20. Maine väikeses ümmarguses ülaosas H. S. Melcher, 20. Maine'i rügement - Ajalugu Podcastid - 2022\n20. Maine väikese ümmarguse ülaosas H. S. Melcher, 20. Maine'i rügement - ajalugu\nVäike ümmarguse ülaosa vallutamiseks määratud konföderatsiooni vägi näib olevat olnud Robertsoni brigaad, mis koosneb 1., 4. ja 5. Texasest ning 3D Arkansast; ja Law brigaad, mis koosneb 4., 44., 48., 47. ja 15. Alabamast, mõlemad Hoodi diviisist. Esimene pidi ründama ees, Law brigaad aga ründama mäe tagaosas; kuid Robertson, leides, et ta ei suuda oma brigaadiga kogu rinde katta, eraldas 44., 48. ja 4. Alabama Law'i brigaadist umbes samal ajal, kui nad jõudsid Round Topi jalamile ja ühendasid need Robertsoni liiniga. Little Round Topi ees. Nii jäid 47. ja 15. Alabama külgmised liikumised üksi ellu, mida nad ka tegid, möödudes Round Topi lõunaküljest ja peatades harjal kümme minutit puhkamiseks. See peatus osutus nende ettevõtmise edule saatuslikuks, kuna see võimaldas meie brigaadil (Vincenti) jõuda õigel ajal Little Round Topi, et nende edasiliikumisele vastu seista.\nJätkates oma marssi, möödusid need kaks rügementi Round Topi kirdeküljest ja liikusid üle mägede vahelise metsase süvendi, et laadida üles Little Round Topi tagumine osa ja pühkida maha Vincenti brigaad, seejärel tegelesid tuliselt Robertsoni Texase ja nende kolmega tema käsu alla määratud Õigusbrigaadi rügemendid, kes üritasid rindelt valdust saada. Kuid just siin olid need, mis olid Vincenti brigaadi vasakpoolne rügement ja ka kogu Potomaci armee vasakpoolne rong, ja et mäe harjaga vastavuses olla, painutatud ülejäänud rida täpselt täisnurga all. brigaad. See oli õnn, sest nende etteastes tabas 47. Alabama kolonelleitnant Bulgeri juhtimisel meie rügementi otse ette ja avas mõrvarliku tule meie kaitsmata liinil, nagu me just olime jõudnud, ja meil polnud aega visata. rinnatööd. Samal ajal liikus 15. Alabama, mida juhtis kolonel William C. Oates, kokku 644 meest ja 42 ohvitseri. Meie polkovnik Chamberlain kohtus selle liikumisega, pannes rügemendi parema tiiva ühtsesse auastmesse, et 47. vastu hakata, ja painutas rügemendi viis vasakpoolset kompaniid täisnurga all.\nMeie rügementi kuulus 358 meest, kuid kuna kompanii B, mille arv oli 50 meest, oli saadetud "kaitsma oma tiiba", oli meil 308 meest rivis, et vastu seista nende kahe tugeva rügemendi raevukatele rünnakutele, mis ületasid meid rohkem kui 3: 1 Konflikt oli äge, kuid tingimata lühike, kuna tegemist oli vaid lühikese ajaga, mil iga mees peab langema meie vaenlase kõrgema tule ette.\nKui 130 meie vaprat ohvitseri ja meest olid maha lastud, kus nad seisid, ja alles jäi vaid 178 inimest - vaevalt rohkem kui tugev kokkupõrkejoon -, ja iga mees oli lasknud lahingusse kaasa võetud 60 padrunit ja ellujäänud kasutasid oma langenud kaasvõitlejate padrunikaste, oli saabunud aeg, mil tuleb otsustada, kas peaksime taanduma ja loovutama selle võtme kogu Gettysburgi väljale või laadima ja proovima selle vaenlase maha visata. Kolonel Chamberlain andis käsu "tääkide parandamiseks" ja peaaegu enne, kui ta jõudis öelda "lae!" rügement hüppas mäest alla ja sulges end vaenlasega, kelle leidsime iga kivi ja puu tagant. Üllatunult ja ülekoormatuna viskas enamik neist käed maha ja alistus.\nMõned võitlesid kuni tapmiseni; teised jooksid "nagu metsveiste kari", nagu kolonel Oates ise seda väljendas. Nende lennul kohtas neid kompanii B, kapten Morill, keda me arvasime olevat tabatud, kuid nüüd rünnati neid nii jõuliselt, et üle saja põgeniku olid sunnitud alistuma.\nKolonelleitnant Bulger, kes oli 47. juht, sai haavata ja langes meie kätte, üle kolmesaja vangi ja kõik haavatud.\n20. Maine naasis koos oma vangidega algsele positsioonile ja jäi sinna, kuni varahommikul kästi edasi Round Topi.\nMurtud võlakiri? Väike ümmargune vaen Joshua Chamberlaini ja Ellis Speari vahel\n„Võib -olla päästis mu elu” leitnant Holman Melcher (mõõk tõstetud) ja kolonel Joshua Chamberlain osalesid silmapaistvalt 20. Maine’i bajonettlahingus Gettysburgis. Chamberlain, keda siin näidatakse 15. Alabama leitnant Robert H. Wickeri alistumisel, tunnistas hiljem Melcherit, et ta päästis süüdistuse ajal tõenäoliselt tema elu.\n(Don Troiani/Erakogu/Bridgemani pildid)\n20. juulil 1863 Little Round Topis toimunud Maine'i eepiline stend ja bajonettlaeng kindlustas selle rügemendi koha sõjaajaloos. Teisel Gettysburgi lahingupäeval lõid komandörid kolonel Joshua Chamberlain ja major Ellis Spear, kes olid juba enne sõda head sõbrad, veelgi näiliselt purunematu sideme, aidates männipuu osariigi poistel kolonel William Oatesi järeleandmatut 15. Alabamat tagasi pöörata ja vältida Konföderatsiooni läbimurre Potomaci vasaku ääre armees. Kui 20. Maine oleks enne pealetungi purunenud, oleks see võinud doominoefekti avaldada ka teistele surnuks surutud föderaalüksustele Cemetery Ridge'i ääres. Kahekümnenda positsioon oli kriitiline hetk järgmisel päeval jänkide triumfiks.\nChamberlain ja Spear elasid mõlemad sõja üle ja elasid pikki, õitsvaid elusid, nende sõprus oli ilmselt kindel. Umbes 25 aastat tagasi hakkas aga juurduma lugu, et Spear suri kibestunult, sest Chamberlain - nii tema kui ka teiste rügemendi kulul - oli sõjajärgsel kontol oma Little Round Topi edu eest liiga palju tunnustust nõudnud. Selles, mida me tänapäeval tunneme kui “Chamberlaini ja oda vastuolu”, on tõe elemente, kuid arusaam, et nende kahe vahel oli verevaen, on kaugeleulatuv ja väärib edasist uurimist.\nNii Spear kui ka Chamberlain kasvasid neljast poisist vanimana peredes, kes olid põlvkondi varem elama asunud väikestes laevaehituskooslustes Maine'i rannikult ülespoole. 1860. aasta USA rahvaloendusel elas Speari kodulinnas Warrenis 2300 elanikku, Chamberlaini õlletootjal 2800 elanikku. Mõlemad mehed õpiksid Brunswicki Bowdoini kolledžis, kus Speari 1858. aasta klass õpiks 1852. aastal lõpetanud professor Chamberlaini käe all.\nNende kahe kirjade põhjal on selge, et ülikoolis oli Spear lähedane sõber Chamberlaini järgmise noorema venna Horace'iga. Ehkki üliõpilastena oli nende vahel kaks aastat vahet, pidasid nad ühendust, isegi külastasid üksteist pärast kooli lõpetamist, samal ajal kui mõlemad õppisid õigusteadust. Horace oleks võinud isegi lõpetada kolmanda Chamberlaini vennaga, kes teenis 20. Maine'is - koos noorima Joshua ja Thomasiga - kui ta poleks surnud vaid üheksa kuud enne üksuse moodustamist.\nLühike paus sõjast: Ellis Spear lasi selle foto teha Maine'i osariigis Portlandis puhkusel olles. Vastupidi: sööda kork, mida Spear kandis 20. Maine'i ajal. (Hayesi perekonna kogumik aadressil MaineLegacy.com)\nSpearil ja Chamberlainil oli omamoodi kokkutulek, kui nad leidsid end 1862. aasta hilissuvel ühes jalaväerügemendis teenimas. 20. Maine'i formeerimisel teenis Spear kaptenikoha, olles värvanud suurema osa meestest selleks ajaks, selle üksuse kompanii G. Chamberlain isiklikult rügemendi liikmeid ei värvanud, kuid kuberner andis talle kolonelleitnandi - teise koha - komisjoni. Sõja ajal hoolitses Spear ka Thomase eest, võttis ta oma seltskonda, edendas teda ja soovitas teda isegi üksuse juhtimiseks, kui Spear ise edutati.\nSõjajärgsetel aastatel ei langenud Speari kiindumus kõrgema Chamberlaini vastu. Nad pidasid kirjavahetust, osalesid koosviibimistel ja muudel üritustel ning jagasid võtmerolli oma vana rügemendi mälestamisel. 1896. aastal kirjutas Spear Tom Chamberlainile, selgitades oma katseid veenda Kongressi vastu võtma seaduseelnõu, millega tõstetakse kindrali pension 25 dollarilt 100 dollarile. "Palun kirjutage mulle ja andke mulle nõu, kuidas tal läheb ja kas ta tõenäoliselt sel suvel Maine'is on ja kus." Kirjutas Spear. "Mul võib olla võimalus teda suvel näha ja ma loodan teid näha."\nKolm aastat hiljem pooldas Spear endiselt pensionitõusu. Kirjas esindaja Amos Allenile (R-Maine) kirjutas ta: „[Joshua Chamberlain] on seitsmekümneaastane ja vaene. Ta säilitab oma parima välimuse ja on tundlik ja uhke ning on viimane mees, kes vabandab või isegi tunnistab vaesust. ” Spear lisas oma endisele ülemale palju kiitust. "Ma olin temaga koos, kui ta sai haavata, ja ma tean, kui raske see oli. Üldlevinud arvamus oli, et ta ei toibu sellest. Tema juhtum on silmapaistvaim ja ainulaadne juhtum sõjaväes, vanades ja vaestes. ”\nSpeari kirjeldus Chamberlaini vaesusest võis olla ülehinnatud - vanal kindralil oli kodu Brunswickis, suurem suvekodu mõne miili kaugusel ja jaht -, kuid kirjadest ilmneb Speari jätkuv lugupidamine ja imetlus ning aktiivne püüd hoolida oma endise seltsimehe pärast. Sellegipoolest näitasid tema püüded aidata Chamberlaini majanduslikku olukorda, isegi kui ta Tomiga vandenõu pidas, et neid oma venna eest hoida, et Speari tunded olid palju kaastundlikumad kui miski muu.\nÜkskõik, milline oli Joshua Chamberlaini rahaline olukord hilises elus, ei keeldunud ta 500 dollari suurusest pakkumisest Ajakiri Cosmopolitan aastal 1912 kirjutada oma rolli kirjeldus Fredericksburgi lahingus selle lahingu 50. aastapäeva tähistamiseks. Samuti ei heidutanud teda mitu kuud hiljem, kui sama kirjastaja palus Gettysburgis sarnast tükki Hearsti ajakirja jaoks 1913. aastal.\nNende kahe artikli originaalkäsikirju pole kunagi leitud, seega ei ole võimalik nende esialgset sõnastust üksikasjalikult võrrelda sellega, mis ilmus trükis pärast toimetajate tööd. Mõlemad ajakirjad kuulusid aga William Randolph Hearstile, mehele, kes leiutas sensatsioonilise ajakirjanduse ja keda isegi süüdistati USA ja Hispaania vahelise sõja alustamises 1898. aastal. tuntud illustraator Frederic Remington sõitis Kuubale Kuubasse. Remington telegrafeeris peagi koju, öeldes: „Kõik on vaikne. Siin pole häda midagi. Sõda ei tule. Soov tagasi tulla. ” Hearsti väidetav vastus oli: „Teie esitage pildid, mina sisustan sõja” - ja ta tegi just seda, kasutades oma ajalehti USA valitsuse sõja kuulutamiseks.\n"Hearsti toimetajad moonutasid ja" parandasid "minu" Gettysburgi "nii, et ma pole püüdnud hankida nende ajakirja koopiaid, milles see ilmus." - Joshua L. Chamberlain\nHearsti toimetajad järgisid kahtlemata omaniku eeskuju, ahvatlesid lugejaid ostma tema ajakirjade koopiaid, avaldades dramaatiliselt ilustatud lugusid, mis äratasid avalikkuse huvi, olgu see siis tõsi või mitte. On selge, et toimetajad võtsid märkimisväärseid vabadusi mõlema teosega, mille Chamberlain Hearsti perioodikale edastas, eriti teise osaga Gettysburgist, mille ta kirjutas enne oma Fredericksburgi essee avaldatud versiooni lugemist.\nKui sõbrad ja austajad mainisid Hearsti artiklit „Läbi vere ja tule Gettysburgis”, hüüdis Chamberlain, kurtes, et seda „lühendab ja muudab toimetaja„ sidekoe ”lisamine”. Kui üks naissoost austaja talle tüki eest komplimente tegi, vastas Chamberlain: „Hearsti toimetajad moonutasid ja„ parandasid ”minu„ Gettysburgi ”nii, et ma pole üritanud hankida nende ajakirja koopiaid, milles see ilmus.”\nNende artiklite lugemine mõjutas suuresti Speari, kelle mälestused sõjast olid tumedad ja traagilised. Ta pidas sedalaadi „asjatuid hiilgavaid” kirjutisi vastikuks, kuid tal ei olnud kunagi võimalust neid arutada oma endise ülemaga, kes suri aasta pärast Gettysburgi artikli avaldamist. Kui ta oleks seda teinud, oleks ta võib -olla üllatunud, kui avastas, et avaldatud versioonid ei meeldinud Chamberlainile.\nIlma Chamberlaini esialgsete mustandite koopiateta ei saa me täiesti jumalikult aru saada, kui palju igast artiklist pärineb tema sulest ja kui palju oli mõne sensatsioonilise Hearsti toimetaja liialdus või leiutis. Siiski on vihjeid. Näiteks Gettysburgi tüki sees on oletatav kiri, mis on sõna -sõnalt trükitud täies vormis, 15. Alabama sõdurilt, kes meenutas, et Gettysburgis oli ta korduvalt Chamberlainil silmapiiril, kuid „mingi veider arusaam” takistas tal päästikut vajutamast. Lõpetuseks ütles ta: "Mul on praegu hea meel ja loodan, et olete ka."\nKõikides mahukates kirjakogudes, mille Chamberlain oma eluajal sai, pole kusagil selle kirja koopiat ega selle episoodi mainimist. Ometi avaldas Hearst selle täielikus vormis. Ühest neist kogudest võib leida kirja Bowdoini vilistlaselt, kes 1903. aastal külastas 15. Alabama veteranile kuulunud hotelli Lõuna -Euroopas. Selles andis ajaloolane edasi veterani loo sellest, kuidas ta oli tulistanud Chamberlaini piirkonda Little Round Top, kuid „Chamberlaini elu päästis vaid koloneli ette hüpanud reamehe tegu, kes sai tulistuse, tappes ta ise. ”\nKuigi selle arusaama toetamiseks puuduvad otsesed tõendid, võib kergesti ette kujutada, et Chamberlaini mustand sisaldas viidet sellele tegelikule kirjale, millest Hearsti inimesed kujutasid ette ja lõid tegelikult sarnase, kuid dramaatilisema loo ning lõid terve kirja, millega dramatiseerida seda.\nEssees, mida ta kunagi ei avaldanud, lahkas Spear analüütiliselt Chamberlaini “Minu lugu Fredericksburgist” punkthaaval, paljastades selle, mida ta nägi rumalate avaldustena. Vananenud ja haige (ta oli 78, kui Gettysburgi artikkel trükki jõudis), vallandas Spear oma pettumuse paljudest Chamberlaini „mälestustest” nende kahe lahingu kohta.\nPaljastavamate hulka kuulub ka kirjeldus Chamberlaini Fredericksburgi jutustuses, kui rügement Marye’s Heightsi surmavasse keerisesse sattudes kohtas hulkuvat koera. Oma mälestustes meenutas Spear, et tuulevaikuse ajal „[tuli] väike koer ehmunult vingudes, ilmselt kellegi kodune lemmikloom, võtsime ta sülle ja hoidsin teda, kuni ma sinna jäin.” Lugu samast kobedast koerast ilmus aga Chamberlaini Fredericksburgi artiklis üsna erinevalt: "Minu silmad võtsid kollase koera kuju, kes istus püsti ja surnud isandaga." Koer jäi sinna fikseeritult, truuks lõpuni, hoolimata kuulide vilinast ja kestade lõhkemisest. „Tõepoolest oleks olnud kahju, peaaegu pühaduseteotus, seda eestkoste häirida. Ja me jätsime ta sinna. "\nSama osa Fredericksburgi kirjeldusest hõlmas kohtumist tuviparvega, kes keeldus mässust põgenemast, hoolimata nende lennuvõimest.\nKas need kontod on kirjutatud Chamberlaini koostatud kujul või olid need mõne Hearsti kirjatundja osalise või täieliku leiutise eesmärgiks müüa rohkem ajakirju, võime vaid oletada. Siiski on paljutõotav märkus, mille Chamberlain kirjutas talle kommenteerimiseks saadetud varase trükitud koopia ääres. Selle tekstiosa juurde kirjutas ta: „Palun tõrjuge välja koerad ja tuvid.” Vaatamata tema väitele jäid need melodramaatilised “episoodid” lõplikku trükki.\nKui need vihjed selle kohta, kuidas 20. sajandi alguse ajakirjade toimetajad-vähemalt need, mis kuuluvad WR Hearstile-kirjutasid oma lugejatele meelepärased artiklid ümber, siis „asjatu hiilgus”, mille Ellis Spear oma endise sõbra kirjutistes nii vastikuks pidas, professor, komandör ja veteranikaaslane olid vaid kellegi muu kui Chamberlaini leiutis. Kui see oleks nii ja kui Chamberlain oleks piisavalt kaua ellu jäänud, et kaks vana seltsimeest saaksid nende kahe kirjanduslike jõupingutuste tulemusega oma vastikust jagada, oleks Spear võinud nende tõelisest allikast aru saada ja niinimetatud „Chamberlaini-oda vastuolu” ei pruugi kunagi on tekkinud rohkem kui kolmveerand sajandit hiljem.\nPine Tree State'i päritolu Tom Desjardin on Maine'i parkide ja maade büroo direktor. Gettysburgi riikliku sõjaväepargi endine ajaloolane Desjardin on mitme raamatu autor, sealhulgas Seisake kindlalt, Maine'i poisid. Ta oli ka näitleja Jeff Danielsi konsultant 1993. aasta filmi filmimise ajal Gettysburg.\nLähedased kõned: Melcher (ülal) ja Chamberlain tapeti peaaegu teineteisest nädalate jooksul 1864. aastal - Melcher Spotsylvania kohtumajas mais ja Chamberlain (allpool) Peterburis 18. juunil (Maine'i riigi arhiiv)\nMiks oli mäel nimeks väike ümmargune tipp?\nGettysburgi lahingu arenedes esimese päeva jooksul hoidsid liidu väed linnast lõunasse kulgevaid ridu. Selle harja lõunapoolses otsas oli kaks erinevat mäge, mida kohapeal tunti aastaid Big Round Top ja Little Round Top.\nLittle Round Topi geograafiline tähtsus on ilmne: kes seda maad kontrollis, võis domineerida maal lääne pool kilomeetrit. Ja kuna suurem osa liidu armeest oli mäest põhja pool, kujutas mägi liidu äärmist vasakpoolset külge. Selle positsiooni kaotamine oleks katastroofiline.\nJa vaatamata sellele, kuna 1. juuli öösel asus positsioonidele tohutu hulk sõdureid, jäid Liidu ülemad kuidagi kahe silma vahele. 1863. aasta 2. juuli hommikul oli strateegiline mäetipp vaevalt hõivatud. Mäe tippu oli jõudnud väike salk signaalijaid, vägesid, kes andsid käske lipusignaalide kaudu. Kuid suurt võitlusüksust polnud saabunud.\nLiidu ülem kindral George Meade oli saatnud oma inseneride pealiku kindral Governeur K. Warreni, et kontrollida föderaalseid positsioone Gettysburgist lõunas asuvate mägede ääres. Kui Warren Little Round Topi jõudis, mõistis ta kohe selle tähtsust.\nWarren kahtlustas, et Konföderatsiooni väed kogunevad positsiooni ründamiseks. Tal õnnestus panna lähedal asuv relvameeskond laskma kahurikuuli Little Round Topist läänes asuvasse metsa. Ja see, mida ta nägi, kinnitas tema hirme: sajad konföderatsiooni sõdurid liikusid metsas, kui kahurikuul nende peade kohal purjetas. Hiljem väitis Warren, et nägi nende tääkide ja püssitorude juurest säravat päikesevalgust.\n20. Maine'i vabatahtlike jalaväerügement\nGettysburgi 20. Maine'i vabatahtlike jalaväerügemendi juurde kuulub kaks monumenti ja kompanii positsioonimärk.\nTeave 20. Maine'i vabatahtlike jalaväerügemendi kohta Gettysburgis\n20. Maine'i vabatahtlik jalavägi tõi Gettysburgi 386 meest, kellest 29 tapeti, 91 sai haavata ja 5 kadus. Ohvrite nimed on märgitud Little Round Topi monumendil.\nKolonel Chamberlain ja seersant Andrew Tozier pälvisid 2. juulil oma tegude eest aumärgi. Chamberlain “ julma kangelaslikkuse ja suure visaduse eest, kui ta hoidis oma positsiooni väikesel ümmargusel ülaosas korduvate rünnakute vastu ja kandis edasipääsu Suurele ümmargusele topile ja#8221 Tozierile, kes “ kihluse kriisis oli see sõdur värviline kandja, seisis üksi kõrgel positsioonil, rügement oli tagasi võetud ja kaitses oma värve musketi ja laskemoonaga, mis oli tema jalge ette võetud. ”\nGettysburgi lahingu 20. Maine'i ja#8217 komandör kolonel Joshua Lawrence Chamberlain on tänu romaanile saanud kodusõja kuulsaimateks meesteks Tapjainglid ja filmi Gettysburg. Ta sai kuus korda haavata, teenis aumärgi ja jätkas pärast sõda Maine'i kuberneri ja Bowdoini kolledži presidendi ametit.\nVasakul pool 20. Maine'i monumenti Little Round Topil\nPeamine monument 20. Maine'ile\nPeamine monument asub Little Round Topi kaguküljel. (Little Round Topi ringreisi kaart) See tähistab selle joone keskpunkti, mida rügement pidas 2. juulil kuulsa Little Round Topi kaitsmise ajal. Selle pühendas Maine osariik 1886. aastal.\nPeamise monumendi esiküljelt Little Round Topil\nKolmas brig. Esimene div.\nPeamälestise paremalt küljelt Little Round Topil\nSiin on 20. Maine'i rügement,\nKolonel J.L. Chamberlain, kes kamandas,\nrahvuslikust lahingujoonest vasakpoolne\njuulil 1863 2. päeval tõrjus\nLongstreet ’s paremäärmusluse rünnak\nKorpus ja laetud kordamööda, hõivates 308\nvangid. Rügement kaotas 38 hukkunut või\nsurmavalt haavatud ja 93 haavatut\nSee mälestussammas püstitas ellujäänud\nsee rügement pKr 1888. Märgib väga peaaegu\nkoht, kus värvid seisid.\nPeamälestise vasakult küljelt\nKahekümnenda ohvitseride ja meeste nimed\nMaine'i vabatahtlikud, kes tapeti või surid\nSelle toimingu käigus saadud haavad:\nPriv. Oscar Wyer Co. F.\n” Charles F. Hall ” F.\n” Benjamin W. Grant ” F.\n” Frank B. Curtis ” F.\n” Elfin J. Ross ” F.\nSerg. William S. Jordan ” G\n1. seerum Charles W. Steele ja#8221 H.\nSerg. George W. Buck ja#8221 H.\nPriv. Aaaron Adams ja#8221 H\n” Goodwin S. Iirimaa ” H\n1. seerum George S. Noyes ” K.\n” Williard W. Buxton ” K.\n20. Maine'i jalaväerügemendi peamälestise asukoht\nPeamine monument 20. Maine'ile asub Little Round Topil Gettysburgist lõuna pool. See asub Little Round Topi kaguküljel, umbes 170 jardi lõuna pool Sykese avenüü parkimispiirkonnast ja umbes 65 jardi kirdes Sykesi, Warreni ja Wrighti avenüü ristmikust. (39 ° 47 󈧚.1 ″N 77 ° 14 󈧎,1 ″W)\nEttevõtte B positsioonimärk Little Round Topil\nMärk, mis näitab 20. Maine'i rügemendi ja kompanii B positsiooni Little Round Topi kaitsmisel, on 100 meetrit põhimälestisest ida pool. Kapten Morrill ja umbes 40 kompanii B meest, kellega liitus rühm Ameerika Ühendriikide Sharpshootersi, paigutati siia, et pakkuda kaitset 20. Maine'i küljele.\nGettysburgi 20. Maine'i jalaväe kompanii B monument\nEttevõtte B monumendist väikesel ümmargusel ülaosas:\nEttevõtte B positsioon,\n20. Mina. Vol., Kapten Walter G. Morrill,\nirdunud kui vastaseisjad,\nrünnates vaenlase paremat äärt,\n2. juuli pärastlõunal 1863.\nEttevõtte B positsioonimärgi asukoht\nMonument B -le 20. Maine'is Little Round Topis asub Little Round Topi kaguküljel, umbes 100 meetrit põhimälestisest ida pool. (39 ° 47 󈧘,0 ″N 77 ° 14 󈧉,0 ″W)\nMonument 20. Maine rügemendile suurel ümmargusel ülaosas\nKolmas monument 20. Maine'ile Gettysburgis on Big Round Topi tippu lähedal. See näitab positsiooni, kuhu 20. Maine jõudis 2. juuli õhtul ja mida ta hoidis 3. päeva hommikul. Monument pühitseti 1889.\nMonument 20. Maine'i jalaväele suurel ümmargusel ülaosas\nSuure ümmarguse ülaosa monumendilt:\n20. Maine'i reg. 3D Brig. 1. Div. 5. korpuse kolonel Joshua L. Chamberlain vallutas ja asus sellele ametikohale 2. juuli 1863. aasta õhtul, jälitades vaenlast oma rindelt allpool asuva monumendiga tähistatud joonel. Regt. kaotas lahingus 130 hukkunust 130 tapetut ja haavatut. See monument tähistab kolmanda päeva lahingu ajal liidu äärmist vasakpoolset osa.\n20. Maine'i mälestusmärgi asukoht Big Round Topil\nSuure Round Topi 20. Maine'i monument on Gettysburgist lõuna pool, umbes 350 meetri kaugusel suhteliselt järsust kõnniteest kuni Big Round Topi tippuni. (39 ° 47 󈧏.9 ″N 77 ° 14 󈧚.4 ″W) Jalutusrajale kulgev rada asub Lõuna -Konföderatsiooni avenüü lõunaosas, mis on ühesuunaline ida suunas. Külastajad võivad kõigepealt soovida seda monumenti külastada, enne kui nad jätkavad mööda Lõuna -Konföderatsiooni avenüüst kuni Little Round Topini.\nKahekümnes Maine: Klassikaline lugu Joshua Chamberlainist ja tema vabatahtlike rügement\n“ Üks parima kodusõja üksuse ajalugu I ’loen. ”\n“ Selle vapra rügemendi lõplik ülevaade ”\n– Amazoni arvustused\nThomas D. Chamberlain sündis Breweris, Maine'is, noorim viiest lapsest. Noor Tom kasvas üles perefarmis Breweris koos oma nelja vanema õe -vennaga: Joshua Lawrence (sündinud 1828), Horace Beriah (1834), Sarah Brastow (1836) ja John Calhoun (1838). Nende kasvatus näib olevat olnud range ja religioosne, kuid samas ka armastav. Thomas oli kelmikas ja sümpaatne poiss-vend nimetas teda "väikeseks kelmiks"-ja pere beebina oli ta ema lemmik. Thomas oli ainus poeg, kes ülikoolis ei käinud. Kas see oli intelligentsuse, rakenduse või kalduvuse puudumise tõttu, pole teada. Teismeliste keskel töötas Thomas Bangoris toidupoes asjaajajana.\nChamberlaini vanavanaisad olid Ameerika vabadussõja sõdurid ja tema vanaisa oli teeninud 1812. aasta sõja ajal. Tema isa oli teeninud ka 1839. aastal toimunud ebaõnnestunud Aroostooki sõja ajal. Tema vend Joshua oli samuti sõjaväes.\n1862. aastal liitus Chamberlain liidu armeega. Tema motiivid olid segased - isiklikud, isamaalised ja religioossed.\nPeagi paigutati ta koos oma venna Joshuaga vastloodud 20. Maine'i jalaväkke, kellest sai rügemendi kolonel.\n20. Maine'i polk marssis Antietami lahingusse, kuid ei osalenud lahingutes. Nad võitlesid Fredericksburgi lahingus, kannatades kergeid ohvreid rünnakutes Marye kõrgustele, kuid nad olid sunnitud veetma viletsa öö külmetaval lahinguväljal paljude teiste rügementide haavatute ja surnute seas. Nad jätsid maha 1863. aasta mais toimunud Chancellorsville'i lahingu, kuna nende ridades puhkes rõuge, mis hoidis neid tagavalves. Juunis 1863 ülendati Joshua rügemendi polkovnikuks, pärast esimese polkovniku Adelbert Amesi ülendamist brigaadikomandoks. Thomas Chamberlain osales enamikus teistes lahingutes, milles 20. Maine võitles, eriti Gettysburgi lahingus.\nGettysburgi lahing Edit\nLittle Round Topi kaitsmise ajal sattus 20. Maine Konföderatsiooni 15. Alabama rügemendi, mis oli osa kindralmajor John Bell Hoodi juhitavast diviisist, rünnaku alla ja pärast umbes 3-4 tundi kestnud võitlust 20. Maine jooksis täielikult. laskemoon otsas. Chamberlaini vend Joshua tunnistas kohutavaid asjaolusid ja käskis oma vasakul tiival mässulistele vastata, laadides allamäge fikseeritud tääkidega, lõpetades sellega Konföderatsiooni rünnaku mäel. 20. Maine ja 83. Pennsylvania vallutasid koos üle 400 sõduri ründavatest Konföderatsiooni vägedest. Joshua sai kulunud kuuli tõttu kergelt jalga haavata. Thomas oli vigastamata, välja arvatud "mitu kriimustust". Nende vapralt mäe kaitsmise tulemusena saavutasid vennad Chamberlainid, eriti Joshua Chamberlain ja 20. Maine suurepärase maine ning nende kohta ilmus palju väljaandeid ja lugusid.\nPärast Gettysburg Edit\nPärast Gettysburgi olid peamised lahingud, milles Thomas Chamberlain ja 20. Maine osalesid, Spotsylvania kohtumaja lahing ja Peterburi piiramine. Peterburi piiramisrõngas oli 20. Maine reservis, samas kui Joshua (tema parema otsustusvõime vastu) juhtis oma Pennsylvania Bucktail brigaadi süüdistatuna konföderatsiooni kaitsesektsioonis, mida tuntakse Rives's Salientina. Pöördudes oma vägede juhtimise poole, tabas Joshut minipall, mis sisenes tema parema puusa alla, lõi tema põie ja kusiti ning peatus vasaku puusa juures. Selline laastav haav oleks pidanud saatuslikuks saama ja kui ta jõudis välihaiglasse, kolm miili joonte taha, kardeti tema elu. Thomas Chamberlain koos oma rügemendiga kuulis lõpuks uudiseid. Tema ja 20. Maine'i kirurg dr Abner O. Shaw läksid haiglasse, kus Joshua oli suremas. Kui Thomas ootas, töötas dr Shaw koos dr Morris W. Townsendiga 44. New Yorgist terve öö, et päästa Joshua Chamberlaini elu. Kolmkümmend viis aastat hiljem kirjutas Joshua Chamberlain, et pärast kirurgide lõpetamist: "Tom seisis minu kohal nagu vend ja selline nagu ta oli." Tähelepanuväärne on see, et kolonel Chamberlain jäi ellu, et nautida oma "kohapeal" edutamist brigaadikindraliks, kuigi ta ei taastunud enam kunagi. Mitmed Joshua Chamberlaini biograafid ütlevad, et tema elu päästis tema venna Thomase tegevus.\nAppomattoxi kampaania muutmine\nPärast Peterburi osalesid Thomas Chamberlain ja 20. Maine viie kahvli lahingus (mille eest anti talle vapruse eest Breveti kolonelleitnant) ja Appomattoxi kohtumaja lahingusse. Sõja lõpus marssis 20. Maine 2. mail Virginia osariigist Appomattoxist, jõudes 12. mail Washingtoni, kus see lõpuks 16. juulil 1865. aastal teenistusest kõrvaldati. Ta lõpetas sõja alampolkovnik.\nPärast sõda triivis Chamberlain vaatamata oma silmapaistvatele sõjalistele saavutustele ühelt töökohalt teisele. Ta kannatas alkoholismi, samuti raske kopsuhaiguse ja südamehaiguste all. Ta suri 55 -aastaselt Bangoris, Maine'is.\nChamberlain oli Michael Shaara Pulitzeri auhinna võitnud ajaloolise romaani tegelane, Tapjainglid. Teda kujutati ka selle romaani põhjal filmis, Gettysburg, mängis näitleja C. Thomas Howell, kes kordas seda rolli filmis Jumalad ja kindralid eellugu, mis põhineb romaanil, Jumalad ja kindralid, mille on kirjutanud Michael Shaara poeg Jeff Shaara. Chamberlaini on kahes kinofilmis kujutatud energilise ja noorusliku abina oma komandörile ja vanemale vennale Joshua Chamberlainile (mängib Jeff Daniels).\nSüüdistus, mis päästis liidu: Gettysburgi 20. Maine'i bajoneti tasu Little Round Topis, 2. juuli 1863\nEdwin Forbesi väike ümar top\nVasakul küljel oli 20. Maine'i rügemendi ja 83. Pennsylvania 386 ohvitseri ja meest. Nähes, kuidas konföderaadid oma tiiva ümber liiguvad, venitas Chamberlain esmalt oma joont punktini, kus tema mehed olid ühefaililises reas, ja käskis seejärel oma lõuna kõige lõunapoolsel poolel pärast teist konföderatsiooni süüdistust tuulevaikusel tagasi pöörata. Just seal keeldusid nad liinist ” - moodustasid põhiliini suhtes nurga, püüdes takistada Konföderatsiooni külgmanöövrit. Vaatamata suurtele kaotustele pidas 20. Maine 15. Alabama ja teiste Konföderatsiooni rügementide poolt järgneva kahe laenguga kokku üheksakümmend minutit.\nChamberlain (teades, et tema meestel oli laskemoona otsas, tema numbrid olid ammendunud ja tema mehed ei suutnud teist konföderatsiooni süüdistust tagasi lükata) käskis oma meestel varustada tääkid ja vasturünnaku. Ta käskis vasakul küljel, mis oli tagasi tõmmatud, edasi liikuda ‘ parema rattaga edasi ja manööverdada. Niipea kui nad olid ülejäänud rügemendiga kooskõlas, asus ülejäänud rügement sarnaselt uksele, mis sulgus. This simultaneous frontal assault and flanking maneuver halted and captured a good portion of the 15th Alabama. While Chamberlain ordered the advance, Lieutenant Holman Melcher spontaneously and separate to Chamberlain’s command initiated a charge from the center of the line that further aided the regiment’s efforts.\nBeginning with a slightly veiled reference to Tapjainglid, Mr. Styple criticizes the &quotnovelization of history," 3then declares categorically that it was Lieutenant Melcher, not Colonel Chamberlain, who conceptualized and led the bayonet charge which immortalized the 20th Maine.\nMelcher, it is true, does not appear in Tapjainglid, though Michael Shaara readily acknowledged having condensed some of the action and left out several individuals whom he judged to be &quotminor characters.&quot4 Whether or not that judgement is correct, it was a simple exercise of artistic license in what is, after all, a work of fiction.\nMelcher himself later says that Chamberlain &quotgives the order to 'fix bayonets,' and peaaegu (my emphasis) before he can say 'charge' the regiment . leaps down the hill.&quot9\nCopyright 2022 \_ 20. Maine väikese ümmarguse ülaosas H. S. Melcher, 20. Maine'i rügement - ajalugu...


Herkel: poliitiline kommunikatsioon olgu aus - Äripäev\nHerkel: poliitiline kommunikatsioon olgu aus\n18. jaanuar 2009, 15:29\nMida teha, kui enam pole midagi teha? küsib\nIRL liige Andres Herkel oma ajaveebis arutledes selle üle, kuidas\nleevendada pingeid riigi ja ühiskonna vahel.Järgneb\nAndres Herkeli arvamus\n"Eelarvekärbetest tingitud kired, mis on esil nii Balti riikides kui mujalgi, tekitab küsimuse, kuidas leevendada pingeid riigi ja ühiskonna vahel? Läti puhul pole probleem mu meelest üksnes IMF-i laenus ja viimase aja hädasammudes, vaid märksa pikaajalisemates vigades. Eeskätt on tänaste probleemideni viinud poliitiline korruptsioon, halb kommunikatsioon ja võõrandumine.\nArvamata, et Läti või ka Leedu probleemid oleksid päris samased Eesti probleemidega, on meilgi põhjust mõelda sellele, kuidas peaks valitsus raskes olukorras avalikkuse ja ühiskonnaga suhtlema. Lühidalt öeldes on retsept väga lihtne: heidame kõrvale poliittehnoloogiad ning püüniste seadmine poliitilistele konkurentidele ja teeme seda, mida halvima arengu ärahoidmiseks teha saab. Lätis on aga ka pärast jahmatavat vägivallapurset kõiki teisiti: valitsus süüdistab opositsiooni, opositsioon valitsust ja president süüdistab kõiki poliitikuid.\nEsimene reegel on lapslihtne: rääkigem nii, nagu asjad tegelikult on, mitte olukorda ilustades. Paradoksaalne, aga kriisiolukord pigem suurendab ausa kommunikatsiooni võimalikkust. Halvem on asi siis, kui võimulolijatel on valgustkartvaid tegusid, mida varjata. (Näiteks Läti puhul on mindud liiga kaugele ja suu puhtaks rääkimine eeldaks sedagi, et tunnistatakse, miks 2007. aasta lõpus oli vaja kibekiirelt ja räpakalt vabaneda korruptsioonivastase büroo juhist ning miks ja kelle huvides lasti Parex pangast enne krahhi raha välja võtta? Siin võib aus kommunikatsioon tähendada poliitikast lahkumist nii mõnegi kõrgel positsioonil oleva tegelase jaoks.)\nTeine reegel on rääkida ühel häälel! See tähendab, et koalitsioonivalitsuse puhul tuleb unustada rivaliteet. Koos kuristiku serval seistes pole tark meenutada, kes kellele paari kuu eest halvasti ütles või kes kellelt mõne hea poliitilise idee üle lõi. Kõige õigem on tulla avalikkuse ette ühtse sõnumiga, millisena nähakse olukorda ja milliseid lahendusi pakutakse. Sõnumi lahutamatu osa peab olema vastutuse ühine jagamine. (Just selle koosmeele puudumine oli meil kõige häirivam sügisel, kui valitsuses ja Riigikogus valmistati ette käesoleva aasta eelarvet ja selle kokkutõmbamist.)\nKolmas reegel, kui see on vähegi võimalik, peaks olema dialoog opositsiooniga! Isegi kui opositsioon pole koostööaldis ning näeb olukorras eeskätt võimalust oma positsioonide parandamiseks, on dialoog hädavajalik. See üleskutse avatusele ei puuduta üksnes vajadust rääkida poliitilise parlamendiopositsiooniga, vaid niisamuti ka kodanikuühiskonnaga, ametiühingutega, kohalike omavalitsustega jne. Inimene, kellele pakutakse dialoogi, mõtleb enne, kui läheb miitingule või haarab munakivi.\nSeda kõike on lihtsam öelda kui teostada. Poliitilises kommunikatsioonis on palju murdumisi, valesignaale ja pahatahtlikke tõlgendusi. Kuid kui kõik muud teed on ees püsti, siis selgub, et just nendes, iseenesest lihtsates, kuid külluse-aegadel raskesti järgitavates reeglites on ainus võimalik lahendus. Häiriv, isegi küüniline poliittehnoloogilisus on saanud meil poliitilise elu lahutamatuks osaks sedamööda, kuidas majandus kasvas. Kui majandusmull on lõhkenud, siis tahan ma väga loota ka poliittehnoloogilise mulli lõhkemist. Ja see on eranditult puhastava toimega."\n18. January 2009, 15:36


Nädala eest toidukapid täis varunute meenutused: „Algul kolleegid naersid välja, seejärel läkski ostuhulluseks.“ | Õhtuleht\nNädala eest toidukapid täis varunute meenutused: „Algul kolleegid naersid välja, seejärel läkski ostuhulluseks.“ (2)\nAutori nimi on autorile teada, 14. märts 2020 11:08\nSelliste järjekordade vältijate üle esialgu naerdi. Nüüd enam mitte.Foto: Jaan Väljaots\nMärgid saabuvast pandeemiast olid juba paar nädalat üleval. Koroonaviirusesse jäänud riikides tekkisid toidupoodides tunglemised, haarati kaasa kõike, mis ette jäi. Ehkki terviseamet rahustas elanikke, siis võis aimata, et kunagi jõuab nakkus ka Eestisse. Kuidas selleks valmistuti?\n„Paranoiline inimene võib eksida sada korda järjest, kuid jääb ellu. Mitte paranoiline inimene eksib korra ja ongi lõpp,“ ütles riskianalüütik Nassim Nicholas Taleb Eesti Ekspressi korraldatud konverentsil mullu kevadel. Just seda lauset kasutati viimase paari nädala jooksul Eesti ajakirjanduses korduvalt, kui osa ajakirjanikke üritasid häirekella lüüa.\nBolt Food lisas toidupoest kauba koju tellimise võimaluse\nAlari Kivisaar pani kirja tegevused, millega karantiiniaega sisustada: eelarve üle vaadata ehk kuhu kaob raha?\nTerviseamet: esimesed koroonahaiged on tänaseks paranenud\nSama lause kõlas mu peas, kui saatsin teele kohe märtsi algul tellimuse ühte Eesti e-poodi, mistõttu pidi vaene kuller kaks korda pilgeni täis kottidega kolmandale korrusele spurtima. 10 kilo kartulit, 10 suurt pudelit mineraalvett, terve ports näkileibu, purgisupid, liha- ja kalakonservid, konservoad, külmutatud aedviljad, tatar, riis, läätsed. Nimekiri oli pikk, täis sai suur külmkapp ja samuti kaks meetrit kõrge köögikapp ja arvestatud eelkõige sellega, et nad ei rikneks või kui ka riknevad, siis nende hind pole nii meeletu. Sest mis juhtub parimal juhul? Mul on järgmiseks mõneks kuuks tagatud toidupoolis, mille poole pilk pöörata, kui lihtsalt palgapäevani on veel pikk maa minna, aga pangaarve ei taha sellest aru saada. Halvimal juhul ehk pandeemia või karantiini korral on mul kapp toitu täis ja ma ei pea meeletutes järjekordades seisma, kus täpselt ei tea, mida kaasootajad välja hingavad.\nKõlab mõistlikuna? No mitte kõigile. Talebi lauset tsiteerinud Ekspressi ajakirjanike poole kirtsutati nii mõnegi kolleegi poolt Ekspress Meedia korruselt nina. „Mis neil keskealistel meestel viga on, et nad nagu eided paanitsevad,“ ütles üks naisajakirjanik pidevalt teema olulisust tõstnud kolleegide kohta.\nKa Õhtulehes on viimase paari kuu jooksul tekkinud filosoofilised leerid – üks pool on võtnud positsiooni „parem karta, kui kahetseda“. Teine pool on juba jaanuarist pidanud teema ülesvõtmist paanikakülvamiseks. Esiteks polevat Hiinas ja mujal statistika sugugi nii kole (sest Hiina statistika on meeletult usaldusväärne ja Türgis, usume, on endiselt kõigest üks nakatunud?) ja teiseks on toitu ja kõike alati ja mitte mingit paanikat ei saa tekkida.\nÕhtuleht kogus kokku enda paarisaja töötaja seast mainitud pooltest esimese kogemuse. Ehk lood, mida ja kuidas me varusime enne, kui saabus pandeemia, eriolukord ja kõik parkimisplatsid kaubanduskeskuste juures täitusid.\nVastused on kogutud kolmapäeva hommikupoolikul. Just sama päeva hommikul toimus Õhtulehe koosolekulaua ümber elav arutelu, kas poodidest oli mõistlik varu koguda. Paraonikuna kaitsesin seisukohta, et selles ei saa mitte midagi halba olla, kui mul kapp toitu täis on. Vastuvaielnu naisteajakirjast leidis, et minu paanika on rumal ja tema ei kavatse midagi ette võtta. Küsimusele, et kui peaks poed kinni minema või karantiin kehtestatama, vastas ta rahuliku enesekindluse: „Ema käest saab ikka süüa.“\nSee jäi pikaks ajaks Õhtulehe tavapäraseks koosolekuks, kus istuti koosolekulaua taga ja arutati teemasid. Samal õhtul tuli teade, et ühel kolleegil võib olla koroonaviirus. Järgmised kaks nädalat töötab terve Õhtulehe kollektiiv kodukontoris.\nDiabeetikud peavad kartma, et pärast nende eest keegi ei kahetseks\nKroonilisi haigusi põdevad inimesed peavad tegutsema targalt. Näiteks süstival suhkruhaigel tasub vaadata, kas insuliinitagavara on ikka piisav. Õhtulehe sporditoimetuse reporter Deivil Tserp, kellel diagnoositi diabeet 1985. aasta kevadel, ennetas kõikvõimalikke musti stsenaariumeid.\n„Tavaliselt käin põhjalikke vereproove andmas aprillis ja palun perearstil ka digiretseptid välja kirjutada,“ räägib ta. „Praegu, kui koroonaviirus levib kogu maailmas ohtlikult, pidasin mõistlikuks insuliini tavapärasest kuu aega varem välja osta, sest puudub kindlus, et arstirohtude tarned jätkuvad endise hooga.“\nEsimest tüüpi diabeediga haige vajab eluaegset insuliini asendusravi, mille eesmärk on tagada insuliini manustamine võimalikult sarnaselt organismi toimimisele. Eesmärk on vältida veresuhkru järske tõuse ja langusi.\nInsuliini säilitatakse külmkapis, sestap on apteekides üsna väikesed varud. Kui rohi otsa saab, tellitakse kohe juurde. Kuid sel nädalal öeldi Tserbile kahest apteegist, et neil ei ole talle sobivat insuliini.\nTeiseks vajab diabeetik veresuhkru taseme määramiseks testiribasid. Spordiajakirjanik ütleb, et ta teeb päevas vähemalt neli-viis proovi. Ühes Accu-Chek performa karbis on 50 testiriba. Oma tervisest hooliv suhkruhaige kasutab iga kuu kuni kolm pakki testiribasid.\nDiabeet on salakaval haigus, mis õõnestab inimest seestpoolt. „Mul oli tore kolleeg, kellega maitsesime ajakirjanikuleiba esmalt Eesti Päevalehes ja hiljem Õhtulehes,“ toob Tserp kurva näite. „Ka tema oli diabeetik. Paraku ei meeldinud talle veresuhkru mõõtmine, mis saigi muidu toredale mehele ja heale ajakirjanikule saatuslikuks. Tema organismi immunsüsteem nõrgenes, tervis halvenes silmanähtavalt ja kahe talve tagune gripilaine viis ta 46aastaselt manalateele.“\nVaja on ära toita viieliikmeline pere, koer ka peale\n„Olen ostnud ära kahe nädala toiduvaru arvestusega, et a) lapsed on kodus karantiinis või b) kodus on 5 haiget,“ kirjeldab üks ajakirjanik. „Olemas on pesupulber, 2 x 10 pakki vetsupaberit, suur šampoon, 10 kg pakk koerakrõbinaid. Lisaks 10 kg lihakraami - alates hakklihadest ja lõpetades supikontidega. Selline lihtne kraam, et kui vähemalt üks viiest on jalul, saab toiduvalmistamisega hakkama. Hunnik külmutatud köögivilju. Kahe nädala varu kuivaineid (pasta, tatar, riis). Mõned purgisupid, kiirmakaronide pakid, valmistoidud, pudel õli. Kõik on selline kraam, mida me muidu ka sööme ja kui kuu-paari pärast tundub, et mingit suuremat jama ei tule, siis saame tavalises korras ära tarbida. Plaan minna ostma 2x5 kanistrit vett.“\nVeel kolmapäeva hommikul oli üks pereemast ajakirjanik rahulik: „Ma pole midagi ekstra varunud ega kavatsegi seda teha. Toitu jagub: köögikapp on niigi kuivaineid täis ja sügavkülmikus pole samuti eriti ruumi. Kui poed peaks tõesti tühjaks saama, mille märke pole praegu näha, eks siis tuleks kodus kappide tühjendamise kuu(d). Rahakotile mõjuks kindlasti hästi. Optimistina loodan, et rahvas säilitab terve mõistuse ega hakka endale koju hamsterdama nii kõrgeid tualettpaberivirnu, et jagub kogu suguvõsale ja ka järeltulevatele põlvedele,“ leidis ta kolmapäeval.\nMöödus päev, eriolukorra väljakuulutamine ja juba hakkasid kahtlused võimust võtma. „Ent piisas sellest, et koroonanakkuse ohu tõttu saadeti pereema kodutööle, ning kohe tellis ta e-poest senise elu suurima ostukorvi, 108 euro eest. Kuivaineid ja külmutatud kraami, samuti värskeid puu- ja juurvilju, sealhulgas viis kilo kartuleid. Tõsi, kuna lähim vaba kojutellimisaeg oli alles kolmandal päeval, siis aja möödudes on pereema ostukorvi pandud toodetest märgitud juba nii mõnelegi, et neid pole enam saada. Sealhulgas said otsa purgistatud oad tomatikastmes, kiirnuudlid, vedelseep jms. Nii et tarmukas pereema otsustas minna ikkagi ka pärispoodi, et seal oma käega varusid täiendada,“ kirjutas pereema-ajakirjanik eelmisele vastusele lisaks paar tundi pärast eriolukorra väljakuulutamist neljapäeva hilisõhtul.\n„Riigi peale ei maksa lootma jääda“\n„Kuigi pooldan positiivset mõtlemist ja suhtumist, et "küll-me-saame-hakkama", siis koroonaviiruse leviku ajal tundub see naiivne. Kuna jälgin aktiivselt, hommikust hilisõhtuni igasugu uudiskanaleid ja mitte ainult ingliskeelseid, siis sain tegelikult juba ülemöödunud nädalal aru, et tark on hakata tegema reaalseid ettevalmistusi nii haiguseks kui võimalikuks karantiiniks. Ühesõnaga - sain aru, et kodus peab olema midagi enamat kui igaks juhuks paar pakki palavikualandajat,“ kirjeldab üks sageli terviseteemadel kirjutav ajakirjanik. „Kuna vanust on 50+, siis on ka eredalt veel meeles, mida tähendas 90ndatel, kui mingit toiduainet TÕESTI ei olnud.“\nTa loeb ette kriisivarud:\n- palavikualandajaid, käte ja ruumide desinfitseerijaid, köharohtusid, tikke, soola, jahu (ka küpsetuspulbrit), kaerahelbeid, riisi, kassitoitu, õli, tuunikalakonserve, vetsupaberit jms.\n„Ühel hetkel avastasin, et kogu mu varu eeldab veganmenüüd, seega ostis mu mees sügavkülma ka hakkliha ja frikadelle,“ lisas ta. „Ostsin välja ka oma vana ema vererõhurohud. Saksa keeles on sõna Hamsterkäufe, mis tähistab paanilist ostmist, kokkuostmist. Tore sõna! Seega olen toonud pere kõnepruuki uue sõna hamsterdamine. Küsin näiteks, no mida siis ka täna hamsterdasid? Väga naiivne on loota ainult sellele, et küll riik aitab või midagi välja mõtleb, kui häda käes. Näen, kuidas suured riigid on hädas ja õiget plaani nagu polegi.“\n* loo autor ja kõik teised hamsterdajad jätavad enda nime loo juures anonüümseks. Sest parem karta, kui kahetseda.


Lehekülg:Villu võitlused. Bornhöhe.djvu/85 – Vikitekstid\nLehekülg:Villu võitlused. Bornhöhe.djvu/85\nlossist kohe märku. Minu truu seltsimees Risti Priidu on kohe esimese ree peal... Tohoo, mis karjatus see oli?“\nKrõõt põgenes kui kohutatud emahirv. Hädaoht, mis poega ähvardas, oli ema rinnust valusa karjatuse välja kiskunud. Tagaajajaid enese kannul aimates jooksis ta hullumeelse jõuga varemetest välja ja jäi alles kaugel padrikus lõõtsutades seisma. Varemete vahel liikusid mõned mustad kujud. Nende hääled olid vaiksel ööl selgesti kuulda:\n„Minu arust oli see mõne ehmatanud naise kiljatus.“\n„Tühi jutt. Missugune naine südaööl jalga siia julgeb tõsta?“\n„Mina kuulsin selgesti öökulli huikamist.“\n„Noh muidugi, öökull ja muud midagi.“\n„Ega see vist head ei tähenda.“\n„Öökulli hääl tähendab ikka õnnetust.“\n„Usud sina vanade naiste lori? Öökull on rumal elajas; tema ei või inimeste asjust midagi teada, veel vähem neid ette kuulutada.“\nPäeval enne toomapäeva tuli sepp Villu suure viinaankruga Viljandi lossi. Teda lasti kui tuntud meest ja komtuuri sõpra igal ajal keelamata sisse. Sepal oli viisiks võetud, et igakord, kui võõralt maalt tagasi jõudis, komtuurile mõne jahikoera või ankrutäie kõige paremat marjaviina tõi. Muidu oli ta ikka esimesel päeval peale kojutulekut komtuuri vaatama läinud. Seekord oli ta kingi kätteandmisega kaks nädalat viibinud, aga selle eest oli\nPärit leheküljelt "https://et.wikisource.org/w/index.php?title=Lehekülg:Villu_võitlused._Bornhöhe.djvu/85&oldid=56278"


Diogeensi sündroom - Autism 2018\nDiogeensi sündroom (seniilne tasakaalustamatusündroom) on vaimne häire, mis avaldub peamiselt eakatel. Selle häiret kannatavad inimesed eristuvad obsessiivsest soovist koguda asjatuid, kasutuid, vanu asju, hooletusse jätta hügieenireegleid ja neil ei ole häbi. Diogeensi sündroomi diagnoositakse ligikaudu 3% -l vanuserühmadest.\nPatsiendid ei suuda kriitiliselt oma seisundit, seega otsivad nad harva erilist abi, pidades silmas, et nende "hobid" on täiesti normaalsed. Te võite kahtlustada Diogenesi sündroomi järgmistel põhjustel:\npatoloogiline kirg hoiule;\nnegatiivne ja agressiivne reaktsioon hukkamõistmisele, võimetus ennast kritiseerida;\nüritab ühiskonnast isoleerida;\nDiogeensi sündroomiga patsiendid kannavad kõike majja: klaas, purustatud mööbel, isegi mädanenud köögiviljad ja puuviljad. Sageli kogunevad need ebameeldivalt, rotid ja prussakad hakkavad majas. Katsu isikult, kellel on Diogenesi sündroom, lisaks enda, sugulased ja naabrid. Kollektiivide kollektsioonide katsed püüavad sellest vabaneda, kohtuda raskesse tagasilöögiga, sealhulgas perekondlikes vestlustes. Patsiendid muutuvad saladuslikeks ja hoiakuteks, nad ei pruugi pikka aega välja minna, kuna suhtlemine inimestega on mõttetu. Hügieeni hooletussejätmise tõttu kannatavad sageli mitmesugused haigused, kuid ei pöördu meditsiinilist abi. Sellise suhtumise tagajärjed iseendale ja teistele võivad olla väga kurvad.\nDiogoensi sündroomi kannatused on väga häbiväärsed: nad võivad tunduda kodutuid, vabastades vajaduse, kus nad tahavad teha kõike, mis nende meelest läheb. Mõnikord muutub see põhjus, miks politse viibib isiku.\nTõenäoliseks tunnuseks pettumuseks võib olla asjaolu, et isegi stabiilse rahalise olukorraga patsiendid kaaluvad iga senti, mida nad kulutavad, on väga hirmutatud, sest nende arvates on kulutused suured. On juhtumeid, kui inimesed kolisid prügikasti, et mitte kulutada korteri hoolduseks.\nÜkskõik milline neist sümptomitest peaks hoiatama sugulasi ja naabreid ning kutsuma spetsialiseerunud meditsiinilise abi meeskonda.\nSest armastuse kogumine vastab aju esiosa lobes. Kui need on kahjustatud, võib tekkida Diogenesi sündroom.\nSeega võib see põhjustada:\naju, mis mõjutavad aju (näiteks, entsefaliit);\nKa Diogeni sündroomist vanaduspõlves on ohus inimesi, keda sellel kogu eluaastal kalduvus on olnud: viletsad, kollektsionäärid, säästlikud ja suletud. Venemaal võib sündroomi esinemissageduseks olla ka karm majanduslik olukord, kus paljud patsiendid kasvasid.\nMõnikord kaasneb see haigus muude vaimuhaigustega, nagu näiteks seniilne dementsus.\nDiogoenide sündroomiga inimesed ei saa aru, et nad vajavad ravi, seega ei otsi abi. Selle haiguse tunnustamine ja ravi suunamine inimesele on teiste ülesanne.\nEsiteks peaksid sugulased sellist isikut aitama. Haiguse varajastes staadiumides võite proovida pidada patsiendiga läbirääkimisi, saates oma patoloogia turvalises suunas. Näiteks selleks, et veenda teda maja sisse võtma mitte kõike, vaid ainult teatud kategooria asju: näiteks ajakirjad või raamatud. Sellised kogud ei kattu maja ja võivad olla kasulikud. On vaja aidata patsiendil puhastamist, veenda teda selle vajalikkusest, väites, et inimesel ei ole ruumi istuda või ruumi liikumise oht on ohtlik. Perekonnahoolduses ja armastuses on vaja haigeid ümbritseda, sest Diogeni sündroom esineb sageli inimestel, kellel ei ole sugulaste tähelepanu. Kui kõik "rahumeelsed" meetodid ei aita või kellel ei ole lähedasi sugulasi, siis vajab selline patsient ravi psühhiaatriahaiglas. Kui tõendate, et on vaimselt haige ja võimetu, ei nõuta tema nõusolekut haiglaravi korral.\nMeditsiinis kasutatakse sedatiivseid, antidepressante ja antipsühhootikume, et stabiliseerida patsiendi seisundit Diogeni sündroomiga. See ei sobi psühhoteraapiaga raviks, sest haiguse olemus on orgaaniline. Ajukahjustuse ulatuse kindlaksmääramiseks kasutatakse kompuutertomograafiat.\nDiogeensi sündroom või patoloogiline varjamine on vaimne häire, mida iseloomustavad mitmesuguste esemete ebatervislik kogunemine, hügieeni täielik ebaõnnestumine ja häbi tunde. Patoloogia ilmneb täiskasvanuks ja mõjutab umbes 3% elanikkonnast. Haigus tekitab teistele ebamugavust, samas kui patsient ise ei tunnista probleemi olemasolu. Kuidas ravida Diogenesi sündroomi?\nMitmed tegurid võivad põhjustada Diogenesi sündroomi arengut. Üks kõige sagedasemaid vanusega seotud muutusi, mis põhjustavad aju eesmiste lobade häireid ja vastutavad otsuste tegemise eest. Teine haiguse põhjus võib põhjustada vigastuse (šokk, autoõnnetus jms), ajuhaigus (kasvaja, meningiit või entsefaliit) või ebaõnnestunud operatsiooni tagajärjel pea mehaaniline kahjustus.\nAlkoholismi või teiste psüühikahäiretega inimeste haiguse tekkimise oht on mitu korda kõrgem. Harv põhjus Diogenesi sündroomi arenguks on patoloogiline kirg asjade kogumiseks.\nDiogeenside sündroomi või patoloogilist akumulatsiooni iseloomustavad spetsiifilised sümptomid. Haiguse peamine sümptom on kirg kogumiseks. Samal ajal koguvad patsiendid mitmesuguseid prügi, mõnikord isegi prügi, tuues selle kõik koju. Selle kogumise tulemusena muutub elamispind prügilasse, kus tihti luuakse täielik segadus ja tekib äärmiselt ebameeldiv lõhn. Inimesed on kindlad, et varem või hiljem on kõik asjad kindlasti kasulikud ja mõnikord leiavad nad erinevad teemad mitte üsna adekvaatselt.\nDiogoensi sündroomiga patsiendid on agressiivsed teistele, eriti neile, kes kommenteerivad käitumist või eluviisi, kes tahavad kollektsiooni eemaldada või visata. Haigusjuhtumitega inimesed ei kalduvad enesekriitikat tegema ja probleemi ei tunne.\nSellised patsiendid hoiavad täielikult isiklikku hügieeni, nad on väga ebameeldivad, ei hoolitse ennast, mille tagajärjel nad muutuvad nagu võluväelased. Selline patoloogia mõjutab patsiendi ja tema naabrite sugulasi. Tema ümbruses olevate vääritimõistmiste tõttu püüab inimene täielikult isoleerida, kaotada ja näitab absoluutset ükskõiksust selle üle, mis tema ümber toimub.\nPatsiendid ei tunne häbi, nad saavad lahti pääseda rahvarohkes kohas või vabastada nad vajaduse korral. Nad ei suuda oma käitumist nõuetekohaselt hinnata, kuid nad kohtlevad ennast pigem petlikult.\nInimesed, kellel on Diogeeni sündroom, näitavad sageli liigset karedust. Samal ajal on patsientidel enamikul juhtudel suhteliselt hea kokkuhoid. Nad püüavad säästa kõik - toidul, riietusel, hügieenil ja ravimitel. Mõnikord liiguvad haiguspuhangud prügilasse, et mitte kulutada korteri hoolduseks.\nPatoloogilise akumulatsiooni diagnoosimiseks on usaldusväärne meetod aju MRI. Uuring võimaldab teil tuvastada mõjutatud piirkonnad ja tuvastada kasvajad, kui need on olemas. Psühhiaatri nõupidamine on vajalik.\nKuidas ravida Diogenesi sündroomi, kui patsient ei tunnista haiguse esinemist ja keeldub täielikult pakutavast abist? Enamikul juhtudel on patsiendil raviviisiga jõud või spetsiaalse meditsiiniasutusele tarnitud kavalus. Ravi vajadus tuleneb suurest komplikatsioonide riskist - raskemad ja ohtlikumad psühhopaatiad ja häired.\nTerapeutilisteks ravimiteks kasutatavad erinevad rühmad - neuroleptikumid, antidepressandid, rahustid jne. Nad leevendavad patsienti, muudavad selle sobivamaks ja sobivad.\nKuna haigus on enamasti tingitud orgaanilistest kahjustustest, ei ravita psühhoteraapiat selle madala efektiivsuse tõttu.\nKallimate toetus ja arusaamine on Diogenesi sündroomiga patsientide jaoks äärmiselt oluline. Nad peaksid hoolitsema ja armastama eakaid inimesi. On vaja püüdlusega nõustuda patsiendiga, et koguda ainult teatavaid kahjutuid asju (raamatud, maalid, ajakirjad jne), on oluline puhastust ja isiklikku hügieeni aitavad.\nDiogeensi sündroom - psühhiaatriline termomeenutus, mis tähistab vaimset tervisehäiret, väljendub hügieeniliste normide eirates, ebavajalike asjade kogunemisel, elukoha ebakohaste objektide ja prügi ladestamisel. Reeglina täheldatakse seda kõrvalekalde täiskasvanueas ja seda iseloomustab soov eraldada teistelt.\nHaigus sai oma nime iidse Kreeka filosoofi Diogenesist, kes kuulutab madala rahulolu põhimõtet. Tegelikult elas mõtleja barjääris, söödas surnukehadega ja oli tuntud oma provokatiivsete tegudega. Selle sündroomi all kannatavad inimesed on nii altid ebamäärane, et nende eluviis tekitab nii pereliikmetele kui ka naabritele ebamugavust. Tegelikult on haigus diagnoositud 3% eakatel.\nHaiguse tunnused, selle sümptomid ja põhjused\nEsimest korda loeti haigust eraldi psühhopatoloogiliseks sündroomiks 1966. aastal. 1975. aastal tegi Briti teadlased ettepaneku nimetuse "Diogenesi sündroom". Praeguseks on käimasolevad arutelud selle haiguse nime õigsuse kohta, leiavad paljud psühhiaatrid, et kõige sobivam on termin "syllogoloogia" või "seniilne viletsuse sündroom". Fakt on see, et selle vaimse häire peamine sümptom on tarbetute asjade patoloogiline koondamine.\nVana-Kreeka filosoof, kelle auks haigus sai oma nime, ei kannatanud kasutamiskõlbmatute esemete kogumisest. Ta elas vaesuses ja ainus tema valduses olev objekt oli tass, mille lõpus mõtlesin mõtleja askeetlikkuse filosoofiliste ideede tõttu.\nSiseriikliku psühhiaatria puhul kasutatakse laialdaselt seda psühhopatoloogia teist nimetust - "Plyushkini sündroom". Nagu teate, oli Gogoli suur luuletus seda laadi, et ta kõhkis ja koormab mittevajalike asjade kogunemist, millega ta oma eluruumi täielikult täitis.\nagressiivsus ja negatiivsus nende suhtes, kes kritiseerivad patsiendi;\nriigi enesekriitika puudumine;\nhügieeninormide mittejärgimine, hooletus;\nEbasobivate asjade kogumine asetab patoloogiliste viletsuste eluruumi nii palju, et see sõna otseses mõttes muutub prügimäele. Skopidoomia lammutavad erinevaid tarbetuid esemeid, mis nende arvates võivad varem või hiljem olla kasulikud. Ajami elukoht on mõnikord nii täis igasuguste prügikasti, et maja ümber on isegi raske liikuda. Selle sündroomi all kannatavad inimesed tõmbavad kõike tänavalt: vanast murtudest mööblitest kuni pappkarpide tühjendamiseni, mõned isegi suutsid mädanenud köögivilju ja puuvilju hoida. Kogu sellest prügist tekib ebameeldiv lõhn, tihti prusumeeritakse prussakaid ja rotte. Suurimat ebamugavust tekivad pereliikmed ja patoloogilise poe kõrval elavad naabrid.\nReeglina ei nähta patsiendi kriitikat ja pakutav abi kohe lükatakse tagasi. Patoloogilised "Diogenes" on pärast mitmeid kaebusi oma elustiili kohta muutunud kahtlasteks, vaikseteks ja salajasteks. Mõnikord on nendega kontakti loomine lihtsalt võimatu, sugulased peavad kasutama patsiendi sunniviisilist hospitaliseerimist (väga rasketes tingimustes).\nPatsiendid ei ole teadlikud nende seisundi tõsidusest, vastasid paljudele väidetele, et see on nende elustiil ja hobi. Ükskõik millise asjastamise juhtimisel võite leida kasu: "vanade laudade abil saab silla ehitada," ja "midagi saab hoida tühjades teekarbites". Selle põhimõtte alusel juhindub inimene oma elu sobimatute esemete vaatlemiseks.\nSelliste inimeste välimus on ebameeldiv, sageli ei huvita nad, kuidas nad välja näevad. Hügieeniprobleemid muudavad need välja nägemaks kodutute rändurid. Toitumisalastes küsimustes ei ole siloloogid ka ebameeldivad, nad reeglina säästavad toitu. On palju juhtumeid, kus patsiendid sõid prügilatesse sissekannetest lihtsalt sellepärast, et nad ei tahtnud toidule lisaraha kulutada. Põhimõtted ja ravimid patoloogiliste akude arvates ei ole samuti väga olulised. Paljud patsiendid ei jäta kodus kuudeks, pidades silmas suhtlemist inimestega kasutu ja igavana. Nende tervise ja sotsiaalse isoleerimise hooletussejätmine põhjustab mõnikord kurbaid tagajärgi. Tegelikult surevad kõik erakonnad üksi, neid ümbritsevad prügikast barikad.\nTeine pettusest tingitud märk on häbi puudumine. Süülogid võivad avalikult tähistada vajadust, vahetada riideid või isegi lahti võtta. Neid juhivad ükskõiksus, mida teised mõtlevad, toimingud toimuvad vastavalt "I want and do" põhimõttele. Sageli on patsiendid politsei osakonda oma häbiväärse käitumise ja eeskirjade rikkumise tõttu.\nHuvitav asjaolu on see, et sageli inimesed, kes kannatavad syllogomaania oma suurte kokkuhoiu, kuigi nad elavad nagu kerjused. On palju juhtumeid, kui endised rikkad ja võimsad isiksused hakkasid valetama, läksid koju vaid järgmise prügikasti toomiseks. Niisiis, üks Ameerika miljonär oli nii kange, et neljakümne aasta pärast otsustas ta lihtsalt prügilasse elada, et kulutada vähem.\naju eesmiste lobuste orgaanilised kahjustused;\nvanadusega seotud vaimuhaigused;\npatoloogiline kalduvus koguda.\nPsühhofüsioloogiliste uuringute kohaselt võib haigus esineda aju esiosa lööve kahjustamise tagajärjel. Selliste kahjustuste põhjuseks võivad olla vigastused, ajuhaigused, ebaõnnestunud operatsioonid. Need kortekstipiirkonnad vastutavad otsuste tegemise eest ja nende kahjustused põhjustavad akumuleerumiseks patoloogilist kallinemist.\nMõnikord on syllogomaania vaid osa tõsistest vaimuhaigustest. Kõige sagedamini esineb sündroomi obsessiiv-kompulsiivne häire, seniilne dementsus, Picki tõbi.\nKuidas ravida Diogenesi sündroomi\nHaigusravi tuleb teha sujuvalt, sest selle sümptomid võivad mõnikord signaaliks tõsisema psühhopatoloogia kujunemisele.\nNiisiis, kuidas ravida Diogeni sündroomi? Farmakoteraapias kasutatakse laialdaselt sedatiivseid, antidepressante, antipsühhootikume. Selle sündroomi diagnoosimise keskne osa on aju kompuutertomograafia, et määrata kindlaks aju piirkondade kahjustus. Psühhoteraapiat ei kasutata reeglina, sest haiguse aluseks on orgaaniline kahjustus.\nHaiguse raviks on perekonna toetus ja hooldus. Sageli on üksikisikud kannatanud Diogenesi sündroomi, ilma perekonna armastuse ja mõistmiseta.\nDiogoenside sündroom (seniilne viletsuse sündroom, patoloogilise varjundi sündroom, syllogomaania) on psüühikahäire, mis väljendub sotsiaalses isolatsioonis, apaatia, enda välimuse ja isikliku hügieeni ignoreerimisel. See seisund on eakatel patsientidel sagedasem.\nPatoloogilist varjamist kirjeldati esmakordselt 1966. aastal Ameerika psühhiaatrite kirjanduses. See seisund võib tekkida pärast traumaatilist ajukahjustust, neurokirurgilist sekkumist või mõnda nakkushaigust. Sageli esineb patoloogilist varjamist kroonilise alkoholismi all kannatavatel inimestel.\nDiogeensi sündroomi esilekutsumine on seotud aju esiosa löövetega. Magnetresonantstomogrammi korral avastati patoloogiline aktiivsus tsingulaarõnga ja saare piirkonnas nendes olukordades, kus nad seisid silmitsi võimalusega asi visata või sellest välja jätta. Lisaks ei olnud objekt materiaalne ega vaimne väärtus.\nEnamik patsiente on eakad inimesed. Patoloogiline kogumine on tõenäolisem, kui areneb inimesed, kes on altid tarbetute asjade kogumiseks või kogumiseks. Seda tüüpi isiksust iseloomustab salajasus, isolatsioon iseenesest. Inimesed, kes elasid noorte puuduses (näljastreik, sõjajärgsed aastad), kipuvad varusid "vihmasel päeval" tegema, mis võib muutuda patoloogiliseks seisundiks.\nPatoloogiline hoiustamine oli ekslikult Diogenesi sündroom. Tuntud filosoof juhtis oma filosoofia, mitte tema psühholoogilise seisundi tõttu marginaalset eluviisi. Plyushkin Gogoli töö "Dead Souls" näitab reaalsemalt pilti haigusest.\nPsühhiaatrid eristavad mitu sillogromaani juhtivat ilmingut:\nTegelik patoloogiline varjamine. Patsiendid kipuvad võtma asju tänavatel ukseavadele. Nad selgitavad seda asjaolu, et esemed võivad alati olla kasulikud, et neid saab veel fikseerida jne. Oma eluruum on segaduses, mõnikord nii palju, et tuleb piki kitsaid "teid" voodisse või vannituppa;\nAgressioon kõigi nende vastu, kes kritiseerivad patsiendi elustiili. Sellised patsiendid ei taju oma kriitilist olukorda ja arvavad, et see käitumine on täiesti normaalne. Seepärast on nad äärmiselt negatiivsed igasuguste katsetuste suhtes neid tundma õppida või kogunenud asju ära visata. Sugulastega esineb pidevaid konflikte, eriti olukordades, kus patsiendid jagavad keegi elamispinda;\nÜkskõiksus nende välimusele ja tervisele. Sellised patsiendid näevad ebameeldivaks, rabatud, tihti segi kodututega. Teine omadus on nõrkus. Diogeeni sündroomiga patsiendid säästavad toitu, riideid ja isikliku hügieeni esemeid. Nad ei hoia teistega suhelda, nad ei pruugi nädalat oma kodudest lahkuda;\nPatsientidel on piiratud eluviis, hoolimata ühiskonna üldtunnustatud käitumisreeglitest. Neid iseloomustab apaatia ja ükskõiksus teiste arvamusi. Sellised patsiendid ei karda riideid vahetada, et tähistada looduslikku vajadust avalikes kohtades.\nAmeerika psühhiaatriaühendus kasutab haiguse progresseerumise määra kindlaksmääramiseks 5-punktilist skaalat. Punktide arv sõltub ruumi segaduse tasemest, patsiendi välimusest ja võimest ennast hoolitseda.\nPatoloogiline hoiustamine võib ilmneda mitte ainult tarbetute asjade mõttetu kogumisega: mõned patsiendid, eriti üksikemad inimesed, saavad hulkuvate loomade kätte; nad ei osuta neile korralikku hooldust ja toitu, mis toob kaasa nende kodu kiire reostuse ja vaidlustega oma naabritega.\nDiogeensündroomi ravi on keerukas. Uroloogidest on edukalt kasutatud tritsüklilisi antidepressante ja antipsühhootikume. Kui haiguse põhjuseks on aju piirkondade orgaaniline kahjustus, siis ravige võimalikke haigusi.\nRavi psühhoteraapiaga viib harva tervena, kuid see muudab haiguse sümptomid vähem märgatavaks. Patsiendi sugulased ei tohiks käituda agressiivselt. Olukorra toetamine ja mõistmine on väga tähtis. Te ei tohiks proovida oma asju välja visata, sest see võib põhjustada seisundi halvenemist. Diogeeni sündroomi on parem ravida lähedastega ambulatoorse ravi korral.\nRavi algetapis saavad sugulased proovida pidada patsiendiga läbirääkimisi nn valikulise kogumise üle. Näiteks saab ta tuua kodus ainult ajakirju või vanu mänguasju. Samuti on vaja kokku leppida puhtuse ja korra säilitamises majas.\nDiogeenside sündroom mõjutab sageli üksikute inimesi. Seetõttu soovitavad arstid, et sugulased külastavad neid patsiente sagedamini ja veedavad nendega rohkem aega.\nMis on Diogeeni sündroom?\nSee sündroom muutus suhteliselt hiljuti iseseisvaks, 1966. aastal hakkas psühhiaater Inglismaalt meditsiiniajakirjas kirjeldama seda sündroomi eraldi haigusena. Aastal 1975 nimetati seda haigust nimetuseks "Diogeenide sündroom või seniilsete viletsuse sündroom".\nReeglina kannatavad eakad inimesed Plyushkini sündroomist, kes oma noorukieas viibisid aktiivses elus ja keskendus peamiselt nende karjäärikasvule. Mida rohkem aega kulgeb hetkest, kui nad jäävad töölt välja, seda heledam on haigus end väljendada. Patsientide laad erineb tundmatusest. Isik muutub agressiivseks, kuumalt kuuldavaks, saab järsult pisaraid. See on eriti märgatav juhul, kui proovite oma reserve. Patsient ei usalda teisi, ei avata uksi, ei reageeri telefonikõnedele.\nDiogeensi sündroomi all kannatavad inimesed ei kuluta raha - nad päästavad neid paigas, näiteks pangas või padja all. Nende mõtted on hõivatud. Nad mõtlevad pidevalt, kuidas suurendada vahendeid, kuid nad ei panda oma raha panka huvi pakkuma.\nPlushkin enam ei hooli enda eest, jättes tähelepanuta põhilise hügieeni. See puudutab asjaolu, et patsient ei saa kuud kuud pesema. Igal hommikul, nagu tööl, töötavad Diogenesi sündroomiga inimesed, lähevad kõik läheduses olevad prügimäed, et oma varusid ületada. Mõne aja pärast on patsiendi korteril raske liikuda, sest põrandast laeni tõusevad igasugused karbid, kotid ja kotid.\nArstid ütlevad, et haigus võib põhjustada peavigastust, mis on põhjustanud otsuste langetamise eest vastutavatele neuronitele kahjumit, samuti liiga suurt kasumit või minevikus kogumise kirge.\nNative Plyushkin peab kiiresti võtma otsustavaid meetmeid. Vajalik on hoolikas uurimine koos järgneva raviga. Tavaliselt Plyushkin ei saa aru, et nad on haige, ja seetõttu igati võimalik sellisest abist keelduda. Sel juhul armastate ja toetate. Pöörake nii palju kui võimalik patsiendile, alustades kaugete teemadega, mis ei puuduta tema kogenemise kirge. Selle sündroomi all kannatavad inimesed on enamasti üsna üksildased, teie ülesanne on muuta nad tunneksid teie kohalolekut oma elus.\nVähemalt üks kord on igaüks meist kogenud vanemaid inimesi, kes juhivad semi-hubast elustiili ja koguvad prügilasse prügilat. Sellised vanemad moodustavad kerjuste ja mahajäetud inimeste mulje. Vähesed arvasid, et selline seisund on laialt levinud psühhiaatriline haigus ja seda nimetatakse Diogenesi sündroomiks. Me saame rohkem teada, mis see on?\nVanusega seotud muutuste tõttu on palju vaimseid häireid. Diogoenside sündroom on psüühika patoloogiline seisund, millel on iseloomulikud sümptomid:\nDiogoenside sündroom on patoloogiline seisund.\nSinopi diogeen on kuulus Kreeka filosoof. Paljud meenutasid tema šokeerivat eluviisi. Oma vanas eas elas Diogenes suurtes fassaadikoogides (mõningates allikates, barrel), võtsid toitu otse ruudu keskel (iidsetel aegadel - ebajumalate ülaosas), mis osales avalikult masturbatsioonis.\nDiogeensi sündroomil on teine, vähem poeetiline nimi - seniilne viletsuse sündroom.\nLühidalt haiguse olemuse selgitamiseks piisab vaid vene kirjanduse näitel - N. Gogoli luuletusest Dead Souls - Stepan Plyushkin. Tööl ei olnud konkreetselt mainitud, et tegelane on vaimne häire, kuid just selle sündroomiga patsientide jaoks iseloomulike tunnuste järgi on kangelase nime saanud tavaline nime. Inimesed, kes on patoloogiliselt rumalad, koguvad tarbetuid ja tarbetuid asju ning mõnikord ka libiseda, nimetatakse "Plyushinaseks". Kõige sagedamini öeldakse seda vanemate inimeste kohta. Ja mitte ilma põhjuseta. Umbes 2-3% vanuritest kannatab selle haiguse all.\nArvatavasti on aju esiosa väänamine oluliselt mõjutanud haiguse arengut ja kulgu. Ta vastutab mõistlikkuse, otsuste tegemise, konfliktide, teadlike liikumiste hindamise, võime kirjutamise, rääkimise ja lugemise eest.\nTraumaatilised ajukahjustused võivad selle haiguse põhjustada.\nDiogeensi sündroomi riskifaktorid on:\nhaigused, mis mõjutavad aju (meningiit, entsefaliit jne).\nSündroomi teisene põhjus on vaimsed häired. Sellisel juhul tekib Plyushkini sündroom inimesel, kellel on juba vaimne haigus (näiteks obsessiiv-kompulsiivne häire).\nVarem arvatakse, et vanavanema vaesuse sündroom on haige inimesi, kes kogu elu jooksul kogesid märkimisväärseid rahalisi raskusi või neid, kes olid algselt omane ahnus. Kuid aja jooksul lükati see teooria tagasi.\nSuurem osa Diogenesi sündroomiga patsientidest on intelligentsed ja haritud inimesed, mitte alati vaestest peredest. Kuid võite esile tuua mõned selliseid isikuid iseloomustavad omadused:\nStress võib põhjustada seda patoloogiat.\nemotsionaalne labiilsus (ebastabiilsus).\nKuidas sündroom areneb?\nHaigus võib areneda järk-järgult. Sageli jäetakse esimesed märkid tähelepanuta. Algne inimene lihtsalt ostab rohkem toitu või ravimeid, kui ta vajab, jätab kõrvale hügieeni põhireeglid, mis sageli õigustab seda asjaolu tõttu, et ta on vanur ja tal on raske või üldse mingi põhjus jätta maja jälle lahti.\nJärk-järgult sümptomid suurenevad. Patsient viib kodus täiesti tarbetuid asju: kastid, lauad, klaasid, pudelid. Sageli kogutakse neid asju prügilasse. See on Diogenesi sündroomi iseloomulik patoloogiline akumulatsioon. Häbi tundub täielikult kadunud. Mees ei hooli ennast, oma kõnest ega tegudest. Lisaks kõigele on muutusi iseloomus - sellised inimesed kalduvad aja jooksul täielikult isolatsiooni otsima, inimühiskond ahvatleb ja hävitab neid.\nSpetsiifiliste märksõnade sõnastamine ei ole nii lihtne - need on igal konkreetsel juhul erinevad. Kuid psühhoterapeutidel ei ole selle haiguse diagnoosimisel kunagi olnud probleeme. Pealegi võivad sageli isegi psühhiaatria kauged inimesed kahtlustada seda diagnoosi tuttavas vanas mees ja osutuvad õigeks.\nÜkskõiksus on üks haiguse sümptomeid.\nMõningaid Diogeeni sündroomi näiteid on võimalik eristada:\nsyllogomaania (kirg patoloogilise hoiustamise kohta);\nkavandatava abi andmisest keeldumine;\notsuste spontaansus ja põhjendamatus;\nDiagnoosimisel on oluline hinnata sümptomite terviklikkust. Haigus on diferentseeritud paljudest vananenud degeneratiivsetest haigustest.\nÄrevus on üks haiguse sümptomeid.\nPatsiendi seisundit võib süvendada, jättes endale tähelepanuta. Sellised inimesed ei unusta mitte ainult hügieeni- ja sanitaarsüsteemide põhinõudeid, vaid nad unustavad sageli süüa või vajalike ravimite võtmist. Kuna isik on pidevas vaimse stressi olukorras, on suur füüsilise kokkuvarisemise oht. Praegu võivad psühhosomaatilised haigused areneda või süveneda:\nhüpertensioon, südame pärgarteritõbi;\nDiogeensi sündroom võib põhjustada diabeedi\nmõnel juhul onkoloogia.\nSageli on üks neist haigustest, mis põhjustab patsiendi suremise Diogeni sündroomiga.\nRavi ajal kasutatakse psühhoteraapiat harva, sest haiguse alus on ajuala katkestamine. Kasuliku psühhoterapeudi seanss patsiendi sugulastele - spetsialist räägib haigusest ja ütleb teile, kuidas sellega toime tulla.\nRasketel juhtudel tuleb patsient haiglasse paigutada spetsiaalsesse arstiabiasutusse.\nRaske depressiooniga patsientidel on ette nähtud antidepressandid.\nSelleks, et hinnata aju esiosa suurust ja reguleerida ravi, tehakse magnetresonantstomograafia.\nPaljud psühhiaatrid, kes õppisid Diogeeni sündroomi, mõtlesid, kuidas sellest haigusest lahti saada. Kahjuks on Diogenesi sündroomiga täna suunatud ravi, mis aeglustab degeneratiivseid protsesse ja ei mõjuta olemasolevaid häireid.\nKõige olulisem on ohutute seisundite loomine Diogenesi sündroomiga patsientidele.\nSugulased ja sugulased peavad olema moraalselt ette valmistatud selleks, et isik, keda nad kunagi teadsid, on palju muutunud ja tõenäoliselt ei muutu.\nPatsient peab tagama elule, nõuetekohasele sanitaartingimustele, elava suhtlemise, oma teostatavaks tegevuseks. See aitab luua kõige soodsamaid tingimusi hilisemas elus.\nMis on Diogeeni sündroom: sümptomid ja ravi\nOn inimesi, kes sihilikult püüavad teistest eraldada ja elada ebasanitaarsetes tingimustes. Sageli kaasneb sellega selline seisund nagu dementsus. Psühhiaatrid on seda seisundit nimetanud Diogenesi sündroomiks. Seda haigust tuntakse ka seniilse tasakaalu häire sündroomi, halbade koduste sündroomi, Plyushkini sündroomi, sotsiaalse lagunemisega. Seda pole veel täielikult uuritud. Seda on täheldatud üle 60-aastastel inimestel, kellel on kõrgem keskmine luureandmete tase ja kes elavad üksinda. See on inimese käitumishäire ja see ei sõltu soost ega sotsiaalsest seisundist.\nSellel haigusel on kaks vorm: esmane ja sekundaarne. Esmane avaldub ilma eelnevate häireteta, sekundaarseks osutub juba olemasolevate vaimsete häirete taustal. Selle haiguse põhjuseid ei ole täielikult mõista, selle leevendamiseks võib olla ajukahjustus, peavigastus ja ajuhaigused. See haigus võib olla pärilik.\nSelle haiguse manifestatsioonid on väga erinevad. On tavalisi sümptomeid:\nsotsiaalsete normide mõistmise puudumine;\nvõõrandumine või eraldamine;\nkehv ja kehv toitumine;\nmitmesuguste jäätmete kogumine ja kogumine;\nvaenulikkus või agressioon;\nsoovimatus abi vastu võtta;\nebaõiglane reaalsuse tajumine.\nSee vaimne patoloogia kaasneb nahahaigustega, mis on seotud isikliku hügieeni puudumisega. Mõnikord on seda haigust raske diferentseerida teiste psüühikahäiretega, näiteks:\nsyollogamus (patoloogiline hoiatus);\nPeamised omadused, mis eristavad Diogenesi sündroomi teistest haigustest, on enesetäiendamise, äärmise sotsiaalse eraldatuse puudumine ja enda ja teiste jaoks ebajätmine.\nSelle patoloogiaga inimesed elavad ümbruses prügi ja prügi. Majas nad lohista asju prügimägedest ja prügilatest. Nad säästavad raha "mustale" päevale, nii et nad peavad ennast kerjusteks, nad kõnnivad vanades kulunud riidedes ja kingades. Sõltumatutes kohtades saate leida uusi riideid, mida pole kunagi olnud kasutatud. Iga uus asi on seletus. Sellised inimesed keelduvad kategooriliselt prügikasti visata, väites, et tulevikus on see kindlasti käepärane. Haiguse progresseerumisega lõpetavad patsiendid isegi prügi viskamise. Sageli tuuakse kodus koeri ja kasse.\nPlyushkini sündroomi põdevad patsiendid on sotsiaalse isolatsiooni suhtes altid. Nad ei jäta maja nädalateks, kuudeks. Seoses sellega ei ole soov pesta riideid, ujuma jms. Praeguse jooksmisega hakkavad patsiendid otse prügilasse elama, et kulutada vähem raha.\nSelle vaimse patoloogia abil raviskeem puudub. Mõningates meditsiinilistes allikates on tõendeid selle kohta, et Diogenesi sündroomiga isikule tuleb anda täielik meditsiiniline ja psühholoogiline abi. Täielik uuring, üldised kliinilised testid, siseorganite kontroll viiakse läbi nii, et arst saab teavet patsiendi tervise taseme kohta.\nPuuduvad ravimid, mis on spetsiaalselt loodud Plyushkini sündroomi raviks. Sellise inimese abistamiseks saab sugulasi. Patsient on veendunud, et pole vaja kogu prügi maja tõmmata, lase tal valida teatud asju ja neid koguda. Need asjad peaksid olema kasulikud ja mitte maja allapanu, see võib olla näiteks raamatuid. Soovitatav on aidata patsiendil maja puhastamist, et veenda teda selle protseduuri vajadusest. Ainult lähedaste armastus võib ravida Diogenesi sündroomi põdevaid vanu inimesi. Patsient peaks olema veendunud, et kui tema sugulased tulevad tema juurde külastama, siis pole neil kusagil istuda ja on ebameeldiv olla pettunud.\nSee patoloogia on omane üksikutele inimestele, nad vajavad hoolt, tähelepanu, suhtlemist. Oluline aspekt on motivatsioon. Inimene peaks olema motiveeritud enda eest hoolitsema. Siin rõhutatakse asjaolu, et lähedased asuvad meeldivalt puhta ja korras inimese kõrval ning nad tulevad sagedamini külastama.\nArenenud juhtudel määratakse antidepressandid, rahustid, antipsühhootikumid. Psühhoteraapia abil pole mõtet psühhoteraapiaga ravida, pärast mõnda aega pärast kursust pöörduvad nad tagasi oma tavapärase eluviisiga.\nDiogeensi sündroom (seniilne tasakaalustamatusündroom, patoloogiline varjamine) on vaimne häire, mida iseloomustavad kodutööstuse probleemide, sotsiaalse isolatsiooni, apaatia, ebapiisava kogumise ja mittevajalike asjade kogunemise kalduvus (patoloogiline varjamine), kriitilise hoiaku puudumisel oma seisund\nAjutine ahnus - patoloogilise varjamise põhjuste juured\nVana-Kreeka filosoof Diogenes of Sinop (404-323 eKr, üks küünike kooli asutajatest) eristas igapäevaelus äärmiselt tagasihoidlikkust ja korraldas temale elamiku savinarrelil. Filosoof ei vaja vara üldse: ta tunnistas askeitsust ja otsis inimese suhtlust. Seega ei ole "Diogenesi sündroom" täiesti õige nimi ja mitmed teadlased soovitavad kasutada teisi võimalusi: seniilne häire, Plyushkini sündroom (Gogoli romaani "Dead Souls" tähemärk), sotsiaalne lagunemine, vananemisest tingitud sündroom.\nVanad viletsad: Diogeeni sündroomi kliinilised ilmingud\nKust Plyushkin pärineb või Diogenesi sündroomi põhjused\nKõige sagedamini Diogenesi sündroomis täheldatud patoloogilise varjamise kirg on syllogomaania. Äärmuslik juhtum, mille puhul seda mõistet kasutatakse tavaliselt, on kogu eluruumi ületamine mitmesuguste asjadega, tegelikult prügiga. Sümptom patoloogiast vanade asjade kogumisse ja säilitamisse - süstemaatiline ladustamine ja mittekasutamine.\nPatoloogilise lokaliseerimise sündroomi ravi\n1. Psühhiaatria käsiraamat kahes mahus, toimetanud Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia akadeemik A. S. Tiganov, Moskva, Meditsiin, 1999.\nÜks vaimseid häireid on sageli teiste inimeste meelest levinud kui vaimuhaige või ahnus. Tegelikult on see haigus, mis mõjutab 5% vanuserühmas. Noored ei ole sellest kindlustatud. Psühhiaatrias nimetatakse seda haigust "Diogeeni sündroomiks".\nKõik kohtusid tänaval inimestega, kes kogusid asju prügikasti ja viisid koju. Mõned "õnnelikud" elavad koos nendega samas trepis. Rõduplatsil on pidevalt riietus, riietatud rõdu, ummistunud korter, prügid, mis hajuvad naabrite kõrval olevast korterist. Selles korteris ei ela ega lits, vaid inimene on haige.\nRasketel juhtudel näevad need inimesed välja nagu kerjused ja peavad end sellistena, kuigi neil võib olla märkimisväärne kokkuhoid vihmase päeva eest. Sellegipoolest lohistavad nad kõik, mida nad prügikast välja näevad. Nad rõõmust vabastavad asjad, mida kodanikud neile annavad. Plyushkinid ei saa kunagi vabaneda prügist, mis on nende korteris aastaid salvestatud. Kõik kastid, vanad ajakirjad, kasutatud riided, vanad kingad, pudel, tühi tina, toiduained, millel on aegunud säilivusaeg, leiavad nad alati loogilist selgitust: "ma vajan seda", "ma maksan paberile", "ma maksan ja kulutan" "Ületada", "see on uus", "jah, ainult kolm päeva aegunud".\nSee prügi on omaniku silmis uskumatult väärtuslik ja kui nad püüavad midagi välja visata, saavad sugulased täiemahulise skandaali. Kivistis leiate originaalpakendis täiesti uued asjad: "Olgu see vale, see on kasulik uuesti."\nPrügikast levib korteri ümber ja omanik peab läbima need tõelised käigud, et saaksin ruumist köögile või tualetti jõuda. Pakendid, mis on "ainult kolm päeva aegunud", lõhkuvad toidule libisemate asjade kaalu järgi, prussakad ja hiired puhastavad neid. Toit hakkab mädanema, levib lõhn naabruses korteritesse.\nKorteris ei tööta kodumasinad, veevarustussüsteem on häiritud, kuna kaptenil on lihtsalt võimatu kõik need mäed läbima remondiks. Selle tulemusena patsiendid ei hoolitse iseenesest, maja puhastavad, riideid pesta. Väga tõsiste juhtumite korral vähendatakse Plyushkini elamispinda varjualuse alla asuvasse luku alla, kus saate lamada. Kõik muu on prügikastide ja prussakate arvel. Selle tulemusena hordid prussakad ja hiirte maja ja tulekahjud.\nKõige halvem, kui loomade kogumise eesmärk. Diogeeni sündroomiga inimene ei saa mööda hiilgavat kassi või koera. Ta päästab neid. Väärikas tunne, kuid selle tulemusel võib ruumis 20 ruutmeetrit elada kuni sada kassi või mitu tosinat koera.\nMiks ilmneb Diogensi sündroom\nMe kõik oleme lapsepõlves sõltuvad kogumisest. Keegi läks kiiresti, keegi muutus tõsiseks kirgiks. Kus on joon, mille järel süütu hobune muutub haiguseks, pole seni arvasin.\nÜks uuringute põhjal põhinevast teooriast näitab, et inimestel, kes on Diogeeni sündroomile kalduvad, on tegevuste ratsionaalsuse eest vastutav vähearenenud ajutine esiosa. Haiguse arengu hoog võib olla:\nvanusega seotud muutused ajukoores.\nKas on võimalik Diogoensi sündroom täielikult ravida? Seda vaimset häiret on raskesti diagnoositud varajases staadiumis. Tavaliselt võetakse sellist käitumist mõne ekstsentrilisuse suhtes. Ilma ravimiseta areneb tavaliselt vaimne haigus ja peagi muutub elu haigete inimeste jaoks võimatuks.\nPsühhiaatriga konsulteerimine on parim võimalus, kui olete hiljuti märganud haigust. Kui haigus on lähedal, saab seda ravimiga kohandada. Narkootikumide regulaarsel ja pideval kasutamisel tuleb remissioon ja normaalse eluviisiga naasmine.\nMeie ühiskonnas on psühhiaatriahirm tugev ja veenmaks, et patsient konsulteerib arstiga on sageli võimatu ülesanne. Esimestel etappidel soovitavad psühhiaatrid suunata haiguse kulgu rahumeelselt, et koguda midagi homogeenset. Võite veenda patsienti koguda postkaarte konkreetse teema või joonistused tikandid. Inimene kogub oma kollektsiooni eksponaatide otsimiseks ja selle eksklusiivseks paigutamiseks erilisse albumisse, redigeerides teiste inimeste skette. Puudub aega prügikast.\nLoomade lovers saab veenda pilte koguma postkaardid, templid ja muud esemed. Kui olete vana ajakirjandusest kirglik, võite nõustuda, et tegemist on toodetega kindlal ajahetkel või teemal. Aja jooksul saate tõesti väärtusliku kogu.\nÜkskõik, mida inimene kogub, lõpeb see varem või hiljem kirgsele eraldatud ruumile. Kassi järgmisele portreele seintel ei ole paigas, eskiisidega kaustu ja kaartidega kaarte väljuvad kapid, vanade ajalehtede ja ajakirjade kimbud ründavad siseruumi.\nKorralduse säilitamist on võimalik saavutada argumentidega, et kollektsioon sellises struktureerimata olekus on väga ebamugav vaadata. Sõprade ja tuttavate jaoks, kes nägid näiteid, pole kuhugi istuda. Sa peaksid huvi tundma lähedase inimese hobi, ja vähemalt kord iga paari päeva tagant rääkige sellest kindlasti.\nSee pole lihtne. Selliste patsientide jaoks on tihtipeale kõik vaenlased. Aga siin peab olema kannatlikkus. Sageli annab selline "sugulaste psühhoteraapia" väga hea tulemuse.\nKui kõik on liiga kaugele läinud, võib aidata vaid statsionaarne ravi. Tuleb meeles pidada, et patsiendi saab paigutada kliinikusse ainult tema nõusolekul või pärast seda, kui ta on tunnistatud töövõimetuks. Sel põhjusel on sellise patsiendi ravimine haiglas peaaegu võimatu. Ta ei anna nõusolekut, teda ei tunnustata võimetuna, sest teistes valdkondades on patsient küllaltki piisav. Jah, ja seda käitumist peetakse endiselt elustiiliks. Need tegurid raskendavad Diogenesi sündroomiga inimese ravi.\nDiogoenside sündroom - kuidas ravida eakaid Plyushins?\nDiogenes sündroom - on psüühikahäire, mille eest ta on tüüpiline tegutsemiseks kogumise ja kogunemine eri tarbetuid asju (sillogomaniya), hoolimatus, sotsiaalne isolatsioon ja Tahtenõrkusest.\nErilist käitumisprobleeme sai nime legendaarse Kreeka filosoof, läks ajalukku tänu väga tagasihoidlik ja elavad barrel (teises versioon - suur savi pot). Paljud kaasaegsed eksperdid ei pea seda täiesti õigeks, sest Diogenes ei püüdnud saavutada materiaalseid väärtusi, eelistades neile vaimset toitu.\nPatoloogilise kogumise nähtus on psühhiaatrias tuttav enam kui ühe sajandi jooksul. Ametlikult väljendus "Diogenesi sündroom" 1975. aastal psühhiaatrite Meinkikari, Clarki ja Grey kirjutistel.\nKodumaise meditsiini, haigus on paremini tuntud kui sotsiaalse lagunemise, seniilne dementsus, seniilne räpasus sündroom või Elijah (analoogiliselt käitumist tegelase "Dead Souls" Nikolai Gogol).\nSee sündroom on Euroopa riikides eriti levinud. Seda diagnoositakse 3% üle 65-aastastel inimestel. Kõrvalekaldeid esineb ka nooremate patsientide seas.\nTavaline pilt patsiendi käitumisest\nTüüpiline pilt haiguse on järgmine: toas, kus Plyushkin viskas prügi (paber, vanad riided, riknenud toidu, mööbli osad). Enamikul juhtudel satuvad kõik need väärisesemed prügikaste maja. Sageli kaasnevad haige loomadele koju, kaasa arvatud surnud.\nOlukord on kõige kriitilisem. Mõtematu kogumise taustal on isiksuse aktiivne halvenemine, patsiendi enda enda hooletus, apaatia ja isoleeritus.\nPrügikasti kogunemine viib ebasanitaarsetesse tingimustesse, millest teised kõige enam kannatavad. Vastuseks püüdlustele tuvastada kõik prügikastid prügikasti tagasi, väljendab patsient vägivaldset protesti, muutub vaikimisi, hakkab petma ja välistab kontakti teiste inimestega.\nEnamikel juhtudel peetakse vanemaealiste vaesuse sündroomiga inimesi küljelt kui kahetsusväärse ja pooleldi nälga vaeste mehega. Sageli on olukord väga erinev. Kogu raiskamata kujul võivad nad hoolitseda lähedaste ja sugulaste eest, samuti märkimisväärseid rahalisi õnnestumisi.\nArenguhäirete põhjused ja sümptomid\nKõige sagedamini areneb Diogenesi sündroom vanurite tõttu kogenud stressitegurite ja tõsiste šokkide tõttu.\nPärast maailma sündmusi - sõdu, näljahäda, globaalseid katastroofe - ilmneb suur hulk inimesi, kellel on sarnane kõrvalekalle.\nMuu hulgas on haiguse põhjused järgmised:\nsünnitus ja traumaatiline ajukahjustus;\naju esiosa limastel esinevad neoplasmid;\ntoimingute kahjulikud mõjud;\npatoloogiline sõltuvus kogumisest;\nHaigusjuhtumeid võib käivitada ka kahjulik tootmine või muud kahjulikud keskkonnamõjud.\nHaiguse sümptomid varases staadiumis ei tekita muu hulgas palju põnevust. Sageli on patsiendi ruumis stabiilne loominguline häire, mida ta selgitab oma tugeva töökoha tõttu.\nMõni aeg hiljem muutuvad sümptomid selgemaks, Plyushkini sündroomi sümptomiteks:\nvanade asjadega asjade hoolikas ladustamine ja soovimatus neist vabaneda;\npidev segadus; puhtuse puudumine ruumis;\nisikliku hügieeni ja välimuse tähelepanuta jätmine;\nisoleerimine, antisotsiaalne käitumine;\nagressioon, kui teised püüavad olukorda muuta;\ntõsine ahnus ja viletsus;\nükskõiksus, häbistavad häbi tunde.\nHügieeni hooletuse tõttu võib patsient areneda mitmesuguste infektsioonide, nahahaiguste tekkeks. Samal ajal keeldub patsient kategooriliselt isegi kodust ravi. Seal saabub hetk täielikust võõrandumisest ümbritsevast tegelikkusest.\nNeuroloogilises praktikas on Diogenesi sündroomi käigus mitu etappi:\nMõne patsiendi tuba on tavaline teistele. Ruumis on jäänud suhteliselt palju ruumi ja inimkäitumine ei tekita põnevust.\nPrügikaste täidetakse ääreni, ebameeldiv lõhn ja esimesed hallid ilmuvad ruumidesse.\nMajas on tugev segasus, tühjenenud prügikast, mis kõik koridorid katavad. Ebasanitaarse seisundi tõttu levib hais kõikjal.\nRuut muutub elamiseks sobimatuks, torustik ja mööbel on hooletusse jäetud, neile ilmub hallitus.\nPatsiendi elupaik ei ole elamiskõlblik. Märgitakse seinte, lagede jne kahjustusi. Naabrid kogevad ebamugavust alates korterist saadava lõhna, probleemide üürnikule on palju kaebusi.\nKui olukord läheb liiga kaugele ja konstruktiivne dialoog patsiendiga on võimatu, näidatakse kohustuslikku ravi psühhiaatriahaiglas.\nTahtmatu Diogenesi ja Plyushkini ravi\nPatoloogilise akumulatsiooni diagnoosimisel kasutatakse usaldusväärset meetodit aju kompuutertomograafias. Uuringu tulemusena avastatakse ajupiirkondade kahjustuse ulatus ja neoplasmide esinemine neis. Lisaks eksamile on nõustamine psühhiaatri juures kohustuslik.\nRahvusvaheline haiguste klassifikatsioon ei sisalda Plyushkini sündroomi kui iseseisvat haigust. See võib kaasneda paljude ajuhaiguste ja kahjustustega, millega kaasnevad muutused patsiendi isiksuses.\nPraeguseks ei ole haiguse täielikku kõrvaldamist käsitlev meetod välja töötatud. Sellest hoolimata on alati võimalus asju muuta. Integreeritud lähenemisviis ravile koos sugulaste ja arstide osalemisega võib inimesel aidata ja teatud määral vähendada sündroomi ilminguid.\nHaigus põhineb orgaanilisel kahjustusel, seega ei põhjusta psühhoteraapia selgelt efektiivset mõju. Antidepressandid ja antipsühhootikumid aitavad leevendada seisundit. Nad aitavad kaasa patsientide suurema järgimise ja piisavuse tagamisele.\nPaljudel juhtudel suudavad tema sugulased mõjutada patsiendi seisundi paranemist. Nende suhtumine peab olema arusaamine ja kannatlik.\nSugulased peaksid hoolitsema ja armastama oma lähedastega. Kõige tõhusam viis on dialoog. Ainult veenmise ja vestluste tagajärjel võib olukord paraneda.\nPatoloogiline akumulatsioon kujutab endast suurt ohtu patsiendi jaoks. See võib oluliselt kahjustada nende tervist ja ohustada ühiskonda. Lisaks sellele iseloomustab haigust kiire progressioon, mis viib indiviidi hävitamiseni.\nPaljude uuringute tulemused näitavad, et sillogoomil on ebasoodsate prognooside suur tõenäosus. Abi kodus või spetsialiseeritud asutuses suudab teatud ajaks seisundi stabiliseerida. Siiski lõpeb järgnev rehabilitatsioon tihtipeale patsiendile, kes naaseb endisse degradeerivasse riiki.\nSellise häire juhtumite lõplik iseloom ja tõhusate ravimeetodite väljatöötamine on endiselt uurimisetapis.


Ei tohi unustada unistusi, ei tohi unustada elada\nHelena Roosaar, 13. oktoober 2017 09:26\nOn alanud oktoober. Mul polegi selle vastu midagi - kolletunud lehed pakuvad päris suurt tröösti ja väike jahedus, mis trammipeatuses kontidesse poeb, hoiab erksana.\nMinu võistlushooaeg lõppes sel aastal Vilniuse poolmaratoniga. Olen väga rahul oma hooajaga ja üllatunud – tegin paar sellist haaki, mida ei osanud ette näha ega loota. Saku Ekstreemjooks ehk 6 km tehis- ja looduslikke takistusi rajal polnud mul planeeritud jooksuvõistlus, kuid elu algab ju mugavustsoonist välja astudes. Parim otsus – see jooks oli põnev väljakutse, mis andis mõtte uuel hooajal ennast veel proovile panna. Pean saama käed tugevamaks ja vett mitte nii palju pelgama.\nXdreamist jäi eredalt meelde Laagri etapp - sealsed maa -alused tunnelid olid erakordsed, raskeim kanuu (kuigi Viimsis kanuus olin nii alajahtunud, et isegi ei suutnud aerutada ja Viljandis pidime kanuu tüdrukutega pooleli jätma), auto tõmbamine ümber staadiumi oli lahe. Samuti Viljandi etapp jääb kauaks meelde – ometi tegime tüdrukutega oma debüüdi B – rajal (kes ei tea, siis Xdreamil on rajad erineva raskusastmega ja seni olin B rajal käinud ainult asendusliikmena osalemas ja oma tüdrukute meeskonnaga C rajal), kus olime väga tublid. Meil on pikk tee areneda, aga see ongi vahva, et pusime ja tunneme rõõmu. Olulisim, mis Xdream õpetanud on aastate jooksul, et raskustest on võimalik rõõmu tunda ja igas halvas leidub vähemalt pärast hea lugu ja kui sa enam ei jaksa, siis sa jaksad tegelikult natuke veel.\nTallinna City TrailRun Night Edition – 8 km pimedas Kadriorus ja Pae pargis oli täiesti uus kogemus, sest peale Rakvere Ööjooksu pole väga kuskil pärast AK uudiseid ringi kepselnud. Öös on oma võlu - adrenaliin püsis lõpuni minuga. Pargijooksude sari - mul on raske olla järjekindel, see on üks asi, millega vaeva näen, kuid see suvi olin ma järjekindel Pargijooksudel käia – väga hea enesetunne oli teada, et pingutasin, nautisin ja olin tubli – sain autasustatud oma vanusegrupi parim naine jooksus ja üldarvestuses 2. koht naiste jooksus. See oli selline motivatsiooni tablet.\nRevali ringtreeningud olid ühed parimad trennid, kus aastate jooksul olen käinud – väga salaja nad andsid mulle tohutult hea vundamendi mu võistluste jaoks. Ilma treener Kerstini juhendamiseta ei oleks ma võib-olla olnud pooltki nii edukas ja vastupidav oma suvistel võistlustel. Ja Vilniuse poolmaratonil parandasin oma eelmist aega 20 minuti võrra - mu elu parim jooks. See kuidas ma tegin rajal endaga tööd, kui head mu jalad olid, suutsin tempot hoida ja jõudsin ka kõike nautida – nii ei juhtu iga trenn, iga võistlus, ma vahel magama jäädes veel mõtlen end sinna rajale - ma lähen kindlasti veel poolmaratoni jooksma.\nPärast neid joovastavaid hetki koju jõudes vajusin sügavasse töösse ja õpingutesse, mis on midagi vajalikku ja rahulolu toov, aga väga kurnav. Leidsin end mõtlemast ainult sellest, kuidas saaksin panna oma pea padjale ja magada sügavat und. Kuna ma ei suutnud peale kahe jooksu ja jalutuskäigu midagi kuhugi suruda, siis on mu meel paari nädalaga päris mõruks muutunud. Enesetunne ja toitumine libiseb ka käest. Väärtustades kõike muud pole aega enam väärtustada iseennast.\nSee nädal koolis jäi mul silma aga õppejõu kirjutatud lause tahvlile - jäta mulle viimane sõna - ma ei mäleta enam, mis kontekstis ta sinna sattus, kuid ma võtsin ta endaga kaasa.Jäta mulle viimane sõna - ainult mina saan endal lubada nõrk olla ja aidata endal tugevaks saada, ainult mina saan endalt väärtust võtta ja väärtust juurde anda, ainult mina unistan minu unistusi ja pean nende nimel vaeva nägema.\nNiisiis tuleb leida tasakaal töö, õpingute, treeningute, lähedaste vahel. Ja ma pean pingutama, pean saama väga tugevaks, vastu pidama, edasi liikuma, ei tohi unustada unistusi, ei tohi unustada elada.\nElu | Inimesed 16. oktoober 2017 17:41\nants 13. oktoober 2017 10:06


Toivo Alt: mehed on hakanud mängima seda milleks võimelised - Saaremaa Spordisõber\nToivo Alt fännide keskel. Alver Kivi\nToivo Alt: mehed on hakanud mängima seda milleks võimelised\nSaaremaa Võrkpalliklubi president Toivo Alt hindas oma meeskonna võidukas eurosarja kohtumises Hispaania klubi Almeria vastu väljakul nähtud kvaliteeti.\n“Võit on tähtis,” tunnistas Toivo Alt. “Aga ma vaatan seda, milline on mängu kvaliteet ja kui palju see on suhteliselt lühikese ajaga muutunud. Need mehed on hakanud mängima seda mängu milleks nad on võimelised, see koostöö ja blokikaitse – fantastiline, mulle õudselt istus.”\nToivo Alt ütles, et pärast kahe esimese geimi võitmist ei olnud ta veel meeskonna edus kindel. “Ma olen elus palju näinud ja tean, et mingil momendil võib jõuda kätte hetk, kus tekivad mõõnaperioodid,” lausus klubi president.\n“Arvestades seda, et mängisime võõras saalis, kus vastane võib publiku taha saada ja kõike võib hakata juhtuma. Õnneks mehed suutsid end mobiliseerida. Kolmandas geimis tekkisid mõõnamomendid ja pallid ei läinud täpselt sinna, kus pidid minema.”\nNeljandas geimis oli Saaremaal lõpus võitmiseks seitse matšpalli ja see on edu, mida on keeruline maha mängida. Toivo Alt ütles, et üldiselt on vastasel sellisest kaotusseisust keeruline välja tulla, aga enne kui ei ole viimane pall maha löödud ei saa võitu tähistada.\nSamas ei olnud ta rahul võõrustajate käitumisega, kes poolsada Saaremaa fänni saali tribüüni kõige kaugemasse nurka surus. “See polnud just kõige parem tegu, et meid sinna pandi,” leidis Toivo Alt.\n“Aga turva kaalutlustel saab panna ka mujale istuma. Seda enam olime me motiveeritud ja igaüks andis endast maksimumi. Teinekord on nii, et kui sulle tahetakse halba teha, siis ei pruugi see õnnestuda. Nii annab see hoopis jõudu juurde nii võistkonnale, kui fännidele. Need inimesed, kes siin olid – müts maha ja kõik andsid endast maksimumi. Võistkonnale on selliseid toetajaid vaja.”\nToivo Alti sõnul võis edus mängida oma osa ka keeruline lennureis, mis suutis võistkonda veelgi mobiliseerida ja tekkis veelgi suurem ühtekuuluvustunne. “Pääsesime eluga ja poisid leidsid, et läheme ja paneme,” märkis ta.\nEelseisvat veerandfinaalkohtumist Itaalia suurklubi Milanoga hindab Toivo Alt kõrgelt. “Neid võita oleks midagi sellist, kui Cramo võidaks CSKA,” pakkus ta. “Aga kaotama ei lähe ja iga mees tahab end tõestada. Toome sellise tipu koju ja saama rahvale näidata seda taset, mis seal maal mängitakse. Ma küll püssi põõsasse ei viska, läheme lahingusse.”\n← Saaremaa mängis end Pilvepiirilt veerandfinaali\nKeith Pupart: ühtne võistkond võitis →


Anett Kontaveit: lihtne on öelda, et mõtle positiivselt ja naudi mängu, kuid protsess ise on keerulisem – TENNISNET.EE\nAutor Ants 22/11/2021\n– Alles see olI: Anett Kontaveit WTA aastalõputurniiri avatseremoonial. / Foto: AFP/Scanpix\nViimase kolme kuu Eesti spordikangelanna Anett Kontaveit on nüüd tagasi kodus ja andis ka esimese pressikonverentsi pärast finaalijõudmist WTA finaalturniiril. Kuid edukale aastalõpule puudub tal endiselt konkreetne selgitus.\nMuide, Tennisnet ei taha mingil juhul teha siin etteheiteid, miks Anett ei tea, milline liikumapanev jõud viis teda maailma esikümnesse ja millest kõik algas. Mõnes mõttes ongi põnevam, et otsest vastust pole. Tippspordis tagab edu paljude tegurite koosmõju.\n“Clevelandi võit pani palli veerema, sain kogu aeg juurde mängukogemust, enesekindlust ja positiivseid emotsioone. Samuti mängu nautimist. Suutsin Ostravas võita ja Indian Wellsis edukalt mängida, siis tekkis mõte, et üritada pääsu aastalõputurniirile. Kuidagi suutsin selle kõik ära teha ja samal ajal mänge nautida, mitte pinges olla. WTA finaalturniirile sain viimasena peale ja teine koht oli suurepärane tulemus,” pajatas Anett.\nWTA koduleheküljel oli terve artikkel teemal, kuidas üks päev, üks mäng tõi Kontaveidi karjääri pöörde. Kaotanud Clevelandis esimese mängu esimese seti Lauren Davisele, olevat kõik muutunud. Kuid Anett jällegi nii konkreetne ei oleks: “Isegi tagasi vaadates ei oska niimoodi mõelda, et mingi klikk oleks käinud ja sellest kõik tohutult muutunud. Seal oli veel raskeid mänge, mis tuli võita.”\nSiiski ei olnud Anett 2018. aasta teisest poolest alates mänginud WTA 250 turniire, ta on ka Tennisnetile 2019. aasta aprillis rääkinud, et enam tal väiksemaid võistlusi kalendris pole. Erand oli küll 2020. aasta augustis Palermo turniir, kuid see oli esimene pärast koroonaviiruse pausi ja kasulik ennast proovile panna. Nüüd aga Clevelandis mängis ta WTA 250 turniiri teistsugustes oludes. “Olin Clevelandi ennast üles andnud juba varem, kui Tursunov polnud veel minu treener. Kuid kindlasti mõtlesin, kas on auhinnafondi osas vaja tagasi minna, kuigi see oli ikkagi suur turniir. Treener arvas, et see on hea mõte ja olin temaga nõus,” tunnistas Anett siiski Turrsunovi teatud rolli õnnelikuks osutunud otsuses.\nAnett tunnistas, et läbi aastate on ta endale pannud tulemuste osas pinge peale. “Tänavu oligi suurim muutus see, et nautida mängu ja mitte mõelda, kuhu võiksin jõuda. Olin väljakul rohkem selles hetkes,” rääkis Anett pressikonverentsil. “Treener aitas seda mõttemuutust sisse viia ja see oli tema kõige suurem abi. Tegelikult me pole jõudnud koos isegi korralikku treeningperioodi läbi viia, sest kogu aeg on olnud võistlused. Positiivsus, mille temalt sain, aitas arengule kaasa.”\nSelle mõtte peale esitatigi pressikonverentsil Anettile küsimus, kas eelmised treenerid siis ei nõustanud, et ole positiivne ja naudi mängu? “Lihtne on öelda, et ole positiivne ja naudi mängu ja siin ma nüüd olengi. Protsess ise on veidi keerulisem,” vastas Anett. Hiljem küsis Tennisnet, et seega polegi võimalik vastata, millega uus treener aitas? “Ühte konkreetset asja ei oska välja tuua. Eneseusk ja positiivsus, mida ta on süstinud, aga ma ei oskagi vastata, miks just temal see õnnestus.” Küll on aga Anett täiesti kindel, et mängu tehnilise poolega pole arenguhüpe seotud.\nKogu hooajale tagasi vaadates leidis Anett, et kõige keerulisem oli esimene kuu. “Kahenädalane karantiiniaeg Austraalias oli kõige raskem periood. Toas ei saanud isegi akent lahti teha. Kuigi jõudsin seal pärast finaali ja suvel muruturniiril ka, vaheldus edu kaotustega. Kui läksin Clevelandi, oli soov lihtsalt paar mängu võita,” tunnistas Anett usu kadumist. Kuigi Anett möönis, et tennises võib harjuda tõusude-mõõnadega, oli ta nii kaua edetabelis kõikunud 20.-30. koha vahemikus, et mingil hetkel tekkis tunne nagu TOP10 oleks kättesaamatu ja tugevaid mängijaid kuidagi ei võida. “Alateadvuses selline mõte käis läbi.”\nAnetti toetajad Tallink, Alexela, Tarmo Sumberg ja teised aga usku ei kaotanud. Ega nemad täpselt teagi, mida tippsportlane läbi elab. Kuid täna võis Anett tunnistada, et ka toetajail on olnud roll selles, kuhu ta on jõudnud. Mis saab aga edasi? Anetti sõnul pole unistus ja eesmärgid päris samad. “Unistus on kindlasti võita suure slämmi turniir, aga eesmärgid peaksid olema arengupõhised. Midagi teha paremini, mõnes elemendis areneda, siis peaksid tulema ka vastavad tulemused,” ütles ta. Ettevalmistust Austraalia turniirideks alustab ta kodus, kuid detsembris sõidab soojale maale. Hetkel pole otsustatud, kuhu. Õnneks ei kordu Austraalias ka tänavune jama. “Vaktsineeritutele piiranguid enam ei ole, sellega peaks olema korras,” rõõmustas Anett.\nAustralian Openini on aega vähem kui kaks kuud, see algab 17. jaanuaril. Niisugune see tennisisti elu ongi, et hooaegadevaheline periood jääb alati lühikeseks. Kuid fännid rõõmustavad, et enam ei lähe kaua aega, kui saab teleri/arvuti ees (ja Austraalia ajavahet arvestades võib-olla taas öösel) oma lemmikule kaasa elada.\nPrevious Post Mathias Tempel: Prioriteediks on haridus\nNext PostMaileen Nuudi jäi 25-tuhandelisel turniiril napilt põhitabelist välja