Pakis on 2 samas suuruses ja erinevat värvi öösärki (1 mündiroheline + 1 kahvatulilla). T-särgilõikelised. Pikkade varrukatega. Esiosa trükipilti ilmestavad litrid ja plüüsjad südamed. Ümarat kaelust raamib kant. Kaherealise teppõmblusega viimistlus. Pikkus ca 90 cm. Pestavad 30 °C juures. Jersey-kangas: 100% kammpuuvilla.\nSAPLET Hinda toodet, märkides vastava arvu tähekesi


tootja hebei plaanfrees masinad valguse hind võib olla kohandatud eri tüüpi raske cnc -\ntööpinkide tootmine, hebei aeon hing masinate eriala võib seeria miller, hästi jahvatamise suurte ja keskmise suurusega osa horisontaalselt vertikaaltasapinnal, kaldus lennuk, raudtee - ja kombineeritud pinnaga (näiteks v tüübi nägu langevad juhend).eri ettevõtete suhtes kohaldatav töötlemine ja säilitamine.\n13513194517, et liin:\n河北永旺兴机械专业生产机床系列产品 龙门铣床ei, hästi jahvatamise suurte ja keskmise suurusega osa horisontaalselt vertikaaltasapinnal, kaldus lennuk, raudtee - ja kombineeritud pinnaga (näiteks v tüübi nägu langevad juhend).eri ettevõtete suhtes kohaldatav töötlemine ja säilitamine.\nmiller, millel on piisavalt jäik osa, mis võib tagada täpsus ja täpsust, masin ise.masin elektri - ja kõrge automatiseeritus, masin, mida kasutatakse elektromagnetiliste kiiruse ja sageduse, kolm reguleerimise süsteem vastumeelsust, kui suur on väike, müra, sõita, stabiilne ja kompaktne.\nmiller oli kiirus on süsteem, mis võimaldab liikumise kiirus on tabelis eraldi kohandada oma tööd, ei ole vaja lõpetada.\nseade on varustatud mitmesuguste ohutuse kaitse miller, et kaitsta seadmete ohutuse ja ettevõtja\n1. kaubaveo osas olema: see hind ei sisalda kauba, maksude, puhas masin maksab.kui saadetis on saadetis asukoht ei ole teisiti väljendada, kui hind on ühine logistika ja iga koht, kus ei ole sama kaupa, vastavalt eri ostjate, nii et meie laeva tagasi ja kaupade kättesaamise kohta, määratakse kindlaks hind, mille eesmärk on tagada, et viimase tehingu hind, ja loodan, et ostjad mõistmist!!!!!!!\nkui tooted, tooted, nagu pilt pilt: kullake, kui masin on võimalik parandada kohta eraldi, on täiesti erinev, aga sama funktsiooni, võib - olla isegi parem, kallis, palun!!!!!!!!!!!!!!\n5. kui mitte tagasi nõuda tagasi kvaliteeti, kasutaja eest, peab masin olema tagasi "ja 30%, kui hüvitise summa.\n6, logistika saadetise: üldine. vaikimisi on suhteline, logistika -, kes saadab: eri klientide, logistika, keskmine iga 5... 7 päeva enne saabumise aeg, sest ebakindlusi saabumise aeg on mõnes kohas rohkem kui 7 päeva.saabumisaeg, hebei provintsis, 2 - 3 päeva jooksul.kui seda on vaja pikendada tähtaega pikendada, palun võtke ühendust klienditeeninduse, laekumise aeg!!!!!!!


Augsburgi piiskopkond – Vikipeedia\nAugsburgi vürstlik piiskopkond\nFürstbistum Augsburg (de)\nAugsburgi vürstlik piiskopkond oli üks vürstlikest piiskopkondadest Saksa-Rooma riigis ja kuulus Švaabi ringkonda. Seda ei tohi segamini ajada Augsburgi diötseesiga, mis, kuigi hallatud sama isiku poolt, oli märkimisväärselt suurem, kui vürstlik piiskopkond.\nAugsburgi linn oli pärast vaba riigilinna seisuse omandamist eraldi üksus ning samanimelisest vürstlikust piiskopkonnast põhiseaduslikult ja poliitiliselt sõltumatu. Vürstlik piiskopkond kattis umbes 2365 km² ja seal elas ligikaudu 100 000 asukat ajal, kui see Saksamaa mediatisatsiooni ajal Baierisse annekteeriti.\n1 Varajane periood\n2 Keskaegne periood\n4 Prantsuse revolutsioon ja sekulariseerimine\n5.1 Kuni aastani 1000\n5.2 Aastatel 1000–1300\n5.3 Aastatel 1300–1500\n5.4 Aastast 1500\nVarajane periood[muuda | muuda lähteteksti]\nRooma kiiver Rooma muuseumist dominiiklaste kloostris Augsburgis\nTänapäevane Augsburgi linn ilmus Straboni teostesse kui likatiide linnus Damasia; aastal 14 eKr sai sellest Rooma koloonia Augusta Vindelicorum, mis sai Hadrianuselt linnaõigused ja sai varsti suure tähtsuse kui arsenal ja mitme tähtsa kaubatee ristumispunkt.\nKuigi kristluse algus praeguse diötseesi piires on hämar, tõid selle õpetuse sinna arvatavasti sõdurid või kaupmehed. Püha Afra märtrisurma kirjelduse järgi, kes oma ümmardajatega Kristuse eest tuleriidal põletati, oli Augsburgis 4. sajandi alguses kristlik kogudus piiskop Narcissuse juhtimisel. Püha Dionysiust, Püha Afra onu mainitakse tema järglasena.\nKeskaegne periood[muuda | muuda lähteteksti]\nMidagi autentset pole teada Augsburgi kiriku ajaloost vahetult järgnenud sajandite jooksul, kuid see elas üle Rooma võimu kokkuvarisemise Saksamaal ja Suure rahvasterände turbulentsi. On tõsi, et kaks Augsburgi piiskoppide kataloogi, 11. ja 12. sajandist, mainivad mitut selle primitiivse perioodi piiskoppi, kuid esimene, kelle ülestähendamine on saanud ühemõttelist ajaloolist kinnitust, on Püha Wikterp (või Wicbpert), kes oli piiskop 739. või 768. aasta paiku. Ta võttis osa mitmest Püha Bonifatiuse poolt kokku kutsutud sinodist Saksamaal; koos Püha Magnusega Füssenist asutas ta Füsseni kloostri; ja koos Püha Bonifatiusega pühitses ta sisse Benediktbeuerni kloostri.\nKas Püha Wikterpi või tema järglase Tazzo (või Tozzo) ajal, kellest on vähe teada, asutati palju kloostreid, näiteks Wessobrunni, Ellwangeni, Pollingi ja Ottobeureni kloostrid. Sel ajal arvati ka piiskopitool, senini Aquileia patriarhaadi abipiiskop, äsjaloodud Mainzi peapiiskopkonna (746) abipiiskoppide sekka. Püha Simpert (u 810), senini Murbachi abt ja Karl Suure sugulane, renoveeris palju frankide ja bajuvaaride sõdades ning avaaride sissetungide ajal rüüstatud kirikuid ja kloostreid; ta ehitas esimese Augsburgi toomkiriku neitsi Maarja auks; ja sai keiser Karl Suurelt täpse kirjelduse oma diötseesi piiridest. Tema jurisdiktsioon ulatus sel ajal Illerist idas üle Lechi, Doonaust põhjas Albini ja lõunas Alpide jalamini. Veelgi enam, erinevad mõisad ja külad Doonau orus ja Tiroolis, kuulusid diötseesile.\nJärgmise perioodi piiskoppide seas oli teatud arv eriti silmapaistvaid, kas keisririigis täidetud ametiülesannete tõttu või isikliku kvalifikatsiooni tõttu; seega Witgar (887-87), Ludwig Sakslase kantsler ja peakaplan; Adalbero (887–910) Dillingeni krahvide hulgast, keiser Arnulfi usaldusalune ja sõber, kellele keiser usaldas oma poja, Saksa kuninga Ludwig III Lapse hariduse, väljapaistev helduse poolest kloostritele. Augsburgi piiskopitool jõudis oma suurima hiilguse perioodi Püha Ulrichi (923-973) ajal; ta tõstis väljaõppe ja distsipliini standardeid vaimulikkonna seas olemasolevate koolide reformimisega ja uute loomisega ning kanooniliste külastuste ja sinoditega; ta hoolitses vaeste eest ning ehitas ümber lagunenud kirikuid ja kloostreid. Ungarlaste sissetungi ja Augsburgi piiramise (955) ajal julgustas ta kodanike vaprust, sundis ungarlased taanduma ja aitas palju kaasa otsustavale võidule Lechfeldis (955). Ta ehitas kirikuid Püha Afra ja Püha Johannese auks, asutas Püha Stefanose kloostri benediktiini nunnadele ja võttis ette kolm palverännakut Rooma.\nDiötsees kannatas palju tema järglase, Heinrich I (973–82) ametiajal, sest ta asus keiser Otto II vaenlaste poolele ja jäi mitmeks kuuks vangistusse. Pärast tema vabastamist loobus ta oma endistest vaadetest ja pärandas oma kirikule oma valdused Geisenhausenis. Diötsees saavutas suure hiilguse piiskop Bruno (1006–20) ajal, kes oli keiser Heinrich II vend; ta taastas mitu varemes kloostrit, asutas kiriku ja Püha Mauritiuse kolledži, pani benediktiini mungad Püha Afra kollegiaalkirikusse ja lisas piiskopivaldustele kingina oma Straubingi pärandi. Heinrich IV eestkostja, piiskop Heinrich II (1047–63) ajal sai diötsees müntimisõiguse ja rikastus paljude annetuste võrra; Embrico (või Emmerichi, 1063–77) ajal pühitseti toomkirik (1065) ning ehitati Püha Peetruse ja Püha Felicitase kirikud.\nVürstliku piiskopkonna territoorium\nTema viimastel ametisolekuaastatel, keiser Heinrich IV ja paavsti tüli ajal, milles Embrico asus keisri poolele ja allus vaid ajutiselt paavsti legaadile. Võitlus jätkus tema järglaste ajal; Siegfried II (1077–96) vastu seati üles neli vastupiiskoppi. Vohburgi krahv Hermann (1096 või 1097–1132) toetas reetmise ja salakavalusega oma nõuet ostetud piiskopiametile, kiusas ägedalt taga Püha Afra abti ja ajas ta linnast välja. Alles pärast Wormsi konkordaadi (1122) otsust sai Hermann paavsti kinnituse ja vabastati kirikuvande alt. Paavstide ja Saksa keisrite vahelistest erimeelsustest tulenevad poliitilised häired mõjusid halvasti Augsburgi kirikule.\nOli lühikesi rahuperioode, mille ajal sai kirikuelu edasise tõuke, nagu näiteks piiskop Walther II, pfaltskrahv von Dillingeni (1133–52) ajal, kelle ajal diötseesi valdused taas koondusid ja kasvasid tema enda pärandi võrra; Udalschalki (1184–1202) ajal, kes pani hiljuti avastatud Püha Ulrichi kondid suure pidulikkusega uude Püha Ulrichi ja Afra kirikusse. Rahupäevad vaheldusid konfliktiperioodidega, millesse tõmmati Augsburgi piiskoppe, sageli vastu nende tahtmist, kuna nad olid keisririigi vürstid, ja kirikuelu vajus vastavalt langusesse. Siboto von Seefeldi (1227–47) ajal loodi äsjaloodud kerjusordude kloostrid esmalt Augsburgis.\nKuulus frantsiskaan oli David Augsburgist ning dominikaan Albert Suur Lauingenist. Täiendavad konfliktipõhjused olid tülid, mis tekkisid Augsburgi piiskoppide ja linnavõimude vahele. Tülide ajal paavstide ja keisrite vahel saavutas Augsburg, nagu iga muu suur linn suuremas osas Saksamaast, tohutu rikkuse, tänu kodanike tööstus- ja äritegevusele. Aeg-ajalt püüti piirata piiskoppide ja nende kaaskondsete iidseid tsiviilõigusi nii palju kui võimalik ja isegi neid täielikult tühistada. Kodanike rahulolematus läks üle avalikuks vaenuks piiskop Hartmann von Dillingeni (1248–86) ajal ning pigistas piiskoppidelt välja palju omavalitsusvabadusi ja -privileege.\nIseloomulikuks näiteks on Saksamaa kuninga Rudolf I poolt Augsburgi Riigipäeval (1276) kinnitatud Stadtbuch või omavalitsusregister, mis sisaldas iidseid tavasid, piiskopi ja omavalitsuse õigusi jne., detailselt kirjeldatuna; sama sündmusega kinnitati Augsburg Vabaks riigilinnaks. Hartmann pärandas Augsburgi kirikule oma isa päranduse, sealhulgas Dillingeni linna ja lossi. Rahu valitses järgnevate piiskoppide ajal, kellest Friedrich I (1309–31) omandas oma piiskopkonnale Füsseni lossi ja linnuse; Ulrich II von Schönegg (1331–37) ja tema vend Heinrich III von Schönegg (1337–48) jäid ustavaks keiser Ludwig Baierlasele; Marquard I von Randeck (1348–65) sai tagasi hüpoteegiga koormatud diötseesi vara ja tehti aastal 1365 keiser Karl IV poolt Aquileia patriarhiks.\nUued erimeelsused vürstliku piiskopi ja vaba riigilinna vahel tekkisid Burkhard von Ellerbachi (1373–1404) ajal, kelle võimulesaamist tähistas tõsine ebakõla, mis kasvas välja patriitside või aristokraatliku valitsuse kukutamisest ning käsitöökodade või gildide omavalitsusvõimu tõusust. Ärritatuna Burkhardi toetusest aadlile nende võitluses Švaabimaa linnadega, rüüstasid Augsburgi asukad kanoonikute elukohti, ajasid osa vaimulikkonnast linnast välja (1381), purustasid pärast lühikest hingetõmbeaega (1388) piiskopilinnuse, praostkonna ja mündikoja ning said piiskopist peaaegu täiesti sõltumatuks. Burkhard asus suure energiaga John Wycliffe'i pooldajate ketserluse kallale, kes olid Augsburgis kandepinda leidnud, ja mõistis tuleriidale viis isikut, kes keeldusid lahtiütlemast.\nPärast Eberhard II (1404–13) surma tekkis aastal 1413 riid, kuna Augsburgi linn keeldus tunnistamast seaduslikku piiskoppi Anselm von Nenningeni (1413–23) ja esitas vastuseks Friedrich von Grafeneeki kandidatuuri, kelle oli esitanud keiser Sigismund. Selle probleemi lahendas paavst Martinus V, kes sundis mõlemad piiskopid tagasi astuma ja asendas need Peter von Schauenbergiga, Bambergi ja Würzburgi kanoonikuga (1423–69). Paavst õnnistas Peterit erakorraliste volitustega, tegi kogu Saksamaa kardinaliks ja legatus a latere. Ta töötas agaralt ja energiliselt oma diötseesi reformimisel, korraldas sinodeid ja tegi piiskoplikke külastusi, et tõsta vaimulikkonna dekadentlikku moraali ja vaimuelu; ta taastas distsipliini ning uuendas paljude kloostrite ja kollegiaalkirikute langenud hiilgust. Ta lõpetas toomkiriku ümberehitamise gooti stiilis, pühitses selle aastal 1431 ja pani aastal 1457 nurgakivi uuele Pühakute Ulrichi ja Afra kirikule.\nHilisemad prelaadid teostasid diötseesi reformimist mitte vähema hoolitsuse ja innukusega. Nende seas olid Johann II von Werdenberg (1469–86), keisri poja, hilisema keiser Maximilian I õpetaja, kes kutsus kokku sinodi Dillingenis ja innustas hiljuti leiutatud trükikunsti; Friedrich von Zollern (1486–1505), suure jutlustaja Johann Geiler von Kaysersbergi õpilane ja Dillingeni kolledži asutaja, kes korraldas sinodi samas linnas, edendas liturgiliste raamatute trükkimist ja rikastas oluliselt diötseesi omandit; Heinrich IV von Lichtenau (1505–17), suur kloostrite ja vaeste sõber ja heategija ning kunstide ja teaduste patroon.\nNende piiskoppide ametiajal omandas Augsburg oma kodanike töökuse kaudu ülemaailmse kaubanduse. Mõned oma perekondade liikmed, näiteks Fuggerite ja Welserite, olid oma aja suurimad kaupmehed; nad laenasid suuri rahasummasid Saksamaa keisritele ja vürstidele, korraldasid paavstide rahalisi ettevõtmisi ja laiendasid oma operatsioone isegi äsjaavastatud Ameerika mandrile. Augsburgi kodanike seas olid sel ajal kirjanduses ja kunstis kuulsad humanist Konrad Peutinger; vennad Bernhard ja Konrad Adelmann von Adelmannsfelden; Matthäus Lang von Wellenburg, keiser Friedrich III sekretär ning hilisem kardinal ja Salzburgi peapiiskop; väljapaistvad maalikunstnikud Hans Holbein Vanem, Hans Burgkmair Vanem ja teised. Koos rikkusega tuli ka maisuse ja saamahimu vaimsus. Kultuuri uhkus ja ülim täius sisustasid pinnase, millest eelseisev usuline revolutsioon rikkalikult toitu ammutas.\nReformatsiooniperiood[muuda | muuda lähteteksti]\nReformatsioon tõi katastroofi Augsburgi diötseesile, mis ulatus kaugemale Augsburgi vürstliku piiskopkonna territooriumist ja mille üle omas piiskop vaid vaimulikku võimu. Sinna kuulus 1050 kihelkonda rohkem kui 500 000 asukaga. Lisaks toomkapiitlile võis see kiidelda 8 kollegiaalse sihtasutusega, 46 kloostriga meestele ja 38 kloostriga naistele. Luther, kes oli enne Augsburgi Riigipäeva (1518) kutsutud ennast paavsti legaadi juuresolekul õigustama, leidis selles diötseesis entusiastlikke pooldajaid nii ilmik- kui ka tavavaimulikkonna seast, kuid eriti karmeliitide hulgast, kelle Püha Anna kloostris ta peatus; ta leidis poolehoidu ka linnanõunike, linnakodanike ja kaupmeeste seas. Piiskop Christoph von Stadion (1517–43) tegi kõik, mis tema võimuses, et peatada uue õpetuse levik; ta kutsus õpetatud mehi toomkiriku kantslisse, teiste seas Urbanus Rhegiuse, kes siiski varsti Martin Lutheri poolele asus; ta kutsus kokku sinodi Dillingenis, kus keelati Lutheri kirjutiste lugemine; ta kuulutas kogu oma diötseesis paavst Leo X bullat (1520) Lutheri vastu; ta keelas karmeliitidel, kes uut doktriini levitasid, jutlustada; ta hoiatas Augsburgi, Memmingeni ja teiste paikade magistraate mitte sallida reformijaid, ja võttis kasutusele muid sarnaseid meetmeid.\nConfessio Augustana lugemine keiser Karl V poolt Augsburgi riigipäeval 1530\nAugsburgi vürstlik piiskopkond ja diötsees\nVaatamata kõigele sellele said Lutheri järgijad võimu linnavalitsuses, mida hõlbustas asjaolu, et vaba riigilinn Augsburg oli vürstlikust piiskopist täiesti sõltumatu. Aastaks 1524 olid erinevad katoliku kiriku tavad, eelkõige kinnipidamine paastuajast, Augsburgis kaotatud. Taganenud preestrid, kellest paljud olid Lutheri eeskujul naise võtnud, said linnavalitsuse toetuse, ja katoliiklased kaotasid õiguse jutlustada. Saksa talurahvasõja ajal purustati paljud kloostrid, institutsioonid ja lossid.\nAastatel 1524–1573 oli Augsburgis märkimisväärne anabaptistide esindatus. 1527. aasta augusti lõpus oli see Märtrite sinodi kogunemiskoht, erinevate anabaptistide rühmade esindajate rahvusvaheline kohtumine. Enamus osalejaid suri lühikese aja jooksul oma usu eest märtritena.\nAugsburgi riigipäeval aastal 1530, millel niinimetatud Confessio Augustana keisrile piiskopipalee kabelisse toimetati, andis keiser välja edikti, mille kohaselt tuli kõik uuendused kaotada ja katoliiklased nende õiguste ja vara osas taastada.\nKuid linnavalitsus astus selle vastu, kutsus tagasi (1531) maapakku saadetud protestantlikud jutlustajad, surus alla katoliiklikud teenistused kõigis kirikutes peale toomkiriku (1534) ja ühines aastal 1537 Schmalkaldeni liiduga. Selle aasta alguses tehti linnavalitsuse seadlus, mis keelas kõikjal missa pidamise, jutlustamise ja kõik kiriklikud tseremooniad ning andis katoliku vaimulikkonnale võimaluse end taas kodanikena registreerida või linnast lahkuda. Valdav enamus nii ilmik- kui ka tavavaimulikkonnast valis pagenduse; piiskop taandus koos toomkapiitliga Dillingeni, kust ta saatis paavstile ja keisrile pöördumise oma häda heastamiseks. Augsburgi linnas hõivati katoliku kirikud luterlike ja zwinglistlike jutlustajate poolt; linnavalitsuse käsul eemaldati pühapildid ning Martin Buceri ja teiste õhutusel järgnes populaarse pildirüüste häbiväärne torm, mille tulemusel hävines palju suurepäraseid kunsti- ja antiikteoseid.\nSuurimat sallimatust teostati katoliiklaste peal, kes olid jäänud vabasse riigilinna; nende koolid saadeti laiali; vanemaid sunniti saatma oma lapsi luterlikesse asutustesse; range karistuse ähvardusel oli missa kuulamine isegi väljaspool linna keelatud. Otto von Waldburgi (1543–73) ajal oli märgata esimesi paranemise märke suhtumises katoliiklastesse. Sõjategevuse puhkemisel (1546) keisri ja Schmalkaldeni liidu vahel haaras Augsburg liidu liikmena relvad Karl V vastu ning piiskop Otto piiras ja rüüstas Füssenit ja võõrandas peaaegu kõik ülejäänud diötseesi valdused.\nKuid pärast võitu Mühlbergi all (1547) marssisid keisriväed Augsburgi vastu ning linna sunniti armu paluma, loovutama 12 suurtükki, maksma trahvi, taastama suurem osa kirikuid katoliiklastele ning hüvitama diötseesile ja vaimulikkonnale võõrandatud vara. Aastal 1547, varsti pärast keisrit tuli piiskop Otto von Waldburg, kes oli vahepeal kardinaliks saanud, koos toomkapiitliga linna tagasi. Augsburgi Riigipäeval aastal 1548 korraldati niinimetatud "Augsburgi usurahu". Pärast ajutist linna okupeerimist ja katoliikliku teenistuse allasurumist Saksimaa kuurvürsti Moritza poolt (1551) sõlmiti 1555. aasta Riigipäeval "Augsburgi usurahu"; sellele järgnes pikk rahuperiood.\nReformatsiooni rahutused olid oma tulemustes katastroofilisemad kogu diötseesis ja külgnevatel maadel, kui Augsburgi vahetus ümbruses. Seega, pärast mitmeid häireid ja katoliikluse ajutisi taastamisi said protestandid lõpuks ülemvõimu Württembergis, Oettingenis, Neuburgis, vabades riigilinnades Nördlingenis, Memmingenis, Kaufbeurenis, Dinkelsbühlis, Donauwörthis, Ulmis, kiriklikul Feuchtwangeni territooriumil ja mujal. Kokku kaotas Augsburgi diötsees nende ususõdade jooksul reformatsioonile umbes 250 kihelkonda, 24 kloostrit ja üle 500 benefiitsi. Kuigi religioosne murrang tõi kaasa suure maise vara kaotuse, mõjus see kasulikult ka diötseesi usuelule.\nPiiskop Christoph von Stadion, püüdes kaitsta katoliiklust reformatsiooni rünnakute eest, püüdis tugevdada ja taaselustada kirikudistsipliini, mis oli kahjuks kahanenud, nii ilmik- kui ka tavavaimulikkonna seas. Seda tööd tehti isegi jõulisemalt piiskop Otto von Waldburgi poolt, kes saavutas viljaka vastureformatsiooni. Sagedaste külastustega püüdis ta tutvuda olemasolevate pahedega ning diötseesi sinodite kaudu ja jõuliste meetmete täitmisega harimatute ja liiderlike ilmik- ja tavavaimulike vastu püüdis ta neid tingimusi kõrvaldada. Ta edendas haridust koolide asutamisega; ta kutsus jesuiidid oma diötseesi, teiste seas õnnistatud Petrus Canisiuse, kes aastast 1549 toomkiriku jutlustaja, pihiisa ja usuõpetajana kasutas märkimisväärselt viljakat ja mõjusat õpetajaametit. Aastal 1549 asutas piiskop Otto Dillingenis seminari preestrite koolitamiseks, saades paavstilt (1554) määruse, mis tõstis selle ülikooli seisusesse, ja andis aastal 1564 uue ülikooli juhtimise jesuiitidele, kellele ta Dillingeni kolledži ehitas. See on tingitud tema väsimatust tööst ja Canisiuse omast, et palju suuremat osa diötseesist kirikule kaduma ei läinud.\nPiiskopiloss Dillingen an der Donaus\nFüsseni loss, piiskoppide suveresidents\nOtto vahetute järglaste ajal edenes tema algatatud elavnemine kiirelt ja koostati palju suurepäraseid dekreete. Marquard II vom Bergi (1575–91) ajal asutati Dillingenis paavstlik õpilaskodu (alumnatus), Landsbergis rajati jesuiitide kolledžid ja läbi Fuggeri perekonna helduse ka Augsburgis (1580). Heinrich von Knoringen, kes tehti piiskopiks 28-aastaselt, tundis erilist huvi Dillingeni ülikooli ja seminari vastu, rikastades kumbagi paljude annetustega; ta kutsus kokku mitu sinodit, pööras Neuburgi hertsogi Wolfgangi katoliiklusse ja meelitas oma pika valitsemisaja jooksul (1598–1646) palju protestantlikke linnu ja kihelkondi katoliku kirikusse, saades teatud viisil abi jesuiitidelt, kellele ta Neuburgis, Memmingenis ja Kaufbeurenis asutused asutas.\nKeiser Ferdinand II Restitutsiooniedikti abil (1629), mida piiskop söakalt ja isegi liiga jõuliselt täitis, saavutas Kolmekümneaastane sõda esiteks Augsburgi diötseesi endiste valduste peaaegu täieliku taastamise. Augsburgi okupeerimine Gustav II Adolfi poolt (1632) taastas protestantidele ajutiselt jõudude tasakaalu. Kuni linna vabastamiseni keisrivägede poolt (1635) olid katoliiklased kõva surve all ja neid sunniti andma ära kõik, mille nad olid Restitutsiooniediktiga saanud. Lõpuks rajas Vestfaali rahu (1648) võrdsuse katoliiklaste ja protestantide vahele, ja järgnes pikk siserahu periood.\nTänu kahjudele, mida diötsees lepingu tõttu kannatas, pandi piiskop Sigismund Franzi, Austria ertshertsogi (1646–65) poolt keisri kantselei ette pühalik protest. See piiskop valitses diötseesi oma nooruse tõttu haldurite kaudu ja astus hiljem ametist tagasi. Tema järglane Johann Christoph von Freyberg (1665–90) soovis eriti likvideerida rasket võlakoormat, mida kapiitel kandis, kuid oli kirikute ja kloostrite suhtes siiski suuremeelne. Tema järglane Alexander Sigismund (1690–1737), Pfalzi kuurvürsti poeg, valvas õpetuse puhtust liturgias, raamatutes ja jutlustes. Johann Friedrich von Stauffenberg (1737–40) asutas Meersburgi seminari ja algatas rahva seas misjoni. Hessen-Darmstadti maakrahv Joseph (1740–68) kaevas suure tseremooniaga välja Püha Ulrichi kondid ja algatas uurimise Maria Crescentia Hössi elust, kes suri pühaduse lõhnas. Saksimaa ja Poola vürst Clemens Wenzeslaus (1768–1812) tegi suurel arvul suurepäraseid distsiplinaarregulatsioone ja võttis meetmeid nende täideviimiseks; pärast Jeesuse Seltsi allasurumist pakkus ta selle liikmetele oma diötseesis kaitset ja elatist; ta avaldas jõulist vastupanu kiirelt levivale ratsionalismile ja truudusetusele ning sai austatud paavst Pius VI visiidiga (1782).\nPrantsuse revolutsioon ja sekulariseerimine[muuda | muuda lähteteksti]\nSelle piiskopivalitsuse ajal algas ülemaailmne murrang, mille pühitses sisse Prantsuse revolutsioon. Selle saatuseks oli panna lõpp kiriku ilmalikule võimule Saksamaal ja langetada Augsburg keisririigi vürstkonna seisusest. Aastal 1802 anti Igavese Riigipäeva (Reichsdeputationsrezess) delegatsiooni tegevusega Augsburgi diötseesi territoorium Baieri kuurvürstile, kes võttis valdused üle 1. detsembril 1802.\nToomkapiitel koos 40 kanooniku, 41 benefiitsi, 9 kolleegiumi, 25 abtkonna, 34 kerjusordude kloostri ja 2 nunnakloostriga olid selle sekularisatsiooniteo ohvrid. Kahjuks hävitati Baieri ministri Maximilian von Montgelasi nimetatud volinike taktitu käitumise tõttu lugematul arvul kunstiaardeid, väärtuslikke raamatuid ja dokumente. Pärast viimase vürstliku piiskopi surma (1812) jäi piiskopitool viieks aastaks vabaks; diötseesi osad, mis jäid väljapoole Baierit, eraldati sellest ja liideti teiste diötseesidega. Alles aastal 1817 taastati konkordaadiga Püha Tooli ja Baieri valitsuse vahel Augsburgi diötsees ja tehti Müncheni–Freisingi metropoolia alluvaks. Aastal 1821 kasvatati Augsburgi vaimulikule võimule alluvat territooriumi osade liitmisega kaotatud Konstanzi piiskopkonnalt ja sellega määrati kindlaks tänapäevased piirid.\nPiiskopid[muuda | muuda lähteteksti]\nJohann Otto von Gemmingen, Augsburgi vürstlik piiskop 1591–98\nKuni aastani 1000[muuda | muuda lähteteksti]\nu 200 – Dionysius (Püha Afra onu), kinnitamata\nu 300 – Narcissus, kinnitamata\nvaba aastani 582\nHeinrich I (Heinrich von Geisenhausen), 973–982\nLiutold (Ludolf von Hohenlowe), 989–996\nAastatel 1000–1300[muuda | muuda lähteteksti]\nHeinrich II, 1047–1063\nWalter I von Dillingen, 1133–1152\nHartwig I von Lierheim, 1167–1184\nSiegfried III von Rechberg, 1208–1227\nHartmann von Dillingen, 1248–1286\nAastatel 1300–1500[muuda | muuda lähteteksti]\nHeinrich III von Schönegg, 1337–1348\nMarquard I von Randeck, 1348–1365\nJohann I Schadland, 1371–1372\nJohann II von Werdenberg, 1469–1486\nFriedrich II von Zollern, 1486–1505\nAastast 1500[muuda | muuda lähteteksti]\nHeinrich IV von Lichtenau, 1505–1517\nOtto von Waldburg, 1543–1573\nMarquard II vom Berg, 1575–1591\nHeinrich V von Knöringen, 1599–1646\nSigismund Franz (Österreich-Tirol), 1646–1665\nJohann Christoph von Freyberg, 1666–1690\nAlexander Sigismund von der Pfalz, 1690–1737\nClemens Wenzeslaus von Sachsen, 1768–1812\nFranz Friedrich von Sturmfeder, peavikaar 1812–1818\nAugsburgi piiskop, tänapäevane katoliku piiskopkond\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Augsburgi_piiskopkond&oldid=5393831"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 12:55, 16. juuli 2019.


Praktikal Selfridge´i kaubamajas | YU Talent Media\nPraktikal Selfridge´i kaubamajas\nby YU Magazine | dets. 22, 2015 | Elustiil | 0 comments\nEsimeses kirjutises mainisin, et õpin Inglismaal. Seekord räägin lähemalt oma erialast ning võimalustest, mis see mulle toonud on. Kui leiad, et tahad õppida moodi, kuid mitte loovalana, nagu mina, siis tasub kindlasti edasi lugeda.\nMis ala see siis täpsemalt on?\nPäris õiget tõlget ei oska ma selle erialanimele anda, kuid ingliskeelne nimetus on Fashion Business & Promotion. Minu arvates see promotion osa seal on veidi üleliigne, aga las ta jääb. Mu aine koosneb väga erinevatest moodulitest. Ühe aasta jooksul olid mul moodulid turunduse, sisseostu ja müügi, trendide ennustamise ja üleüldise moeäri toimimise kohta. Erinevalt paljudest teisest ülikooli erialadest pole minu alal eksameid. Kogu hindamine käib moodulite projektide järgi. Peame tegema ajakirju, raamatuid, erinevaid moodboarde ning neid õppejõududele esitlema. Võib küll tunduda nagu kõige lihtsam asi üldse, sest pole tuupimist ega kontrolltöid, panna kokku lihtsalt väike raamat piltide ja mõningase jutuga, kuid tegelikkuses ei suuda ma enam isegi kokku lugeda neid unetuid öid, kus meeleheitel ja pisarates ühe projekti kallal pusisin. Üks kõige kohutavamaid kogemusi oli sisseostu ja müügi projekt, mille kallal töötasin päris kaua ning paar päeva enne tähtaega läks mu arvuti katki ja kaotasin kogu töö, mida olin teinud InDesignis ja Illustratoris (Illustrator on mu jaoks kõige närvesöövam programm üldse ja teadmine, et pean kõik uuesti tegema tekitas paanikat). Istusin siis mitu päeva järjest koolis ja tegin kogu oma töö uuesti algusest peale, olles ise närvivapustuse äärel. Projekt oli koostöös River Islandiga ning hiline sisseandmine ei tulnud isegi mõttesse. Kõik pidi saama õigeks ajaks valmis, et näidata austust õppejõudude vastu, kes nägid nii palju vaeva ning kutsusid RI inimesi meile rohkem brändist, stiilist ja kontoritöö toimimisest rääkima. Pärast esimese aasta lõpetamist ja teise alustamist mäletan ma siiani kõvasti rohkem nendest moodulitest, kui gümnaasiumis pähe õpitud matemaatikavalemitest ja rakubioloogiast, ning leian, et iseseisvate projektide kallal töötamine on poole suurema kasuteguriga, kui ühekordne eksamiks või kontrolltööks tuupimine.\nTeine aasta algas ülihuvitava projektiga, milleks oli visual merchandising Selfridges’i jaoks. Ülesanded jagati kätte juba suvel. Pidin koguma erinevat materjali Selfridges’i kohta ning panema kokku esitluse, mida esitleda õppejõududele. Mida ma aga ei teadnud oli see, et see projekt oli reaalne koostöö kaubamajaga ning regulaarselt rääkisime oma grupiga Selfrdiges’i visual merchandising osakonnaga oma ideedest. Minu grupi idee oli tuua Selfridges’i kaubamajja Kanye Westi Yeezy Season 2 nahatoonide järgi ning lisada sellele juurde ka Giuseppe Licari Humus näitus tähistamaks erinevate inimeste erinevaid eluteid. Lisaks tegime ettepaneku tuua Selfridges’i, inspireerituna nende Fragrance Lab projektist, Beauty Lab´i, mis pakub inimestele võimalust luua personaliseeritud ilutooteid koostöös A la Carte brändiga. Oma ideede tutvustamiseks tegime raamatu, täpsemalt 220 lehekülge (mille printimine ja köitmine oli põhimõtteliselt sama kallis, kui mu vee- ja elektriarve) ning esitlesime lühiversiooni sellest Selfridges’i kontoris. Närvid ütlesid muidugi mitu korda üles ja töö sai valmis sisseandmise tähtpäeval. See terve päev oli täielik kaos. Hommikul printima minnes oli töökoja ees pommiähvardus ja terve tänav suleti. Kell oli 11:20 ning inimestel keelati hoonetest väljuda, kuid kell 12:00 oli viimane hetk töö sisseandmiseks. Kui tähtajast üle minna, siis kaotaksid mitmeid protsente oma lõpphindest – ühe sõnaga totaalne paanika. Õnneks lõppes kõik hästi ning jõudsime oma idee tutvustuse üle anda lausa 10 minutit enne tähtaega. Esitluse eel oli närv päris suur, sest ma polnud varemalt nii tähtsa publiku ees esinenud. Kui tavaliselt olen ärevusest poolsurnud ja närvid ütlevad üles ka kõige väiksemat esitlust tehes, siis seekord tänu nende inimeste loodud sõbralikkusest pakatavale õhkkonnale läks kõik kiirest ja pingevabalt. Nüüd jääb üle vaid oodata hinnet. Tänu sellele projektile sain Selfridges’i praktikale, sest nende tiimile meeldis ülikooliga väga koostööd teha, mistõttu pakuti välja ka mitu kohta tudengitele kogemuste saamiseks.\nKõigile, kes tahavad õppida moodi minule sarnasel viisil, soovitan soojalt vaadata välismaiste ülikoolide poole. Teiste riikide kohta ei oska öelda, kuid kuigi siin Inglismaal on õppimine ja elamine kallis, on kõik võimalused, mida ülikool õpilaste jaoks loob, seda väärt!


Ehitusinseneri päev Tartus < Ehitusinseneri erialapäev < Ehituse ja arhitektuuri instituut < Instituut < Tallinna Tehnikaülikool - Sinu elustiil!\nRegistreeru infopäevale siin ja vali sind huvitav töötuba!\nEhitusinseneri päev toimub Tallinna Tehnikaülikooli Tartu kolledžis 21. märtsil algusega kell 14.00. Kogunemine kell 13.45- 14.00.\n14.00 Tutvustatakse ehitusinseneri valdkonna õppekavasid:\nehitiste projekteerimine ja ehitusjuhtimine\nInfot jagavad ehituse ja arhitektuuri instituudi õppekava juhid, üliõpilased ja oma erialal töötavad vilistlased.\nPeale erialade tutvustust on võimalik harjutada kätt kuni kahes praktilises töötoas ning suhelda vabas õhkkonnas õppejõudude ja üliõpilastega\nTöötoad kestusega 1h algavad kell 15.15 ja 16.15\nVR-prillidega virtuaalne tuur Tallinna liginullenergia ühiselamus\nTöötoas tutvustatakse TalTech’I liginullenergia ühiselamut ja selle renoveerimist ning on võimalik teha ringkäik hoones VR prillide abil.\nArutletakse IT-rakendusvõimaluste üle ehituses, sest kogu tulevikuhoone projekteerimine, kontrollarvutused, ehitus ja haldus tiirleb kolmemõõtmelise täppismudeli/andmebaasi ümber. Tudengid on valmis meisterdanud Tartu kolledži peamaja, Tartu Tähetorni ja mitmete teiste Tartu hoonete mudelid, seega kehastume tuleviku ehitusjuhtideks ja püüame nautida nende erinevate rakenduste võlu. Uuritakse hoone konstruktsiooni ja materjale ning hinnatakse erinevate värvide, materjalikasutuste ja haljastuse efekti. Simuleeritakse päikese ja varjude liikumist erinevatel aastaaegadel ja kellaaegadel ning leitakse sobivaimad kohad töölaudade ja uinumiskohtade paigutamiseks. Jalutatakse tulevikulinnas ja tekitatakse video kaunimatest vaadetest\nGeodeesia mõõdab maailma\nTöötuba tutvustab geodeesia ehk maamõõtmise valdkonda. Proovime erinevaid mõõteseadmeid ja –meetodeid ning lahendame lihtsamaid täppismõõtmise ülesandeid. Uurime topograafiliste kaartide ja koordinaatide määramise olulisust, tutvume kaugseirelise (droonidelt, lennukitelt, satelliitidelt) mõõdistamise võimalustega.\nHakkame ehitama teed\nTeeme esimesed sammud saamaks teedeinseneriks! Ehitame liivast tee muldkeha vähendatud mudeli ning kontrollime selle kandevõimet. Töötuba toimub võistluse vormis ning osalejad saavad auhinnatud!\nTeeme õhukeseseinalisest kandeelemendist (paberist) torni, mille kandevõimet kontrollime katseliselt.\nEhitusmaterjalide parameetrite määramine\nNäidistund laboris koosneb teoreetilisest ning praktilisest osast. Teoreetilises osas antakse ette betooni tugevus- ja vajumisklass ning leitakse absoluutmahtude meetodi järgi selle koostisosade mahud. Praktilises osas valmistatakse vastavalt arvutustulemustele betoon ning viiakse läbi konsistentsi kontroll kasutades vajumiskatse metoodikat. Peale kontrolli valmistatakse katsekehad. Labori lõpuks tehakse samadel tingimustel valmistatud katsekehadega survekatse.


Kaalulangus maratoni tempos. Rasvaskaotus tugevuse koolituse kaudu\nKaalulangus maratoni tempos.\nMa tean, et osad lugejad vangutavad siin pead ja tahaksid mind kõvasti manitseda. Jooksmine sobib igale kehatüübile. Loomulikult on ka siin erandeid, näiteks rasvunud või rasvumisele kalduvate inimeste näol, kellele liigne ülekaal tekitab juba terviseriske, kuid normaalse kehakaalu või kerge ülekaalu puhul ei tahaks kindlasti soovitada kiiremat kaalulangust, kui 2 kg kuus. Samas on uuringutega tuvastatud küllaltki tugevad seosed näiteks keha rasvasisalduse ja võistlustulemuse vahel.\nAllpool on nädalane maratonide ajakava, mille abil saate võidujooksu ja töötab kogu oma potentsiaaliga.\nPidage meeles, et see ajakava ei ole mõeldud keegi, kes on täiesti uus, et ta töötab või ei ole viimastel kuudel töötanud. Selle koolituse ajakava alustamiseks peate teil olema kaalulangus maratoni tempos umbes 20 miili nädalas ja sul peaksite olema võimeline üheaegselt sõitma kuni 10 miili. Kui te ei ole sellel tasemel, võite proovida pikemat maratonitreeningu programmi.\nVaadake neid maratoni treeningplaane erinevatel tasanditel ja pikemateks koolitusperioodideks. Nädalane koolitus käib Teie koolitus hõlmab tempo jookseb, intervallide, pikkade jooksevuste ja kerge käivitada, mida kõik allpool selgitatakse. Vaadake nädala graafikut allpool üksikasjade kohta täpselt, kui palju kulgema ja millises tempos.\nGraafik ei näita, millist päeva iga treeningut käivitada, seega on otsustada, kas soovite neid käituda. Kuid püüdke vältida tempo jookseb, intervallide kulgemist ja pikki jooksmisi tagasiulatuvatel päevadel.\nTe peate puhkepäeva võtma või vahepeal läbima lihtsa jooksu või ristlõike. Tempo Run TR : tempo jooksebsaate alustada ja lõpetada mõned miili lihtsalt ja mugavas tempos. Rohkem arenenud jooksjad võivad alati lisanduda mõnele veel miile nende soojenemise või lahkumiseni.\nTe peaksite jooksma tempo käivitu tempoga oma kaalulangus maratoni tempos võidusõidu tempos. Kui te pole kas kohvi takistab kaalulangust oma 10K võidusõidu tempos, peaksite käima kiirusel, mis tundub mugavalt.\nInterval Run intervall : intervall langeb teatud vahemaa st m korduvalt teie 10K tempos ja seejärel taastumisperioodid pärast iga intervalli. Näiteks 5 x meetri pikkusel kiirusel 10 k kiirusega sekundilise taastumisegatähendaks see, et käivitatakse kokku viis kordset kordust sekundilise režiimiga, mis kulgevad korduvalt lihtsa ja taastumiskiiruse vahel. Intervalli saab teha ükskõik kus, kuid seda on lihtsam teha rajal.\nSa peaksid kõigepealt soojenema kerge tempos. Lõpeta oma intervallid minutilise jahtumisega.\nPikemas perspektiivis LR : mõni pikk sõit toimub mugavalt läbisõidulises tempos ettenähtud läbisõidul. Teised tehakse kindlal tempos, mis põhineb teie sihitud maratoni tempos TMP. Võite kasutada seda võistlusaja prognoosi kalkulaatorit, et saada oma maratonaaja hinnang, kasutades hiljutist aega mõne teise vahemaa võistlusel. Lihtne jookseb ER ja ristkoolitus.\nVõimalik, et teie ajakava lubab teisi nädala päevi. Soovitatav on võtta vähemalt üks täielik puhkepäev nädalas.\nLihtne jookseb läbi mugavas ja diskussioonisiseses tempos. Ristkoolitus võib olla mis tahes tegevus, mis ei puuduta teid, nagu näiteks jalgrattasõit, sõudmine, ujumine, jooga või jõutreening. Te peate tegema seda mõõdukalt intensiivselt. Eesmärk vähemalt ühele jõutreeningu nädalale nädalas; kaks päeva nädalas on veelgi parem.\nTeie treeningutreening ei pea olema liiga pikk või intensiivne ja võib olla lihtsalt kehamassi harjutus, nagu ka käesolevas näite treeningus. Märkus: soojendamine ja jahtumine peaks toimuma ka kiirusega. On oluline, et teete vaimselt ennast võistlusele, töötades välja strateegiaid ebamugavuste ja vaimsete probleemide lahendamiseks, mida kahtlemata kogete. Peaksite ka veenduma, et hoolitsete iseendate eest, püüdes piisavalt magada ja harjutades tervislikke toitumisharjumusi.\nKui teil tekib valu, mis kestab kauem kui 7 kuni 10 päeva, konsulteerige oma tervishoiutöötajaga võimalike põhjuste ja ravi kindlaksmääramisel.


Loomakaitsjad: varjupaigad vajavad koeratoidu asemel rohkem kassitoitu - Uudised - Lõuna-Eesti Postimees\nLoomakaitsjad: varjupaigad vajavad koeratoidu asemel rohkem kassitoitu\nKass valga kodutute loomade varjupaigas. Varjupaigad vajavad koeratoidu asemel rohkem kassitoitu. FOTO: Arvo Meeks / Valgamaalane\nInimesed annetavad kõige enam koeratoitu, järeldub ligi pool aastat lemmikloomapoodides olnud kogumiskastidesse pandu järgi otsustades.\nSamas on vajadus vastupidine, sest varjupaikades elab kasse kümme korda rohkem, teatas Varjupaikade MTÜ esindaja reedel BNS-ile.\n“Kõige rohkem annetatakse toitu, koeratoitu rohkem kui kassitoitu, kuigi vajadus on vastupidine. Nimelt elab hooajati varjupaikades kasse kuni kümme korda rohkem kui koeri, mistõttu ootame varjupaikadesse just kasside kuivtoitu, konserve ja kassiliiva. Aastas kulub meil 22 tonni kassitoitu, 21 tonni kassiliiva ja 18 tonni koeratoitu,” sõnas Varjupaikade MTÜ projektijuht Anneli Matsi.\nAlates 15. varjupaiga päevast sööb, joob, elab ja saab loom veterinaarset abi peamiselt tänu annetajatele. Iga annetus on oluline ning tänu sellele saab loomade eest varjupaikades hoolitseda üle 14 päeva. “Praegu suudame aidata lemmikud uutesse kodudesse keskmiselt kolme kuuga,” lisas Matsi.\nVarjupaikade MTÜ haldab seitset loomade varjupaika üle Eesti - Läänemaal, Pärnus, Tallinnas, Valgas, Viljandis, Virumaal ja Võrus.\nIda-Virumaal asuva Päite loomapargi omanik Ksenia Klotškova tõi välja, et neile annetatakse kõige rohkem kuivtoitu. Samas annetatakse ka natuke erilisemaid ja teistsugusemaid asju. “Kogumiskastidest on meieni jõudnud ka pisike ja moodne kaelarihm. Kuna meil on palju väga suuri koeri, siis muigasime isekeskis, et see sobiks hästi koera käpa ümber,” täiendas Klotškova.\nLoomulikult leiab aga iga annetus omale sihtotstarbelise väljundi. “Loomapargis elavad veel hobused, lehmad, lambad, kitsed, rebased, laamad. Annetatud kaup moodustab 30 protsenti loomadele pakutavatest asjadest ja toidust,” sõnas Klotškova.\nKika annetuskaste võib leida 13. lemmikloomapoest üle Eesti, lähiajal on plaanis seda arvu suurendada. Kogumiskaste leiab nii Tallinnas, Tartus kui ka Narvas ning igal nädalal annetatakse sinna kogutud kaup varjupaikadele üle Eesti. Sel kevadel poodidesse jõudnud kastidesse võib panna igasuguseid tooteid – need ei pea olema Kika poodidest ostetud. Kogumiskastid on väga populaarsed: kaupluste töötajad on öelnud, et sageli täituvad need juba paari päevaga.


Stuudio Nahk: ortopeedilise lisaväärtusega disainjalatsid | Hooandja ;\nStuudio Nahk: ortopeedilise lisaväärtusega disainjalatsidПользователь Karin Kallas проект в категории Дизайн\nMeie oleme Erik ja Karin, oleme asutanud ettevõtte Stuudio Nahk (www.karinkallas.com). Viimase kahe aasta jooksul oleme katsetanud, eriti Karin, kuidas oleks võimalik teha just jalale võimalikult mugavat ning kestvat jalavarju, ent seejuures asetada rõhku ka disainile.\nToetudes nahkmaterjali headele omadustele tahame siduda välise kauni disaini kui ka mugavuse ühte tootesse. Nahk on veniv, laseb jalal hingata ning kestab aastakümneid. Käsitsi valmistatud jalatsite puhul on alati võimalik arvestada kliendi jalalaba mõõtudega. Käsitööna toodetud jalatsid kestavad kogu elu, sest nende valmimisel pannakse nendesse kogu oma hing.\nKui esialgu sai kindlaks määratud materjalivalik mida kasutada, siis järgmisena hakkas mõte suunduma jalanõu ühe järgmise olulise iseloomutunnuse poole, milleks on kasutajasõbralikkus ning pikemas perspektiivis ka jalatsite kandja tervis.\nSellel suunal oleme me teinud esimesed sammud, loetud on omajagu erialakirjandust ning konsulteeritud ortopeedidega. Ilmselt loeme edasi veel suuremal määral erialakirjandust ning jätkame konsulteerimist ortopeedidega, et välja kujundada just see kõige sobivam sisetald. Soovime luua jalanõusid, mis vastaks nii põhjamaisele maitsele, ilmastikule kui ka oleks sobiv keskmise elanikkonna jalakujule.\nJust siin palume Teie abi: kogu oma omandatud teadmised jalatsi kujundamisest tuleb nüüd panna praktikasse. Oleme seadnud endile eesmärgiks välja lasta järgmise jalatsi kollektsiooni, kus kõik tooted arvestaksid ka kohaliku elanikkonna jala iseärasustega. Selleks on meil vaja valmistada spetsiaalne liist, jalga hästi kohtlevad lõiked ning sisetallad.\nLisaks lõputule tänule on Stuudio Nahk loonud tänutäheks toetajatele spetsiaalselt projekti tarbeks valmistatud meenete ja aksessuaaride kollektsiooni, nii naistele kui ka meestele. Kollektsioon on saadaval limiteeritud ajaperioodil ning valikuvõimalustega värvis ja tegumoes. Pakendatud kingitused saadame postiga koju.\nOleme ääretult rõõmsad kui jagate meiega oma ideid ja ettepanekuid värvide ning muude lahenduste osas tulevasteks kollektsioonideks Hoiame kursis kõiki oma edusammudega nii enda Facebooki lehel www.facebook.com/stuudionahk kui ka kodulehel www.karinkallas.com.\nKõikide projekti toetajate vahel loosime välja nahast saapapaari vastavalt tulevase omaniku mõõtudele!\nLoosimine toimub projekti eduka lõppemise korral 30. oktoobril.\nÕnneliku tõmbab loosirattast välja Hooandja tiim ise.\nTutvu lähemalt jalatsi maailma inspireeriva ning huvitava maailmaga: http://www.youtube.com/watch?v=Q6wGSFcE_lc\nKarin ja Erik\nStuudio Nahk projekt sai täistoetuse, kogudes 2331 eurot 81 inimese abiga. Suured suured tänud kõikidele toetajatele ja kaasaelajatele ning muidugi tänud ka kõikidele tublidele inimestele Hooandja taga! Te kõik tegite võimalikuks ühe imelis\ne projekti ning nüüd on meie ülesanne Teile tasuda meisse näidatud usalduse eest. Jätkame tööd valmistamaks lubatud tooteid ning hoidke ikka silmad lahti, sest kaugel pole aeg kui me jalatsid on astunud sammu edasi prorotüübi staatusest!\nUued tegemised: http://www.facebook.com/stuudionahk\nMeie igapäevaseid tegemisi ja toimetusi saate jälgida siin: http://www.facebook.com/stuudionahk !\n....ortopeediga uued lahendused katsetatud. Tulemus: väga, väga mugav! Veidi hoogu veel ja kõik saavad ise uutmoodi mugavust proovida.\nTäna sõidame Tartusse, et kohtuda oma ala professionaalidega, kes nõustavad meid ortopeedilistes küsimustes...\nSuurimad tänud kõikidele hooandjatele!Tänutäheks teie toetuse eest on meil varuks üllatus: kõikide projekti toetajate vahel loosib Stuudio Nahk välja nahast saapapaari vastavalt tulevase omaniku mõõtudele!Loosimine toimub projekti eduka lõppemise korral 30. oktoobril.Õnneliku tõmbab loosirattast välja Hooandja tiim ise.Head loosiõnne!\nmarju pst 14.09.12\nLarissa Kallas 16.09.12\nMaija-Britta Laast 17.09.12\nJelena Tomasova 19.09.12\nbirgit skolimowski 21.09.12\nAune Past 01.10.12\nRita Kukkur 02.10.12\nanu grabbi 03.10.12\nKersti Lett 04.10.12\nPille Laiakask 04.10.12\nTriinu Ossinovski 05.10.12\nRaili Welch 12.10.12\nMae Kivilo 12.10.12\nRio Steffi 17.10.12\nKadri Pirn 17.10.12\nMaie Nuudi 21.10.12\nKertu Subka 23.10.12\nKatrin Kolnes 24.10.12\nPirkko Valge 24.10.12\n2331€собрано от запланированных 2000€\nПроект был поддержан 28.Oct.2012\nПоддержите 5 € или большей суммой Этот приз выбрали 34 поддержавших\nStuudio Nahk meene, illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nПоддержите 15 € или большей суммой Этот приз выбрали 23 поддержавших\nStuudio Nahk kaunistusega makramee aksessuaar randmele (võimalus valida värvivalikust värvid ja kaunistus), illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nStuudio Nahk nahast käerihm (võimalus valida värvivalikust värvid), illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nStuudio Nahk poolvääriskiviga makramee käeaksessuaar (võimalus valida värvivalikust värvid ja kivi), illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nKlassikaline, ent disaineri käekirjaga nahast vöö (võimalus valida värvivalikust värvid), illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nПоддержите 100 € или большей суммой Этот приз выбрали 5 поддержавших\nStuudio Nahk nahast ridikül, illustratsiooniga kaart + mainimine koduleheküljel.\nKoostöös valmistatud käekott/õlakott, illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nKoostööna valmiv, mõõtudele vastav nahast jalatsipaar, illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.\nTulevase kahe aasta vältel valminud kõikidest Stuudio Nahk kollektsioonidest (2x kevad/suvi ja 2x sügis/talv) mõõtudele vastav jalatsipaar omal valikul, illustratsiooniga kaart + mainimine kodulehel.


Lapsevanem.ee - Sisukestev õpe lapsevanemale :: Eesti-Soome koostöö\nII maailmasõja sündmused » II MS sündmused 1. osa » Eesti-Soome koostöö\nLapsevanem.ee - Sisukestev õpe lapsevanemale :: Eesti-Soome koostöö Matemaatika, füüsika, ajalugu, inimeseõpetus jne. Kõik selleks et abistada õppijat.Eesti-Soome koostöö,Matemaatika, ekool, e-kool, füüsika, ajalugu, seks, abort\nEesti-Soome sõjaline koostöö\nEesti Vabadussõja ajal võitlesid Eesti rinnetel koos eestlastega ka soomlased. Miks tõttas Soome ilma kõhklusteta appi, kui Eesti oli hädas? Soome parlamendi, valitsuse ja sõjalise juhtkonna soov ei tuginenud mitte ainult hõimusuhetel. Pakutud abi põhines raudsetel reaalpoliitilistel põhimõtetel, mille järgi oleks Soome enda julgeoleku huvides esmatähtis, et idapoolse suurriigi asemel oleksid Soome lahe lõunarannikul eestlastest peremehed. Kui Nõukogude Venemaa neelaks alla logu soome lahe lõunaranniku, nõrgeneks oluliselt Soome strateegiline positsioon.\nEelkõige sellele eesmärgile tugines Soome sõjaväelise juhtkonna 1920. aastate keskpaiku alustatud ning kuni Talvesõjani jätkunud tihe sõjaline koostöö Eestiga. Sedasama võib öelda ka täna 1991. aastal Soome peastaabi ja Kaitseministeeriumi poolt algatatud koostöö kohta Eestiga.\nEestlaste võitlust bolševismi vastu peeti ka Soome võitluseks samade ideede ning selle pooldajate vastu. Võitlust bolševismi vastu Soome lahe lõunakaldal ning Eesti abistamist põhjendati parlamendis just nimelt Soome enda kaitsevõime tugevdamisega. Samal arvamusel oli ka Soome presidendiks saanud ratsaväekindral C. G. E. Mannerheim. Viimase arvates mõjutas iseseisev Eesti suurel määral Soome turvalisust ning seepärast oli nii poliitiliselt kui operatiivselt oluline, et soomlased abistaks eestlasi nende vabadusvõitluses. Sama joont ajas ka Soome tollane kaitseminister Rudolf Walden, kes valitsusliikmetele Eesti kaitsevõime vastupidavusest kõneldes ütles:"Kui eestlased teevad vaherahu, on see meie\njaoks niisama hukatuslik, kui bolševike võimalik Eesti vallutamine.See oleks äärmiselt suur oht Helsingile ja\nSoomlaste Eesti Vabadussõjas osutatud abi viis Eesti poliitilise ja sõjalise juhtkonna Eesti-Soome liidu loomise ning edaspidise sõjalise koostöö mõttele. Kõige järjekindlamalt taotles seda Konstantin Päts. Et tagada sõjaline ülemvõim ja kontroll Nõukogude Vene laevastiku üle Soome lahel, esitas Päts koos Sõjavägede ülemjuhtaja [siis veel kolonel] Laidoneriga koostatud plaani, mille kohaselt suure idanaabri laevastik suletakse sõja korral Soome lahte, kasutades selleks ära juba enne Esimest Maailmasõda venelaste poolt ehitatud massiivset Peeter Suure merekindlust, eelkõige aga selle peakaitseliini Porkkala ja Tallinna vahel.\nEhkki Venemaal koolituse saanud Soome sõjaväeline juhtkond keeldus Konstantin Pätsi poolt tehtud koostööettepanekust, jätkati Eestis Soome lahe sulgemiseks vajalike koostööplaanide väljatöötamist. 1924. a. juuli alguses arvas Eesti merevägede staabiülem mereväekapten Hermann Salza vestluses Sõjavägede staabiülema Paul Lille ja sõjaministri Oskar Ambergiga, et kui Eesti merevägi omaks kolm allveelaeva, suudaksid need koos Soome kolme allveelaevaga sulgeda punavägede laevastiku pääsemise Läänemerre. Samuti nägi mereväekapten Salza plaan ette Soome lahe mineerimise, kusjuures soomlased mineeriksid Seiskari saare ja Soome ranniku vahelise ala ning eestlased Soome lahe lõunapoolse laevatee.\nKuid neis plaanides rõhutatud koostöö Soome merejõududega tegeliku koostööni siiski ei viinud. Soome sõjaväelise juhtkonna huvi oli keskendunud allveelaevadele. Kuna tol ajal olid allveelaevade tõrjevahendid veel lapsekingades, omasid allveelaevad suurt ohtu vaenlase sõja- ja lahinglaevadele. Allveelaevapositsiooni elluviimiseks pööras Soome sõjaväeline juhtkond oma pilgud Läti poole, kelle käsutuses oli kaks tuliuut Prantsuse päritolu allveelaeva Ronis ja Spidola. Läti mereväe kaitseplaan nägi ette, et punavägede ründamise korral paigutatakse Läti allveelaevad Soome lahe idaossa, Seiskari saare joonele. Soome koostöö ettepaneku lükkas Läti mereväe juhataja admiral grahv Arkibald Keyserling aga tagasi, kuna ta arvas, et piisavalt tugeva positsiooni moodustamiseks oleks vaja vähemalt kahtteist allveelaeva.\nPärast Läti merevägede komandöri poolt saadud "korvi" hakati Soomes tõsiselt mõtlema Soome lahe sulgemisele, kusjuures tähelepanu oli pööratud Peeter Suure merekindlustussüsteemi rakendamisele. Soome lahe sulgemisest olid huvitatud ka rootslased ja 1930. a. algul toimusid mitmed kolmepoolsed läbirääkimised, mille tulemuseks oli otsus - sulgeda sõja korral Soome laht merekindluste ja miiniväljaga.\nviimati toimetatud: 22. 09. 2005. 13:53\nMärksõnade pilv: CCleaner Pillid tsükli edasilükkamise jaoks Naise kaal, trenn Pakkimisprogrammid Hammaste pesu / hambaaeroobika / Kliinik 32 Rasedus / kõrvetised Koolireis/koolireisid Aspiriin ja gripiviirus, gripp naiste edu matemaatikas ja loodusteadustes Automaatklikkija Talverehvid/Naastrehvid Dementsus spordivigastuste järgne teraapia ja taastumine Eesti Vabadussõda Avast antiviirus liigesevalud Adobe acrobat reader Võistlustantsu kleidid Filmide vaatamise programmid Meelespea.net SOS-pilli jagamine GIMP Autokoolid Rõdude ehitus Seat Mähkmetermatiid Norton antiviirus Everest süsteemi jälgija Masinkiri Audacity


Suur ooper tulemas? | Lihula Teataja\nSel aastal on Lihula Muusika- ja Kunstikoolil põhjust pidu pidada. Meie kool sai alguse 1986. aastal muusikakoolina, 25 aastat on koolil olnud ka kunstiosakond, mis loodi 5 aastat hiljem.\n1938. aastal ehitatud maja viimane põhjalikum renoveerimine lõppes 2006. aastal, seega oleme 10 aastat saanud töötada väga heades, just meile sobilikes ruumides. Tänavu on meie koolis 80 õpilast ja 12 õpetajat.\nSelle hooaja tähtpäevi oleme otsustanud tähistada suvel, Lihula päevade ajal.\nkell 22.30 on plaanis Lihula mõisamäel etendada eesti esimene ooper ehk lauleldus „Uku ja Vanemuine”, mille kohta autor Karl August Hermann (pildil) ise on ütelnud: „Küll olen mina elus ilusaid oopereid näinud, kuid nii ilusat kui minu „Uku ja Vanemuine” mitte ühtegi!”\nEt see kõik meil sel suvel ka väga ilus saab olema, selles me ei kahtle, seda enam, et kaasa on lubanud lüüa pea kõik kohalikud taidluskollektiivid ja professionaalsed muusikud, kellest suur osa Lihula Muusikakooliga seotud inimesed Endrik Üksvärav, Rene Soom, Märt Jakobson, Kadri-Liis Kukk jt. Kunstikooli õpilased ja vilistlased tegelevad kujunduse ja kostüümidega ning lavastajaks on kutsutud Meelis Sarv.\nOrkestri kontsertmeistiks on lubanud tulla Miina Järvi ja muidugi on kohal Mati Põdra, kes sätib orkestratsiooni just meie orkestrit arvestades. Kogu asjatoimetuse idee ja juhatus on Pille Saatmäelt.\n“Idee tuli pea viis aastat tagasi, kui juhtusin ühel suveõhtul Lihula linnusemäel jalutama. See lugu sobib sinna ja Lihula, õigemini Lõuna-Läänemaa, saab oma solistidega pakkuda suurepärase teatrielamuse,” kommenteeris Pille Saatmäe.\nKui kellelgi on tunne ning tahtmine muusika- ja kunstikoolile teha üks sünnipäevakink, siis oodatud on kõik toetused, mis lähevad ooperi korraldusfondi.\nÜlekandeid saab teha Lihula Vallavalitsuse arveldusarvele EE341010602005099006 märgusõnaga „ooper”.\nPäise foto: Lihula mõisamägi, Asso Niin\nArtikkel ilmus ka Lihula Teataja viimases paberlehes.


Anna Suis LA nuit de bohème on puuvilja-lilleline, mida teile tegelikult meeldib | EE.Hair-Action.COM\nTavaliselt mainstream aroomid, mulle meeldib neid, kuid ma ei armasta neid. Saad aru mida ma mõtlen? Kui see on midagi tõeliselt solvav mulle, nagu väljendunud patšuli teadmiseks, ma leian kõige geneeriline kaubamaja lõhnaainete meeldivat piisa. Ma lihtsalt ei tunne nad piisavalt meeldejääv saada püsiv osa minu kollektsioonist. (Ma olen rohkem minu imelik väike nišš selliseid asju, seda ja seda.)\nAnna Sui lõhnad on erand.\nTa võib müüakse kaubanduskeskuses, kuid tema kraam on erinevad. Mitte imelik-erinev, kuid paremini erinevad. Kas me isegi helistada oma mainstream? Sain temaga kohtuda eelmisel kuul isiklikult ja ta on nii palju lahedam kui see. Olen kogunud tema lõhnaainete kunagi, sest ma avastasin (värske, kihisevad) Secret Wish peaaegu 10 aastat tagasi.\nJa nüüd on mul teise loomapidaja La Nuit de Bohème, tema uusimat (ja Suhhoi eelmise La Vie de Bohème). La Nuit huvitab mind rohkem kui La Vie, sest see tundub millest Anna, kelle aroomid kipuvad olema rohkem "päevasel" iseloomuga. Mainisin La Nuit meie aroom kingitus juhend, kuid ilmselt ei suhelda, kuidas armas see on.\nNüüd ma! Ma arvan, et allkiri Anna Sui aroomid on nende õhuline, sädelevat, nooruslik kvaliteeti. La Nuit de Bohème säilitab seda, kuid mis on enam väljendunud puuviljasus ja üllatuseks mõned soojad woodsiness (Oud teadmiseks on üsna ebatavaline). Siin on terve nimekiri:\nTop: šampanja tsitruselised, keskööl Blackberry, kuldne maitsev õun\nLähis: kullatud lootose, lill, roos Petale ™, päikeseloojang oud puit, topaas, Hinoki viiruk\nAlus: seedripuu südames, Haiti vanilje orhidee, Indoneesia patšuli, kuldne merevaik vaik\nOkei, seal on palju turustamise BS nendes kirjelduse, kuid see ei ole oluline. Mida see kõik taandub on kaunilt segatud, täidlane, kreemjas aroom, mis on suurepärane õhtu. On mind, ma saan poole marja, pool seebiveega märgib kriips et oud tulevad läbi viia seksikas. See on fantastiline, ja isegi kui sa ei ole tavaliselt nagu mahlakas-florals-, ma arvan, et sa peaksid andma selle ühe nuusutada!\nLeia Anna Sui La Nuit de Bohème järgmisel jaemüüjad:\nKas olete möllitud La Nuit de Bohème? Või proovinud muid Anna Sui aroomid?\nParimad kärped karvade karvade jaoks\nSupermodell Laetitia Casta jagab oma ilu ja lõhna saladusi\n7 parimat apteek pühib, kõik alla 15 euro


Stonesoft hävis päevaga 59% - Äripäev\nStonesoft hävis päevaga 59%\nRomet Kreek 08. veebruar 2001, 00:00\nÜhendriikide aktsiaturud alustasid eilset kauplemispäeva Cisco majandustulemustest ajendatuna miinuspoolel. Cisco 10,6protsendiline langus 31,875 dollarile tõmbas (kell 18) ka Nasdaqi alla 2,5 protsenti 2597,41 punktile. Dow Jonesi tööstuslik keskmine oli vaevumärgatavas plussis 0,07 protsenti 10964,21 punktil.\nTehnoloogiaaktsiad lõpetasid teisipäevase börsipäeva plussis, järelkauplemise käigus toimus valuline reaktsioon Cisco Systemsi majandustulemustele, mis avaldati pärast börsipäeva lõppu. Cisco teatas kvartalikasumist 0,18 dollarit aktsia kohta, mida oli üks sent vähem analüütikute oodatust. Firma käive kasvas aastaga 55% 6,75 miljardi dollarini (113 miljardit krooni), kasum kasvas 1,33 miljardi dollarini (22,2 miljardit krooni) ehk 48%. Firma alandas oma tuleviku kasvuprognoose. Cisco aktsia langes järelkauplemise käigus 6% 33,56 dollarile. Börsi sulgemise ajaks oli veel aktsia plussis 1,19 dollarit, kaubeldes 35,75 dollaril. Möödunud kuul teatas firma juhatuse esimees John Chambers, et isegi kõikvõimas Cisco pole immuunne USA majanduse jahtumise efektidele. Siis ei pööratud neile ütlustele olulist tähelepanu. Nasdaq tõusis 0,81% 2664,49 punktile, Dow jäi 0,08 protsendiga vee alla, sulgudes 10 957,42 punktil.\nStockholmi börs järgis USA negatiivset eeskuju langusega.\nHelsingi börsil valitses kolmapäeval väga negatiivne meeleolu. Soome tarkvaratootja Stonesoft teatas kehvadest majandustulemsutest, mis viisid aktsia päevaga 59% miinusesse 4,52 eurole. TJ Groupi aktsia langes 17% 0,74 eurole, Sonera 10,2% 18,04 eurole, Nokia lõpetas 5,51% kaotuses 34,15 euro tasemel. Tõusvat aktsiat andis otsida.


– mina ja minu õed oleme sündinud Tartus, olen siin saanud hariduse, abiellunud, oma lapsed sünnitanud ning kogu elu arstina ja õppejõuna töötanud. Siin töötas ka minu ema, legendaarne füüsikaõpetaja Liidia Tanimäe.\nOleme püüdnud ka kõik olulise sündmused siduda Tartuga. Balti Lasteneuroloogide Assotsiatsiooni (BCNA) asutamine ja konverentsid on toimunud Tartus, mis on teinud Tartu omaseks kõigile Balti lasteneuroloogidele. Tartus on käinud enamus juhtivaid lasteneurolooge Euroopast ja USA-st ja ainult ühel korral nende aastate jooksul on üks professor jäänud tulemata, kuna ta ei leidnud Tartus lennujaama. Aga seegi on nüüd olemas.\nTeie tööalane tegevus pole aidanud mitte ainult Tartu lapsi, vaid kogu maailma omi. Kas 1960ndatel aastatel, mis meditsiinigeneetika vastu huvi tundma hakkasite, saite te kohe aru, et tegemist on tuleviku erialaga?\n„Maailma lapsed“ on küll ilus lüüriline liialdus, kuid tõsi, kuna olen töötanud arstina peaaegu 60 aastat, siis mul on olnud kindlasti patsiente üle kogu Eesti, aga ka välismaalt. Kas ma sain aru, et geneetika on tuleviku eriala – ilmselt küll, sest kujutasime 60ndatel aastatel naljatlemisi ette, et tulevikus saavad kaks noort armastavat inimest kokku, kuid enne abiellumist ehk vaatavad oma geenikaarte ja mõtlevad, kuidas edasi? Siis tundus meile see kauge ja ilus, ehk liiga ratsionaalne tulevik, aga täna – ongi peagu nii! Tegelikult oli geneetika minu töö algusaastail väga huvitav, kuid tuli palju õppida. Aga see andis ka võimaluse mõista inimest ja haigusi hoopis paremini. Tänased meditsiini saavutused haiguste põhjuste leidmisel – mis on eduka ravi eelduseks – põhinevad paljuski just geneetika tohututel edusammudel.\nLisaks tööle tuntakse teid rõõmsa meele ja nakatava naeru järgi. Kuidas säilitada sära silmades ja huvi töö vastu, kui justkui kõik on juba saavutatud?\nHea küsimus, kuid kõik pole kunagi saavutatud, ikka jääb midagi, mida sooviksid veel uurida ja millest paremini aru saada; mõni idee, mille teostamiseks ei jätku enam jõudu ja aega. Lihtsalt öeldes: elus ongi nii palju huvitavat, et huvi lihtsalt ei saa kaduda. Naerda saab inimene siis, kui ta on õnnelik ja teda ümbritsevad armsad, toetavad ja mõistvad inimesed. Mul on lihtsalt väga vedanud.\nMillist nõu te annaksite noortele arstidele – kuidas kasvada patsientide poolt armastatud ja arsti- ja teadustöös tunnustatud ning hinnatud doktoriks?\nArmastage oma eriala ja oma patsiente ning nemad vastavad teile samaga. Teadustöö peab lihtsalt pakkuma huvi ja annab võimaluse leida vastuseid küsimusele „Miks?“.


Järsk langus USA börsidel - Äripäev\nJärsk langus USA börsidel\n28. juuli 2011, 00:16\nMaarja-Liis Mitri 28. juuli 2011, 00:16\nAktsiad USA börsidel langesid kolmapäeval järsult, kui poliitikute kemplemine võlapiiri tõstmise üle jätkus ja Kaubandusministeerium avalikustas oodatust kehvemad kestvuskaupade tellimused juunis.\nWall Streeti närve testis jätkuv selgusetus võlapiiri küsimuses ning Esindajatekoja vabariiklasest spiikri John Boehneri defitsiidi vähendamise kava hääletuse edasi lükkumine päeva võrra. "Vaidlused Washingtonis tekitavad üha enam ebakindlust ja mida pikemale need venivad, seda enam satuvad turud ärevusse," kommenteeris olukorda investeerimisstrateeg Mark Luschini.\nIga ettevõtte kohta, mille aktsia täna New Yorgi börsil tõusis, oli MarketWatchi hinnangul languses 9 firma aktsiat.\nKõige enam ehk 2,65% (75,17 punkti) langes täna Nasdaqi koondindeks. Näitaja väärtuseks oli sessiooni lõpuks 2 764,79 punkti. Languse eesotsas olid Cisco ja Research in Motioni aktsiad, vastavalt 4 ja 6 protsendiga.\nS&P 500 kukkus 2,03% (27,05 punkti), alanedes tasemele 1304,89. Indeksi 10 sektorist olid täna kõik languses.\nDow Jonesi tööstuskeskmine lõpetas tänase päeva 1,59% (198,75 punkti) madalamal, andes päeva lõpu tulemuseks 12 302,55. Indeksi langust vedasid eelkõige 3M, United Technologies, General Electric ja Caterpillar.\nKolmapäeval tegi oma börsidebüüdi kiirtoidurestoranide kett Dunkin’ Brands Group. Esmaemissioonil tõusis ettevõtte aktsia hind 44%, saavutades hinna 27,40 dollarit aktsia kohta. Päeva lõpetas aktsia 27,99 dollaril.\nAugusti tähtajaga kullafutuurid lõpetasid kolmapäeva 1 615,10 dollaril, olles sessiooni keskel tõusnud rekordilisele tasemele 1 625,80 dollarit untsi kohta. Septembri tähtajaga toornaftafutuurid kukkusid 2,20 dollari võrra, andes hinnaks 97,40 dollarit barreli kohta.\nDollar tugevnes täna euro ja naela suhtes, aga nõrgenes jeeni suhtes.\n28. July 2011, 09:38


Raimond Kaljulaid: Kallasel Riigikogus ei õnnestunud, miks hiljem peaks? Kaljuranna toetust avalikkuse silmis suurendab see, et ta justkui ei kuulu ühtegi erakonda - undefined - Eesti Päevaleht\nArvamus 2. september 2016\nRaimond Kaljulaid: Kallasel Riigikogus ei õnnestunud, miks hiljem peaks? Kaljuranna toetust avalikkuse silmis suurendab see, et ta justkui ei kuulu ühtegi erakonda\nSiim Kallas ja Marina Kaljurand Reformierakonna eilsel juhatuse kogunemisel Foto: Karin Kaljuläte\nKeskerakond tegi just nii. Valis volikogus kandidaadi ja tuli Riigikogu voorudest läbi väga kenasti. Oli mis oli, volikogu otsusest pidid kõik lähtuma.\nPeaminister ja erakonna esimees Taavi Rõivas peatus sellel teemal vastates ajakirjanike küsimustele Kadriorus pärast erakonna Riigikogu hääletuse järgset juhatuse koosolekut. Tema hinnangul tegi Reformierakond väga õigesti, et ei sidunud enda eelistust laiapõhjalise esinduskogu otsusega – säilitades nii paindlikkuse. Paraku oleks see olnud ainus võimalus praegust olukorda vältida. Aga see on tagantjärele tarkus.\nNüüd on Reformierakonna juhtidele väga oluline saavutada taas kontroll oma erakonna üle, mis on aga silmnähtavalt keeruline ülesanne.\nOlukord libiseb kogu aeg käest. Liikmed nägelevad omavahel täiesti avalikult – kuid seda on ka varem tehtud. Võib vaid ette kujutada, mis toonides ühe laua taga istudes räägitakse – ega seegi ole esimene kord. Aga see, et julmalt erakonna otsustele vastu hääletatakse ja niivõrd põhimõttelises küsimuses, on uus ja põhimõtteline muutus Reformierakonnas ja räägib mõndagi Rõivasest kui erakonna liidrist.\nRaske uskuda, et Reformierakonnal seisabki nüüd ees kuni valimiskoguni kestev hullumeelne chicken race, kus Kallas ja Kaljurand kihutavad täie hooga teineteise suunas ja kummagi uhkus ei luba kõrvale pöörata. Igal juhul – väga dramaatilised valimised.\nKujutan ette, et Kaljuranna pooldajate peamine argument on kindlasti see, et Kallas ei lähe valimiskogus läbi, Kaljurand võib aga minna. Püütakse veenda, et arrogantne intellektuaal nagu Kallas lendab hästi pealinna eliidi seas, kuid ei leia valimiskokku tulevate valdade ja linnade esindajatega niisama lihtsalt ühist keelt.\nSamuti on Kaljurand juba teinud teatud eeltööd, kohtunud suvel võimalike valimiskogu liikmetega ja saab teatud toetusega juba arvestada. Samuti Mailis Reps, kes on teinud väga põhjalikku eeltööd. Vähemal määral ka Jõks. Kallas aga kuuldavasti keskendus peamiselt Riigikogule.\nEriti Mailis Repsil on veel see eelis, et valimiste viimine valimiskokku oli suuresti tema ja Keskerakonna võitlus. Nii sotsid kui ka Reformierakond avaldasid väga tugevat survet Kallas Riigikogus ära valida.\nValimiskogu liikmetel on seetõttu kindlasti ebameeldivam anda hääl kandidaadile, kes pigem ei oleks üldse tahtnud nendega Estonia kontserdisaalis silmitsi seista.\nSamuti on ka valimiskogus vaja moodustada koalitsioon – üksinda ei tee keegi midagi ära. Kui see Kallasel Riigikogus ei õnnestunud, siis miks nüüd peaks? Kaljuranna toetust avalikkuse silmis suurendab see, et ta justkui ei kuulu ühegi erakonna ridadesse. Aga on küsitav kas see suurendab või vähendab tema toetajate võimalusi kokku leppida. See ei tee teda omadele võõraks, aga võõrastele omaks ka ei tee.\nKallase kasuks leiab samuti argumente. Tõde on see, et Kaljurand on nüüdseks kaks korda läbi kukkunud. Ta ei saanud erakonna kandidaadiks ei Riigikogus ega pärast seda.\nVähemalt presidendi küsimuses on Kallasel erakonnas selge ülekaal. Teine pool võitleb veriselt vastu, aga hetkel on jäme ots Kallase käes. Ja see on muljetavaldav saavutus. Kallas tuli autsaideri positsioonist ja mängis lastetoa üle ja auti.\nJah, Kallas ei suutnud Riigikogus valituks saamiseks piisavalt hääli kokku leppida, kuid sai siiski kahel korral selgelt kõige rohkem hääli ja läks Repsiga edasi valimiskokku samal ajal kui Jõks ja Nestor põrusid.\nMina ütleks, et Riigikogu tegi head tööd ja valis pikast nimekirjast välja kaks kõige tugevamat kandidaati. Ning valimiskogus valitud president on veidi teine kui Riigikogus ametisse kinnitatud president. Iseseisvam, laiapõhjalisema toetusega ja nii edasi. Seega liigub kõik õiges suunas ning ootame huviga, mis lähimatel päevadel ja nädalatel saab ning juhtub.


kirjandus – Lehekülg 2 – Andres Laiapea\nAlustades eelmise aasta detsembris postituste seeriat Liisi Ojamaa postuumselt ilmunud koondkogust “Kahel lahtisel käel”, mis sisaldab pea kogu tema luuleloomingut, oli plaanis avaldada iga kuu üks osa, aga kahjuks või õnneks ei ole ma suutnud sellest graafikust kinni pidada. Esimeses osas oli juttu tema esimesest kahest, teises kolmandast ja neljandast luulekogust. Nüüd siis on järg jõudnud viienda ja kuuenda kätte, mida sai äsja loetud juba kolmandat korda viimase poole aasta jooksul. Iga kord olen avastanud neist enda jaoks midagi uut, mis jäi varem märkamata, aga… mingil hetkel olen kritseldanud raamatu vahele pistetud paberilehele, kuhu tegin märkmeid loetu kohta ja panin kirja muid lugemise ajal pähe tulnud mõtteid, järgmised read:\nmis ootab juhtumist\nkui liiga kaua ootab\nläheb mööda vist\nKahtlustan (ma tõesti ei mäleta), et see võis olla poolenisti inspireeritud hoopis mõnest Facebooki uudisvoost läbi lipsanud ingliskeelsest mõtteterast (esimene pool kõlab lihtsalt tõlkena), mida mõni tuttav seal oma ajajoonel jagas, kuid sobib siinkohal illustreerima vajadust see postitus lõpuks ikkagi valmis teha, et saaksin liikuda edasi järgmise juurde.\nJõgi asfaldi all (2008)\nOjamaa viies luulekogu, mille pealkiri viitab Härjapea jõele, aga võib-olla mitte ainult sellele, viib meid juba tuttavatele radadele. Jürgen Rooste iseloomustas seda siis Sirbis ilmunud tagasivaates lõppevale kirjandusaastale sõnadega esoteeriline, romantiline, religioosne, naiselik. Varem aga oli kirjutanud, et “tegelikult seisab tema jumalikku olekusse pürgiv maailm koos ikka peaasjalikult mateeriast, linnalikust ja ihulikust ja inimlikust.” Maarja Kangro leidis Loomingus avaldatud luuleaasta ülevaates, et “Ojamaa luule on justkui rituaal, millega püütakse saavutada mingit lunastust, laulda maailma asjad soovitud korda.”\nPikem arvustus ilmus Loomingus siis Kätlin Kaldmaa sulest. Tema sõnul oli Ojamaa luule eesti uusaegse linnaluule tekkimise eeldus ja juba klassikaks saanud. Kaldmaa hinnangul astus Ojamaa selle koguga siiski ka pika sammu edasi seni tema pärusmaaks peetud (Tal)linnaluulest. Raamatu mitmekordsel lugemisel jäi talle kumama eelkõige selguse motiiv, leppimine ja rahutegemine igapäevaelu, aga ka olnu ja tulevaga. “Pärast Liisi Ojamaa raamatu lugemist nägin väga seiklusrikast unenägu Tallinnas hulkumisest,” kirjutas Kaldmaa. “Võib-olla oli paik, kuhu uni mind viis, luuletaja järgmiste raamatute linn.” Samas märkis ta, et “Jõgi asfaldi all” on selline raamat, mille igast luuletusest võiks kirjutada omaette loo.\nMõtlesin kaua, millised lõigud sealt siia selle näitlikustamiseks valida. Valisin need…\nLinn laugleb õhtusse & hinges kriibib miski\n& loojuw päike peatub pargivõrades\nma istun aknal, olen weidi ära\n& mõtlen ammukuuldud laulu sõnades\nIsegi kui see, mida me lastena arwasime armastusex,\noli ainult mõistmine, lugupidamine, sõprus –\nsee tunne ei olnud tarbetu. See tunne\nolex wäärinud karjumist katuseharjadelt.\nSeal teiselpool teadmist, yxkõik siis kui tarka,\non nimeta lootus & uutmoodi usk.\n& teiselpool armastust, usku & lootust\non lõpux ehk ometi – unustus.\nAugustis 2002 astus Ojamaa erakonda Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööpartei (2004. aasta detsembrist Eesti Vasakpartei, 2008. aasta juunist Eestimaa Ühendatud Vasakpartei). 2003. aastal kandideeris Riigikokku, 2005. aastal Tallinna linnavolikokku. 2003–2008 kuulus ka erakonna juhatusse. See poliitilise aktiivsuse periood jäi kahe luulekogu vahele, aega, mil valmis suurem osa selles kogus leiduvast, kuid midagi otseselt või isegi kaudselt parteipoliitilist sellest silma ei jäänud.\nPoliitilist laadi sõnavõttudega esines Ojamaa meedias küll veel hiljemgi ja erakonna liikmeks jäi kuni surmani, kuid näib, et tema luule käis ikkagi hoopis oma rada ega olnud allutatud mingitele parteipoliitilistele eesmärkidele. 2011. aastal andis ta Sirbi ringküsitlusele (küsimus: mida ootate Eesti kultuuripoliitikalt pärast valimisi?) järgmise vastuse:\nTema vanaema Lii Ojamaa (1892–1979) oli sõjaeelses Eestis silmapaistev riigiametnik, 1938. aastast Riigivolikogu protokollitoimkonna juhataja, kes viibis ka selle juures, kui Konstantin Päts andis presidendi ametivande. Varem oli juhtinud muu hulgas riikliku propagandatalituse kantseleid, avaldanud näiteks emadepäeva puhul artikli emaduse ülistuseks. Riigiteenistusse jäi aga ka pärast 1940. aasta juunipööret ja Eesti viimist NSV Liidu koosseisu, kirjutades Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu Asjadevalitseja (tänapäeva mõistes riigisekretäri) asetäitjana siis alla ka mitmetele Eesti NSV valitsuse otsustele, nagu näiteks kesk- ja kutsekoolides õppemaksu kaotamise ning kõrgkoolides stipendiumite sisseseadmise kohta.\nPikemalt on neid kaugeid ning keerulisi aegu meenutanud Liisi Ojamaa tädi Mai-Maria Ojamaa, kellest endast sai pärast Moskva Riikliku Ülikooli lõpetamist 1956. aastal, kui ta astus ka NLKP liikmeks, dialektilise materialismi õppejõud Tartus. Ilmselt võis perekondlik taust mõjutada ka Liisi Ojamaa poliitilisi hoiakuid ja erakonnavalikut.\nKuuendas kogus avaldatud “Kurja päewa laul” jõuab juba siiski nö. poliitilise luule piirimaile. See on kirjutatud aastal 2010 ehk enne seda, kui president Kersti Kaljulaid vallandas üldrahvaliku arutelu selle üle, kas nõukogude ajal võis lastel üldse olla õnnelik lapsepõlv, aga eks see ju üksnes kinnita, et teema vaevas paljusid juba varem.\nMa olen syydi oma synnimaas.\nTa yhe jaox on nii & teisel naa…\nta oli esimene, mida mina teadsin.\nMa peaxin kustutama mälust, kuni Eesti –\nma peaxin kustutama terwe lapsepõlwe\n& oma wanemate elud yleyldse\n& tundma rõõmu, et meil wäike riik on taas.\nMa olen syydi oma synnimaas –\nwõib-olla synniaastas, hirm ei ole uus –\n& järjest tihemini miskipärast meenub\nsee synnimaa. Wõi riik. Noh, samõi tot … sajuz.\nMine võta nüüd kinni, kas see oli siis mõtisklus minevikust või rohkem hoopis päevakajaline ühiskonnakriitika!? Teisal kirjutas Ojamaa, et “Meile ei antud teistsugust elu. / Meile ei antud teistmoodi aega. / Kyllap me isegi tegime wigu.”, aga ka “kuidas me midagi mäletame, / on meie ainuke looming.” #mälupoliitika\nRein Tootmaa leidis Sirbis avaldatud arvustuses, et “Ajalaulud” oli Ojamaa seni küpseim kogu. Mathura kirjutas Loomingus ilmunud luuleaasta ülevaates, et see ei pakkunud midagi enneolematut ja uuenduslikku ega olnud läbinisti ühtlase tasemega, kuid saavutas kohati harukordse sisendusjõu ja veendumuse – parimatel hetkedel meenutasid Ojamaa luuletused talle mitte niivõrd luuletusi, vaid loitse või palvesõnu. Ta paigutas selle siis aasta jooksul avaldatud luulekogude hulgas kõige olulisemasse ossa.\nMida aeg edasi, seda vähem arvustusi Ojamaa luulekogud pälvisid. Osalt võib seda seletada tema vastuolulise mainega, mida ta tajus nähtavasti isegi (“Sõbranna sõimas mind juhan liivix.”), teisalt kindlasti eestikeelse luulekriitika üldisema kokkutõmbumisega trükimeedias, kuid viimaste kogude puhul tõenäoliselt ka sellega, et Ojamaa parteipoliitiline tegevus mõjus osadele kirjutajatest ärritavalt nagu punane rätik, mis ei tõmmanud ligi, vaid peletas eemale. Teisi sõnu: vaikime maha, ja ta lakkab olemast.\nSamas kujunes temast järgnenud aastatel siiski ka omamoodi referentspunkt hilisemate naissoost luuletajate käsitlemisel, nagu seda tegi 2018. aastal Andrus Kasemaa, arvustades üht Andra Teede luulekogu: “Tegelikult tõi moodsa Tallinna-teema luulesse hoopis Liisi Ojamaa, edasi tulid juba Rooste, Teede ja paljud teised. Ja lõpuks tuleb öelda, et ongi üks tõeline Talinna poetess, tõeline kuninganna – Liisi Ojamaa – , teised on kõik paažid või õuedaamid.” Siinkohal on muidugi kohustuslik tsiteerida Silvia Urgase, kes on lugejana hinnanud ka Ojamaad, “näpunäiteid kirjanduskriitikule” (kogust “Siht/koht”):\nkui kasutad paar korda sõna\nma annan sulle andeks\naga mind ainult mu soo tõttu\nteiste naistega võrrelda\noleks ka nõme\ninternetis on nüüd inimesed\nkes sellest aru saavad\nja su avalikult ribadeks tõmbavad\nEt lõpetada selle järjejutu tänane osa siiski veidi positiivsemal toonil, mitte nii ähvardavalt, toon nüüd välja veel paar kohta Ojamaa “Ajalauludest”.\nEt nii kerge wõib olla headus\n& ometi raskem weel,\nsest me teame, kust oleme tulnud,\nteame, kuhu oleme teel.\nJääma peab, kui jälle tahax minna,\nlahkuma, kui tahax pysida.\nPostitatud 10. juuli 2021 10. juuli 2021 Rubriigid kirjandus,poeesia\nRutger Bregman “Inimkond. Paljutõotav ajalugu”\nLäinud aastal jagasid mitmed inimesed Eestiski sotsiaalmeedias viidet Guardianis ilmunud Rutger Bregmani artiklile, mis põhines ühel peatükil tema nüüd ka eesti keeles avaldatud raamatust “Inimkond. Paljutõotav ajalugu”. See oli lugu sellest, mis juhtus pärast seda, kui kuus poissi sattusid 1965. aastal asustamata saarele, kust nad pääsesid alles enam kui aasta hiljem. Tegelikkus, nagu autor rõhutas, erines tunduvalt sellest, mida William Golding kirjeldas oma romaanis “Kärbeste Jumal” (1954, e.k. 1964), kus oli kujutatud samalaadset olukorda. Tuginedes sellele ja reale teistele juhtumitele, mis näivad olevat vastuolus levinud ettekujutusega inimloomuse isekusest, üritab Bregman näidata, et inimesed on tegelikult loomu poolest head.\n“Inimkond. Paljutõotav ajalugu” algab sellega kuidas nii Saksa kui ka Briti kõrgem juhtkond pani Teise maailmasõja ajal mööda, kui üritas murda vastase võitlustahet tsiviilobjektide pommitamisega. Tulemus oli täiesti vastupidine oodatule: rahuliku elanikkonna terroriseerimine ei tekitanud vaenlase tagalas paanikat, vaid viis hoopis tugevama mobiliseerumiseni rinde toetuseks. Sama viga kordasid ameeriklased hiljem Vietnamis.\nHiroshima ja Nagasaki ei käi Bregmani arutluskäigust läbi kordagi, aga minu meelest on oluline neid siinkohal mainida. Jaapani alistumine pärast seda, kui ameeriklased olid heitnud sinna tuumapommid, näitab, et sellise ülekaaluka jõu ees, mis ähvardab kõik elava maapinnalt pühkida, kaldutakse siiski alistuma, sest peale jääb inimeste ellujäämisinstinkt, millega saab samas muidugi seletada ka vastupanu tugevnemist olukorras, kus täielik kaotus ei näi olevat veel vältimatu. Sellisel juhul ongi igati loomulik, et tsiviilobjektide pommitamisele järgneb tugevam mobiliseerumine, sest suured inimkaotused ja purustused veenavad inimesi vastase elajalikkuses, vajaduses ennast tema eest kaitsta.\nBregman toob välja, et enamik sõduritest on tegelikult hoidunud lahingutes oma relvade kasutamisest, sest tunneb vastumeelsust inimeste tapmise suhtes: suurema osa kaotustest on sõdades põhjustanud väike vähemus, viimasel ajal aga pommitamine, mille puhul vastane on justkui umbisikulisem, talle ei ole vaja otse silma vaadata. Wehrmachti võitlusvõimekust, mis ületas oluliselt lääneliitlaste võitlejate oma, seletab ta lihtsalt võitlejate vahel valitsenud sõprusega (Kameradschaft), mida teadlikult kultiveeriti, mitte ideloogia või muude asjaoludega – võideldi rohkem oma relvavendade, võitluskaaslaste eest, mitte Suur-Saksamaa nimel. See on Bregmani käsitluses näide sellest, kuidas positiivseid tundeid on kasutatud ära halbadel eesmärkidel.\nSamas võib aga muidugi väita, et Wehrmachti liikmed toimisid suuremate tapjatena siiski ka selle tõttu, et natsid suutsid vastaseid edukamalt demoniseerida ja loomupärast inimlikkust võitlejates tugevamalt alla suruda, mistõttu neil oligi psühholoogiliselt lihtsalt nö. kergem tappa. Selles mõttes on mõistetav, miks paljud Saksa kirjastused selle teose avaldamisest keeldusid. Bregman on Hollandi, mitte Saksa ajaloolane, aga tema ajalookäsitluse alatoon on üsna läbivalt saksa militarismi pehmendav. Näiteks 1914. aastal rindel paljudes kohtades puhkenud spontaansete relvarahude ja vastaspoolte vennastumisega seoses rõhutab ta, et algatus selleks tuli enamasti sakslaste poolt, kuid karmilt keelasid selle ära Antanti väejuhid (justkui ei oleks Saksa omad teinud täpselt sama).\nÜks märkimisväärne asi, millest Bregman ei kirjuta, kuid mida on maininud Peter Englund oma ka eesti keeles avaldatud raamatus Esimesest maailmasõjast, on see, et okastraadist tõkkeid, mis vaenupoolte vennastumist oluliselt raskendasid, hakati rajama alles 1914. aasta lõpus. Põhjus, miks algatusi vennastumiseks ja relvarahudeks tuli rohkem sakslaste poolt, võis peituda aga selles, et nende ridades leidus rohkem katoliiklasi. Uus paavst Benedictus XV, kes nimetas seda sõda hiljem Euroopa enesetapuks, kutsus 1914. aasta sügisel ametisse astudes üles sõlmima jõuludeks relvarahu. Kuna riigijuhid ja kõrgemad sõjaväelased seda üleskutset ei järginud, haarasid initsiatiivi ohvitserid rindel.\nBregmani teos on väga ambitsioonikas. Ta üritab teha kokkuvõtet kogu inimkonna ajaloost, et tõestada teesi, mille kohaselt tekkis homo sapiens ennast ise järjekindlalt nö. kodustades sõbraliku ja leebe liigina, kes muutus agressiivseks alles pärast paikse eluviisi ja eraomanduse tekkimist. Kõige huvitavama osa sellest moodustavad peatükid, milles ta kummutab Stanley Milgrami, Philip Zimbardo ja teiste selliste tegelaste eksperimentide tulemusi. Bregman näitab, et need ei olnud rangelt võttes kaugeltki teaduslikud – tulemused olid tugevalt manipuleeritud, et saavutada teatud ühiskondlikke muutusi. Paraku näib ta ise langevat kohati samasse lõksu.\nBregman rõhutab, et inimeste ettekujutus inimloomusest on oluline, sest see mõjutab ka nende endi käitumist. William Golding maalis sellest oma romaanis tema hinnangul väära pildi, mis on teinud palju kahju, sest ta oli lihtsalt ise halb inimene, kes peksis oma lapsi. Seda viimast rõhutab Bregman oma teoses korduvalt. Kui lugesin aga nüüd uuesti üle Guardianis ilmunud jutu, leidsin selle lõpust väikese paranduse, mille kohaselt eemaldati artiklist viide sellele, et Golding peksis oma lapsi. Bregman oli tuginenud Goldingi enda kirjeldusele padjasõjast oma 4-aastase pojaga, mille ta lõpetas alles siis, kui poiss oli juba nutma puhkemas. Goldingi tütar kirjutas ajalehele, et isa ei peksnud ega löönud oma lapsi kordagi. Seega oli Bregman jätnud temast lugejatele sisuliselt väära mulje, et toetada sellega omaenda argumenti.\nSelle päriselt aset leidnud juhtumi puhul, kus poisid jäid pikaks ajaks omapäi asustamata saarele, on kõige huvitavam küsimus, mida Bregman kahjuks ei esita, minu arvates hoopis see, kas nad olid lugenud eelnevalt Goldingi romaani või näinud selle ainetel tehtud filmi. Ja kui olid, kas ei võinud siis just see mõjutada neid sõlmima kokkulepet, millega üritati vältida sarnase stsenaariumi kordumist reaalsuses? Mulle tundub küll tõenäoline, et just nii see võiski olla – Bregmani käsitlusega tsivilisatsiooni kahjulikust mõjust inimesele see aga hästi kokku ei sobiks, mistõttu ei ole ka põhjust imestada, et ta sellel küsimusel ei peatu.\nPostitatud 8. juuni 2021 8. juuni 2021 Rubriigid ajalugu,kirjandus\nPostitatud 2. mai 2021 2. mai 2021 Rubriigid ajalugu,kirjandus,poliitika\nPostitatud 14. apr. 2021 Rubriigid ajalugu,kirjandus\nRaamatu kaanele on kirjutatud “Sama hästi kui venelaste maa”, kuid sisu võtab minu arvates paremini kokku alapealkiri, mistõttu sai kasutatud seda ka siin postituse pealkirjas. Raamatu aluseks on Kaarel Piirimäe 2010. aastal Cambridge’i Ülikoolis kaitstud doktoritöö, mille Palgrave Macmillan avaldas 2014. aastal pealkirjaga “Roosevelt, Churchill, and the Baltic Question: Allied Relations during the Second World War”. Nagu autor ise rõhutab, ei ole eestikeelne väljaanne aga tegelikult ingliskeelse teose tõlge, vaid hoopis täiendatud ja ümber kirjutatud versioon, kuhu on lisatud ingliskeelsest välja jäänud materjali, isiklikke seisukohti ja hinnanguid, mis ei sobinud rangelt akadeemilisse väljaandesse. Lühidalt: eestikeelne on põhjalikum ja otsekohesem.\n“Sama hästi kui venelaste maa” olevat öelnud Balti riikide kohta 1943. aastal USA president Franklin Delano Roosevelt. Piirimäe raamatus on selle kohta kirjas (lk 141): Hiljem, 1943. aastal, olevat ta öelnud: “Jah, ma arvan tõesti, et need 1941. aasta piirid on sama head kui mis tahes muud /…/ ja kõik need Balti vabariigid on sama hästi kui venelaste maa.” Allikana viitab ta John Lamberton Harperi raamatule “American Visions of Europe: Franklin D. Roosevelt, George F. Kennan, and Dean G. Acheson” (1996), kus väide on toodud (lk 81) sisuliselt samas sõnastuses: FDR himself reportedly said in 1943, “Yes I really think those 1941 frontiers are just as good as any … and all those Baltic republics are as good as Russian.”\nKui seda ingliskeelset lauset guugeldada, leiab paar raamatut, millest tuleb välja ka täpsemaid asjaolusid.\nSusan Butleri teosest “Roosevelt and Stalin: Portrait of a Partnership” (2015) selgub, et FDR oli jõudnud sellise järelduseni 1943. aasta novembriks ning poetas vastava lause vestluses kellegi leitnant Milesiga, keda Butler nimetab tema abikaasa Eleanori sõbraks.\nFrank Costigliola raamatus “Roosevelt’s Lost Alliances: How Personal Politics Helped Start the Cold War” (2013) minnakse selle ilmselt küllaltki avameelse jutuajamise vahendamisel (lk 191) veelgi detailsemaks. Tuleb välja, et FDR poetas vastava lause üsna möödaminnes, kui rääkis rohkem hoopis Poola eksiilvalitsuse pretensioonidest suurtele aladele, mis jäävad tänapäeval Valgevene ja Ukraina piiresse, leides, et Lviv “peaks minema Poolale”, aga see “ülejäänud piirkond oli kõigepealt Venemaa all, ja kõik need Balti vabariigid on sama hästi kui venelaste.” Enne seda oli ta öelnud, et ei ole kindel, kas aus rahvahääletus Poola idapoolsetes provintsides ei näitaks, et need eelistavad minna tagasi Venemaa alla.\nVastav koht Costigliola raamatus kattub tema juba 2008. aastal ajakirjas Diplomatic History avaldatud artiklis “Broken Circle: The Isolation of Franklin D. Roosevelt in World War II” leiduvaga. Allikana viitab ta seejuures Briti välisministeeriumi arhiivist pärit ettekandele (FO 371/38516), mida ei ole kahjuks muudetud kättesaadavaks digitaliseeritud kujul. Nii et väite algallikas on küll täiesti tuvastatav, aga sellega tutvumiseks tuleb minna kohale Briti rahvusarhiivi. Piirimäe on seal hoitavaid välisministeeriumi materjale küll ulatuslikult kasutanud, aga sellele konkreetsele ma tema raamatust viidet ei leidnud.\nArhiiviviite järgi otsides leiab viite sellele 1943. aasta 20. detsembri kuupäeva kandvale dokumendile ka ühest teisest Costigliola artiklist, kus on märgitud, et Milesi visiit lõppes 2. novembril. Selle artikli edasiarendus ilmus omakorda kogumikus “Challenging US Foreign Policy: America and the World in the Long Twentieth Century” (2011). Samuti tuleb välja, et samale allikale viitas juba Robert Dallek oma raamatus “Franklin D. Roosevelt and American Foreign Policy, 1932–1945” (1979), aga seal on kasutatud (lk 436-437) sellest ainult poolakate nõudmisi puudutavat osa. Dalleki raamatut on kasutanud samas ka Piirimäe.\nNii et kokkuvõttes võib öelda, et Eesti uurijatel on siiski põhjust ka edaspidi Briti rahvusarhiivi külastada, et vaadata järgi, mida see FDR leitnant Milesile (tema enda väitel) ikkagi täpselt ütles. Mis muidugi ei tähenda, et Piirimäe uurimistöö oleks kuidagi puudulik. Vastupidi, see on olnud väga põhjalik, lihtsalt selline detailidesse süvenemine ongi lõputu töö.\nSiinkohal soovitan aga kuulata veebist autori vestlust kirjastaja Andres Adamsoniga ja raamatuesitlusel toimunud jutuajamist Eerik-Niiles Krossiga, mis annavad selle teose sisust kahtlemata parema ülevaate kui käesolev postitus.\nPostitatud 7. apr. 2021 7. apr. 2021 Rubriigid ajalugu,kirjandus,poliitika\nSeppo Zetterbergi “Konstantin Päts ja Soome. Unistus kaksikriigist” (soome keelest tõlkinud Sirje Olesk) algab sellega, kuidas 1906. aastal poliitilise pagulasena Soome saabunud Päts hakkas unistama Eesti-Soome kaksikriigist, ning lõpeb tema nn. “poliitilise testamendiga”, milles ta selle idee juurde 1940. aastal tagasi pöördus. Vahepeal on aga käsitletud iseseisva Eesti riigi sündi, kahe riigi suhteid, riigipeade visiite ning eriti muidugi Konstantin Pätsi tegevust laiemalt.\nNoore Pätsi väljendatud mõtetest Soome silla osas kirjutas Zetterberg ka oma raamatus “Kultuurisillad ja revolutsioonituuled. Helsingi eesti kogukond 20. sajandi alguses” (2013), kuid nüüd on ta peatunud neil pikemalt. Samas annab see varasem raamat põhjalikuma ettekujutuse sellest kontekstist, kuhu need omal ajal paigutusid. Zetterbergi viimane raamat on ikkagi üsna tugevalt Pätsi-keskne, avades ajalugu eelkõige tema isikuga seonduva kaudu, mis võib jätta tema rollist ilmselt ka mõnevõrra võimendatud mulje.\nMis loomulikult ei tähenda seda, et see roll olnuks väike, aga… on huvitav märkida, et Päts pani idee võimalikust Eesti-Soome kaksikriigist sisse ka sellesse (tema koostatud) protesti, mille eesti vallavanemad esitasid 1918. aasta aprillis Liivimaa Maakogul, kus baltisakslased ja nende toetajad kiitsid heaks oma hertsogiriigi plaani, kuid see jäeti lõplikust tekstist välja, sest vallavanemad leidsid, et neil puuduvad volitused taolise teema tõstatamiseks – see sümboliseerib mingis mõttes hästi üksikisiku, antud juhul siis Pätsi tegevusruumi piiratust.\n1940. aastal veidi enne Venemaale küüditamist soomlastele läkitatud märgukirjas visandas Päts alused, millele tulnuks Eesti riiklus tema arvates pärast sõda Uue Euroopa ülesehitamisel rajada: Eesti peaks ühinema Soomega liitriigiks, millel on ühine riigipea (kuningas), ühine kaitse-, välis-, majandus- ja rahapoliitika, kuid samas ikkagi ka eraldi seadusandluse ja valitsemise asutused, eraldi kohtusüsteemid jne. Laiema avalikkuse ette jõudis see dokument 1964. aastal, kui avaldati Rootsis ilmuvas eestikeelses ajalehes Rahvuslik Kontakt. Aasta varem Stockholmis surnud August Rei, kes oli 1945–1963 peaministrina presidendi ülesandeis Eesti Vabariigi õigusliku järjepidevuse edasikandja, oli pidanud Pätsi märgukirja poliitiliselt kirjaoskamatuks ega soovitanud seda levitada.\nZetterberg toob ka välja, viitega ühele 1995. aastal Akadeemias ilmunud Eero Medijaineni artiklile, et Soome kaitsepolitsei sai 1940. aasta suvel oma agentuuri kaudu teate, et Pätsile tehti siis korrapäraselt süste, kuhu arvati olevat segatud mingit uimastavat ainet, mistõttu ta oli muutunud justkui veidi infantiilseks. “Kas ei seleta see versioon paremini ka tolle testamendi sünnilugu? K. Päts ei saanud ehk päris adekvaatselt aru, mida räägib või kirjutab,” märkis Medijainen.\nSamas õnnestus mul endal vastata nüüd alles läinud kuul ühele Norstati küsitlusele, milles uuriti muu hulgas seda, kuidas ma hääletaksin, kui toimuks rahvahääletus Eesti ühinemiseks Soomega. Nii et see vana idee elab ikka veel edasi ning keegi peab seda koguni nii aktuaalseks, et tellis isegi vastava küsitluse.\nZetterberg on kasutanud kõvasti arhiiviallikaid ja vanu ajalehti, andes neile tuginedes ka küllaltki huvitavaid ülevaateid ajakirjanduse omaaegsetest hoiakutest Eesti-Soome suhteid puudutavates küsimustes, aga toetunud loomulikult ka teiste ajaloolaste varasematele uurimustele. Näiteks Eesti-Soome salajase sõjalise koostöö osas tasub siin mainida Jari Leskineni raamatut “Vendade riigisaladus” (1999, e.k. 2000), mille viimased eksemplarid on hetkel veel poodidest saadaval.\nEesti riigitegelastest esinevad Zetterbergi raamatus peale Pätsi kõige sagedamini Jaan Tõnisson, Hans Rebane (1927–1928 välisminister Tõnissoni valitsuses, hiljem 1931–1937 Eesti saadik Soomes), Johan Laidoner ja Ants Piip; Soome tegelastest P. J. Hynninen (1933–1940 Soome saadik Eestis), Rudolf Holsti (1919–1922 välisminister, 1923–1927 Soome saadik Eestis, 1927–1940 Soome esindaja Rahvasteliidus, 1936–1938 ühtlasi ka välisminister) ning Pehr Evind Svinhufvud, kelle kohta on ilmunud eesti keeles lausa üks eraldi raamat – Erkki Räikköneni “P. E. Svinhufvud ja Soome iseseisvuse sünd” (1935, e.k. 1938), milles on pikalt juttu ka selle tuntud riigimehe, kellest sai 1931. aastal Soome kolmas president, 1918. aasta märtsis toimunud seiklusrikkast reisist Tallinna kaudu Berliini.\nLoomingus ilmus mõne aasta eest Jouko Vanhaneni jutt sellest, kuidas Soome kaheksas president Urho Kaleva Kekkonen üle jäätunud Soome lahe suuskadel salaja Eestis käis, kuid see oli ilukirjanduslik fantaasia. Svinhufvudi retk jäälõhkujal Tarmo, mis leidis aset päriselt, ei jää sellest oma seikluslikkuses palju maha – sobiks vabalt aluseks mõne põnevusfilmi stsenaariumile.\nZetterbergi raamatut võib kõrvutada ka Pekka Lilja ja Kulle Raigi raamatuga “Urho Kekkonen ja Eesti” (2006, e.k. 2007). Zetterberg mainib Kekkoneni vaid korra möödaminnes. Lilja ja Raigi raamatus võtab sõjaeelne periood enda alla enam kui poolsada lehekülge, kusjuures üks oluline tegelane on selles osas muidugi Päts. Sisuliselt on need raamatud teineteist täiendavad. Soovitan lugeda mõlemat. Heino Arumäe “Eesti ja Soome. Sõjast sõjani” (2018) käsitleb kohati samu teemasid, kuid on läbinärimiseks raskem telliskivi. Zetterberg pakub sellest kergemat lugemist, peatudes mõnel asjal samas siiski põhjalikumalt.\nNäiteks kirjutab ta Erkki Reijoneni (Soome esindaja, asjur ja lõpuks täievoliline saadik Eestis aastatel 1919–1923) päevikule ja kirjadele tuginedes üksikasjalikult sellest, kuidas Soome leidis saatkonnale koha Pätsile kuulunud hoonetekompleksis, mille mõne aasta pärast, kui Pätsil olid tekkinud majanduslikud raskused, temalt ära ostis, võimaldades jääda endisel omanikul selle ühte tiiba üürnikuna elama kuni 1940. aastani, mil Päts ise sealt lõpuks välja otsustas kolida. Üürisummasid määras Päts endale sisuliselt ise, seades Soome riigi lihtsalt fakti ette, et ei ole nõus suuremat üüri tasuma – esialgu maksis ta Soome poolt kavandatust pea kaks korda vähem, 1933. aastal aga kauples majanduskriisile viidates välja veel üüri alandamise 40%. Tänapäeval peetaks sellist lahendust ilmselt skandaalseks, räägitaks võimalikust korruptsioonist, äraostmisest.\nLõpetuseks veel üks huvitav fakt mälumänguritele. Millise riigi juht, kes ja millal tegi Soome presidendi juurde esimese ametliku riigivisiidi? Õige vastus: Eesti riigivanem Konstantin Päts, 1922. aasta mais. Varem ei olnud ühtegi sellist visiiti sinna toimunud. Miks aga olid 1931. aastal Pätsi külaskäiguga Svinhufvudi juurde alanud Eesti ja Soome riigipeade regulaarsed, iga-aastased kohtumised eraviisilised? Põhjus lihtne: eraviisilisi kõnelusi ei protokollitud, neil sai arutada vabamalt salajase sõjalise koostööga seonduvat jms. küsimusi.\nPostitatud 13. märts 2021 13. märts 2021 Rubriigid ajalugu,kirjandus,poliitika


Tiidrek Nurme: Leidsin talendi\nMukunga passib pidevalt oma toas. Seal ei ole peale mõne ingliskeelse raamatu muud meelelahutust. Hiljuti saatis mulle Tallinna sõber Mati, kelle juures Mukunga paar päeva viibis, laulusalvestuse. Jooksutalent laulis ja pianist Lauri Lehtsaar saatis klaveril. Kuulasin ja imestasin Mukunga musikaalsust ja Lauri improvisatsiooni. Kuna ma sõnadest aru ei saanud, siis oletasin meloodia põhjal, et tegemist on Keenia kuulsate kristlikke lauludega. EI, ta kirjutas need lood ise! Kas seda ta seal igavas toas teebki?\nVarem märkas Mukunga musikaalsust minu isa, kellega koos nad Kuressaares klaverit esmakordselt harjutasid. Keenialase väitel pole ta kunagi muusikaga rohkem kokku puutunud kui vaid kirikus. Nüüd aga esitas Mukunga soovi, et peale Paide-Türi Rahvajooksu võiks veel paar lugu salvestada.\nNB! Peale mõningaid läbirääkimisi teose autoritega, saab ehk muusikat ka internetis kuulata.\nMukunga klaverit harjutamas\nKoos minu sünnilinnas\nPosted by Tiidrek at 20:07


Köögivalamu Paigaldamine » Te Peate Sellele Tähelepanu Pöörama - 2019 | Nõuande viisard\nPõhiline Nõuande viisardPaigaldage köögi valamu\nEttevalmistused enne valamu paigaldamist\nPaigaldusraami märkide lõikamine\nPeenestage lõiketerad, tihendage ja kinnitage valamu\nSegisti kraani või kraani avaus valamus või tööpinnal\nLõigake või torgake segisti kraani välja\nKöögivalamu paigaldamine on koduarenduse klassikaline ülesanne. Allpool oleme loonud teile juhendi, kuidas köögi valamut paigaldada.\nKöögivalamu paigaldamisel peate otsustama, kas soovite vanas tööpinnas kasutada uut valamut või kui soovite uues köögitöös kasutada valamu. Tavaliselt asendatakse see valamu ja tööpinnaga, kuna lõikamine ei pruugi enam uue valamu jaoks sobida.\nKvaliteetsete uute valamudega on olemas mall, mille abil saate märkida väljavalitud väljalõiget. Kui teil pole malli, järgige alltoodud samme. Eeldame, et köögitööpind on juba õigesti paigaldatud.\nKeerake valamu tagurpidi ja asetage see täpselt tööpinnale, kuna see paigaldatakse hiljem. Olge ettevaatlik, et kraanikauss ei jää korpuse osade külge kinni. Tõmmake ümber masonpliiatsiga. Seejärel keerake valamut uuesti ja mõõda välisservast kinnitusraami külge (tavaliselt vahemikus 1 kuni 1,5 cm) ja suunake see joon ka tööpinnale.\nPuurige nurkades puurvardaga nii, et ava välisserv asub otse tähistatud konveieril, nii et see ei kattuks väljapoole. Kasutades sobivat saelehti ja pusle, lõigake mööda sisemist joont. Võite kasutada ka ümmargust saet.\nLõika servad on lihvitud. Avatud lõigatud serv on nüüd suletud liimiga või hermeetilise dispersiooniga. Paigaldage seejärel küünised, et kruvida kraanikauss, ja keerata seejärel küünised altpoolt tööpinnaga.\nEnne pingutamist veenduge, et mõõta valamu serva ja tööpinna välimist serva, et see on väljalõiget tõesti sirge. Kui kraanikausile ei ole suletud tihenduslinti, tuleb see kõigepealt silikooniga tihendada ja seejärel küünised pingutada.\nLõpuks tuleb valmistada segisti või kraani segud. Siin on kolm võimalust:\nauk on juba valamus (tehases)\nTe peate valamu sisse lööma\nTe lõigate tööpinnale valamu küljel või taga oleva augu.\nEsiteks puuritakse see keskel sobiva suurusega metallpuuriga. Seejärel paigutatakse valamu peale ja pingutatakse nõutud ala väljatõmbamiseks. Pidage meeles, et plastikust valamud või emailitud valamud võivad tekkida probleeme. Valmistage ka väljaulatuv osa tööpinnale sobiva suurusega puuriga, et asetada õige suurusega ringi lõikur.\nSegisti paigaldamiseks valamusse pakume teile üksikasjalikud paigaldusjuhised.


Tehva kinnitas, et Kaljust on lahkujaid: üks või kaks üleminekut tuleb veel - Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!\n29. AUGUST 2019, 17:19 PREMIUM LIIGA\nNõmme Kalju president Kuno Tehva sõnas pärast ukrainlase Ivan Lobai palkamist, et tõenäoliselt laseb klubi homme välja veel uudiseid.\nTehva ei varjanud 23-aastase keskkaitsja palkamise järel, et keegi on klubist lahkumas. "Täpsemalt ma ei saa seda hetkel kommenteerida, sellekohane uudis tuleb välja homme," sõnas ta Soccernet.ee-le.\nViimases kahes kohtumises on Kalju pingile jätnud meeskonna kapteni Maximiliano Ugge. Eilse mängu järel lükkasid nii mängija kui peatreener Roman Kožuhhovski üleminekujutud ümber, aga täna klubi president Tehva enam mitte.\n"Ma ei saa seda (Ugge lahkumist - R. V.) kinnitada, kuna meil on kolme mängijaga üleminekutöö käimas. Oleme juba kaks üleminekut (Liliu siirdus Rootsi ja Alex Matthias Tamm Šveitsi - R. V.) sel suvel teinud ja ma arvan, et võimalik on, et üks või kaks tuleb veel. Selle kohta saan täpsemaid kommentaare või uudiseid jagada homme."\nLisaks Uggele on Kalju rotatsioonist viimasel ajal ootamatult välja langenud ka poolkaitsja Reginald, kelle mittemängitamist põhjendas Kožuhhovski eile puhkuse andmisega.\nLobai üleminekut kommenteerides vihjas Tehva siiski, et üheks lahkujaks võib olla keskkaitsja. "Me ehitame oma meeskonda praegu väikse perspektiivitundega ja teatud protsesside tulemusel näeme, et meil on vajadus seda positsiooni täiendada. Oleme Lobaid juba üsna pikalt jälginud. Nüüd, kus avanes võimalus ta meeskonda tuua, siis võtsime selle suurima rõõmuga vastu. Usume, et ta on oma nooruselt ja kvaliteedilt meie klubi ja meeskonna strateegiast lähtuvalt väga õige tüüp, kellel on ka üsna suur potentsiaal teha samm Eestist suuremasse välisklubisse edasi. Komplekteerime oma meeskonda väga selgelt sellise perspektiiviga."\nEelmisel nädalal ütles Kalju kapten Maximiliano Ugge "Silm peale!" saates, et soovib kodumaale Itaaliasse naasta. Vaata lugu temaga siit:\nUgge enda pingile jätmisest: peatreeneri otsus, millega nõustusin (0)