vangid on lugenud triloogiat inglise keeles, kuid me oleme valmis seda tõlkima ka araabia või mõnesse muusse keelde,» sõnas senaator.\nMoran külastas Guantanamos vangla seitsmendat osakonda, kus hoitakse isikuid, kes on 11. septembri 2001. aasta terrorirünnakute taga.\nUSAd on kritiseeritud, et selles kinnipidamiskohas olevate vangide inimõigusi rikutakse pidevalt.\nE. L. Jamesi erootiliste menuromaanide tegevus toimub enamjaolt USAs Seattle`is. Selle peategelasteks on hiljuti kolledži lõpetanud Anastasia Steele ja noor ärimees Christian Gray, kelle suhet jälgitakse.\nRomaanis on mitmeid otseseid erootilisi stseene ja seksuaalpraktika elemente nagu sidumismängud, domineerimine ja alluvus, sadism ja masohhism.\nMaailmas on seda menuromaanide sarja müüdud 70 miljonit eksemplari.


Põhja Kõrvemaa looduskaitseala\nPõhja-Kõrvemaa maastikud on kujundatud viimase jääaja liustike poolt. See on suurte soode ja metsade, arvukate ja selgeveeliste ning sügavate järvedega ala, mis asub Harju maakonnas. Piirkond on läbi ajaloo olnud hõreda asustusega ja märgid inimtegevusest vähemärgatavad. Kaitseala loodusväärtuste tundmaõppimiseks on 3 infotahvlitega loodusrada ja peaaegu kogu kaitseala läbiv matkarada. Radade, samuti lõkkekohtade ja telkimisvõimaluste kohta saab hea ülevaate RMK veebilehelt loodusega koos\nKaitsealal on kolm loodusrada ja üks matkarada.\nRingikujulise ja infotahvlitega varustatud raja pikkus on 5 km. Rada algab Kaksiksilla parkla juurest ning kulgeb läbi erinevate metsade, üle voorte ja läbi orgude. Raja äärde jäävad sügavad ja kaunid Kaasikjärv, Linajärv ja Ümarjärv (Konsuli järv). Paukjärve kõrval oosi harjal on 8,5 meetri kõrgune vaatetorn, kust avanevad imelised vaated orus asuvale Paukjärvele ja Kõnnu Suursoole. Edasi kulgeb rada ümber Paukjärve ja taas läbi metsade Soodla jõeni. Auto saab jätta Kaksiksilla parklasse.\nRingikujulise ja infotahvlitega varustatud raja pikkus on 8 km. Rada algab Koersilla parkla juurest, kuhu on võimalik jätta auto. Rada kulgeb üle omapärase Jussi kanarbikunõmme, mis on tekkinud Nõukogude armee poolt tekitatud põlengutest, ja ümber Jussi järvede (Linajärv, Kõverjärv, Pikkjärv, Suurjärv, Väinjärv). Viimase juurest pöördub rada tagasi, teele jääb veel Mustjärv.\nRingikujulise ja infotahvlitega varustatud raja pikkus on 6 km. Rada algab Piibe mnt 32 km Uuejärve tee äärsest parklast. Rada kulgeb läbi erinevate metsatüüpide, läbib Laudissalu talukoha ning jõuab välja Laudissalu raba servas kõrguvale kitsale Vargamäe-Sillaotsa oosile. Tagasitee kulgeb vahelduvas mõhnamaastikus.\nJärvi Pikkjärve-Aegviidu matkarada (27 km)\nMatkarada algab Põhja-Kõrvemaa LKA Järvi Pikkjärve juurest ning kulgeb läbi vaheldusrikka Kõrvemaa looduse: Kõnnu Suursoo, oosid, mõhnad, kaunid Metstoa ja Jussi järved, erinevad metsakooslused. Matkarada lõpeb Aegviidu RMK puhkemaja juures.\nLõkke- ja telkimiskohad: