Tüdimusest ehk akeediast varases munkluses | K&T\nMarju Lepajõe ⋅ 7. september 2012\nKüllap on norra mõtleja Lars Svendseni „Igavuse filosoofia“ üks elegantsemaid filosoofilisi traktaate, mis tänavu eesti keeles on ilmunud. Ta on suutnud kirjeldada vägagi täpselt vaimset põhiseisundit, millesse inimkond on jõudnud viiskümmend aastat pärast II maailmasõja suurejoonelisi tapatalguid – igavlemist tähendusteta maailmas, ning on suutnud seda teha nii mõjuvalt, et on ületanud tsivilisatsioonide piirid. Tõepoolest, kui alles mõni aeg tagasi võis peaaegu igas ühiskonnateaduslikus artiklis kohata Samuel Huntigtoni mõistet „tsivilisatsioonide kokkupõrge“, siis nüüd ilmneb tänu Svendseni traktaadile, et kokkupõrke aeg võib mööda saada, sest igavus on see, mis kõiki ühendab, mida kõik tsivilisatsioonid mõistavad ning tee üleüldisele rahule ja leppimisele võiks minna just igavuse kaudu. Raamat on tõlgitud ligi kolmekümnesse keelde. Intervjuust Maris Sanderiga selgub, et eelmisel aastal on Svendsenil olnud edukas loengu-tuur Hiinas, järgmine tõlge antakse välja Etioopias jne.\nSvendseni teose teeb nauditavaks filosoofia ajaloo tundmine. Huvitaval moel on see viimane isegi filosoofide seas muutunud harulduseks. Siiski ei koorma Svendsen lugejat mahuka süstemaatikaga, vaid osutab teatud loomulikele seostele igavuse mõiste kujunemisloos, mis annavad teemale inspireeriva avaruse.\nEnt just ajaloolistes ekskurssides on paar lehekülge, mis näitavad, et tunnetusajaloo käsitlemisel peaks püüdma lähtuda ennekõike allikatest, mitte käibivatest tõlgendustest, hoolimata nende autoriteetsusest. Lk 59–62 alapeatükis „Acedia – eelmodernne igavus“ antakse lühiülevaade Lääne mõtteloos väga olulise mõiste „akeedia“ kujunemisest alates hilisantiigist kuni renessansini, tuginedes kahele autoriteetsele uurijale (Siegfried Wenzel, Günter Bader). Kiirelt jõutakse tulemuseni, et akeedia sarnaneb sellega, mida tänapäeva inimene tunneb igavusena, mille olemuslik joon on ükskõiksus ja jõudeolek, et akeedia saab IV sajandi munkluses terminina tehnilisema tähenduse „eluküllastus“ või „eluväsimus“ ja et Johannes Cassianusel on akeedia pigem hariliku kurbuse eremiitlik alaliik.\nSee tulemus, üldistuse üldistus, ütleb aga väga vähe, sama vähe, kui näiteks väljend „harilik kurbus“, sest üldistades on mindud allikatest liiga kaugele. Kadunud on mõistevõrk akeedia ümbert, mistõttu peaaegu kõik laused selles alapeatükis on muutunud küsitavaks. Üksnes mõistete terviksüsteem aitaks seletada, miks on akeedia nii raske seisund mungale, miks tema võitmine on õieti otsustava tähtsusega, miks ei või väsida ja kas see on elu, millest väsitakse, kas „eluküllastusest“, „jõudeelust“ või näiteks „laiskusest“ saab akeediaseisundis üldse juttu olla? Miks ei saa akeediat sujuvalt samastada melanhooliaga, mis renessansliku arusaama järgi peaks avama silmad ilule ja olemasolu hapruse võlule, isegi metafüüsikale, kuigi läbi kurnava masenduse? Miks ei ole akeedias loomingut, vaid üksnes tühjus?\nEestikeelses kirjasõnas on vastust raske leida. Mõnevõrra on teemat käsitlenud metropoliit Stefanus ja Anselm Grün. Ent sedavõrd oluline mõiste vajaks põhjalikku süstemaatilist vaatlust nagu kogu monastilise teoloogia mõistestik tervikuna. Seda ei ole vaja üksnes kirikuloolastele, vaid ka filosoofia ajaloo uurijatele (nagu näitab Rainer Kivi) ja kirjandusloolastele (nagu näitab Ülar Ploom).\nJärgnevalt püütakse esitada üks võimalik lähenemisviis akeediale, lähtudes sealt, kust iga akeediakäsitlus lähtuma peaks – Pontose Euagriose, esimese munkluse teoreetiku kirjalikust pärandist.\nEuagrios (u 345–399), sündinud Ibora linnas Pontose maakonnas (tnp Iverönü Türgis) piiskopi pojana ja saanud suurepärase kreeka hariduse, oli Jumala armust saanud naabriks ka püha Basileiose ja tema venna püha Nyssa Gregoriose, kellega koos veetis aastaid sügavas sõpruses ja askeesis püha Nazianzose Gregorios. Neist viimane sai ja jäi Euagriose vaimseks õpetajaks kuni oma surmani. Lisaks nn kolmele kapadooklasele mõjutasid tema teoloogiliste vaadete kujunemist kõige enam Origenes ja Aleksandria Clemens. Elu keerdkäikudes loobus Euagrios kõrgetest kirikuametitest ja muudest n-ö headest väljavaadetest, mida tema anded oleksid võimaldanud, ning eemaldus Egiptusesse, valides mungaelu. Kaks aastat elas ta Nitria mungakoloonias, järgnevad 14 aastat kuni surmani Kellias, kus oli tollal umbes 600 munka.\nAjalisest aspektist võiks Euagriost pidada juba kolmanda mungageneratsiooni esindajaks. Tema õpetaja kõrbes Makarios Vanem ehk Suur (u 300–390), kes elas päevateekonna kaugusel Kelliast, Sketise mungakoloonias, oli tundnud püha Antoniust. Euagriose ees avanes seega juba teatav kõrbeisade õpetuslik traditsioon, mille ideid ja pedagoogilisi võtteid võiks iseloomustada kogumik Apophthegmata patrum („Isade ütlused“; krk apophthengomai „välja ütlema, sõnastama“; paralleelpealkiri „Paradiis“), mille ütluste ja lühijuttude aines on pärit 330. aastatest kuni 460. aastateni.\nEuagrios hakkas tegema seda, mida seni tehtud ei olnud – ta hakkas monastilist õpetust kirja panema, ent mitte lugude kujul, nagu seni suulises pärimuses, vaid otsides teoreetilist süsteemi, püüdes määratleda eeldusi ja järeldusi, sõnastades neid teesidena, jõudes kokkuvõttes monastilise teoloogia tervikliku esituseni. Nn isade ütlusi on ta vähe fikseerinud, kuigi ta ei heitnud gnoomilist stiili täielikult kõrvale, vaid rakendas seda mitmes eri eesmärkidel koostatud piiblitsitaatide kogumikus (vt näidet artikli lõpus).\nKirjalik pärand, mis Euagriosest maha jäi, ei ole kuigivõrd mahukas – see mahub ühte Migne’i Patrologia Graeca köitesse –, ent kujunes kiiresti äärmiselt mõjukaks ja on selgesti äratuntav ka tänapäeva (nii Ida kui ka Lääne) teoloogias. Selle tuumosaks võib pidada triloogiat Praktikos, Gnostikos ja Kephalaia gnostika.\nPraktikos („Praktik“ e Monachos „Munk“; 100 ptk-i koos proloogi ja epiloogiga) on praktiline õpetus askeesi alustajatele, tee, kuidas munk saavutab kirgedest, tunnetest, kannatusest, füüsilisest kogemisest vabanemise, apatheia. Praktikuks saab nimetada alles seda, kes selle I astme on läbinud. Euagrios sõnastab teose proloogis teatava tunnetusketi lülid, mis näitab selgesti apatheia kohta: „Usu alus on Jumala kartus, ja seda toetab omakorda abstinents [enkrateia]; selle viimase tagavad kindlalt püsivus [hypomonē] ja lootus, millest on sündinud kannatusetus [apatheia], mille tütar omakorda on armastus, aga armastus on loomuomase tunnetuse uks, sellele järgneb teoloogia ja lõpuks õndsus.“ Teos on säilinud kreeka keeles, aga pärandunud ka süüria ja armeenia versioonides.\nGnostikos („Gnostik“; 50 ptk-i) käsitleb gnostikut, kes on saavutanud kannatusvabaduse, tunneb rõõmu intellektuaalsest kontemplatsioonist ja on võimeline omakorda õpetama teisi. Traktaat on „Praktikuga“ nii tihedalt seotud, et näiteks „Gnostiku“ süüria versiooni peatükkide numeratsioon on „Praktikuga“ ühtne. Teiselt poolt on „Gnostik“ sissejuhatus „Gnostilistele peatükkidele“. Teos on tervikuna säilinud ainult süüria ja armeenia versioonides, kuigi fragmente kreeka keeles on säilinud suhteliselt palju.\nKephalaia gnostika („Gnostilised peatükid“) on Euagriose õpetuslik peateos. See koosneb kuuest centuria’st (ehkki igas neist on 90 teesi ja ütlust). Traktaat on teatavas mõttes summa, sest hõlmab läbivalt teemad kosmoloogiast antropoloogiani, järgides põhiprintsiipides Origenest. Just Origenese teoloogiale truuksjäämine ja edasiarendamine põhjustas Euagriose hilisema kirikuvande alla panemise, mistõttu teos on kreeka keeleruumist peaaegu kadunud. Küll aga on säilinud kaks süüria versiooni, tänu millele on teos jälle tuntuks saanud.\nNende kõrval on Euagrios koostanud: 1) rea kirjutisi munkluse põhimõistetest: Hypotyposis („Visand“ ehk „Munga tegude alused“); „Traktaat munk Eulogiosele“; kaks kogumikku „Sententsid munkadele“ (137 sententsi), „Sententsid ühele neitsile“ (56 sententsi) jm; 2) kolm kirjutist praktika olulistest elementidest, ennekõike kaheksast kurjast mõttest: „Kurja kaheksast vaimust“, Antirrhetikos, „Erinevatest kurjadest mõtetest“; 3) väga mõjuka traktaadi „Palvest“; 4) piibliraamatute allegoorilisi kommentaare, millest on säilinud kommentaarid psalmidele, aga ta on teadaolevalt koostanud neid ka Õpetussõnadele, Iiobi raamatule jt, mille fragmente on säilinud Ida traditsiooni eksegeetilistes kettides; 5) 62 kirja, millest suurema osa adressaat on Melania Vana ja mis on säilinud süüria keeles.\nAkeedia-teema käsitlemisel tuleks nende seast vaatluse alla eelkõige triloogia, kirjutised munkluse põhimõistetest ja praktika elementidest.\nAkeedia eelloost kreeka keeles\nEnne Euagriost puudus sõnal „akeedia“ terminiväärtus. Klassikalises kreeka keeles vastab selle tavakeele sõna tähendus täpselt oma osiste tähendusele: kēdos tähendab „muret, kannatust“, akēdia vastavalt „mure puudumist“, aga ka „hoolimatust“ ja „käega löömist“, „huvi puudumist millegi vastu“. Huvitaval moel tekib Septuagintas tähendusnihe ja „huvi puudumine“ omandab „masenduse“ varjundi, mille kaudu sõna saab tegelikult klassikalisele keelele vastupidise tähenduse – „muretusest“ saab „mure, masendus“. Vastavat verbi akēdiaō kasutatakse psalmides südame kohta, mis nõrkeb, piineldes kurbuse ja lootusetuse käes, s.t kaotab julguse. LXX tähendust järgivad enamasti kopti tõlkijad, pannes vasteks kopti pehloplep „südame väsimus“, samuti süüria tõlkijad, kes tõlgivad selle „meelemasenduseks“, aga tähelepanuväärsel viisil ka „tüdimuseks“ (ma’înûtâ), kui inimene on kaotanud väsimusest ja hingevalust teotahte ja julguse. Patristilises kirjanduses enne Euagriost esineb sõna vaid mõni kord. Näiteks Origenesel esineb see üks kord „Homiiliates Luuka evangeeliumi juurde“ (29): Saatan kiusas Jeesust kõrbes kolme kiusamisega – une, akeedia ja argusega. Aga ei ole selge, kas siin on mõeldud ükskõiksust, masendust, väsimust või tüdimust. Monastilises kirjanduses enne Euagriost esineb sõna samuti vaid üks kord: Athanasiose „Antoniuse elu“ 36. ptk-s, kus nimetatakse efekte, mida deemonite ilmumised hinges tekitavad: argus; mõtete segadus ja korratus; masendus (katēpheia); akeedia; viha askeetide vastu; kurbus (lypē); vanemate meenutamine; surmahirm; pahasoovlikkus; ükskõiksus vooruse suhtes. Ka siin ei ole selge, mida täpselt silmas peetakse. Kui aga arvestada, et Euagrios pani kirja talle eelnevat suulist õpetust, võib oletada, et tähendus on siin Euagriose tähendusele lähedane.\nEt see Euagriose tähendus ei ole aga selgelt määratletav, näitab asjaolu, et tema õpilane Johannes Cassianus, kes Euagriose õpetuse töötles ladina vormi ja on kujundanud mõjuvalt ladinakeelset monastilist teoloogiat, eelistas terminit mitte tõlkida. Näiteks ütleb ta traktaadis De institutis coenobiorum: sextum nobis certamen est quod Graeci akedian vocant, quam nos taedium sive anxietatem cordis possumus nuncupare („Kuues võitlus meie ees on see, mida kreeklased kutsuvad akedia’ks, mida meie võime nimetada tüdimuseks (taedium) või südame ängistuseks (anxietas cordis)“). Ent mujal traktaadis kasutab ta ise rohkem acedia’t (teistel autoritel ka acidia), mitte taedium’i või anxietas’t ning see paneb kaaluma, et võib-olla oleks mõiste tõlkimata jätmine lahendus ka eesti keele puhul, nagu siinses kirjutises seda on prooviks tehtud.\nMentaalne keskkond, mille ümbritsuses peaks Euagriose akeediat määratlema, on võitlus või isegi sõda, mida askeet peab deemonitega ehk mõtetega, mees-mehe vastu, kõrbes. Sõnavara, mida Euagrios kasutab askeedi elu kirjeldamisel, on militaarne. Munk on tema jaoks kogu aeg kahel skaalal: 1) tegevuseskaalal, mis ulatub hypomonē’st „vastupidamisest, rindejoonele jäämisest“ deilia’ni „arakslöömiseni, taganemiseni“; 2) seisundiskaalal, mis ulatub andreia’st „mehisusest, julgusest, vaprusest, s.t kontemplatsioonimehisusest“, mis on ühtlasi hēsychia, akēdia’ni „julgusetuseni, loobumiseni“.\nErinevalt varasematest võitlustest nagu näiteks püha Antoniuse puhul, jääb Euagriosel kogu sõda inimese mõtetesse. Just see teeb munkluse suureks ehk eriti impressiivseks. Tema jaoks on askeedi vastas kaheksa mõtet, mida ta nimetab küll deemoniks, aga need mõtted toimivad justkui deemonid. Kõik mõtted, mis munka eksitavad, taanduvad kaheksale geneerilisele ehk sünnitavale mõttele. Järgnevas loendis esitatakse need mõtted koos vastandmõtetega, mis laseb sisu paremini määratleda: 1) gastrimargia „õgardlus e aplus“ – vastand: enkrateia „ohjeldatus, enesevalitsus“; 2) porneia „hoorus“ – sōphrosynē „mõõdukus“; 3) philargyria „ahnus“ – aktēmosynē „omanditus“; 4) lypē „kurbus“ – chara „rõõm“; 5) orgē „raev“ – makrothymia „pikameelsus“; 6) akēdia „tüdinud loobumine“ – andreia „mehine julgus“ või hypomonē „vastupidamine“; 7) kenodoxia „tühihiilgus e edevus“ – akenodoxia „edevuse puudumine“; 8 ) hyperēphania „kõrkus“ – tapeinophrosynē „alandlikkus“.\nNeed mõtted jagunevad selgelt kolme hinge osa vahel, nii nagu kreeka psühholoogias neid eristatakse alates vähemasti Platonist:\nesimesed kolm – toit, seks ja omandiahnus e saamahimu – on seotud inimese kehaga, tungiosaga (epithymētikon) ja on kõige agressiivsemad, aga kergesti võidetavad; järgmised kolm – kurbus/norg, raev ja tüdimus – on seotud emotsiooniosaga, südamega (thymētikon); viimased kaks – tühihiilgus/edevus ja kõrkus – kuuluvad vaimsesse sfääri või mõistusesse (nous, logistikon) ja on kõige hävitavamad.\nVõitlus mõtetega on Euagriose praktikaõpetuses ehk askeesi I astmel kõige olulisem. Näiteks tema traktaadi „Praktik“ kogumahust võtab õpetus mõtetega võitlemisest enda alla ligi kolmandiku, teistes teostes ehk veelgi enam.\nSamas on silmatorkav, et otseselt akeediat nimetatakse „Praktikus“ ainult kuus korda, kusjuures seda ei defineerita, vaid kirjeldatakse ning antakse juhiseid, mida akeedia puhul teha ja mida mitte.\nKirjelduse leiab „Praktiku“ 12. peatükist: „Akeediadeemon, keda kutsutakse ka „keskpäevaseks“, on kõikidest deemonitest rõhuvaim. Ta ründab ju munka neljanda tunni paiku [s.o kl 10 paiku hommikul], aga tiirleb tema hinge ümber kaheksanda tunnini [s.o kella 14-ni]. Ja esmalt teeb ta nii, et päike paistab vaatamisel väheliikuv või liikumatu, näidates päeva 50-tunnisena. Seejärel sunnitakse teda [s.o munka] jõuga pidevalt vahtima akende poole ja kongist välja hüppama, päikest uurima, kui kaugel ta on üheksandast tunnist, ja ringi vaatama siia-sinna, ega keegi vendadest… <ei tule>. Enamgi veel, ta äratab viha koha vastu ja selle elu vastu ja kätetöö vastu; ja et armastus on lahkunud vendade juurest ja ei ole, kes lohutaks. Aga kui keegi taolisil päevil oleks, kes kurvastaks munka, siis paneb deemon ka selle viha suurendamisele juurde. Ta ajab teda ka igatsema teisi kohti, kus võib kiiresti leida <eluks> vajalikku ja taotleda palju kergemat ja edukamat tööd. Ja lisab juurde, et ei sõltu kohast Issandale meelepärane olemine. Sest kõikjal ju, ütleb ta, on võimalik jumalikku kummardada. Ta liidab neile <kaalutlustele> mälestuse kodustest ja meenutused varasemast eluviisist. Ta kirjeldab pikka eluaega, tuues silme ette askeesi koormad. Ja paneb liikuma, nagu öeldakse, kogu masinavärgi, et munk jätaks kongi ja põgeneks staadioni kaugusele. Sellele deemonile teist deemonit kohe ei järgne. Pärast võitlust haarab hinge mingi teatav rahuline seisund ja kõneldamatu rõõm.“\nAkeedia ohustab munka eriti siis, kui ta ei suuda saavutada palvetamisel puhast, piltideta, jäägitult keskendunud meeleseisundit (ptk 23): „Kui sa kujutled palvetunni ajal <nende> pilte [s.o keda sa vihkad või igatsed] ja ei esita Jumalale puhast palvet, langed sa kohe akeediadeemoni kätte, kes hüppab kõige enam <just> selliste seisundite juurde ja rebib hinge ära justkui koer hirvevasika.“\nTäpsemad juhised, kuidas akeediadeemoni rünnaku puhul toimida, antakse peatükkides 27–29:\n(27) „Kui me langeme akeediadeemoni kätte, siis jaotagem hing pisaratega <kaheks> osaks: tehkem üks trööstijaks ja teine trööstitavaks, külvates neisse häid lootusi ja lauldes püha Taaveti <sõnu>: Mispärast oled nii kurb, mu hing, ja miks teed mind rahutuks? Looda Jumala peale, sest ma saan teda tänama – mu palge päästja ja mu Jumal.“\nOn huvitav jälgida, kuidas just see võte, enese kahestamine ja sisedialoog, on tekitanud kirjandusliigi, mida näiteks enne Augustinust praktiliselt ei olnud olemas. Alles Augustinuse Soliloquia („Kõnelused üksinda e iseendaga“) paneb sellele alguse ja inspireerib mõtlejaid läbi keskaja ja renessansi (vrd Petrarca Secretum) kuni tänapäevani. Juhised jätkuvad nõnda:\n(28) „Katsumuste tunnil ei tohi kongi maha jätta, välja mõeldes näiliselt arukaid ettekäändeid, vaid tuleb istuda sees ja vastu pidada ja õilsalt vastu võtta kõik, mis peale tuleb, eriti aga akeediadeemon, kes kõigist rõhuvamana töötleb hinge kõige karastatumaks. Sest põgenemine taoliste lahingute eest ja nende vältimine õpetab mõistuse kohmakaks, araks ja jooksikuks.“\n(29) „Aga meie püha ja praktilisim [s.o praktikat kõrgeimalt valdav] õpetaja [s.o Makarios Vanem] ütles: Munk peab alati sel viisil valmistuma, nagu ta järgmisel hommikul sureks; ja teistpidi – oma keha kasutama, nagu elaks veel palju aastaid temaga koos. Sest see – ütleb ta – võtab ära akeediamõtted ja valmistab munga püüdlikumaks; ta hoiab keha tervena ja jälgib, et tema mõõdukus oleks alati samasugune.“\nAkeedia definitsiooni võib leida ühes teises Euagriose teoses „Kurja kaheksast vaimust“, XIII: „Akeedia on hinge nõrkemine (atonia psychēs), s.t et hing ei valda seda, mis tal loomu poolest on, ja ei astu kiusatustele julgelt vastu.“ Täiesti tänapäevaselt on siin väidetud, et hingel pole toonust, pole loomupärast pinge- või pingestumisjõudu.\nEnt millal toimib hing loomupäraselt, mida akeedia takistab? Euagriose järgi („Praktik“, 86) siis, kui inimese tungiosa püüdleb vooruse poole, emotsiooniosa e süda selle püüdlemise eest võitleb ja tema mõistuslik osa pühendub kreatuuri kontemplatsioonile. See vastaks nn loomisjärgsele toimimisele.\nEuagriosel on akeedia teiste geneeriliste mõtetega võrreldes eriline, sest kui teised mõtted on alati mõtete keeruka keti osad ja vastastikku kuidagi seotud, siis akeedia on alati sellise keti lõpp, ükski teine mõte ei järgne talle rohkem, võib-olla mitte kunagi, sest ta on niivõrd pikaajaline ja hõlmab eneses peaaegu kõiki teisi mõtteid. Akeedia on mingis mõttes hingeelu ummiktänav.\nEelnevast ilmneb, et akeedia on seisund, mis järgneb pikale pingutusele, võitlusele, mil hing nõrkeb, tüdineb, väsib, kaotab teotahte, huvi. Kui akeediat seostada Svendseni mõisteringiga, siis kindlasti kaovad ka kõik tähendused, mõtet ei ole millelgi. Ent on siiski küsitav, mil määral sellist seisundit saab ühendada modernse igavusega, milles sügavat tunnetuslikku pingutust ei eelne ja eksistentsiaalset vaimset võitlust peetakse sageli anakronismiks. See, millest munkluses väsitakse ja küllastutakse, ei ole elu ja tagajärg ei ole „jõudeelu“. Euagriose järgi ei saaks olla akeediat seal, kus hingeelu toimib põhimõtteliselt üksnes vegetatiivsel tasandil, mis modernses maailmas on ju sageli isegi ideaaliks tõstetud. Tänapäeva inimese igavlemine võiks Euagriose jaoks paigutuda pigem botaanika või zooloogia valdkonda. Ummiku tekkimiseks ei ole seal eeldusi.\nKui aga järjekindlalt säilitada optimismi inimese suhtes ja proovida tema igavlemist akeediavõime läbi ülendada, teha seda ehk isegi tsivilisatsioonideüleselt, võiksid tulevikus aktuaalseks muutuda Euagriose konkreetsed näpunäited, kuidas iga vähimagi akeediailminguga Piibli abil võidelda; igale demoonilisele kaalutlusele saab kindlalt vastu astuda ühe piiblitsitaadiga. Tema käsiraamatu Antirrhetikos („Tagasikõnelemine“) VI raamat „Akeediadeemoni mõtete vastu“ annab selleks 57 juhist, millest näitena on siinkohal tõlgitud esimesed kümme:\n„1. Akeediadeemoni mõtte vastu, mis vihkab eesootavat käsitööd ja tahab õppida hõlpsamat [s.o kasulikumat või paremini toitvat] ja kergemat oskust → Gn 3:19.\n2. Mõtte vastu, mille akeedia juhib laimava ennustuseni, et ülem (abba) ei lohuta vendi ja on nendega karm ega tunne neile kaasa nende viletsuses → Sa ei tohi needa Jumala preestrit jne Ex 22:27.\n3. Hinge vastu, kes annab akeediamõttele järele ja loodab, et ta täitub tõelise tunnetuse viljadega [ka] ilma vastupidamiseta [hypomonē] → Nm 13:20.\n4. Akeediamõttest sündinud meeleolu vastu, mida kütkestab maailm ja mis armastab selle asju → Kuule, Iisrael, jne Dt 6:4–5.\n5. Akeediamõtte vastu, mis kisub meid eemale lugemisest ja vaimulike sõnade õpetusest ja ütleb, et teatud püha esiisa tundis ainult kahtteist psalmi ja oli [ka sellisena] Jumalale meelepärane → Dt 6:6–7.\n6. Hinge vastu, kes ärgitab akeediamõtteid, kui keha tabab kerge haigestumine → Dt 7:15.\n7. Akeediast pärineva mõtte vastu, mis igatseb sugulaste ja [isa]kodu poegade järele ning mõtleb, et akeediadeemon on liiga tugev ja mul ei ole jõudu pääsemiseks temast sündiva mõtte käest ega selle võitmiseks, mis on minu vastu → Dt 28:7.\n8. Akeediamõtte vastu, mis põgeneb lugemise ja vaimulike sõnade [mediteeriva] ütlemise [meletē] eest ning annab [selle asemel] nõu saavutada Issandalt, et ta õpetaks meile Pühakirja [vahetult] oma vaimu läbi → Jo 1:8.\n9. Hinge vastu, kes parajasti mõtleb akeediast ja ütleb: Miks on Issand mu maha jätnud, et deemonid mind kiusaksid? Varsti ajavad nad meid vihaseks vendade peale, kes on läheduses, varsti ajavad nad meid kurvaks, et tormaksime vendade juurde, kes on kaugel. Kuid need on akeediamõtete võtted → Km 2:20–3:2.\n10. Paatunud hinge vastu, kes ei taha öösel akeediamõtte tõttu pisaraid valada: sest nutt on suur ravivahend öiste nägemuste vastu, mis pärinevad akeediast; seda ravimit kasutas oma tarkuses ka prohvet Taavet oma kannatuste vastu, kui ta kõneles → Ps 6:7.\nKiidetud olgu meie Issand Jeesus Kristus, kes on lasknud meil võita akeediadeemoni mõtted!“\n Lars F. H. Svendsen. Igavuse filosoofia. Norra keelest tõlkinud Jaan Pärnamäe. Bibliotheca controversiarum. Tallinn: TLÜ Kirjastus, 2012.\n Maris Sander. „Filosoof kirjutas igavusest raamatu“ – Eesti Ekspress, 9.6.2012.\n Stefanus, Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. Kõrbeisade vaimsus: katsumus kogu eluks. Ajalugu ja Teoloogia 2. Tallinn: Püha Platoni seminar, 2008, lk 66–69; Anselm Grün. Kurjusest: võitlus deemonitega vana-aja munkluses. Tartu: Johannes Esto Ühing, 2010.\n Rainer Kivi. „Essee Descartes’i Olympica’st“ – Akadeemia 11/2005, 2472.\n Ülar Ploom. „„Secretum“ ehk poeedi pihtimused tema enda ja hiliskeskaja ning vararenessansi mentaalsuse kontekstis“ – Francesco Petrarca. Secretum. Tõlk Ülar Ploom. Tallinn: Hortus Litterarum, 1995, 42.\n Hõlmava ülevaate on sellest teinud Jean Leclercq ja John Eudes Bamberger väljaandes: Evagrius Ponticus. The Praktikos and Chapters On Prayer. Transl. with an introduction and notes by J. E. Bamberger. Cistercian Studies Series 4. [Collegeville, Minnesota: Liturgical Press,] 1972, VII–XCIV.\n „Praktikule“ viitamisel on kasutatud väljaannet: Évagre Le Pontique. Traité pratique ou Le Moine. Éd. par Antoine Guillaumont et Claire Guillaumont, t. II. Sources Chrétiennes 171. Paris: Cerf, 1971.\n Tõlge on tehtud väljaande põhjal: W. Frankenberg, Euagrius Ponticus. Berlin 1912, 521–531.\nMarju Lepajõe (1962) on Tartu Ülikooli usuteaduskonna kirikuloo teadur.


Eesmärgiks on aeglustada naha vananemist. Oluline on nahka korrapäraselt puhastada puhastuspiima või toonikuga või kuivharjamise teel. Kreemid peavad olema kuiva naha korral pigem rasvased ja niisutavad. Kuiva nahka võiks niisutada ja toita tihedamalt, näiteks hommikul ja õhtul. Tegime selleks ka spetsiaalsed tooted, mis imenduvad kiiresti ja sobivad hästi normaalse ja kui ka kuiva naha hoolduseks. Primer tüüpi kreemid sobivad hästi meigi aluskreemiks, kuid selleks, et tulemus oleks suurepärane, tuleb siiski kasutada lisaks päevakreemi.


Peegeldusi elurajalt - Tapa Public Library\nHome näitused Peegeldusi elurajalt\nnäitused / Saksi Public Library Tuesday December 9th, 2014\t Tuesday December 9th, 2014\n1.–19. detsembrini Saksi raamatukogus Helmut Elstroki maastikumaalide näitus “Peegeldusi elurajalt”.\nHelmut Elstrok oli mitmekülgselt andekas — pedagoog, kirjamees, muinsuskaitsja, kodu-uurija, harrastuskunstnik, ja nagu ta ise naljatamisi ütles, ka igasugune sepp. Ta oli töötanud koolidirektorina, eesti keele õpetajana, müürsepana jpm. H. Elstrok on välja andnud kaheksa raamatut. Tema elutööd on autasustatud V järgu teenetemärgiga ja Soome Valge Roosi Rüütelkonna teenetemärgiga. Lõpetanud Tapa gümnaasiumi 1939. aastal.\nNäitusel saab tutvuda ka albumiga “Raamatute vastukajasid”.


Lastehoolekande parendamine läbi motiveeriva intervjueerimise koolituse Ambla vallas – EMITA\nLastehoolekande parendamine läbi motiveeriva intervjueerimise koolituse Ambla vallas\nJune 25, 2013 adminMuud teemad\nHasartmaksunõukogu rahastas Ambla Vallavalitsuse projekti „Ambla valla lastehoolekande parendamine läbi motiveeriva intervjueerimise koolituse“. Koolitus sai teoks koostöös MTÜ Eesti Motiveeeriva Intervjueerimise Treenerite Assotsiatsiooniga. Koolitust viisid läbi Ljudmilla Atškasov ja Imbi Suun.\nProjekti käigus omandasid 15 Ambla valla laste ja peredega töötavat spetsialisti baasoskused, kuidas viia läbi motiveerivat intervjueerimist toetamaks ja jõustamaks valla lapsi, noori ja peresid.\nLaste hoolekande spetsialistide võrgustikku olid kaasatud hariduse-, tervise-, noorsootöö- ja spordivaldkondade inimesed, kes igapäevaselt toetavad ja julgustavad lastega peresid. Erki Korp on öelnud, et teadlikult moodustatud võrgustikes tekib erinevate sektorite esindajate vahel sünergia, mis aitab kaasa terviklikuma lahenduskäigu leidmisele. Seetõttu on Ambla Valla laste võrgustiku kaasatud erinevate elualade spetsialistid, kes igapäevaselt tegelevad eelkõige noorte ja lastega. Võrgustikutöö parandamiseks on planeeritud mitmeid koolitusi, et spetsialistid lähtuksid töös sarnastest töömeetoditest. Ühised töömeetodid kergendavad tööd erinevatel tasanditel. Võrgustiku esimene pikem kolme päevane koolitus oli motiveeriva intervjueerimise nõustamismeetodi tutvustamine spetsialistidele.\nMotiveeriv intervjueerimine on nõustamismeetod, mis on sobilik, kui klient on valmis kaaluma võimalikku muutust oma elus, kuid ta on kahevahel või vajab toetust uue käitumisharjumise juurutamisel. Motiveeriva intervjueerimise nõustamismeetodist on väga palju abi töös raskete lastega.


Viis näitust, mille pärast lihtsalt peab veel sel sügisel Veneetsiasse jõudma | Mood\nViis näitust, mille pärast lihtsalt peab veel sel sügisel Veneetsiasse jõudma\n18. okt. 2017 kell 10:34\nLorenzo Quinni “Support”\nSuurest kanalist väljasirustuvaid betoonkäsi, mis toetavad Ca’ Sagredo hotelli, on võimatu mitte märgata. Veneetsia vajumistest räägivad kõik, aga vähe on neid, kes mõtlevad mida saame oma kahe käege ära teha kliimamuutuse tempo vähendamiseks ja selle veetõusu peatamiseks, mis Veneetsiast uputada ähvardab. Lihtne ja mõjus.\nKõige paremini näeb tööd Rialto silla kõrval turul seistes.\nVahjiko Chachkhiani “Living Dog Among Dead Lions”.\nGruusia on paviljoni keskel on väike puumaja, mis tõesti on sealt ühest külast kaasa toodud. Mööbliesemed, pildid seintel, valgustid, majapidamistarbed on maja ainsad elanikud. Chachkhiani on loonud lõppematu vihmasaju – kogu maja lagi on üks suur dušš ja põranda all veekogumissüsteem. Külalised sisse astuda ei saa, seda vihmatantsu saab jälgida läbi akende.\n“Out of Controll in Venice” Egill Sæbjörnsson\nKuraator Stefanie Böttche\nEgill Sæbjörnsson on Islandilt endaga kaasa vedanud kaks trolli nimedega Ugh ja Bõögâr (näevad välja täpselt nii, nagu arvate, et selliste nimedega tegelased välja näevad) ja pannud nad elama Islandi paviljoni. Publik saab neid vaatamas käia nagu pandasid loomaaias.\nTrolliduo veab külalised endaga kaasa fantaasiamaailma. Midagi tegema ei pea, sissepääsu juurest võib endale osta tassi kohvi ja siis lihtsalt istuda ja vaadata, kuidas arvutimäng või multifilm – kuidas kellelegi tundub – ümberringi käib.\nKatja Novitskova “Kui sa vaid näeksid, mida ma su silmadega olen näinud”\nKuraator Kati Ilves näitusega\nEi ole mõeldav käia Veneetsias Eesti näitust vaatamata. See pole muuseas midagi, mida ainult eestlased arvavad. Hommikul enne avamist on ukse taga juba pisike järjekord kõikvõimalikke keeli rääkivaid kunstifänne.\nSee on rohkem ulmefilmi võttepaik kui näitusesaal. Külastaja ees rullub lahti maailm täis elavaid masinaid, sünteetilisse materjali vangistatud mustreid ning piltskulptuure geneetiliselt muundatud eluvormidest.\nKuraator Kati Ilves ja kunstnik Katja Novitskova tl/Foto Tairo Lutter/POSTIMEES\nVeneetsia biennaali peetakse maailmas üheks tähtsamaks kunstinäituseks ja Veneetsia kunstibiennaali kõige olulisemaks näituseks peetakse alati kuraatornäitust. Tänavune näitus on Christine Maceli loodud. Nime “Viva Arte Viva” kandva näituse töid näeb kahes kohas: Giardini aias ja Arsenale kompleksis.\nRohkem selgitusi vist ei olegi vaja, et aasta 2017 maailma kõige olulisemat näitust vaatama minna.\nPrantslasest kuraatori näitusel on esindatud kõikvõimalikud kunstivormid fotodest, videodest, maalidest kuni kitši piiril balansseerivate mastaapsete teosteni.\nMärksõnad: Christine Macel, Eesti paviljon, Kultuur, Lorenzo Quinn, Support, Veneetsia bienaal