Kipper.ee • Vaata teemat - Purjetamine Kreekas ehk harjutusi ankruga\nTeema pealkiri: Purjetamine Kreekas ehk harjutusi ankruga\nPostitatud: Neljapäev, 21 Sept 2017 21:10\nEt kui kõik ausalt ära rääkida, pean alustama sellest, kuidas mu semul tuli mõte minna uhke rendijahiga ja suurema seltskonnaga soojale maale nädalaks purjetama.\nMa polnud põhimõtteliselt kunagi purjepaadiga sõitnud ja need paar tundi, aastaid tagasi lube tehes, ei lähe kindlasti arvesse. Mootorpaadiga olen põristanud küll aastaid, aga kunagi pole olnud tripp pikem mõnest päevast. Nüüd siis teemaks nädal aega elu purjeka pardal, manööverdamine võõrastes sadamates 47 jalase alusega, lisaks purjetamine... tundus natuke hirmutav, aga kuradi põnev.\nMeie meeskond koosnes 8 persoonist, täpsemalt neli paari. Kõigil meestel juhiload taskus, kahel mehel kogemus võistluskatakaga võistlemisel, ühel purjeka meeskonna liikmena varasematest aegadest, mul siis polnud mingit kogemust purjede all. Kogemustega purjekakaptenit või roolimeest meie pundis polnud.\nOtsustasime, et nii kõvad mehed oleme küll, et palgalist kipperit me idülli rikkuma ei võta ja saame ise kõikide ette tulevate asjadega hakkama. Mõeldud ja tehtud. Jahi broneerisime suht varakult, et hind oleks mõistlik, valik hea ja lennukipiletid odavad. Tegime ka enne minemist Tallinna lahel 30 jalase purjekaga proovipäeva, kus harjutasime sadamas manööverdamist ja kuulasime kogenud kapteni käest, mis meid seal Kreekas ees ootab ja millega peaksime arvestama. Pärast proovipäeva tuli vähe tugevam tunne ja purjetamine tundus selle meeskonnaga täiesti tehtav.\nAluseks valisime Jeanneau Sun Odyssey 469, valiku põhjenduseks oli, et ahtritekk käis väga šefilt alla ujumistekiks, ta omas vöörivinti ja oli piltidel ilus ja moodne alus. Üks põhjus oli veel, et kõik kajutid omasid privaatseid kempse. See oli väga veenev argument õrnemale poolele, et nad ei pea kellegagi omi kaunistamise vahendeid jagama Meestele sobis ka, et naistele alus piltide peal meeldis.\nEnne reisi leppimise kokku, et jagame kapteni päevad meestega omavahel ära, kapteni päeval oli mees ise roolis, jagas korraldusi ja oli muidu viks ja viisakas. See oli hea plaan ja toimis lõpuni.\nReis algas lennuga Ateenasse, lennujaamast sai kerge vaevaga bussiga sadamasse sõita. Sadamas sai selgemaks selle purjeka rentimise businessi mastaapsus, rendialuseid oli ainult juba selles sadamas selline hunnik, et seda oli raske Eestist tulnul mõista. Kõik alused tihedalt üksteise kõrval ahtritega kai küljes, vöörid veest püütavate otstega kinni. Täpsustusena pean kohe mainima, et veealused vööriotsi nägime ainult selles sadamas, mujal kus käisime, oli vöör alati ankrul ja ahter maa küljes või teiste aluste küljes, viimane variant tuli siis käiku, kui alused juba mitmesse ritta üksteise ette olid pargitud.\nKuna rendibusiness on seal juba aastaid lihvitud teema, siis iga mure saab sujuvalt lahendatud, näiteks proviandi hankimine käib nii, et poe transport viib sind kõigepealt läbi kallima alkopoe, kust on viisakas üht-teist osta ja siis suurde supermarketisse, kust ostetav kraam tuuakse kindlaks kellaajaks otse aluse kõrvale kaile. Transport poodi ja tagasi ei maksa sealjuures midagi. Jahi vastu võtmine ja kõikide jahti ja selle varustust puudutavate teemade üle käimine võtab u. tunni. Tegin küll kodus põhjaliku küsimuste listi, aga omaniku seletuste ja vastuste oma oli sama hea.\nKreekas, vähemalt Ateena ja selle lähisaarte sadamates on kohtadega väga kitsas ja pole näha, et keegi selle teemaga ka tegeleks, sellest siis lähtuvalt on vaja olla oma öö veetmise sadamas hiljemalt pärastlõunaks, muidu enam otsi kai külge ei saa ja kui kainaabrid teist rivi enda ees näha ei soovi tuleb öö veeta ankrus või poil. Olime selle teemaga kursis ja meie sinisilmne plaan oli, et ankrusse me jääda ei soovi. Vähemalt esimestel öödel mitte.\nAlus ja dokumendid klaarid, asjad kajutitesse sisse loobitud, tegime kohe minekut, kuigi kell näitas selleks ajaks u. kaks pärastlõunal. Olime selgelt hiljaks jäänud, aga samasse sadamasse passima ja ööbima ei tahtnud me küll jääda. Esimene sadam oli meil reisiplaani kohaselt Aigina saarel.\nKui hommikul oli ilm täiesti tuuletu, siis pärastlõunal hakkas korralikult puhuma. Meeskond tõmbas sadamast väljudes purjed üles. Tuule suund ja meie soovitud kurss oli krüssuks sobilik ja juba tunni pärast tegime 9 ja pluss knotsu käiku, ometi olid purjed 2. rehvis. Vesi pritsis ja kreen oli selline, et karastavate jookide klaasid said olla ainult kolmandiku võrra täis, või siis enamalt tühjad.\nTuleks hoiatavalt märkida, et suuri kolle ei huvitanud, et sõidame purjede all. Pautimist ja kursimuutust tuli ette päris tihti ning meri oli teraslaevadest tuuga. Vaatamata korralikule käigule jõudsime Aigina sadamasse selgelt liiga hilja, kohti polnud ja u. paarkümmend purjekat seisis sadama kõrval ankrus. No mis meil teha oli, jäime ka ankrule, lasime nelja sügavuse jagu ketti vette. Silmaga mõõtes tundus, et see on piisavalt pikalt, et pidama jääda ja piisavalt lühikeselt, et teiste alustega mitte kokku põrgata. Panime jullale mootori külge ja sõitsime rannarestorani õhtustama. Juba esimesel õhtul olime enda üle maru uhked, kuna õnnestus sadamates manööverdada ennast ja teisi ohtu seadmata, kohe sunnitult ankrule ööbima jääda ning saime parajat tuult, mille abil purjetasime nii, et kõrvus vilistas.\nHommikul ärkasime koos kukkede kiremisega ja üleni higistena, vesi oli 27 kraadi soe ja õhk ei olnud grammigi jahedam. Keegi eriti hästi polnud maganud, kuna võõraid hääli, erutatud meelt, loksumist ja palavust oli rohkem, kui väsimus tappa suutis. Pean vahemärkusena lisama, et edaspidi läks magamine paremaks, ilmselt kere harjus uudse asjaga. Esimene ujumine soojas meres viis kõik ebameeldiva meelest. Purjekas oli ennast öösel 180 kraadi ümber ankru keeranud, see oli minu jaoks uus värk, aga kuna teiste purjekatega oli turvaline distants säilinud, tegime ennatlike järeldusi, et see ankrule jäämine nii laadna ongi. Kusjuures, ei ole nii, et kui tuul muudab suunda, pööravad kõik ankrul olevad purjekad ennast koos alla tuult! Lahtedes tuul keerutab ja vesi liigub veel mingis muus suunas. Ankrule jäädes on mõistlik vendrid välja panna, kokkupõrge teiste keerutavate alustega on täitsa võimalik. Pole ju teada, kui pikalt kellegil ketti välja on lastud ja kas ta üldse on veendunud, et ankur peab. Ma kasutasin ankruvahi nimelist äppi, mis oma tööd hästi tegi, andis öösel alarmi kui me ennast koos tuulega keerasime ja hommikul ankrut põhjast lahti tõmmates pistis ta jälle karjuma, no järelikult töötab.\nLeidsime lõunasse kurssi võttes kena lahesopi, kus hilist hommikusööki süüa ja ujuda, elu tundus lill. Sellel päeval olime me diiselpurje all, tuult polnud ja kõik.\nJärgmine peatus Poros. See on saar, kus ilmselt kõik Ateena ligidal purjetajad peatuvad, kaart näitas kilomeetrite pikkust kaid, arvasime et seal kindlasti pole probleemi kai külge saamisega, tegelikkus oli see, et kella kolme paiku oli veel mõni üksik vaba koht ja õhtul olid mõned alused juba teises rivis. Samas osa purjetajatest ei soovigi kaile tulla ja lähevad kohe ankrule, pole midagi ka imestada, kai on otse sadamalinna peatänaval, kus on lärmakas, palav ja kohtki tasuline.\nMeil oli aga kaid ja sellega kaasnevaid hüvesid vaja. Veetank tahtis täitmist, külmikud voolu. Palju mõnusam on kõrtsu minna otse kailt, kui jullaga korduvaid trippe tehes.\nJärgnev hommik oli väga palav, kiire eine kohvikus ja andsime käiku. Tuul hakkas mõnusalt jahutama. Suund Hydra saarele Idra sadamasse, koos ujumispeatusega saabusime sinna hilja, liiga hilja. Paadid olid selles väga pisikeses sadamas juba kahes – kolmes rivis ja me ei soovinud, sellel hetkel oma vähese kogemusega sinna parkeerima hakata. Otsisime ligidusest sobivat lahesoppi kuhu ankrusse jääda. Leidsime sellise sobiliku, kus juba kümmekond alust paigas või enda ankurdamisega tegeles. Mõned olid vöörist ankrul ja ahtriotsad maale kivide külge kinnitanud, tundus turvaline nagu sadamas. Sättisime ennast ka nii, viisin otsad ujudes maale, leidsin kinnituskohad ja hetkeks me kinni olimegi.\nTuul oli hakanud aga korralikult tõusma ja puhus maa poolt. Meil kodus on nii, et maa, kus mets kasvab, varjab tuult nii, et selle ligiduses pole tuule lõhnagi, siis seal maal see nii pole. Ümber ringi kivist lauged mäed, miski ei hoidnud tuult kinni. Krt, tuul hakkas aina rohke keerutama ja tiris paate. Mu oli tunne, et see maa ei varja üldse, vaid ta lausa kiirendab tuult. Mõõdik mastis näitas puhanguti 20+ sõlme... ometi ilmaennustus ütles, et üle 12 ei tohiks kuskil puhuda...\nAnkur hakkas libisema ja me pidime maa otsad lahti laskma ja ankru sisse vintsima, et ennast uuesti ankrusse saada. Ka muud alused lahes hakkasid ennast ringi sättima. Mingil segasel asjaolul oleksime peaaegu ühe makaroni maalt pärit alusega kokku põrganud, kui ta oma ankruga jahmerdas ja rooli käest lasi. Neil tundus olevat ka kätepaaride vähesus, 40+ pikal alusel oli kipper ja tema kogemusteta meheeas poeg, kes midagi tegid, ülejäänud vaatasid, et nad nende rapsimisele jalgu ei jääks. Kuna pidime triiviva makaroni eest ära manööverdama, ei jõudnud ankru vints ennast piisavalt kiiresti sisse kerida, jäime meie oma ripneva ankruga ühe pargase veealuse otsa taha kinni.\nAnkru päästmise plaani tegemiseks ja makaronile manööverdamise ruumi tegemiseks saime korraks ennast ühe kalalaeva poordi kinni, jooksin meeskonnaga mööda tekki ja sättisime otsi ning vendreid. Kole raudlaev ei olnud tore asi valge uue purjeka poordis. Tuul ulus ja pressis, aga kaheksa vendrit ja ahtri pall ühes poordis tegid oma tööd hästi. Vahepeal sai makaron ka oma aluse kontrolli alla ja sättis juba ohutus kauguses ankrut sisse. Nüüd päästsime oma ankru vabaks. Me otsisime selles lahes veel u. tunni sobiliku ankrukohta, aga sellist tunnet ei tekkinud kordagi, et nüüd on hästi, kas oli maa liiga ligidal, mõni alus kohe kõrval või hakkas ankur põhjas libisema. Minema siit, oli ühene otsus. Ja seda sama tegid paljud suuremad alused.\nMööda Hydra rannikut lääne poole sõites on veel mõned sobilikud ankrulahed, läksime neid üle vaatama. Katsetasime ka nendes teistes kohtades, aga jälle kas polnud laht piisavalt tuule eest kaitstud või ei pidanud ankur, lasime ka rohkem ketti sisse, aga ei tekkinud enam korrakski tunnet, et kõik on 100 % kontrolli all. Puhangute peale tõmbas keti naksuma, alus hakkas vantidest ja mastist vibreerima. Ja siis mingil hetkel, kui me seal manööverdasime teatas roolimees, et edasikäik tuleb taha ainult heebliga jebides ja tal on tunne, et see on juba täna poolest päevast jukerdanud, no mida perset, ausalt. See jama veel puudus, hakkas ka hämarduma. Lõunamaades tähendab see maksimum ühte tundi, siis on kottpime. Tegin alusel kiire tehnoülevaatuse, luuke ja katteid lahti võttes sai kiiresti selgeks, et viga pole kangis, trossides ja saildrive jala välises osas, kõik liikus omas tolerantsis, mida aga polnud, oli edasikäik, kui hetk tagasi jebides tuli veel käik taha, siis varsti polnud enam midagi.\nFuck. Selle peale ma kodus tõesti ei mõelnud, et neli aastat vanal alusel ütleb Yanmar`i drive üles. Lähemalt uurides sain aru, et tegemist on miskit sorti hüdroülekandega, aga remontida polnud mul midagi. Õli oli süsteemis sees, natuke metalse läikega ja sellega mu võimed viga defekteerida ja kõrvalda lõppesid. Ankrusse jäämine tuulte eest kaitsmata kohas ei tulnud enam jutuks. Me peame saama sadamasse, kus saaks viga remontida! Kiire Navionicsi otsing ütles, et tagasi põhjapoole liikudes on mandril sobivas kohas sadam, millel ka sobilik lahesopp.\nLahkusime Hydra saare põhjarannikult suht tugevas tagantuules purjedega. Mitmendas rehvis miski lapp oli, ei ole mul enam meeles. Ülesõidul tegime hädavajalikud kõned laeva omanikule, vahendusettevõttele ja sadamasse kuhu plaanisime jõuda. Sadama kaptenilt palusime ka abi tehnilist abi, kui miskil põhjusel me ei saa manööverdamisega hakkama või teistele ohtlikuks muutume. Sadamast tuli vastus, et tal küll paati pole, millele meid sleppi võtta, aga ta vaatab, mis teha saab. Omanik lubas saata mehhaaniku kella kaheksaks hommikul, kes asja tunniga korda teeb, mhm, jutuks hea küll. Aga meie asi oli sadamasse saada.\nSadam, mille oma sihiks võtsime oli Ermioni. Ülesõit oli kiire, tegime pakstaadis korraliku käiku ja 7 miili kulgesid keskmiselt lainetaval merel kiiresti. Ja kinnituse sai ka tuulde puutuv ja nii oligi: kalda ääres, ümarate mägede pealt puhus tuul iiliti tugevamini, kui keset lagedat vett. Veider. Purjetasime lahte, kus sadam asus, sisse. Proovisime, kas käiku saame anda, tundus, et midagi nagu vedas, see tegi elu muretumaks, me pole vähemalt täielikult ilma edaspidise manööverdamise võimeta, vaid ainult osaliselt.\nSadama ees, lahes oli u. kolmkümmend alust ankrus ja sadam ise oli tuugalt täis. Lasime ankru sisse ja tegime plaani. Olgu öeldud, et see laht oli lõuna poolt puhuva tuule eest hästi kaitstud, kuna kivist maariba peal kasvas mets. Vesi oli ankrualal täielik plekk. Kõne sadamasse: „meil pole abi tarvis, oleme õnnelikult ankrul, hommikul vaatame mis saab“. Julla vette ja sadamale tiir peale, kaikohti küll polnud, aga poest oli vaja kangemat ja lahjemat, kuna eelneva tõttu, olid meie naised laeva kuivaks võtnud. Naer, aga nii oli.\nPinged maas, serveeriti kokpitis tahkemat ja libedamat. Maru hea oli elu jälle. Enne magama minekut sõnasin veel nõrgematele pooltele: „et vaadake, me oleme siin kui ema süles“ kõik oli nii rahulik. Ennast tegi murelikuks see, kas ikka mehhaanik tuleb ja kuidas ta selle asja tunniga korda saab? Ma arvasin, et tuleb mingi saamatu vana, kes ütleb: „Katki on, pean hakkama varuosi tellima“ või et: „peame aluse veest välja tõstma ja kraana tuleb millalgi...“ igatahes tundus laevareisi lõpp mulle lähedal... Keerasime ennast magama, enne lülitasin sisse ankruvahi. „Ahh, kõik saab korda“, mõtlesin. Pealegi oli järgnev päev minu kord kapten olla.\nU. kell kolm öösel ärkasin mingi vastiku tunde peale, nagu mingi rahutus... Siis taipasin, vandid ja staagid uluvad, laev vibreeris jälle. Unesegasena mõtlesin, et mismoodi ja kust see tuul siis nüüd puhub, korraks käis kellegi taskulambi vihk üle kajuti akende... Krt, mingi jama. Tõmbasin rannarätiku ümber puusade ja läksin tekile. Tuul puhus kõvasti ja ta sigudik oli oma suunda 180 kraadi muutnud ja puhus jälle maapoolt, kus ei olnud metsa ees, vaid lagedad kumerad mäed, krt kasvatage endale mets, mõtlesin. Ülejäänud mehed tulid ka unistena riburadapidi tekile, keegi ei küsinud midagi, vaatasime taskulampidega murelikult lahes ringi.\nNii mõnigi alus ankurdas ennast juba ringi või otsis paremat ankrukohta, mõnes magati, nagu poleks õues midagi lahti. Meie sisemine pinge ja tuul kasvas. Panin mootori igaks juhuks käima. Kontrollisime allatuult olevate jahtidega distantsi, tundus et meie ankur peab. Ühe suurema pagiga keeras meie purjekas ennast küljega tuulde, me veel arutasime omavahel, miks ta sinder ennast vööriga vastu tuult ei hoia, kui meie aluse kerest käis läbi pahaendeline „naks“ ja me hakkasime allatuult seisvatele alustele peale triivima. Sellest hetkest, kui ma tekile tulin, oli möödunud umbes viis kuni kümme minutit.\nTeema pealkiri: Re: Purjetamine Kreekas ehk harjutusi ankruga\nPostitatud: Reede, 22 Sept 2017 10:02\nTäitsa põnev, ootan jätku. Mis peategelane (ankur) kaalub ja mis tüüpi? Palju ketti on järgi? Ainult tuule survest ei tohiks ankur libiseda. Kui koos lainetusega siis veel...\nPostitatud: Reede, 22 Sept 2017 10:04\nVäga muhe ja õpetlik lugemine ja nagu heale järjejutule kohane, jääb ikka kõige põnevama koha pealt pooleli\nAinult see osa jäi natuke arusaamatuks, kus ahtrist? oli ots kaldas ja vöörist? ankur sees, et kui puhus kalda poolt? siis kuidas ankur libisema hakkas. Ilmselt sain valesti aru, kust poolt parasjagu puhus kui libises. Et hädad ikka korraga (omal ankur libiseb, naabritel kah oma jahtide kontrollimisega raskusi jne) ja enamasti öösel tulevad on täielik Murphy seadus.\nOotan suure huviga järge!\nPostitatud: Reede, 22 Sept 2017 10:47\nAnkur oli Delta tüüpi, käe ja silmajärgi u. 25 kg, ketti sabas 90 meetrit. Madalates lahtedes, kus oli vett 4-6 meetrit lasime ketti kuni 40 meetrit sisse. Rohem ei julgenud, kuna teised alused või maa olid ligidal.\nTagantjärgi mõeldes oli tegureid mitu, miks meie ankur ei pidanud: ankur liiga kerge (väike) ketti vähe sees, lahtede põhi kruusane või kaljune. Kindlasti oli teguriks see, et kokpitti kattis tohutu päiksevari ja ees salongi lael oli suur pritsme kapuuts. Ma olen kindel, et selliste päiksevarjude purjepind on ikka raju ja see tekitas äkki ka seda, miks me ei püsinud ninaga vastu tuult, vaid hakkasime ankru otsas nö tantsima. Ma panin tähele, et väiksemad alused püsisid valdavalt kenast ankrul, suured rendikad aga olid peamiselt hädas.\nPostitatud: Reede, 22 Sept 2017 11:32\nMõned alused seisid seal lahes nii, et otsad olid ahtrist kalju külge seotud ja vöör oli ankrul. Läksime nende kõrvale ja viisime samuti kaks otsa maale ja vöör jäi ankrule. Panime vendrid välja ja tundus kõik väga hästi. Tuul aga hakkas puhuma pakpoordist (kogu rivi jäi külgtuulde) ja see surus kogu seda paadirivi meile peale. Ankrut järgi lasta ei saanud, kuna omakorda meie tüürpordis seisis suht ligidal pargas, mis oli oma terava vööriga meie poole.\nPostitatud: Laupäev, 23 Sept 2017 10:04\nhttps://drive.google.com/file/d/0B7qPyX ... sp=sharing\nSelline oli meie alus Porose sadamas.\nPostitatud: Laupäev, 23 Sept 2017 10:19\nMeeskond jagunes kiiresti oma positsioonidele, kes tegeles ankru sisse vintsimisega, kes ümbruse valgustamisega, ma andsin tagurpidi käiku ja manööverdasin allatuult jäävatest alustest mööda. Mingi nipiga suutsime lohiseva ankruga teiste ankruid mitte kaasa haarata. Üritasin nüüd mitu korda nina vastu tuul keerata ja sadamale ligemale jõuda, aga katkine drive nii palju edaspidi veojõudu ei andnud, et kuhugi ligemale oleks saanud, proovisin vöörivindiga nina suunda hoida, aga polnud ka sellel sellist jõudu.\nNo tagurdasime siis ülestuult, toimis, saime sadamale ligemale ja leidsime vähe lagedama platsi, kus saime ankru uuesti sisse. Lasime hunniku ketti järgi, tundus et jäi jälle pidama. Allatuult jääva maariba poolt tulid paljud ülespoole ennast ümber ankurdama ja me avar plats sai suht täis. Pidasime plaani vööri ankrule tagavara ankru lisaks panemist või merele ära minemist aga edasi käigu puudumine tõmbas mõlemale plaanile kriipsu, olime ju oma ankru vangid. Jälgisime hoolega tracki kaardil, kas tekib triiv või mitte. Ümbritsevatest alustest enam sotti ei saanud, kõik meie ümber liikusid ja saa siis aru, kas me triivime peale, või tuleb tema käiguga ligemale. Tuledega oli ka paras segadus, kellel ei põlenud midagi, kellel ankrutuli, kellel käigutuled. Pole ka imestada, enamustel jahtidel on elektri juhtpaneel salongis, kellel sinna aega minna on, kui meeskond väike ja käed-jalad tegemist täis. Pean meite meeskonda kiitma, me saime isegi sellise rapsimise käigus õiged tuled põlema. Nüüd jäi korraks aeg seisma, mõtlesime ja arutasime, polnud ju see hetk ühtegi kandvat plaani, ankur tundus et nüüd vist tõesti peab.\nKrt, kui ma tracki vaadates sain aru, ega ikka ei pea küll ja me jälle libiseme. See kord oli meil vahe allatuult oleva alusega väiksem, kui eelmine kord. Andsin kõvasti tagurpidi käiku, (edasikäiku ju põld) sain teise eest, nagu hiljem kuulsin Saksa aluse eest napilt läbi, aga see meie ankur, va rippuv ader, haakis ennast nende keti külge. Siis läks kiireks ja vihaseks, saksad meile karjudes „ära tagurda, anna edasi“ me vastu : „pole võimalik, oleme katki, ainult tagurpidi saame anda“. Nüüd hakkas võitlus selle nimel, et saaks alused üksteise külge, mingi otsaga kinni, muidu ei saa ankruid harutada. Saksa alusel oli kipperiks keskealine proua, vähemalt roolis ta oli. Kuidagi üle tuulemüha käis meil see kommunikatsioon, ma ei kujutanud enne vaikse ilmaga ettegi, et 14 meetri kaugusele vööri ei kuule midagi, mõlema aluse meeskonnad tegelesid nüüd vööris ankrute eraldamise, aluste üksteisest eemale hoidmise ja samal ajal lisa otsa hoidmisega, et alused teineteisest ei kaugeneks, mina võitlesin, roolis oma piiratud manööverduse võimalustega enda aluse eest ja üritasin teistest lahes olevatest alustes mööda saada, kasutades siis vöörivinti, tagasikäiku ja rooli. Ega ma palju teha ei saanud, aga kuidagi kukkus hädakoostöö frauga nii välja, et teistele paatidele me sisse ei põrutanud.\nEsimene kriis ankrute sõlmumisega kasvas aga kiiresti veel suuremaks jamaks, tuul surus seda vägivaldselt liidetud karavani armetult maa poole. Suumisin plotterit, vaatamaks mis vee all toimub, taskulamp valgustas ka juba selgelt lähenevat kiviseina, mis alles paar tundi tagasi meile kurja tuule eest täieliku varju andis. Nüüd tahetakse meid aga sinna otsa suruda. Kaart ütles, et siin lahes saab vesi kiilu alt ennem otsa, kui kere seina rammib. Karjusin roolist, nii kuis suutsin, et kohe saab vesi otsa ja kui Saksa seltskond meid eemale ei tiri, oleme mõlemad kuival. Esitsi ei toimunud mingit reaktsiooni, kuna see käsklus ei jõudnud ilmselt teise purjeka ahtrisse. Pole ime, ma ei kuulnud isegi oma meeskonda oma vööris. Töötasin samal ajal oma tagurpidi käiguga lootes, et saan ise midagi ära teha, aga rooli alus ei kuulanud ja sein aina minu pakpoordist ligines. Nii, et minu teha polnud enam suurt midagi. Lõpetasin oma käiguga töötamise. Röökisin, nii kui suutsin, lootsin, et keegi mu meeskonnast läheb, kas või ise teise aluse pardale ja annab seal otse korraldusi rooli ja käigu masinale... keerasin juba raadiojaama tööle ja vaatasin mõtlikult distress nuppu.\nMidagi hakkas aga toimuma, kisa vööris ja topitulede paistel selgelt lähenev kivisein oli Saksa roolikeerajale kohale jõudnud. Jälgisin pingsalt sügavust ja track`i, sügavust näitas kõige masendaval hetkel 0,1 meetrit kiilu alla, aga track näitas, et eemaldume seinast, jess. Karjusin, et nii jätkata, asi paraneb. Lülitasin oma edasikäigu ka sisse ja tundus, et tal läks mu vedamine kergemaks, vedas ta ju mind tagurpidi käiguga ja nagu ma aru juba olin saanud, siis veojõudu purjekatel tagurpidi napib. Ok, jälle üks kriis möödas, saime keset lahte vabamasse vette tagasi, meeskonnad harutasid ankrud üksteise küljest lahti ja me olime jälle üksi oma Kaunitariga pimedas öös.\nKiire koosolek ja otsus, sadamas on kiirlaeva kai, lähme paneme ennast sinna kinni, küll hommikul vaatame, mis saab, kui liinilaev tuleb. Ootasin triivis, kuni tuul korraks järgi andis, siis sain vöörivindi abiga ennast ahtriga otse vastu tuult keeratud ja sai alata tagurdamine kai äärde, sinna oli u. 600 – 700 meetrit. Oi kui kehvasti selline purjejaht vastu tuult tagurdas ja rooli kuulas, mootorpaat oma rooliteljel pööratava propaga on ikka hoopis teine asi. Ei kuula ju see kiilu ja roolilehega asi rooli, kui kiirust pole. Kiiresti kaile peale sõita ma ka ei julgenud, kuna hoogu ei saanud millegagi maha võtta. Aga asi õnnestus esimese korraga ja mitut üritust ei pidnaud tegema. Õnneks oli kail ka inimesi, kes otsad võtsid, muidu oleks pidanud keegi meeskonnast hirmsa hüppe sooritama.\nOtsad kais kinni, suur jama möödas, milline krdi öö. Tundsime ennast tegelt päris hästi, laev on terve, me ei põrganud kellegiga kokku, kaotasime ainult pootshaagi, ju oli seda Vanal vaja ja ilmselt oli Tal vaja algajatele meremeestele koolitust anda. No raisk, tulgu see kiirlaev, ei liigu me siit kai äärest kuhugi, oli meie suhtumine.\nTegelikult oli selle kai küljes veel teisigi hädalisi kelle ankur polnud pidanud või miski mu häda. Nende hädaliste seas oli ka meie vana tuttav makaronimaa mees, ta olnud selles lahes, kus me temaga peaaegu kokku põrkasime, oma mõlemad ankrud kaotanud ja ta on nüüd u. sama suures jamas, kui meie, sest ankrusse ta jääda ei saa. Imelik vana see makaron, oma jutu järgi olevat ta 30 aastat sama purjekaga mööda ilma sõitnud. Sõidustiil aga selline, nagu sõidaks fiat unoga Rooma vanalinnas kolm veini hinge all.\nKogu see meie vehkimine ja draama kestis u. poolteist tundi, kogu selle aja olin roolis sisuliselt püksata, olin tekile tulnud rätik ümber nuiete tõmmatuna ja kordagi ei tekkinud aega oma garderoobi peale mõelda. Täitsa naljakas tundus tagantjärgi mõte, püksata kaptenist roolis. Istusime seltskonnaga kokpitis maha, tegime kiire teema kokkuvõtte ja mõned rahustavad dringid. Järgmise kriisini oli jäänud paar tundi.\nÄrkasin hüüdmise peale, et kiirlaev tuleb, ronisime poistega välja ja vaatasime rahulikult, mis nüüd saama hakkab. Tuli üks mees ütles, et siin ei saa olla, selgitasime, et oleme katki. Tuli politsei, ähvardas ja rääkis, et meil on purjejaht tõmmake purjed üles ja kaduge siit. No seletasime, et oleme katki, tuul on kõva, sadamasse me siis tagasi ilmselt ei saaks, mehhaanik tuleb ju siia jne. Kuskilt tuli mingi täiesti joobes purjetaja ja rääkis meile, et pole mõtet jõududega vaielda, laseme Teie paadi pikkade otstega pisut allatuult oleva purjepaadi poordi, ja nii tegimegi. Pikk ots jäi siis meid veel kaist hoidma. Makaron tiriti ka mööda kai serva edasi, et suurele laevale ruumi teha. Ülejäänud hädalised läksid lahele tiirutama. Liini katamaraan parkis ennast väga profilt hädaliste vahele kai äärde ja kogu draama sai läbi. Lahkudes küll suure aluse sillast karjuti meie peale meile arusaamatus keeles kõva häälega, aga teinekord on hea, kui keelest aru ei saa. Meid ähvardanud politseinik küsis dokumente näha ja uuris veel igasugu asju, siis sellega see tähtsa ametniku mängimine lõppes, hiljem isegi uuris millal mehhaanik tuleb ja oli täitsa normaalne mees. Ähh, kriisi ei tulnudki, väga hea algus järgmiseks päevaks.\nKui kell sai kaheksa, ei paistnud lubatud tehnikut kuskilt. Olime juba harjunud, et lubatud kellaajale lisada kaks tundi, on lõunamaades täiesti norm. No me veel väga ei muretsenud ka, aeg kulus kohvitamisele ja linnas ringivaatamisele kiiresti. Lõpuks olid kaks meest kohal, näpus kilekott. Uurisid natuke, mis ja kuidas ja kadusid ahtrikajutitesse koide ja kappide vahele, varsti olid tagasi tekil, õline kott näpus, rääkisid midagi, et toovad mingi osa ja kohe saab kõik korda. Ma olin väga üllatunud. Läksin masinaruumi piiluma, oligi drive pealt lahti võetud ja suur detail kaasa võetud.\nSelge, need mehed vist täpselt teavad, mis teevad. Väga hea. Mehed tulidki mõne hetke pärast kilekotiga tagasi, keerasid jupi külge, tegid käigukatsed samas teise purjeka poordis ja kõik korras. Ma vist ikka mõtlen liiga põhjamaises raamis. Tuli välja, et heal spetsialistil pole vaja ei tunkesid, ega uhket kaubikut, kus on riiulite viisi riistu ja osi, või vähemalt korralikku tööriista kasti. Ei, tulid lihtsa välimusega töömehed kilekotiga, defekteerisid ja tõid kuskilt kiiresti vajaliku osa ja tegid tunniga meie aluse korda. Super lihtsalt.\nMeie olulisim õppetund, sellest tsirkusest: kui oled katki, siis katkise laeva koht on sadamas, kai küljes.\nPassima me sinna sadamasse ei jäänud, Hydra jäi meil vaatamata ja sinna me kohe kursi uuesti võtsime. Paadi omanik veel helistas ja küsis: „kas kõik ok?“. Soovitasime tal kirikusse küünal viia, et tal alus ikka alles on. Vahendajale saatsime pildi plotteri track`ist, mis meie seiklustest aimu andis. Varsti tuli teade, et meil on nüüd krediiti. Ülesõidul saime rahunevas pakstaadis purjed üles, tegime head käiku. Ühel hetkel avastas keegi meist, et meres hulbib ahtri vendripall, pagan, kas tõesti pole Vanal isu täis. Saime harjutada mob manöövrit, see tuli hästi välja, mis ka viga manööverdada, kui saad korralikult käiku anda. Peab vabanduseks mainima, et nende ahtripallide otsad olid nii lühikesed, et peale seasõra sinna ei ulatanudki tegema, lühemale otsale pannes poleks neist jällegi essugi tolku olnud. Kokpitti tõstes jälle võtsid palju ruumi ära.\nIdra sadamas oli täna vähe rohkem ruumi, kui eelmisel päeval, aga kai äärde me ikka ei saanud, panime tuimalt teise ritta. Otsad teiste aluste külge ja asi klaar.\nKui keegi oli pardal, küsisime millal nad lahkuda plaanivad ja selle teadmise võtsime arvesse. Õhtuks pargiti sadam tihkelt täis ja need, kes kinni pargiti, olid hommikul lihtsalt kannatlikud. Idra sadam ja ümbritsev linn olid väga muhedad, tõeline idüll. Leidsime ka korraliku rauapoe, kust hankisime uue pootshaagi, nüüd saab jälle distantsilt haakida ja surkida. Õhtusöögiks leidsime suurepärase restorani ja mõni meist sai seal kulinaarse rahulduse. Otsustasime selle vahendajalt saadud krediidi restoranis jookideks teha. Mega. Järgmiste päevade sündmused andsid ennast rahulikult oodata.\nPostitatud: Laupäev, 23 Sept 2017 20:53\nMa olen ikka imetlenud inimesi, kes oskavad joonistada või pilli mängida nii, et paneb teised ahhetama. Sama võiks öelda Erik78 kohta ja tema kirjutatud teose kohta. Päris ausalt ma vaatasin peale loo läbilugemist pulsikella, et kas mulle ainult tundub, või päriselt ka elasin kaasa nii, et andis füüsiliselt tunda. Ja oligi pulss 90, sealjuures voodis pikutades\nAnna aga tulla head kraami veel.\nPostitatud: Pühapäev, 24 Sept 2017 22:19\nKena lugemine tõesti. Millal te seal olite, keset suve kõrghooajal või kevadel/sügisel?\nPostitatud: Pühapäev, 24 Sept 2017 22:23\nKiidan samuti lugu, hea! Selliseid lugusid võiks rohkem olla\nPostitatud: Teisipäev, 26 Sept 2017 08:13\nHommik, saime öösel hästi magada, vähemalt mina sain. Korralik eine tekil ja hakkasime sättima.\nSoovisin minna ankru operaatoriks, mul oli eelaimdus vaatepildiks, mida ma varem näinud polnud. Alused olid pargitud kõik vöörist ankrutega ja mitmes reas üksteise ees ja mitte kõik ankrud ei olnud lastud otse tagurdamise kursil, vaid nii, kuidas välja kukkus. Vaikselt käiku andes ja ankrut sisse kerides paistis vee alt sihuke keti rägu, et ussipesa kahvatuks. Kuidas ma ei proovinud, ikka kerkis põhjast lisaks meie omale veel vähemalt kaks kellegi teise ankrut. Hea et vints tõsta jaksas. Lõpuks sai see pusa veepiirile tiritud. Ossa, mis pusa, ma arvasin, et selle harutamiseks, peame mingi pika otsa vööri viima ja hakkama neid käsivintsiga lahutama. Aga ei, juhuslikult lähedal olev jullaga mees tuli aitas asja ära klaarida. No ta pidi muidugi ikka korralikult musklit pingutama, et neid 50 + kiloseid pomme vees tõsta, aga abivalmis mees sai hakkama ja me tänasime teda paari külma õllega. Sellest moraal, ära paki ennem jullat kokku, kui sadamast on kõik otsad ja ankrud kätte saadud.\nLasime diislil laulu lahti, võtsime kursi juba tuldud teele, tagasi Porose sadama poole, tee peal saime ka purjetada. Me jõudsime sinna sobilikul ajal. Juba tuttavasse sadamasse minemine on mugav, valisime sama kai ja sama koha, kus olime paar päeva tagasi. Väga hea ju kindlalt teada, et su juhe ulatab pistikuni ja veevoolik sobib liitmikuga. See päev ja õhtu ei juhtund meil mitte midagi, uskumatu. Lihtsalt puhkus ja et asjad sujuvad tunne.\nhttps://drive.google.com/file/d/0B7qPyX ... gxdm8/view\nEelviimasel päeval pidime liikuma tagasi sinna, kust olime tulnud, Aegina saarele. Saime päeva alguses head tuult, sõitsime oma esimese päeva kiirusrekordi lõhki, tervelt 9,3 sõlme näitas laeva logi ja navionics mu telefonis näitas 9,9 sõlme hetke kiiruseks, see on juba äge sõit. No ja siis saime varsti plekki, ning siis saime jälle natuke purjetada ja jälle plekki, mis lõpuks plekiks jäigi. Keegi meie hulgast mainis, et nagu „väina“ sõidaks, ma kehitasin õlgu, pole ma ju kunagi sõitnud.\nhttps://drive.google.com/file/d/0B7qPyX ... xmM1U/view\nEsimene sadam kuhu vaatama läksime oli Aegina edela osas asuv Perdika, sadamas oli üks vaba koht, mida keegi millegi pärast ei tahtnud võtta, sinna parkida üritades saime aru miks. Selle koha peal oli paar suurt kivi vee all, mis täpselt rooli lehe alla ennast sättisid, manööverdasime nii ja naa, me isegi sukeldusime asja täpsemaks uurimiseks, ikka olid kivid u 30 cm roolist all pool. Me ei tahtnud riskida, et lainetusega istume rooliga kivides, tõmbasime sealt minema, võtsime suuna Aegina saare teise sadama suunas.\nAegina sadama esine, kus me reisi alguses ankrul olime, on tegelikult päris madal laht, põhi paistab seal pidevalt ja keskmine sügavus on 3 kuni 5 meetrit. Sinna tagasiteel ei uurinud ma nii väga kaarti, vaid jälgisin, et me oma sisse sõidetud track`i ligiduses püsiks. Kui korra oled mahtunud, miks pagana pärast sa ei peaks paar päeva hiljem mahtuma. Vale vastus. Ükshetk käis aluse kerest täpselt selline hääl läbi, et nüüd puutusime kiiluga põhja ära. Eks ta riivakas oli, aga me kõik märkasime seda. Uurisin hoolega plotterit, muidugi oli siin madalam riba, mis tuli esile ainult tugevalt sisse suurendades, aga meie eelmine track, läks siit mõne meetri kauguselt mööda, no ju siis oli esimene kord õnne. Ära olime lihtsalt uinutatud pidevalt 100 + sügavustega.\nKellaaeg oli juba selline, et Aegina sadam, kuhu me sisse diiseldasime oli täis, mis täis. Esimesena teist rida me ei soovinud teha. Oli vaja leida kiiresti alternatiivne koht, samas kohas ankurdada ei pakkunud mingit pinget. Leidsin navionics`st Salmia saarel u. 8 miili kaugusel vastaskaldal ägeda lahesopi, mida mitmest küljest kaitsesid väiksed kaljusaared. Sain aru, et seal on ka poid, kuhu ennast kinni saab panna. Kontrollisin asja Google mapist järgi, paistis tõesti sobiv koht olevat. Andsime käiku ja u. tunnikese kopikatega olime kohal.\nOli tõesti jälle üks „looduskole“ koht, paar kohalikku kalameest ja üks kahemastiline puupurjekas oli seal juba ees. Ja hiljem tuli veel üks 50 jalane jaht juurde. Seekord võtsime poi. Käisime all ka uurimas, kas poi on ikka korralikult ankurdatud ja kas ta on ikka värsketel otstel, tundus et oli. Vaatasime üle ka meie kiilu, põhjapuude oli korralikult kiilu kattevärvi kriimustanud. Ahh, mis me tagantjärgi ikka teha saime. Ainult järjekordne hoiatav õppetund meie kogemuste pagasis juures. Viisime ühe otsa ahtrist lähedal asuvale kaljusaarele. Selleks, et purjekas tuulega keerutama ei hakkaks ja meil parem ujumas käia oleks.\nhttps://drive.google.com/file/d/0B7qPyX ... 95TTQ/view\nHiljem põristasime jullaga rannakohvikusse maiustama. Sõime seal selle reisu esimesed ja viimased hotdogid, muud polnud neil meile söödavat pakkuda, kõrvale serveeriti põlevat Ouzot. Oli suurepärane viimane õhtu. Magama minnes ankruvahti tööle ei pannud, sellel poleks olnud mingit mõtet, poi oli u. 40 meetri kaugusel kaljust, mille küljes oli meie ahtri ots. Kui midagi olekski poiga juhtunud, oleksime kohe kive ramminud ja vaht oleks heal juhul alles siis alarmi andnud. Pidi meeldima ja kõik. Öösel küll tõusis tuul, ja nagu ikka maa poolt, mis varju ei pakkunud jne jne, aga see kord ma panin püksid jalga, käisin kontrollisin kõik otsad üle ja panin naaberpaadi poole vendrid välja. Poi küll ägises pinge all ja ahtriots oli täiesti lõtvunud. Uurisin ja luurasin ümbrust mõnda aega, aga ei tõusnud see tuul nii kõvaks, kui sel kriisi ööl. Lõin mõttes käega ja kerisin tagasi magama. Ei jõua ma kogu maailma asju ära muretseda.\nAlgas meie viimane puhkusepäev merel. Hommikul oli tuul järgi andmas, tegime alust lahkumiseks klaariks. Kiire kontroll tuvastas, et see pagana ahtri pallvender oli kadunud. Jou Vana, kas sul sellest kokku kogutud kraamist juba küllalt ei saa? Miks sa seda sama vendrit tahtsid, mille me mob`ga korra kätte saime, hakkas meelida vä? Arutasime kõva häälega, et selle eest peame küll omanikule vähemalt sota loovutama, oli teine 50+ cm läbimööduga ja suka sees korralik asi. Tegin teisele alles jäänud pallile topeltsõlme, ärgu siis kaitsku, püsigu alles vähemalt. Aga nagu elu oli õpetanud, möödunut taga nutta, pole mõtet.\nCrew oli selgelt alamotiveeritud midagi suurt viimasel päeval korda saatma, kindlasti mängis seal murdosana rolli kadunud kerekaitse inventari haihtumine. Otsisime järgmist ägedat lahesoppi, kus ujuda, aga keegi ei soovinudki vette minna. 27kraadi õhk ja vesi, tundus ka juba jahe. Mida Ateenale ligemale, seda rohkem torkas silma, et vesi on õline ja vikerkaare värvides, kohati oli näha paksemat materjali vees hulpimas. Rõve. Kirusime suuri laevu ja nendest tekkivat reostust. Tegime veel viimase peatuse Salmia saare Selinia sadamas, kus nägime, et sadama akvatoorium on reostuse kaitseks poomidega suletud. Panime ennast poordiga kai välimise külje külge ja läksime maale kohvitama. See oli selline kohalike sadam, teisi turiste seal näha polnud.\nTegime plaani, et sätime ennast kella kaheks kodusadamasse. Tagasiteel pidime ületama mitut laevateed Ateena sadamete ligiduses, kasutasime diisli jõudu, et oleksime piisavalt kiired manööverdamiseks. Järjekordne tähelepanek, kui üldse mõni laev oli meiega ristuval kursil, siis alati pidime käiku ja- või kurssi muutma, muidu oleks kokku põrganud. Krt meri suur ja lai, aga paar laeva ei mahu teineteisest mööda. Purjeka mootoriga läheneva aluse eest läbi ka ei kihuta, nagu ma mootorpaadiga tavaliselt teen.\nKodusadam paistis. Paatide rentimine ja loovutamine on seal maal samasugune asi, nagu autode rent lennujaamas. Korraga lähevad paljud välja ja korraga tulevad paljud tagasi. Juba kaugelt paistis, hulgim sadamale liginevaid purjedeta purjekaid, suur osa passis sadama suudme ees. Liginedes selgus, et ka selle sadama suu on õli reostuse tõttu poomiketiga suletud. Kiire kõne laeva omanikule, ta selgitas, et oodake, küll varsti lahti teevad. Nii läkski, üks hetk hakkas sagimine pihta ja kõik kaks-kolmkümmend alust tahtsid sisse saada, sellest moodustus kena karavan. Esimesel päeval oleksin päris sapsus olnud rooli taga, kui olematu pikkivahega alused ketis sisse hakkasid minema. Nüüd juba (enda arust muidugi) vana kalana, ei näinud probleemi, sättisid käigu parajaks ja sees see punt oligi. Parv aluseid jagunes erinevate kaide vahel ja ruumi oli piisavalt. Kodukail otsad kinni ja omanikku ootama.\nhttps://drive.google.com/file/d/0B7qPyX ... RDbjg/view\nKõigepealt tankimine, vedasime kihla ja panime puusalt, kui palju siis me diislit läbi põletasime. Olime ju vähemalt poole maast, kui mitte rohkem, purjedega hakkama saanud. Õige vastus, 71 liitrit. Nägu läks naerule, eriti mul, kes mootorpaadi mehena selliseid numbreid ei mõista. Ma kõrvetan ära ühe Soomes käimisega u. 100 liitrit.\nOmanik tuli. Küsimus: „Kuidas läks?“ No siis jätkus juttu pikemas. Tunnistasime, et näe Neptun võttis vendri ja pootshaagi, viimase ostsime talle ju uue tagasi, mille üle oli omanikul siiralt hea meel. Kiilu kriimustamist ei maininud, kuna tuuker pidi, tavapärase praktikana nagunii minema paati altpoolt uurima, kas on kere ja mu veealune ikka korras. Tuli tuuker, käis vee all ära, tõstis pinnale tõustes pöidla, kõik olevat tiptop. Järelikult kiil pole oluline? Meil tuju tõusis.\nRääkisime pikalt sellest saildrive`i rikkest, tüüp tundis ennast vist natuke süüdi ka, kuna eelmised rentnikud olid kellegi ankruketi omale ümber propa mähkinud ja jalg vahetati osaliselt välja, ilmselt kokkuhoiu mõttes kõiki juppe ei vahetatud ja me saime seda omal nahal tunda. Aamen, mõni asi jälle selgem.\nSiis saime teada, mis värk selle õlireostusega on. Mingi tanker olla olnud nädal tagasi kellegagi kokku põrganud ja tuhandeid tonne õli oli siiasamasse lahte voolanud. Kõik olevat närvis ja pahased. Rääkisime veel purjekate hindadest ja sellega seonduvast. Ta ütles, et tal on kolm purjekat, mis on kõik tänaseks neli ja pool aastat vanad, need on tal ka kõik juba tinglikult maha müüdud ja järgmisel hooajal saab ta endale kolm uut alust.\nLäksime omanikuga sõpradena lahku, midagi ta meilt vendri eest ei soovinud. Avaldas vaid tunnustust, et alus on puhas, korras ja klaar. Me olime jälle sillas, et mingit peetimist polnud. Ilmselt katab rendisumma need väiksed jamad, mis ilmselt kõigil võivad juhtuda. Samas pole mõtet kindlustust veel tülitada.\nSelline oligi see meie lühike reis Kreeka saartel. Me jäime kõik väga rahule. Minust sai kindlasti kõvem meremees. Küll teised osalised teevad ise omad järeldused. Aga mulle olulise tähelepanekuna pean mainima, et sellisel reisil pole üldse oluline, kui kõva purjetaja sa oled, põhiline rõhk on teemadel: randumine, sildumine, ankurdamine ja sellega seotud jebimine. Kui koduvetes iga tuulega kai äärde saad ja ankrutega toime tuled, ei näe ma purjepaadi meestel otsest eelist. On loomulikult tore, kui saad hea purje trimmiga korraliku kiiruse üles, aga sellise reisi fookus see küll olla ei saa. Boonus ainult. Loomulikult sa pead arvestama, et sellistes mõõtmetes jaht on pikk ja väga raske, aga sellega harjus üllatavalt kiiresti. Kui meeskond kaasa mõtleb ja ei koosne siidinäppudest, on see väga lahe viis, kuidas soojas kliimas nädalat või kahte veeta. Minult igatahes võeti selle reisiga sõrm, ilmselt läheb käsi takkajärgi.\nPostitatud: Teisipäev, 26 Sept 2017 08:30\nKüsiti millal käisime, siis vastus: "10 päeva tagasi"\nViimati muutis Erik78, Kolmapäev, 27 Sept 2017 07:16, muudetud 1 kord kokku.\nPostitatud: Teisipäev, 26 Sept 2017 13:31\nAitäh põneva reisikirja eest ja meeleolukat seilamist edaspidiseks\nPostitatud: Teisipäev, 26 Sept 2017 22:01\nKui midagi olekski poiga juhtunud, oleksime kohe kive ramminud ja vaht oleks heal juhul alles siis alarmi andnud. Pidi meeldima ja kõik. Öösel küll tõusis tuul, ja nagu ikka maa poolt, mis varju ei pakkunud jne jne, aga see kord ma panin püksid jalga\nSee oli hea Tarkust tuli mühinal oma eelmisest kogemusest\nAnkrus jahi saab tuules stabiilsemaks kui ahterstaaki panna tormifoka vm väiksem kangas. Ise pole proovinud, aga pidi toimima. Jaht hoiab siis ühtepidi tuules ja ei sõida enam keretuulega ühele ja teisele poole ankrut.\nPostitatud: Kolmapäev, 27 Sept 2017 00:37\nKuidas foka läbi selle katuse panna?\nhttps://drive.google.com/file/d/0B7qPyX ... NBejg/view


Skoop (projektijuhtimine) – Vikipeedia\nProjektijuhtimisel on mõistel "skoop" kaks erinevat kasutusala: projekti skoop ja toote skoop.\nSkoop hõlmab projekti käivitamiseks vajalikku teavet ja toote omadusi, mis vastavad sidusrühmade nõuetele.\nProjekti skoop: "Töö, mida on vaja täita toote, teenuse või tulemuse saamiseks kindlaksmääratud funktsioonidega."\nToote skoop: "Funktsioonid ja väärtused mis iseloomustavad toodet, teenust või tulemust".\nProjekti skoop on tööle orienteeritud (vastab küsimusele „kuidas?“), samas kui toote skoop on funktsionaalsetele nõuetele rohkem orienteeritud (vastavad küsimusele „mis?“).\nKui nõudeid ei ole täielikult määratletud ja kirjeldatud ja kui projektis ei ole efektiivset muutuse kontrolli, võib selle tagajärjeks olla projekti kontrollimatud muutused kindlaksmääramata suundades.\n1 Mis on Skoop?\n4 Projektijuhtimine ja projekti skoop\n5 Skoopi kõrvalekalle\nMis on Skoop?Redigeeri\nSkoop on projekti lõpuleviimiseks vajalike kombineeritud eesmärkide ja nõuete kogum ehk projekti ulatus. Projekti ulatuse õige määratlemine võimaldab projektijuhil hinnata projekti kulusid ja projekti lõpetamise aega. Projekti ulatus hõlmab kogu teavet ja tulemusi, mis on eeldatavalt projekti lõpuleviimisega seotud, samuti kirjeldatakse projekti piire, täpsustades mis ei kuulu projekti ulatusse ja võib sisaldada projekti eelarvet või olemasolevate vahendite kohta teavet. Skoop hõlmab informatsiooni projekti ajakavast ja ülesannete loomisest. Samuti lisatakse skoopi projektis osalevad töörühmad, et selgitada millised töötajad projektiga kaasatakse. \nEsitatav versioon võib hõlmata projekti mõningaid eesmärke või vahe-eesmärke. See võib sisaldada toodete, teenuste või protsesside loomist. Lisaks võib see sisaldada järkjärgulisi muudatusi, mis on paigutatud kogu projekti plaani, mida kasutatakse projekti edenemise juhtimiseks või hindamiseks.\nKui projekt vastutab toote loomise eest, on vaja määratleda konkreetse toote omadused. See hõlmab füüsilisi spetsifikatsioone, näiteks suurust ja materjale, samuti funktsionaalseid nõudeid, näiteks seda, mida toode teeb ja kui kiiresti toode toimingut lõpetab.\nProjektijuhtimine ja projekti skoopRedigeeri\nProjektijuhi ülesanne on tagada, et ajapiirangud oleksid täidetud, võimaldades projekti sujuvat elluviimist. Ajavahemik võib täienduda lisaülesannetega, mida nimetatakse skoopi kallutamiseks, mis tekib siis, kui projekt omandab täiendavaid funktsioone või nõudeid tähtaja pikenduseta.\nProjekti skoopi kõrvalekalle, mille puhul tekivad uued ülesanded ja funktsioonid. Võib ilmneda projekti tegevuse käigus, kus tekivad muutused algplaani, mis võivad omakorda muuta teisi skoopi funktsioone või ülesandeid ning tulemumseks on lisaküsimuste ja lisanõuete tekkimise kaskaadiefekt, mis oli tembeldatud tehtuks kui see projekt algas, kuid projekti tegevuse käigus tekkisid\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 Project Management Institute Inc. (2017). "Project Scope Management" A Guide to the Project Management Body of Knowledge lk 129–142.\n↑ Charles Smith, Mark Winter, (2010) "The craft of project shaping", International Journal of Managing Projects in Business, Vol. 3 Issue: 1, pp.46–60, https://doi.org/10.1108/17538371011014026\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Skoop_(projektijuhtimine)&oldid=5001834"\nLehekülje viimane muutmine: 20. mai 2018, 01:58\nSelle lehekülje viimane muutmine: 01:58, 20. mai 2018.


kanuu põhitõed: j-taktiline mõla | mehisuse kunst"\nKuidas kanuud aerutada: J-löök\nKaks moodsa kirjanduse manniest meest on Aragorn ja Boromir in Sõrmuste isand triloogia. Ma mõtlen, kes ei taha olla need tüübid (eriti Aragorn)? Nad on pealinn-M Manly.\nNii et kujutage ette minu pettumust, jah, meeleheide, kui filmi versioonis Sõrmuse osadus, hüppavad need silmapaistvad viriluse isendid oma ilusatesse kanepikanuudesse, haaravad oma mõlad nagu viljakühvlid ja pritsivad nagu paar kohmakat orki. Usun, et pomisesin midagi selle kohta, et lavastaja kulutas näitlejatele kanuusõidutundideks paarsada taala. Nad saavad sadu tunde mõõgamängu koolitust, eks? Mu naine kummardus ja ütles: 'Darren ... see on film. Saa sellest üle.'\nVaatamata Keskmaa faux-pasidele, väidan, et kanuu sirgeks ajamine on mehine vajadus. Kujutage ette, et teie kallim tahab minna kohalikule tiigile kuuvalguse aerule. Pole midagi romantilisemat kui kuuvalguses aerutamine ... v.a juhul, kui vahetate iga kahe käigu tagant külgi ja lähete kuupäeva viieteistkümne sekundi tagant väikese tiigiveega. See rikub meeleolu.\nKuigi kanuu mõlkimist mõeldakse sageli ühe asjana (tavaliselt kujutame ette edasikäiku), on selles oskuskomplektis tegelikult erinevaid lööke. Täna räägime neist ühest olulisemast: j-löögist. Kui soovite oma kanuu panna sinna, kuhu soovite minna, on see ilma selleta aerutamisoskusi.\nKahjuks nimetatakse seda j-insuldiks hoolimata asjaolust, et sellel pole pistmist J-tähega ega ka tegelikult lööki. Kahjuks jälgis keegi hooletult ja valesti kedagi aerutamas ja ütles: 'Suurepärane Scott, see näeb välja nagu J-täht', kuigi see nii ei olnud. Seda viga korratakse Internetis sageli (tehke Google'i pildiotsing „j-stroke“ ja vaadake, mida ma mõtlen), mis on kahetsusväärne, eriti kui nimetatud veebisaidid peaksid paremini teadma (Skautlusajakiri, Ma räägin sinuga).\nSee on vale viis seda teha. Sellel pole tegelikkusel alust. Ignoreeri seda edaspidi. Igavesti. Kui see poleks füüsiliselt võimatu, oleks see niikuinii ebaefektiivne. Vaatamata sellele, et j-käik ei ole J, on saja-aastase nomenklatuuri peksmine minu võimete piires, nii et j-käik on ja j-käik jääb.\nMis see insult Kuidas parandus näeb tõesti välja selline:\nJ-löögi mehaanika selgitamiseks peame mõistma aerude anatoomia põhitõdesid. Ülemine käepide alustab asju, liikudes võllile, kuni tera algab, mida nimetatakse õlgadeks. Tera lõpeb asjad alt ära.\nTeral on kaks külge: jõupool ja tagumine külg. Jõunägu on nägu, kuhu rakendate jõudu. Tera tagumist külge nimetatakse tagaküljeks. Lihtne.\nJ-käik on korrigeeriv käik. See tähendab, et see parandab kanuu loomulikke pöördumiskalduvusi ja viib teid jõekaldast eemale õigele teele. Parim viis vajaliku korrektsiooni vähendamiseks on esiteks korrektne edasiliikumine. Head edasiliikumist (teine artikkel teist korda) näitab vertikaalne mõla võll, mis asetab tera võimalikult kanuu keskjoonele (kanuu keskosa, pikisuunas). Mida lähemal keskjoonele, seda vähem on vaja parandusi. Pange tähele, et mõla õlad on kujundatud järgima kanuu ristlõike kontuure.\nKorralik ahtri korrigeerimine algab siis, kui mõla on teie puusadel või selle lähedal. Sel hetkel hakkate labad pöörama ülemise käega, käe tagumine osutus endast eemale ja rakendage survet jõupinnale, tõmmates oma ülemist kätt veidi paadi keskosa poole.\nMõtle surve, mitte liikumine. See on nagu autoga sõitmine: maanteed mööda sõites ei pöörata tegelikult rooli, vaid survestatakse sõidurea triivi korrigeerimiseks. Teie reisija (d) ei pruugi teie tehtud parandusi isegi märgata. Kui peate tegema tugevaid parandusi, olete puhmas külgtuules või sõidate siis, kui te ei peaks. Taevas hoidku, et sa saadaksid SMSe.\nIgatahes ... mõla tee on tegelikult sellele palju lähemal: Oluline on veel kord märkida, et teie käsi on suunatud paadist eemale ja teie, mitte vastupidi. Idee on saada jõunägu selliseks jääda ... see on sujuvam ja tõhusam. Jõud, mida rakendate, on ühtlane ja sujuv ning mõla võimsuspind ei muutu.\nTavaline on see, kui aerutajad teevad täiesti head edasiliikumist, kuid keeravad seejärel jõupinna ja tagumise näo, käe seljaga enda poole, pöial ülespoole. See viib teid kahtlemata sinna, kuhu te lähete, kuid pärast kogu päeva aerutamist lisandub selleks valeks liigutuseks vajalik lisaenergia. Mõelge sellele nii: kui teie mõla oleks väike väike Evinrude pulga peal ja soovite veidi parandada, keeraksite mootorit lihtsalt nii, et see oleks paadist veidi eemale suunatud. Sa ei saaks äkki aerut ümber pöörata ja mootorit tagurpidi visata, eks? Nii et ärge tehke seda nüüd.\nKui tugev peab parandus olema?\nMa näen, kuidas inimesed teevad põhilist j-lööki ja löögi lõpus väntavad mõla võllil, uurivad seda püssirajalt, tekitades palju müra ja pritsmeid. Mõelge sellele: mis tahes pingutus, mis läheb pritsimise või müra alla, on pingutus, mis võib teid edasi liikuda. Vaiksed mõla labad on tõhusad labad. Vastus sellele, kui tugev, pole nii tugev, kui arvate.\nMõelge füüsika põhitõdedele: töö võrdub jõu ja kauguse vahel. Teisisõnu, võite kasutada väikese jõu jaoks palju jõudu või palju vahemaad. Kanuu mõla puhul võib aeg asendada vahemaad, kuna vahemaa on ajaga täiesti korrelatsioonis.\nInglise keeles tähendab see seda, et võite lühikese aja jooksul aerul vända või lihtsalt paitada vett ja oodata, kuni tera surve kanuu suunda korrigeerib. Mõnikord on vaja toorest jõudu (veesüstamatkajad peavad seda mõnikord haamriga lööma), kuid miilide panemiseks eelistatakse õrna puudutust. Andke sellele aega ja olge kannatlik ning te saate ajaga meistriks.\nVaadake videot J-insultist


Madalalaubalisus! - Page 3 - Vaba foorum - Fitness.ee foorum\nBy Heix89, March 8, 2009 in Vaba foorum\nOn inimesi, kes lihtsalt tõmbavad endale alati mingeid probleeme ligi. Osa minu sõpradest kakleb pidevalt, osa mitte kunagi. Endal probleeme eriti tekkida ei saagi, sest minu "väljaskäik" on99% juhtudel kas merel,metsas, kalal-sõnaga looduses.\nTe seda laulu teate depressiivsed eesti väikelinnad...?\nTundub naljakana natukene see olin siis niipalju ja naapalju kergem.\nvahet ei ole eriti kui raske või kerge sa oled.Tänapäeval ei ole erilist austust ega ka hirmu kellegisuhtes.\ntulevad 14 aastased nagad ka lõdvalt minuga hüppama kui tahavad, kaaluga nad siis 40 või l30 kg kuigi ise ma rohkem kui poole raskem:)\nsamas jah kõige hullem ikka see,et üksi tulla ei julge pmt keegi.ikka nurgataga kuskil kamp või sõbrad ootamas.\nEdited March 9, 2009 by matroxx\nKunagi kainena Pärnu ühes ööklubis hüppas üks suvakas slaavi neiu mulle kaela. Küsisin siis temalt, et kas läheks tantsima. Ta vastas et tal poiss on tantsuplatsil ja ei saa minna sinna. Ütlesin et näidaku milline poiss on siis. See neiu siis näitas eemal olevat mingit hullu kleenukest. Mõtlesin siis et kui see tüüp tuleks midagi ütlema, siis teeks talle kasvõi ühe käega ära.\nHõivatud naise äravedamine ja veel tema kaaslase nähes on küll kolakat väärt tegu.\nNaisest, kes niimoodi teha laseb, ei arvaks kah eriti hästi.\nLisaks veel niipalju, et Eestis pole asi veel nii hull nagu UK-s.\nSealsetel rullnokkadel ehk chav'idel, sellised 14-18 nagad, on lemmikajaviide grupiviisiline rünnak, kus ohver lüüakse pikali ja siis pekstakse teda sihipäraselt jalgadega pähe, kuni tüübist saab juurvili. Ja seda mitte kusagil maakolkas, vaid Londonis jt suurlinnades.\nNoad välguvad kah väga tihti.\nMina olen ka Ida-Virumaalt pärit. Nüüd elan juba pikemat aega Tallinnas ja ei saa väita, et siinsetes baarides või ööklubides purjus inimesed vähem agressiivsemad oleksid kui Idas.\nMul on sõbrad (eestlased), kes on käinud Sillamäel ja Narvas ööklubides ning siiamaani elavad.\nNende sõnul on ellujäämisreegel väga lihtne:\n• kui sinu ümber on kõik venelased, siis ära näita välja, et oled eestlane\n• kui kutsud tüdruku tantsima, siis jälgi, et ta poleks kellegi kohaliku jõulise Gennaadi poolt „hõivatud“\n• kui lähed venelaste klubisse, võta venelastest sõbrad kaasa\n• ära ole tülinorija.\nPeksa saamine sõltub sinust endast. Kui sa oled pisikene, siis „suured“ mehed kipuvadki tüli norima. Ma ei kujuta ette, et keegi noriks tüli Kalmuse või Kiivikasega. Ja isegi kui tekiks mingi terav olukord neil, siis tõenäoliselt sellised mehed lahkuksid konfliktikohast mitte ei astuks tülli.\nMinu soovitus Idas ellu jäämiseks (kehtib ka mujal):\n• kui lähed üksi välja, siis ole pigem kaine\n• kui tahad välja minna, siis võta igaks juhuks sõbrad kaasa, soovituslikult keegi kohalik ka kampa\n• kui oled purjus, siis liigu koju taksoga või kutsu keegi kaine autojuht järgi\n• ära ole ise tüli algataja\n• kui tekib terav olukord, siis pigem astu minema\n• tee trenni, kui oled suur ja tugev, ei nori sinuga keegi tüli.\nÜhed tuttavad Tallinnast käisid Kohtla-Järvel piljardit mängimas ja loomulikult jõid end ohtrasti odavat õlut täis ning kuna ööbimiskoht oli suhteliselt ligidal, siis otsustas seltskond jalgsi koju minna. Teepeal tulid vastu venelased ja neid lihtsalt peksti läbi. Õnneks seltskonnas oli ka tüdruk, kes astus kohe eemale ja kutsus politsei, kuid politsei ei jõua ka alati kohe kohale. Üks tüüp oli kuu aega haiglas.\nCa 10 aastat tagasi kui elasin Idas, läksin Idast pärit sõbraga jaanipäeva pidama teise tuttava juurde Aegviitu. „Linnapoisid“ astusid ligi ja uurisid, et kus kohast me siis pärit oleme. Selgitasime, et oleme Ida Virust. Minule on siiamaani arusaamatu, miks mu kaaslane otsustas meie uutele „sõpradele“ tutvustada enda värskelt soetatud mänguasja – 30 cm pussnuga. „Linnapoisid“ millegipärast selle peale, et meiega juttu edasi ajada, astusid kõik eemale. Hiljem julgeti jälle ligi tulla ja meil oli väga meeldiv ning sõbralik jaanipäev.\nLoo moraal ei ole selles, et Ida-Virumaal käies kandke alati nuga kaasas, vaid kui sa ise oled tugev, siis ei norita ka sinuga tüli.\nTegelikult rikub alati asja ära alkohol, seega jooge vähem ja tehke rohkem trenni!\nAga vaikselt hakkab mulje jääma, nagu vähemalt 1/3 umbes 20-25 aastastest meeskodanikest käikski oma õhtuid konfliktidega sisustamas.\nPostimehes oli hiljuti artikkel, kuidas suitsu küsinud noormees ära pussitati. Selle valguses on mul muidugi hästi läinud...\nJagage omi muljeid ja arvamusi.\nSedalaadi konfliktid, kus füüsilise kontaktini minnakse, juhtuvad just teatud laadi isikutega, kellel on sedalaadi aura* vms asi.\nEi oska seda seletada, aga ründaja ei näe hea potensiaalse ohvrina osasid inimesi, neil inimestel võib olla ründaja silmis midagi temaga sarnast sümpaatset, või kartust tekitav, või just liiga tavapärast miskit, igatahes ründaja suvalisi isikuid välja ei vali, ja kui valib, siis pärast esimest kõnetamist teeb otsuse mitte rünnata, seda taas mitte just seetõttu et potensiaalne ohver üli atleetlik oli või üli enesekindel oli vms, vaid pigem mingitel muudel asjaoludel, mis sisetunde tekitab, et pole mõtet füüsilisse kontakti astuda. Mulle tundub nii. Jah, olen kuulnud nn psycho'sid, kes ei tee mingit ratsionaalset analüüsi, ja ründavad esimest ettejuhtuvat valimatult, ja mõtlematult, sedalaadi hulludest räägitakse, aga need on ülim vähemus siiski. Et arvan, et teatud laadi aura* on inimestel, mis tõmbab probleeme ligi.\nkui sinu ümber on kõik venelased, siis ära näita välja, et oled eestlane\nKui see ka ei ole haige, siis mis on?\nLumiste, viimasega, mõtles pigem seda ilmselt, et "sulanduda massi", seda me teeme alateadlikult kõik niikuinii, kui lähed teatrisse, siis võtad endale märkamata juba vastava hoiaku, sulandud massi, see ei tähenda, et sa oma tõekspidamised täielikult maha nii salgad, pigem Lumiste mõtles seda, see on elementaarne.\nSuht vihale ajab selline asi nagu umbes 25 aastane mees, tuli minuga paukuma ja lubas vaese omaks peksta, kuna ma toetasin tänavalaterna postile mis jäi tema majast 30m eemale ning ei olnud tema maa peal.\nÜkskord 18aastaselt jälle oli selline juhus, et öösel umbes kell 4 läksin sel ajal oma tüdruku ja ta õega Pärnu rannapromenaadile jalutama. Mingil hetkel kargas kuskilt põõsastest üks vene tüüp välja ja räuskas kõvasti nagu segane. Me ei teinud temast välja ja kõndisime mööda. Minut hiljem tulid sel venelasel 2 sõpra ka promenaadile ja röökides hakkasid meie poole jooksma, kõige aktiivsem neist kõige ees. Juhuslikult olin 2 päeva varem pipragaasi ostnud ja ka selle randa kaasa võtnud. Kui need tüübid olid suht lähedale jõudnud joostes, siis võtsin pipragaasi taskust välja, keerasin end nende poole ja ütlesin kõva häälega et kui veel lähedamale tulevad siis lasen. Paraku esimene neist sellest välja ei teinud ja sai otsekohe pipragaasi näkku. Teised kaks üritasid seljataha pääseda, kuid astusin järjest tagasi ja kui vaja siis lasin pipragaasi. Mingi hetk nägin et tüdruk ja ta õde on jooksnud juba päris kaugele mu auto poole, sobival hetkel pääsesin ise ka jooksu. Niiet pääsesin jälle mingi idiootidest kamba käest tervelt, aga see aktiivne tüüp sai teada mis lõhnaga pipragaas on.\nPärnu rannas oli veel selline juhus, et sõbraga öösel seal jalutades nägime liival üht tüüpi kõhuli elutult lamamas. Vaatasime et tüüp päris verine, äratasime üles. See tüüp ütles, et viimane asi mida ta mäletab, on see et mingi kamp venelasi kogunes ümber tema. Siis ta tahtis et ma talle suhu vaataksin, et kas kõik hambad on alles. Ütlesin et kõik on alles. Igaks juhuks tahtis et ma veelkord vaataksin ja veenduksin et ikka kõik alles on. Kui oli kindel, et hambad kõik alles ja terved, siis oli näost näha, et see tüüp oli päris õnnelik.\n(Sry, et mal iiga palju siin teemas komeenteerin, aga selle kohta järgmine kommentaar:)\nSellega on nii, et kuni 30nda eluaastani tänapäeval polegi mõistust inimestel peas, ei maksa arvata, et 25a-ne juba piisavalt mõistusega on:)\nAlates 30a jne, on juba piisavalt aega olnud inimesel, et mõtted selgemaks enda ja maailma kohta mõelda, siis sedalaadi vanuses isikud juba ei tõmble lapsikult.\nAsi on selles, et tänapäeva elu on kiire, ja inimesel ei jää aega mõtisklemiseks elu, filosoofia, enda ja oma kaaslaste üle, rapsib-rahmeldab stressis kiirelt siia-sinna, ja ei tea ise kam ida tahab ja mis õige on, selline on praegune elu(tempo)\nTsiteerin: Peksa saamine sõltub sinust endast. Kui sa oled pisikene, siis „suured“ mehed kipuvadki tüli norima. Ma ei kujuta ette, et keegi noriks tüli Kalmuse või Kiivikasega.\nVäga vabandan hr kiivikase ees, aga minu arvates ei ole tema küll sellises suuruses mees, kellega ei sobiks tüli norida. Laval, õliga kokkumäärituna ja kätekõverduste tegemisest punnis, võib ta ju natuke suurem paista, aga reaalses elus, kohtudes "tahtmist täis idavirukaga", ei ole sel kiivikasel lootustki. See, et ta on kiivikas ja biits on 45, jätab "vasja" suhtelisel t külmaks ja ta taotaks ära suhteliselt külmalt.\nParim sõber Idas oleks N.Valujev.\nNo se on jama jutt,et enne 30ndat eluaastat on tegemist lapsega ja peale seda kui IMEVÄEL tark inimene.\ninimesed on niivõrd erinevad.näen tänaval isegi kes veel 35 aastaselt bmw-ga mööda tänavaid ringi kihutavad,karjuvad täiest kõrist nii kuis jaksavad ning ei ütleks ka kaklusest ära kui ainult võimalus avaneks.\nMinuarvates on juba lapseeas võimalik näha milline inimene on ja missugune tema käitumine hiljem on.\nAinult väga vähesed suudavad end muuta ning ''normaalseks'' hakkata.\nKa mul on oma teooria välja kujunenud.\nMillal on oht peksa saada ja mõned soovitused:\n1. Keegi võõras muutub liiga sõbralikuks - kutsub kuhugi kellegi juurde või niisama seltskonda. See on see moment, kus peaks punane latern peakohal süttima 100%.\n2. Naistega. Eriti sellistega, kes on "trenditeadlikud ning mitte just suu peale kukkunud". Siis võib kõikjal nii maal kui linnas hamba peale saada. Isegi alkohol ei pea mängus olema.\n3. Pirogovi platsi laadsed "pimedad nurgad". Eriti üksi ja eriti joobes seisundis. Isegi sõpradega ei soovita. Seaduse "lühike" käsi ei ulata sellistesse kohtadesse patrullima kahjuks. Mingitel "Si*apeadel" on aga komme tekkinud just sellistes kohtades ohvreid passida.\n4. Väljakutsuv välimus. Põmmpeade arusaam tõsisest eesti mehest on järgmine: kiilaspäine, bomberjopega ning kohe kindlasti kiilaspäine. Mul on pikkade juuste tõttu miljon "olukorda" olnud. Tappa pole siiani saanud ega andma pidanud. Ei usu, et kaalumuutus 5-10kg siia või sinna erilist vahet teeb. Need vennad on just kui marutõbised. Seega pigem tagasihoidlik välimus.\n5. Ära targuta. Hoia suu kinni ja jaluta minema kui vaja. Nobody likes a smartass - ja nii ongi. FAKT.\nKui jutt juba vanusepeale läks, siis toetan 30+ juttu. Enda(34) kupli all on arusaamad ja tõekspidamised lõpuks) paika loksunud.\nKas teil endal paranoiad natuke liiga suured ei ole? Eestis peab oma rahvuse maha salgama, naistega mitte suhtlema, võimalikult nähtamatu olema ja 17:30 koju tudile minema, et mitte tappa saada? Ma küll sügavalt kahtlen. Pole mõtet üle mõelda.\nMis vanusesse puutub, siis inimene enda sees areneb tõenäoliselt vananedes mingi maani, aga see ei tähenda, et iga 30 aastat vana inimene on kuidagi targem ja peetum kui nooremad. Kui see nii oleks, siis üle 30 a vanad inimesed ei sooritaks ühtki kuritegu.\nTsölibaat, täiskarsklus ja sulgumine oma 4 seina vahele aitavad kohe päris kindlasti vähendada võimalust, et saad peksa pruuv mii rong !\nEirates kasvõi ühte neist on oluliselt suurem võimalus saada peksa.\nEdited March 9, 2009 by Goth_\nTäpselt, oled oma nelja seina vahel ja siis kindlasti peksa ei saa. Onad ka seal, seetõttu pole oht ka suguhaigust saada ega soovimatut rasestumist.\nEluterve suhtumine.. kas pole ? Põhimõtteliselt oleks vist lihtsam lasta ennast kuskil juurviljaks peksta... vähem muresid...\nMõnes riigis on tõsine probleem juba, et noored mehed veedavad oma elu vanematekodu nelja seina vahel ja ilma ambitsioonideta kuskile ei lähe;)\nÜhe kunagise Eestis läbi viidud uuringu kohaselt ei ole meie noored mehed kuni 30 eluaastani võimelised omal käel ja ilma vanemate finantstoetuseta toime tulema. Kes on süüdi ja kas ka tegelikult nii on - ei tea.\nMillistest protsentidest oli jutt? Ma tean inimesi, kes on 16 a saadik kogu oma raha ise teeninud...ja muidugi tean ma ka mõnda, kes 30+ ikka emmega koos elab. Inimesi on igasuguseid, aga ma kahtlen, et enamus mehi kuni 30 eluaastani vanemate rahast elavad.\n18- aastastest tüüpidest pidid 60% pool invaliidid olema, kui uskuda sõjaväe arstliku kontrolli.\nKüsi midagi lihtsamat... ei pretendeeri absoluutsele tõele.


Pekanipähklid - maitsvate pähklite eelised ja kahjustused - Puuviljad May\nPekanipuu - kasu ja kahju, foto, maitse, kus see kasvab, kuidas puhastada\nEksootiline pähkel ilmnes suhteliselt hiljuti meie nägemispiirkonnas, kuid lühikese aja jooksul suutis võita armastus meie riigi elanike vastu. Ma soovin tutvuda pekanipähkel, selle kasuks ja kahjustada inimkeha.\nPekanipuu puuviljade kasulikud omadused ja kahjustused on otseselt seotud selle keemilise koostisega. Toitumises regulaarselt sisaldades eksootilisi pähkleid, täidate keha kõige väärtuslikumate mineraalide ja ainetega. Pekanipuu on looduslik energiaallikas.\nMuljetavaldav koostis: C, K, E, A, B-B1, B2, B5, B6, PP esindajad. Puu puuvilja omadusi täieneb mineraalide kompleks, mis koosneb kaltsiumist, naatriumist, rauast, kaaliumist, magneesiumist, tsingist, fluorist, mangaanist ja vasest. Lisage kiudained, ellagic ja oleiinhape, fenoolsed antioksüdandid ja see pole täielik nimekiri.\nPekanipuu kasulikud omadused kehale\nPekanipüree kasu ei kahtle. Kui teil pole vastunäidustusi, proovige regulaarselt kasutada pähkli tuumareid, et mitte ennast kahjustada. Puuviljad toimivad antioksüdantide, viirusevastaste ja põletikuvastaste ainetena.\nNaised on uudishimulikud, et teada saada, et pekanali söömine on noorendava toimega. Meeste sportlased hindavad pähkli võimet muuta need tugevamaks ja tugevamaks. Toitumine aitab võidelda viljatusega.\nPuuviljalises koostises olevate ainete abil suureneb hemoglobiin ja kahandava kolesterooli näitajad vähenevad.\nInimestel, kellel on kehv tervis, kiirendab toote lisamine menüüsse pärast pikka haigust.\nPekanipähk võib toime tulla pikaleveninud depressioonile, täita jõudu kroonilise väsimuse ajal.\nEksootilise puu viljad ei ole lastele vähem kasulikud, kuna nad kiirendavad lihasmassi kasvu ja arengut.\nPuu söömine parandab mälu ja stimuleerib mõtteprotsesse, aidates lastel koolis paremini õppida. See vara on oluline vanuritele, kes kannatavad vanusega seotud muutuste all.\nVabastage kõhukinnisus, vähendage koliidi, hemorroidide ja käärsoolevähi riski.\nVähendab insuldi ohtu, vähendades rõhku õrnalt.\nTahad suurepärase tervisega sööma pekanipäiseid. Haigus - aita keha kokku puutuda. Loote tuumade toitumise kasutamine aitab taastuda:\nSüdamehaigus, vaskulaarsed probleemid,\nLiigeshaigused - artroos ja artriit,\nTähelepanu! Naised, kellel on ülekaal, peavad süüa pähklit ettevaatusega, sest see suurendab isu. On oluline meeles pidada toote kõrge kalorsusega sisaldust, et mitte kahjustada kehakaalu langust.\nKui on õiglane hinnata pähklite eeliseid ja kahjusid, siis valitsevad Ameerika pähklite positiivsed omadused. Kuid puuviljade kasutamise vastunäidustused on kindlaks tehtud ja neid ei saa eirata.\nKui kasutate mutreid esimest korda, alustage väikese kogusega, et mitte kahjustada keha, kui olete puu suhtes allergiline.\nSelleks, et mitte kahjustada ennast, ärge sattuge maitsvate tuumade liigse imendumisega. Pidage meeles kõrge kalorsuse ja pähklite võime põhjustada peavalu, seedetrakti ärritust ja löövet suus. Kõhupuhitus, oksendamine, kõriturse, võib esineda hingeldust.\nMeeste pekkide eelised ja kahjustused on otseselt seotud selle loodusliku koostisega.\nTahad reproduktiivset süsteemi normaliseerida - süüa pähklit.\nVäike testosterooni tase veres on murettekitav - lisage oma igapäevasele dieedile mõned pähklid.\nTänu oma kasulikule koostisele muudab peekon naise keha ja muudab selle atraktiivsemaks. Puuviljakasvatusaladel kasutavad naised kosmeetikatoodetes pähkleid. Pekanipähklid omavad positiivset mõju juuste, naha, küünte tugevdamisele.\nOn teada, et rinnaga toitmise ajal suurendab toote söömine naiste toiteväärtust.\nAlates pähklikast valmistatakse uskumatult kasulik õli. Kui kasutate seda nahahoolduses, siis varsti muutub see pehmeks, elastseks. Eriti efektiivne õli toimib küpse ja kuivana naha hooldamisel.\nMida pekanin välja näeb? Enne fotot. Pekanili söödavad osad sarnanevad pähklitega, ainult suuremad. Sama mähisjoon, mis sarnaneb inimese aju. Pekanipuu pole mitte ainult välimuselt sarnane, vaid ka pähkel, mis meie riigis on levinumad. Selle tõttu on pekanipähise ja pähklivendi eelised ja kahjustused sarnased. Millised on erinevused? Pärast linki saate teada kaseku pähkli kasulikest omadustest ja mõista, kuidas see pekanist erineb.\nMutter ise on pikergune piklik, sileda kuldpruun värvi kestusega.\nPekanipuu ja pähklipuu erinevus\nKaks pähklit on kernelil välimuselt sarnased, kuid pekanipähklites pole ühtegi vaheseinat. Kui võtate sama rasvaga pähkleid, siis selgub, et peekanäärmed on suuremad ja ületavad pähkli tuumade massi.\nPekanipuu on toitevam, sisaldab rohkem suhkrut ja rasva. Ja viimane erinevus: meie kangelasel on teine maitse, kui söömine ei tundu kibe, nii et seda kasutatakse sageli toiduvalmistamisel.\nKoostise kõrge sisalduse tõttu on pähklitel iseloomulik kreemjas maitse ja õline tekstuur. Ameerikas on kodus pekanipähklid populaarsemad kui kreeka pähkel. On šokolaadi ja vanilje maitsega sorte.\nSuupistetena kasutatakse soolaseid või magustatud pähkleid. Pane salatid - kommid, küpsised, koogid. Pekaniput, mis on saanud klassikalise Ameerika köögi uhkuseks, on võitnud kogu maailmas kuulsuse. Toode sobib hästi liha- ja kalatoidude, juustuga. Pekkivõli kasutatakse salatikastete valmistamiseks.\nHuvitav Pekanipuu on kõva ja tihe. Esimesed asukad kasutasid puidust kaubikute rataste valmistamiseks. On teada, et Wrighti vennad ehitasid oma lennukid pekanipuust. Sellest on valmistatud telgede ja trummelpildi käepidemed.\nPekanipügi valimine, pöörake tähelepanu sordid Stuart ja Moneymaker. Või kasvatatakse Krimmis, Kesk-Aasias, Kaukaasias.\nMutter peab olema korpuses ilma kahjustusteta ja pragudeta, siis säilitab see oma väärtuslikke omadusi.\nPähkel pole pikka aega salvestatud - see kaotab oma maitse ja kasu. Hoidke toodet külmkapis enam kui 4 kuud.\nKuidas pekanist koorida\nKreeka pähkel puhastatakse nagu pähkel. Purusta kest vasaraga, tükeldage see külgriba või tangidega. Ameeriklased leiutasid puhastusseadme, kuid me ei suuda seda isegi leida.\nPekanipähkel - toitev pähklikogus, nii et ärge võta kaasa. Kaalutades ja mitte paranemiseks võite süüa 2-4 tk päevas. Inimesed, kelle kehakaal ei ületa normi, on lubatud süüa kuni 18 tükki.\nPekanipüra toiteväärtus on kõrge, seega ei sisalda pähkel toidutoodetesse. Kuid organismi kasulikkuse tõttu soovitatakse see toidule lisada, piirates seda kogust.\nKalorid 736 kcal. 100 g juures pähklid\nKus peekon kasvab\nPiirkonna loomulik osa on Ameerika. Põlisrahvaste inimesed kasutasid oma toitumises kultuuri. Mandre sai Euroopast teada mandri vallutamise tõttu. Hispaanlased olid esimesed, kes tõid pekanini Euroopasse. Siis avastati britt ja prantslast teda. 1761. aastal saatis botaanik John Bertram Ühendkuningriigile pähklite pakendi ja alates sellest ajast hakkas puu kogu Euroopas kasvatama.\nVenemaal on pekanoogid kasvatatud alates 20. sajandi algusest, mil 1901. aasta vene botaanikute ekspeditsioon tõi esile esimese istutusmaterjali partii. Puu koheselt Mljomere rannikul aklimatiseerus. Nüüd on see Kaukaasia, Abhaasia, Sotši, Adygea, Rostovi oblasti, Stavropoli ja Krasnodari krai.\nPekanipähkel - suur puu, talvise lehestik. Kuulub Orehovi perekonda. Kõrguselt ulatub 40 meetrit. Armas soojust ja niisket õhku. Huvitav on see, et puu kannab vilja 300 aastat. Viljad valmivad sügisel.\nNutri nimetus on tõlgitud kui "kõik pähklid, mis nõuavad kivi purustamist". Kasutatakse toiduvalmistamisel ja tööstuses. Teksas on puu tunnistatud riigi sümboliks.\nVideo: pekkide kasu ja kahju inimeste tervisele.


dets 19, 2014\nKuuselõhna tubadesse, jõulurõõmu südamesse!\nJälle üks tegus aasta kohe möödumas ja loetud päevade pärast pikad Jõulupühad algamas. Soovime DeLavali meeskonna poolt imelist jõuluaega ja meeldejäävat aastavahetust! Ja loomulikult soovime meeldivat koostööd ja edukaid ettevõtmisi uueks aastaks!\ndets 16, 2014\nEduka karja alustala on terve vasikas, keda peab kasvatama ja toitma planeeritult juba sündimisest peale. Vasikate õige hoolduse korral suureneb farmi tootlikkus ja kasum, vale hoolitsus võib aga kaasa tuua tootmiskaod ja hulga tarbetuid kulutusi.\nKäivitati maailma suurim robotlüpsisüsteem, mis tagab tõhusa lüpsi, loomade tervise ja kooskõla keskkonnaga\nStockholm, Rootsi, 20. oktoober 2014 . Uus-Meremaal van Leeuweni piimafarmis paigaldati maailma suurim ühe katuse all asuv automaatne vabalüpsisüsteem.\nAasta põllumees 2014 on Ilmar Teevet Pärnumaalt\nSelle nädala teisipäeval anti üle aasta põllumehe auhind DeLavali heale koostööpartnerile Vändra OÜ juhatajale Ilmar Teevetile. Tegemist on väga suurte kogemustega põllumehega, kes on oskuslikult majandanud ettevõtet, kus peetakse 1400-pealist piimakarja ja 1200-pealist noorkarja ning maid on käesoleva aasta põllumehel kokku 3500 hektarit. Tööd annab tänavune tiitlikandja 62 inimesele.\nEelmise aasta septembris alguse saanud Väätsa Agro Lõõla farmi ehitustööd on lõpule jõudnud ja farmikompleks nüüd ametlikult avatud. Seadmepartnerina mängib Lõõla farmis suurt rolli ka DeLaval, kelle spetsiaalsel väga suurele koormusele vastupidaval karussellil lehmi lüpstakse. Järgnevalt saab lugeda DeLavali tegevjuhi Reimo Viisma kommentaari Lõõla projekti raames toimunud koostööst Väätsa Agroga.\nEesti suurim farmikompleks on avatud\nTrigon Dairy Farming Estoniale kuuluv Väätsa Agro Lõõla farmikompleks on Eesti suurim - hetkel mahutab hoone 2200 lüpsilehma, kuid tulevikuplaanide kohaselt saab Lõõla farmis olema 3300 lüpsilehma. Ühtlasi liigutakse usinalt Euroopa Liidu suurima piimafarmi rajamise suunas. „Suurte nimel on tulevik,“ ütleb Väätsa Agro juht Margus Muld Lõõla farmikompleksi avades. Muld julgustab Eesti farmereid suurelt mõtlema ja tegutsema.\nSügisnäitus Tõuloom 2014 juba sel nädalavahetusel\nJuba homme, 6. septembril toimub Eesti Põllumajandusmuuseumis suur sügislaat ja Eesti kauneimate tõuloomade valimine. Areenile astuvad nii Eesti veised, lambad, kitsed, hobused kui ka karusloomad ja linnud. Muu hulgas toimub ka käsitsilüpsi võistlus ja koerte demonstratsioonesinemine. Muusikalist meelelahutust pakuvad Ivo Linna, Antti Kammiste ja ansamber Kõrsikud. Päeva juhivad - Karl Mürk ja Olev Saveli. Vaata täpsemat infot siit\nMõõdukalt positiivne tulevik piimatootjatele\nKuigi Leedu piimatööstused on nii Eesti kui ka Läti piimatootjatega ühepoolselt lepinguid küll üles öelnud, ei näe meie piimatootjad suuremaks mureks põhjust.\nDeLavali lüpsikarusell tegi esimese proovitöö Baltikumi suurimas ja moodsaimas lüpsifarmis\nMullu septembris alguse saanud Väätsa Agro Lõõla farmi ehitustööd on jõudsasti arenenud ning lüpsikompleks 2200 loomale on peagi avamiseks valmis. Eile koliti sajad lehmad uude moodsasse laudalinnakusse, kus nüüd käsil veel lõplik süsteemide häälestamine ning töö sujuvuse tagamine.\n"Aasta põllumees 2014" žürii alustas kandidaatide külastamist\nEesti Põllumajandus-Kaubanduskoda ja Maaleht kuulutasid välja konkursi “Aasta põllumees 2014”. Traditsioonilise konkursiga soovitakse esile tõsta uuendusmeelseid, keskkonnateadlikke ja edasi pürgivaid põllumehi.\nLehekülg 4 of 26


TSüSTIIT: SüMPTOMID, TüVI JA RAVI - HEALTHS - Kui palju saab tsüstiit viimati\nKui palju saab tsüstiit viimati.\nKroonilise tsüstiidi korral püsib sageli tung tualetti kasutada, samuti on tunne, et põit ei tühjendata täielikult. Selles dokumendis viidatakse kroonilisele nimele kui N Need võivad olla stafülokokk, enterobakterid, klamüüdia patogeenid, gonorröa. Kõige sagedamini põhjustab mikroorganismidega bakterid, viirused, seened nakatumine haiguse kroonilist arengut. Sagedamini nähakse õiglasemat sugu. Lisateabe saamiseks pidage nõu oma arstiga.\nVajadusel tuvastage nakkusetekitaja BB98 või vastav välistegur klass XX kasutage lisakoodi. Haigestumuse ja suremuse välised põhjused. Veergude koodid VY Ravimid ja kemikaalid - mürgitust või muid kui palju saab tsüstiit viimati põhjustanud ravimite ja kemikaalide tabel. Venemaal on RHK viidi tervishoiupraktikasse kogu Vene Föderatsioonis Lühendid ja sümbolid rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis, Topeltkodeerimissüsteemi põhikood sisaldab teavet peamise üldise haiguse kohta.\nLisakood topeltkodeerimissüsteemis sisaldab teavet peamise generaliseerunud haiguse ilmnemise kohta eraldi elundis või kehapiirkonnas. Mis on tsüstiit vastavalt mikroobikoodile 10? Kui inimene saab haiguslehte, on mõnikord diagnoosi asemel kood. ICD koodi järgi on tsüstiit number N See on haigus, mille korral põis muutub erinevatel põhjustel põletikuliseks.\nAndmed diagnoosi krüptimiseks võetakse spetsiaalsest dokumendist - rahvusvahelisest haiguste klassifikatsioonist. Selle viimane redaktsioon oli See erineb varasematest versioonidest selle poolest, et šifrid kasutavad nüüd lisaks numbritele ka tähti. Haigustel on kood vahemikus A RHK jaoks on välja töötatud spetsiaalne struktuur - see hõlmab 22 klassi. Üht tüüpi haigus tähendab, et neil on ühised sümptomid.\nJaotis 22 sisaldab operatsiooniga seotud andmeid. RHK on ülemaailmselt tunnustatud dokument. Kõigi riikide arstid kasutavad seda andmete kogumise, säilitamise ja analüüsimise ning ühtsete ravimeetodite rakendamise hõlbustamiseks. Kui inimesel on põiepõletik, on ICD tema kui palju saab tsüstiit viimati eraldi kategooria. Haigust kirjeldatakse numbri N30 all. Kui on vaja diagnoosi täiendada nakkusetekitajaga, kasutatakse kategooriaid B95 kuni B Kui on vaja kirjeldada ka välistegurit, siis on selleks 20 osa.\nN30 kategooriast, mis tähistatakse koodiga N RHK järgi on äge tsüstiit tähistatud kui N Ainsad erandid on kiiretüüpi põiepõletik ja trigoniit, nende jaoks on eraldi numbrid. Kui haigus on krooniline interstitsiaalnesiis kirjutatakse arv 30,1. Kui inimesel on mõni muu tsüstiidi kas tsüstiit ilmneb kohe ja see on muutunud krooniliseks, kasutatakse koodi N Kui trigoniit areneb, on see arv N30,3. See kehtib ka uretriotrigoniidi kohta.\nPidevalt on tunda, et põis pole päris tühi. Mõnikord on tsüstiit asümptomaatiline. Sellistel juhtudel ei tea inimene tavaliselt isegi haiguse esinemisest ja haiglas määratakse see alles siis, kui inimene annetab uriini uuringuteks muudel põhjustel. On äge ja krooniline põiepõletik. Esimene erineb selle poolest, et sümptomid on väljendunud. Need avalduvad järsult pärast provotseeriva teguri tekkimist.\nNäiteks võib tsüstiit kaasneda eesnäärme adenoomiga, ureetra ahenemisega, urolitiaasiga jne. Tsüstiidi klassifikatsioon Tsüstiidi klassifikatsioon viitab järgmist tüüpi haigustele. See vorm avaldub viirusnakkuse mõju tõttu. Näiteks oli patsiendil varem gripp või nohu, mille sümptomid süvenesid. Tavaliselt põhjustab hemorraagilise tsüstiidi ägedat vormi adenoviirus. Harvadel juhtudel põhjustavad seda haigust seened ja punase uriini urineerimise pagas. Sellised tegurid nagu immuunsuse nõrgenemine, halb hügieen, põie enneaegne tühjendamine ja neoplasmide olemasolu võivad provotseerida hemorraagilise vormi ilmnemist.\nSee toob kaasa elundi mürgistuse ja tulevikus selle kudede põletiku. Interstitsiaalse tsüstiidi korral on alakõhu valu lõikav. Kusepõit tühjendatakse sageli, eriti öösel. Hormonaalse süsteemi häirete taustal või ebaõige toitumise tõttu võib haigus areneda kiiremini. See patoloogia esineb naistel, kes on saanud kiiritust, kui kasvajad on leitud. Selle tõttu suureneb elundi seinte tundlikkus, nende struktuuris toimuvad muutused, eritussüsteemi häired.\nElundi võimekus väheneb. Ilmuvad hüpertensioon ja hüperfleksia. Päevas ilmub kuni 40 tungi oreli tühjendamiseks. Uriinis leiate mitte ainult verd, vaid ka liiva, kive. Inkrusteeritud põiepõletik. Koos uriiniga tuleb välja verd, kive, liiva. Elundi maht väheneb oluliselt ja tung ilmub üha sagedamini. Limaskihtide haavandid kaetakse soolade ja fibriiniga. Vähi tunnused ilmnevad, kuid uuring ei kinnita vähi olemasolu. Selliste probleemide korral pole alati võimalik teha ainult konservatiivset ravi.\nAinus erinevus selle haiguse vahel on see, et see ilmneb eranditult pärast vahekorda.


Me armastame Eestit - uus hooaeg! - Me armastame Eestit - TV3\nL ja P kell 12.05\nSaatest Fotod Videod\nL ja P kell 12.05!\nMe armastame Eestit - uus hooaeg!\n"Me armastame Eestit" on suur telemäng, mis hõlmab endas lõbusat ja hoogsat showd, kus on segatud nutikalt kombineeritud teadmised ja puhtakujuline meelelahutus kogu perele. Saatejuht Eda-Ines Etti.\n"Me armastame Eestit" on rahvusvaheliselt ülieduka formaadi „I love my country“ Eesti analoog.\nKaks kuulsustest koosnevat meeskonda panevad ennast proovile säravas stuudioshows. Saatejuhi taktikepi all hoogsalt kulgev meeleolukas vägikaikavedu on puhtalt eestiteemaline. Võistlejate teadmisi ja oskusi testitakse mälumängus, Eesti igihaljate hittide muusikalises võistulaulmises ning paljus muus.\nIgas saates on erinevad tuntud inimestest koosnevad võistkonnad, mille kaptenid aga jäävad kogu hooaja vältel samaks.\n"Me armastame Eestit" laupäeval ja pühapäeval kell 12.05!\nSUUR GALERII "Me armastame Eestit" 8. hooaeg\nSuur Eesti teemaline auhinnamäng!\nVaata "Me armastame Eestit" terilerit!\nMida toob "Me armastame Eestit" uus hooaeg?!\nUue hooaja galerii kaadri tagant!\nMe armastame eestit: Mida toob uus hooaeg?\nMe armastame eestit: Mida toob uus hooaeg\nMe saime lapse Üllata Eestit Lillepood Merivälja Su nägu kõlab tuttavalt Kättemaksukontor Padjaklubi Papad Mammad Eksid rannal Suvesangarid Unistuste kokk Kuuuurija Rait, Raivo ja naised teel Iraani Meisterkokk UNISTUSTE TÖÖ Bondi filmimaraton Taevane armastus Suure tähe väike täht Laura blogi 51 küsimust Suletud uste taga Võimalik vaid Venemaal Hüpnotisöör


haapsalu - Tellimustööd\nLillyS Teis 26 Jan 2010, 14:49\nSiin saate tellida kudumeid/heegeldisi, kui ise piisavalt osav pole, aga ilusat kotti/ kampsu tahaks ikka.\nSamuti saavad siin endast teada anda tellimustööde tegijad.\nPalun andke link oma blogile/veebilehele.\nIga tegija töödega saab tutvuda nende kodulehtedel/ blogis, kuhu saad avatari all oleval maakera märgil klikkides.\nViimati muutis seda LillyS (Reede 05 Okt 2018, 13:52). Kokku muudetud 19 korda\nKaisukas Teis 26 Jan 2010, 18:14\nmina pakun ennast välja\nkoon, heegeldan, tikin\nmapikas Nelj 28 Jan 2010, 08:04\nPange mindki nimekirja. Mina koon ja heegeldan\nNuksu Nelj 28 Jan 2010, 09:54\nMina teen ka tellimise peale, tikin, koon ja heegeldan\ntrinsu Teis 09 Veeb 2010, 17:32\nReastan ennast ka Koon ja heegeldan.\nrion Nelj 11 Veeb 2010, 00:00\nMa ka koon ja heegeldan (vahel õmblen ka)\nrion Esm 15 Veeb 2010, 19:15\nSaatsin talle täna teate, ehk ta siis vaatab õhtul postkasti ... :naks:\nAnnely Nelj 18 Veeb 2010, 16:08\nMina ka heegeldan\ns6ps Esm 08 Märts 2010, 09:21\nMina koon päris hästi Ja võiksin ka teistele kududa, et saaks rohkem kududa :irv:\nsumiseja Reede 01 Apr 2011, 08:56\nkoon ja heegeldan tellimusi eelkõige isetehtud mustritele, aga kahjuks pole hetkel pakkuda pildilist ülevaadet oma töödest. Nii et kui selle paika saab, siis olen käpp.\nHeegeldusoskus : mitmekesine\nKudumisoskus : mitmekesine\nEmmaliine Reede 01 Apr 2011, 09:40\nPõhimõtteliselt võib mind ka rivistada tegijate hulka. Aga ma teen tellimuse peale vaid mütse.\nAnnyliis Reede 01 Apr 2011, 10:22\nMina tellimuse peale võin märkmikuid/albumeid/kalendreid köita ja mummukotte heegeldada.\nkairit. Reede 01 Apr 2011, 16:47\nMina koon ja heegeldan, vähesel määral ka vildin, õmblen, köidan märkmikke ja pärlendan.\nJansa Esm 23 Mai 2011, 14:34\nKui vajad abikätt heegeldatud või kootud asjakeste näol ( suvepluusid ja -tuunikad, suvemütsid ja pearätid lastele ), siis aitan teostamisega heal meelel. Peamiselt teeksin lastele, kokkuleppel ka täiskasvanuile.\nKülaline Esm 23 Mai 2011, 19:03\nMina koon ja õmblen meelsasti\nKa keerulisemaid asju\ntiianiin Esm 23 Mai 2011, 21:05\nMina olen ka nõus kuduma.\nMerrukas Teis 07 Juun 2011, 11:28\nmina köidan märkmikke ja albumeid www.merrukas.blogspot.com\nViimati muutis seda Merrukas (Teis 07 Juun 2011, 13:51). Kokku muudetud 1 kord\ntsunaami Esm 04 Juul 2011, 19:59\nMina teen nipsasju, ehteid pärlitega ja ilma - pärliussid, mobiilikotid, mooniprossid\nHeegeldusoskus : synnistsaati\nKudumisoskus : synnistsaati\neleriin19 Nelj 25 Aug 2011, 07:50\nKas oleks ka võimalik reastuda. Ise heegeldaks ja köidaks ja natukene kooks ka, kui keegi tahab\nrion Nelj 15 Dets 2011, 10:15\nMida teha selliste inimestega, kes siin kangesti tahavad miskit asja tellida ja ühendust võtavad, aga siis hoopiski ära kaovad ning kirjale enam ei vasta (kuigi on selle läbi lugenud)?\nKrentu Nelj 15 Dets 2011, 10:22\nKas nad kaovad ära siis, kui Sul juba lõng ostetud ja töö alustatud või valmis? Siis on küll paha lugu....\nKui nad peale hinna-juttu ära kaovad, siis mina lihtsalt tõden, et küllap oli hind nende jaoks liiga kallis aga nad ei taha seda välja öelda ja lihtsalt "kaovad ära". See on täitsa tavapärane käitumine\nrion Nelj 15 Dets 2011, 10:29\nÕnneks praegusel juhul ei olnud lõng välja ostetud (see oleks mulle muidu väga kõva pauk olnud).\nJäid jutud, et kui "rahapäev" siis kantakse esialgu lõngaraha üle jne... enam-vähem oli aeg paika pandud ja mustri-suuruse valik oli ka juba läbi räägitud...\nNo kui avastad, et kahjuks ikka ei ole nii palju raha või hakkab rahast kahju, siis oleks ju viisakas teada anda, et sorry, aga ei ole võimalik...\nKrentu Nelj 15 Dets 2011, 10:31\nMuidugi oleks see viisakas ja no elemenaarne lausa aga paraku inimsed ikka "unustavad" seda teha.\njanelle25 Nelj 15 Dets 2011, 10:37\n[b]Pange mind nimekirja!\nMina koon,heegeldan ja valmistan pärlitest ehteid!\nRetsete Nelj 15 Dets 2011, 11:33\n@rion kirjutas: Õnneks praegusel juhul ei olnud lõng välja ostetud (see oleks mulle muidu väga kõva pauk olnud).\nVene inimsed näiteks peavad seda enesestmõistetavaks, et kui nad midagi mult tahavad, siis kõigepealt tuleb mulle summa, mille eest ma lõnga ostan. Mina veel ei teadnud, kuidas seda viisakalt küsida, aga nende jaoks oli see jah nii norm, et polnud küsida vajagi :irv:\nAga Rion - kui sa veel tegelikku tööd pole teinud ja ta nii kadunud on, siis unusta ta lihtsalt ära. Kui ikka tahtmist, küll siis ise ühendust võtab.\nsokid kudumine salakudumine sokisalakas väljakutse beebitekk MustrimaailmaSalakudumine laste MustrimaailmaVIPSalakudumine lõngapood kootud ninast_alustatud mustrimaailmaVIPsokisalakas sall heegeldatud jõulusalakas twin lanesplitter kuidas kampsun MustrimaailmaSokiaasta kaelus mustrid lõng MustrimaailmaSokiaasta2021 vest


Koduotsija: pere kaotanud trullakas Soonja on osav sitsija – leiaks vaid pere, kellele seda näidata - Pärnu Postimees\nKoduotsija: pere kaotanud trullakas Soonja on osav sitsija – leiaks vaid pere, kellele seda näidata\nKui Soonja perenaise maine teekond lõppes, ootas teda ees varjupaika saatmine.\nFOTO: MtÜ Seltskond Käppadel\nAlla põlve kõrguse beežika kasukaga koeraemanda Soonja elu pole olnud meelakkumine. Sõbralik kuts on kaotanud kogu oma pere ja uue kodu leidmiseni on end ajutiselt sisse seadnud heasüdamlike vabatahtlike juures Tootsis.\nÜheksa-aastase Soonja peremees lahkus siitilmast mõne aasta eest, hiljuti läks manala teed perenainegi. Viimased kolm kuud on kuts elanud MTÜ Seltskond Käppadel vabatahtlike hoole all.\nTootsis tegutseva ühingu eestvedaja Kelly Ardan on Soonjat juba hästi tundma õppinud. “Tegemist on tõeliselt truu koeraga, kellel uue inimese omaks võtmisega läheb natuke aega. Pidime ikka vaeva nägema, et temaga jutule saada,” rääkis Ardan.\nSoonja on vaatamata üheksale eluaastale nooruslik ja sitsib toidu peale.\nSoonjale sobiks kõige paremini kodu, kus ei ela väikseid lapsi ega teisi loomi. Uus kodu võiks olla maja koos koerakindla aiaga, et neljajalgne sõber saaks ilusa ilmaga aias värsket õhku hingata.\n“Ta armastab meeletult õues olla, kuigi on varem elanud korteris. Kindlasti vajab ta igapäevaseid jalutuskäike rihma otsas, sest loomaarst on rangelt soovitanud Soonjal kolmandiku kehakaalust alla võtta,” täpsustas aastaid koduta loomi aidanud Ardan.\nTa oskab imearmsalt toidu peale sitsida ja õpib praegu, kuidas rihma otsas viisakalt jalutada.\nLinnas võib koerakesel Ardani arvates olla keeruline hakkama saada. “Ta pole harjunud linnatänavate, suure hulga inimeste ega autodega ning linnamüra muudab ta ärevaks. Ka autosõit ei kuulu tema lemmiktegevuste hulka,” selgitas ta.\nKui Soonja süda võita, on ta armastust täis ja lõbus koer, käitumise poolest üsna nooruslik. “Ta oskab imearmsalt toidu peale sitsida ja õpib praegu, kuidas rihma otsas viisakalt jalutada,” lisas Ardan.\nSoonja on steriliseeritud, kiibistatud ja saanud parasiiditõrje. Huvilistel palutakse ühendust võtta MTÜ Seltskond Käppadel telefonil 5841 6002 või meilil kiisupoisid@gmail.com.\nSõbralik Soonja peaks veterinaari soovituse kohaselt pisut dieeti pidama.\nKutsa vastu huvi tundvatelt inimestelt tuleb temaga enne kindlasti paar korda kohtumas käia, et tutvust sobitada.\nUude koju läheb Soonja loovutuslepinguga ja -tasu eest, et annetuste abil toimiv ühing saaks edaspidigi hädasolijaid aidata.


Kolm Helsingi meest on Baltimaadest ja Balkanilt noppinud suuri rahalisi võite - eestinen\nKolm Helsingi meest on Baltimaadest ja Balkanilt noppinud suuri rahalisi võite\nKolm Helsingi meest on ostnud üles väikseid ja odavaid ettevõtteid või neis osalusi, vahetades vajadusel juhtkonda ning ettevõtteid kasvatades ja müünud need edasi miljonite võrra kallimalt.\nFirma KJK Capital omanikud Kustaa Äimä, Kari Salonen ja Jaakko Salmelin otsivad Balti riikidest ja Balkanilt odavaid firmasid ja teenivad nende kaudu miljoneid. Äsja laekus firma arvele 733 miljonit dinaari ehk 6,2 miljonit eurot Belgradi lennujaama osakute müügist. Mehed on Ida-Euroopa turgudele investeerimisega tegelenud viimased 20 aastat, vahendab Helsingin Sanomat.\nKJK Balti investeerimisfondi väärtus on 20 aastaga enam kui kümnekordistunud ja 2012. ning 2014. aastatel asutatud Balkani fondide väärtus on enam kui kahekordistunud.\nSerbia valitsus erastas 2010. aastal lennujaama nii, et kodanikud said kõik ühe lennujaama aktsia. KJK võttis ühendust kohaliku maakleriga ja palus aktsiad inimestelt kokku osta. Tänu sellele sai KJK-st Serbia valitsuse kõrval lennujaama suuruselt teine osanik. 1,8 miljoni euro eest soetatud osakud müüdi maha 6,2 miljoniga. Lisaks on saadud dividendidena 700 000 eurot. Tulu on saadud 5,1 miljonit eurot.\nKJK lugu sai alguse juba 1994. aastal, kui Soome Kansallis-Osake-Pankki hoidis klientide soovil Hansapanka aktsiaid. Sellest ajast huvitub Kari Salonen Eesti aktsiatest. 1995. aasta algul asus Salonen tööle investeerimispangas Williams de Broe ja hakkas seal vahendama Eesti aktsiaid klientidele. Ta oli väiksest peale korjanud marke ning leidis, et aktsiate ost Eesti-suguselt arenevalt turult on nagu markide kogumine.\nHaruldaste aktsiate omandamine nõudis oma initsiatiivi, aga suurem kogus oli rohkem väärt kui üksikute markide omanikud oleks osanud arvata.\nKustaa Äimä asus Williams de Broe juures tööle 1997. aastal ja 1998. aastast alates investeerisid nad koos klientide raha Balti riikide aktsiatesse.\nMehed nägid oma võimalust aktsiaturgudel 2008. aastal, kui puhkes finantskriis, majanduslangus sõi Eestis SKP-st korraga 20 protsenti ja aktsiahinnad langesid 70 protsenti. Nii nagu pärast Vene kriisi 1998. aastal, kui kõik teised müüsid, siis nemad ostsid. Enne investeerimispangandusse suundumist oli Äimä tööl Soome Pangas arenevate turgude uurimisosakonnas.\nÄimä, Saloneni ja 2001. aastal firmasse suvepraktikale tulnud Jaakko Salmelini juhitav KJK investeerimisfond läks 2000. aastal Danske Banki omandusse. Fondi investorid olid väga rahul just nende portfellihalduritega ja 2010. aastal otsustati Danske tiiva alt välja tulla. Lahkumine Danskest läks valutult ja Salonen oli Danskes veel tööl pool aastat kauem, et kõik asjad korda ajada.\nKJK investeerimisplaan on olnud algusest peale laias laastus sama. Ettevõte teeb 10-30 miljoni euro suuruseid rahasüste ettevõtetesse, kus ta haarab kontrolli kas ise või koos mõne teise omanikuga ja enamasti läbi kontrolliva osaluse ettevõttes. Äimä väitel on tähtis teada, kuhu ei tohi investeerida, see puudutab näiteks kuritegeliku taustaga ettevõtteid.\nÄimä väitel pole kohalikel investoritel enamasti raha, et teha üle 10 mlijoni euro suuruseid rahasüste. Rahvusvaheliste suurinvestorite huvi aga algab siis, kui vara väärtus on üle 100 miljoni euro.\nNõnda ostabki KJK kas kontrollosalusi või terveid ettevõtteid, vahetab seal vajadusel välja juhtkonna, investeerib, kasvatab käivet ja müüb ettevõtted hiljemalt 8 aasta pärast edasi teistele firmadele või investoritele.\nInvesteerimisstrateegia on üsna vanamoeline, ei mingeid riskikapitali investeeringuid. Tavaliselt ostab KJK üles üle 10 aasta tegutsenud, mõne kriisi läbi teinud, kogenud juhtkonna käes olevad ja kasumit tootvad ettevõtted, kus kasum jagatakse lähtuvalt osaluse suurusest.\nEttevõtete ostuhind on tavaliselt neljakordne EBITDA (kasum enne intresse, makse ja kulumit) ehk märkimisväärselt Lääne firmadest madalam. Müüjaid leidub küllaga ja aastas tuleb sadakond pakkumist. Kohapeal tegutsevad sihtriikides abilised.\nLisaks Balti riikidele investeeritakse Balkani maadesse nagu Sloveenia, Horvaatia, Rumeenia, Bulgaaria ja Serbia, kuna seal on samad võimalused kui Baltimaades oli 10 aastat tagasi. Narva jõest ida poole aga ei minda.\nBalkanimaades huvitavad investoreid eriti saksakeelsesse Euroopasse eksportivad tööstusettevõtted. Serbial on vabakaubandusleping nii Euroopa Liidu kui Venemaaga, ülejäänud on Euroopa Liidu liikmed.\nBalkanimaades on tööstusettevõtetes töötajate tunnipalk 5-6 eurot, Põhjamaades aga 30 eurot. Selline odav tööjõud muudab sealsed ettevõtted konkurentsivõimeliseks. Ja kui palgad tõusevad koos elatustasemega, muutub nende ettevõtete jaoks koduturg atraktiivseks.\nSeetõttu on KJK investeerinud Serbia suurimasse leivatootjasse. Ning edasi on plaanis osta 8000 lehma.\nTänu investeeringutele on KJK-st saanud Balkanimaades oluline tegija. Näiteks Sloveenias on KJK osalusega ettevõtted terve riigi erasektori suuruselt üheksas tööandja.\nÄimää ja Saloneni lood on huvitavad. Parim tootlus oli Eestis Hansapangas, kus sisse pandud raha saadi tagasi 25-kordselt. Samasugune edu oli seoses Sloveenia kraanikausse ja muid keraamilisi tooteid valmistava KovinoPlastikaga, mille KJK omandas 2016. aasta detsembris.\nKovinoPlastika endine juhtkond oli mässinud firma võlgadesse ja soetanud ohtralt kinnisvara. Pärast seda läks ettevõte panga omandusse. Enampakkumisele pandi 89 protsenti ettevõttest, müügihinnaks oli laenusumma, intressid ja veel veidi peale. KJK oli ainus pakkuja ja tänu sellelle saadi 17 miljoni eest kätte 64 miljoni eurose aastakäibega firma, mis tootis kasumit.\nNüüd on Kovino käive 70 miljonit ja EBITDA 6 miljonit eurot. Lisaks tuli välja, et ettevõttel oli suur laohoone, mis polnud raamatupidamises õieti kajastatud, nii et sealt tuli 11 miljonit lisaks. Enne ettevõtte müüki on saadud juba oma raha tagasi, muheleb Äimä.\nKJK valitseb nelja fondi, mille maht on 460 miljonit eurot. Töötajaid on 14 ja osakonnad 8 riigis. Peamised investorid on institutsioonid, näiteks pensionifondid Soomes, Taanis, Eestis, Leedus, Sloveenias ja Horvaatias. Uue Balkani fondi maht peaks kasvama 200 miljoni euroni, praegu on maht 138 miljonit.\nFond toob investoritele 20 protsenti aastatootlust. Endale võetakse haldustasu ja 20 protsenti üle 8-protsendilisest tootlusest.\n“Katos vaan, tilille on juuri tullut 733 miljoonaa dinaaria.” Salkunhoitaja Kustaa Äimän hilpeä huomio keskeyttää hetkeksi keskustelun, jota käymme rahastoyhtiö KJK:n toimistossa. 733 miljoonaa dinaaria on 6,2 miljoonaa euroa. Haluatko lukea koko artikkelin? Haluatko lukea koko artikkelin? HS Digi -tilauksella pääset lukemaan rajoituksetta tämän ja muita kiinnostavia artikkeleita