May 2008 - Eva Herrera\nRahutu päeva liivast võlupildid\n5th March 2017 29th May 2008 by Eva Herrera\nJuba hommikul sai selgeks, et täna tuleb rahutu päev väga mitmes mõttes (muu hulgas viidi mu isa mõne tunni eest jälle haiglasse… uurivad ja uurivad ja uurivad juba nädalaid, aga sotti ei saa. Inimesel endal on aga nii paha olla, et kole). Ja yhtlasi ilmus Eesti Ekspressis meie lastehaigala yledooside ja analyyside segiajamise ja sellest tulenevalt ka vale ravi saaga. See oli pikk ja keeruline protsess. Vantsu jäi kõigest hoolimata ikkagi ellu ja tunneb end nyyd juba reipamalt. Mina sain karmi õppetunni aga kogu eluks – ära usalda, kontrolli! Kontrolli kõiki ja kõike, sest kokkuvõttes vaid nii saad sa oma lähedasi kaitsta. Ja tegelikult oli see ka see hetk, kus ma sain aru, et ma pean ise õeks õppima, sest “lihtsalt emana” oled sa ei keegi ja iga loll võib sinust julgelt yle sõita, sest sa ei tea ju asjast justkui midagi. Mul on tuliselt hea meel, et Ravimiamet ja Eesti Patsientide Esindusyhing fakte ja tõde tunnistasid ja kindlalt mu selja taga seisid hoolimata haigla jaburast ringkaitsest. Ma ei oodanud midagi muud, kui et nii ränga vea teinud inimesed mulle silma vaataksid ja vabandaksid. Seda ei jutunud kunagi. Süsteem peitis nad ära ja kuigi nad olid nurka surutud, siis pyyti ikka veel teha mingeid haledaid katseid oma mainet säästa. No halloo, milleks – tunnista oma viga ja sa saad andeks ja läheme eluga edasi! Alles Ekspressi artikkel äratas karu yles ja pani käppa lakkuma. Ilma selleta polekski nagu midagi valesti olnud?\nJa kui juhe on koos, siis on kõige parem teha midagi sellist, mida varem katsetanud pole. Mannike tegi mõne päeva eest oma lastega liivast vahvaid võlupilte. See oli tänaseks väga tänuväärt teema – aitäh Mannike! Tõime poest liimipulga ja piknikukraami ja nii me siis enamuse tänasest kaunist ja soojast suvepäevast õues peesitanud olemegi. Koostöös liivakasti-kuningaga valminud pildid:\nNagu arvata võite, siis liimiga mäkerdasin mina. Liiva sõelumine ja puistamine pildile jäi poisi teha. Talle meeldis ja oleks mul olnud mõni paber rohkem, siis oleks pysivust ehk veel paari pildi jagu jagunud.\nÕhk on sirelilõhnast tiine. Minu jaoks on hetkel aasta kõige lemmikum aeg. Kui mõnus oleks lihtsalt juhe seinast tõmmata ja olla ja nautida ja yldse mitte mõtleda segavaid mõtteid ega muretseda laste, enda, lähedaste ja maailma pärast. Aga ma ei oska, seega pean suutma leida tasakaalu just kuskil seal, kus kohtuvad nõrkused ja soovid ja unistused.\nVeidi aega hiljem:\nVõibolla olen ma liiga tundlik ja tundeline. No ei ole mul paksu nahka. Veel. Tean ju kyll, et mõtlematu inimese rumalalt pillatud sõnu ei peaks sydamesse võtma, aga kuna antud juhul käib jutt suuresti minust ja mu lapsest, siis…\nKommentaar meie loo artikli all Delfist:\nKelle tegematajätmine ja praak on enneaegne laps? Ikka lapsevanema ju, enamus haigusi ikka inimeste eneste süü, tegelge rohkem profülaktikaga, siis pole vaja kiruda kui kehvalt te paranete.\nJa ometi käib artiklis jutt ju haiglas vales koguses manustatud ravimitest, milles minu enneaegne, aga väga tragi ja muidu igati terve laps vaid kannataja oli. Seesugused asjakohatud kommentaarid aga teevad lihtsalt haiget… 🙁\nCategories ♥ 27 Comments\nLorete mesimmulised laud ja toolid\n3rd March 2017 27th May 2008 by Eva Herrera\nElas kord pisike tydruk. Tema nimi oli Lorete. Tema emmel ja issil oli mesila. Seal elas hästi-hästi palju mesilasi. See on kohe umbes midagi sellist nagu meekuningriik. Seega oli Lorete siis pisike meeprintsess 🙂\nPisike meeprintsess Lorete ei kandnud krooni oma heledatel kahustel juustel, tema kandis hoopis seljas mesimummutriibulist kleidikest ja taevasiniseid tiibu seljal. Ta elas pisikeses lillemajas ja talle meeldis yle kõige maailmas ämblikuniitidel ringi lipata ja tantsida.\nLoretel oli palju sõpru. Lisaks mesimummudele\nkuulusid tema õu- ja sõpruskonda ka vana kiisu Kiti\nviimase ulakas ja vahva poeg Mustu\nja alati truu sõber hall kääbuspuudel Sasu\nNii siis elaski pisike printsess Lorete oma ilusarmsas lillelises maailmas sõprade keskel. Ja lapsepõlvest jäi alatiseks meelde mee magus lõhn. Ja kui see kõik ka kunagi kaduma peaks, siis päris oma muinasjutuna jääb see alatiseks sumisema pisikesele lastelaual. Yhe korraliku printsessi elu on kirjumast kirjum 😉\nJa siit tervitused Loretele ja ta emmele, kes seda lauda veel näinud ei ole, aga õige pea saavad koos selle taga joonistada ja mängida 🙂\nKomplekti kuuluvad ka kaks mesilindudega toolikest:\nPS mesimummud on sõbrad! Nad ei tee kunagi Loretele, oma suurimale sõbrale, haiget. No vahel ehk natuke torgivad, aga seda ka vaid hääästi sõbralikult, et ta liiga kauaks istuma ei jääks 😉\nCategories ♥ 22 Comments\nEhtne Eesti Tita\n3rd March 2017 26th May 2008 by Eva Herrera\nPaar päeva tagasi oli taas kord natuke tähtsam päev kui iga tavaline tähtis päev. Mu pisipoiss sai juba pool aastat vanaks.\nKylgedele saab ta juba ise, kohe-kohe peaks õnnestuma ka isesisvalt kõhuli maandumine. Haarab ja topib suhu kõike, mida kätte saab. Mokaotsast on juba ka kõrvitsapyyred maitsta saanud. Selline aktiivne, suhtlemisaldis ja lõbus poiss. Kasvab ja areneb omas tempos, aga kyll ta yhele hetkel õigeaegsetele järele jõuab 🙂\nTähtis päev nõuab ka pidulikumat riietust. Selle ta sai. Peaaegu nagu kaasaegsed omamaised rahvariided beebile.\nTänapäeva titadele topitakse selga kõiksugu edevaid vidinaid ja värke – ikka selleks, et ilusam ja uhkem oleks. Vanad eestlased keerasid aga tita lina sisse ja õmblesid talle pisikese särgikese. Beebidele kinnitati rinda vitssõlg, et see teda kaitseks. Vahel tõmmati see pamp mõnusalt kokku ka kirevakirjalise vööga. Kõik mustrid omasid endas uskumuste kohaselt kaitsvat väge, seega võiks ju emale lyhikeseks jäänud vöö lina kinnihoidmise kõrval pakkuda kaitset ka tema lapsele, eks? Nii, et pilt särgil pole juhuslik – loodan, et suutsin ka omalt poolt asja kaasaegsete vahenditega teostades teha midagi, mis hoiaks halva ja kurja minu lapsest ja selle särgi kandjast eemal. Seda on niinii väga vaja!\nSusa algatatud rahvuslik projekt on mu lemmikprojekt läbi aegade. Yhelt poolt kindlasti seepärast, et ma nagunii joonistan teemakohaseid pisemaid ja suuremaid asju ja nyyd on põhjust veel enam ennast arendada. Ja nagu elus ikka, head ideed synnivad suht yhel ajal paljudes eri kohtades – paar nädalat enne projekti väljakuulutamist, olime me pisikesega haiglas, ja seal ma siis uurisin hoolega mis ja kuidas vanadel eestlastel käis. Joonistasin-kirjutasin vaiksematel hetkedel terve rea ideid paberile. Nyyd hakkan siis jupikaupa teostama.\nJa kui keegi kunagi peaks kahtlema särgikandja päritolus, siis sai seljale suurelt kirja ka tootjamaa.\nAlgselt oli tegelikult plaanis teha vaid lipp ja alla tekst ‘EESTI TOODE’, aga katsu sa siplev tita syles midagi nii pisikest teha. Muidugi vääratas käsi just siis, kui pintslil oli kena kogus sinist värvi. Ei jäänud mul muud yle, kui kuidagi pläkerdust varjata. Nii syndis lipu kõrval see veidi lopergune karikakar. Ja siis vaatasin, et asi on kuidagi kiivas. Tegin lepatriinu ja veel yhe karikakra yles juurde. Sai veidi plikalik, aga lilled on ju omad ja ausad ja õnneks ei avalda mu titabeebi veel oma arvamust riietuse kujunduselementide kohta ja noh, ega ta ju seljale ei näe ka. Seda enam, et yks tark mees siin juba itsitas, et ta on ‘Eesti loode’…\nSärgipildi vöö mustri võtsin lihtsustatult maha sellelt vöölt. Ma ei tea, milliste riiete juurde see kuulub ja kustkandist pärit on. Lapsena oli see mul kasukavööks. Yhel päeval, kui taas oma rahvariietevaramus kaevasime, pudenes see sealt välja. Suurem poiss pani selle kohe pihta ja hetk hiljem mängis ta koduste vahenditega kilpkonna. Ehk siis Eesti oma padjakilbiga konn? 🙂\nCategories ♥ 24 Comments\nLinnalapse potipõllundus :)\n3rd March 2017 22nd May 2008 by Eva Herrera\nMu yliaktiivne kolmeaastane otsib ja nõuab endale kogu aeg tegevust. Kui teda ei suuna-juhenda ja peale ei passi, siis leiutab ta midagi ise (loe: teeb meie mõistes rohekm või veidi vähem pahandust). Yhel kenal õhtupoolikul kingiti mulle aga 15 minutit kergemat hingamist. Sain nautida pilti, kus mu pöörane tornaado vaid agarusest nohisedes endale moodsa potipõllu sai hooldamiseks-armastamiseks.\nJuhtus nii, et poiss sai kingituseks rohelise ‘muna’. Just sellise hiiglasliku oatera kujulise:\n‘Oatera’ läks kenasti pooleks, ja selle ‘kaas’ tuli kinnitada nyyd hoopis topeltpõhjaks. ‘Muna’ seest tuli aga välja seemnepakike ja pisike imekerge hokilitter. Litter pandi vette:\nVõluväel kadus 1 dl vett litribriketi sisse ja sellest kasvas kohev mullatorn:\nSiis tuli suurem osa mulda ‘oatera’ alumise poole sisse kyhveldada. Isegi koer sättis end põnevusega vaatama. Noh, äkki kukub midagi põnevat talle hamba vahele või mmidagi:\nSiis basiilikuseemned mulda:\nSiis sutike mulda veel peale ja iminapale limpsti:\nJa palun väga! Kaasaegne maitsetaimede “põllulapp” ongi integreeritud meie kitsasse tornmaja kööki. Isegi aknalaual ei võta ruumi:\nNyyd kastame teist iga päev sutike ja veame kalendrisse riste. Poiss saab varsti nii numbrid ja nädalapäevad ka taimekasvatuse kogemuse boonusena veel selgeks. Jube põnev on, ausalt. Isetegemise rõõm on suur rõõm. Ja selle nägemine kõrvalt pole yldse mitte vähem väärt 🙂\nCategories ♥ 12 Comments\nTannu siidist sall\n3rd March 2017 21st May 2008 by Eva Herrera\nKui sa oled poole ööni joonistanud ja asju ajanud, siis pole midagi paremat, kui hommikul mõnusalt magada ja päikeselaigus päevitada. Pisem ehk veel halastab mu peale, aga suurem…\n‘Ämmee, hakkame raamatuid lugema! Ämmeee, jutusta seda ja teist muinasjuttu! Hakkame meisterdama! Ämmeee, hakkame muhve kypsetama!’\nSellised on tavaliselt hommikused tervitussõnad, millega mind sassis juuste ja pahupidi silmadega voodist välja kistakse. Ilmselgelt liiga vara, aga ma ju tean, et see aeg saab liiga kiiresti ymber, sest lapsed kasvavad nii ruttu ja seepärast pyyan anda ka endast parima, et võimalikult olukorda nautida 🙂\nLapsed on toredad. Selles pole kahtlustki. Hetkel käib just kordussade lasterikastest peredest. Mitut last soovite teie? Ma kadestasin kogu oma lapsepõlve naabritydrukut, kellel oli peres neli last. Mul on ainult yks õde ja tema on minust pea 7 aastat noorem. Yhiseid tegemisi oli meil vähe. Olen alati suurest perest unistanud. Yksikemana annan endale aru, et hetkel on kahegagi tegemist, samas tahaks kunagi ikkagi kolmandat või isegi neljandat ka veel. Aga hetkel ei ole ei meest ega lapsesaamiseks vajalikku fyysilist vormi (diastaas ja nabasong kollitavad). Aga laste arvu suhtes olen arvamusel, et mida rohkem, seda toredam. Hakkama saab nii ehk naa ja usun, et kui võimalus antakse, siis saab hakkama hästi. Ja lapsi saab armastada ja nendega koos kasvada ka ilma selleta, et geenid samad oleksid 🙂\nAga kirjutada tahtsin ma hoopis möödunud pyhapäevast. Harjukate isetegija-kokkutulekul oli sel korral teemaks kõrte abil siidi värvimine. Mõtlesin algselt niisama oma miniinimesega luurele minna. Noh, nagu tavaliselt, lähen ja suhtlen. Aga siis selgus, et pole suuremat kellegi hoolde jätta. Kysisin temalt, et mis ta arvab väikesest meisterdamisest. Tyyp oli yks-kaks-kolm riides ja nõudis ukselt, et ma peaksin end nüüd ka tiba kiiremini liigutama 😀\nPlärtsutasime läbi loikude ja saju kohale ja pärast pisukest häbenemisvooru asusime asja kallale. Teades kolmeaastase pysimatust võtsin meile yhistegemiseks sellise minatuurse taskuräti-mõõtu siidityki. Surkisime sinna just nii mitu peenikest kõrrekest kylge kui jaksu oli. Kõrreotstest välja paistva siidi värvis poiss nii nagu heaks arvas. Siia-sinna tilgutas ja puhastas ta veel ka pintlit ja ylejäänu jäi minu hooleks. Noh, ega ju teha suurt polnudki rohkem. Poiss ise tuiskas nagu tornaado ringi ja nõuab nyyd minult iga päev, et läheme jälle koosolekule meistedama 😀\nMahajahutatud tyyp oma tillukese salliga:\nVäikevend arvas, et see on hoopis tema jagu:\nSobib ka syya:\nMulle mahub see ninalina ka nibin-nabin ymber kaela. Nii, et multifunktsionaalne ese. Mulle meeldiks see tehnika veel enam, kui siid jääkski selliseks kynklikkortsuliseks nagu ta pärast kõrte eemaldamist on. Selleks peaks teda aga iga kord peale pesu kõrtega kuivama panema vist? 🙂\nAitäh teile taas! 🙂\nCategories ♥ 9 Comments\nMinu nunnu miniinimene\n3rd March 2017 14th May 2008 by Eva Herrera\nRaskel ajal tuleb peeglisse vahtida ja endale naeratada. Hambad tuleb kõvasti kokku suruda ja naeratada nii veenvalt ja lõbusalt ja armsalt kui võimalik, et iga viimane kui raske mõte lihtsalt haihtub. No kohe nii kaua peab naeratama, et mõjuma hakkab ja ennast ka ära petad või siis kohe päriselt teisele ja heale lainele häälestad. Uskuge, mul on raskustest, võitlemistest ja haigetsaamisest lihtsalt kopp ees ja yldse ei taha jälle mõnd hädist ja kurba postitust siia poetada. Ma ei taha kogu sellele haiglajamale ja ravimi üledooside draamale isegi mõtelda, sest mina ei ole ole kaamel, aga ringkaitse tuuleveskitega võitlemine teeb liiga ka siis, kui sul on päriselt ka tuline õigus.\nSeega siis suuresti just iseenda rõõmuks pistan siia praegu täna pärastlõunal tehtud pildi enda pisikesest nunnust miniinimesest. Body ise on triikrauakuum alles, katsetan endiselt värve.\nMiks ta nii lõbus on? Äkki seepärast, et yks kelmikas kõdi-lepatriinu on roninud ta pyksisäärele 🙂\nVohh! Kallid teile! Lähen nyyd naeratama 🙂\nCategories ♥ 16 Comments\nIiiihahaaa, mina olen Hobune!\n3rd March 2017 12th May 2008 by Eva Herrera\nIiiiiihahahahaaa, tere, saame tuttavaks! Mina olen Hobune. Tõenäoliselt olen ma sõber Muhvi pere hobuse sugulane 🙂\nJa ma räägin teile nyyd imelise loo sellest, kuidas minust sai Hobune.\nMa syndisin väga ammu. Nii ammu, et keegi päris täpselt enam ei teagi, kus ja millal. Astusin kaua tundmata teid. Elasin tolmustes kapinurkades ja umbsetes saabastes. Vahel krõbeda kylmaga võeti mind teki alla või magamiskotti varju. Pikkamööda kulusin siitsealt hõredaks ja siis mind jälle nõeluti ja paigati, aga juba ysna mitu aastat oli minu koduks kilekott, mida jagasin teiste kulunud sokimoodi saatusekaaslastega. Me kõik uskusime, et eks meie viimne tund on peagi käes… aga siis juhtus ime!\nYhel natuke vihmasel päeval võeti meie kilekott kapist välja. Mõned meist rändasid mamma lauale, mõned papa kappi ja mina… Mind viidi kööki. See oli midagi uut ja ma alguses kartsin hirmsasti. Mind võeti palju kordi kätte, tehti pai, uuriti seest ja väljast ja pandi siis lauale yhe pisikese titapoisi kõrvale. Seal oli yks suurem poiss ka, aga tema jooksis koos emmega köögist sisse ja välja ja tõi lauale üha uusi ja uusi asju juurde. Käärid, lõng, paar vana riidejuppi, neli nööpi, jäme nõel ja siis ka must ja valge niit ning õmblusnõel. Ja jupike luuavart toodi ka.\nKui mamma kööki astus, ei saanud ta esiti aru, mis nyyd toimima hakkab. Ega mina ka ei saanud alguses. Aga poiss teatas rind uhkusest kummis: ‘Me hakkame emmega hobust meisterdama!’\nSättisin ennast juba uudishimulikult toimuvat vaatama, et noo, kust see hobune siis nüüd siia kööki ka tuleb, aknast või uksest, kui äkki võeti hoopis mind laualt. Ma ei julgenud peaaegu hingatagi, kui minu yks sokipaariline õrnalt teise sisse topiti. Siis pandi mu päkaosa sisse peotäis pehmet kangast. Mind prooviti luuavarre otsa. Alguses käis mul pea pisut ringi, pole ma ju harjunud sellise tähelepanu ja pea alaspidi olemisega. Kohkusin hirmsasti kui minu sisemise soki sääreosa raksti pikkade läikivate kääridega kyljest lõigati, aga kohe pärast seda oli palju parem ja kergem hingata.\nMinu pea topiti pehmet riiet täis ja selle kuju vormiti õrnalt. Poiss oli emmele hoolega abiks ja eriti suure innuga aitas ta lakka lõngast valmis lõigata, pooleks murda ja kui emme karvhaaval laka jämeda nõela taha sättis, siis torkas poiss minu turjast nõela koos jupikese lõngaga sutsti läbi ja see oli hiiiihaaahaaa, niiiih heaa tunne! Nõel võeti ära ja lahtised lõngaotsad tõmmati läbi kinnise aasa. Nii sain ma endale ronkmustad juuksed ehk laka.\nPoiss aitas emmel mulle silmi passitada. Valida oli veidi suuremate, aga ilma kannata nööpide ja nendesamade kannaga nööpide vahel, mis mulle siis kohe ka pähe õmmeldi. Siis vaatas poiss hoolega, kuidas emme mulle kõrvad voltis ja peenikese niidiga neile õige kuju andis ning siis alguses vasaku ja kohe ka parema kõrva mu pea kylge õmbles. Korraga ma nägin ja kuulsin kõike nii imelisel hästi, et tõuse või lendu. Ja siis võeti parajalt jäme luuavarre jupike ning pisteti mu kaelaaugust sisse. Kaelus õmmeldi parajaks. Alguses oli emmel plaan mind lyhikeste ja suure otsaga naeltega pulga kylge kinnitada, noh, et ma ikka kindlasti kaela jaksaksin kanda, aga kuna naelad olid teises majas ja poiss hirmsasti kibeles minuga juba mängima, siis sidus emme mind hästi tugevasti tordikarbi paelaga varre kylge kinni. Mul polnud selle vastu midagi, sest minagi ihkasin vaid rõõmust kepsutada. See kõik oli no ikka kohe niiiihhihaaa tore!\nMa olin alguses veidi häbelik, aga poiss tegi mulle pai ja kalli ja juba me kappasimegi mööda elamist nii, et tolm tõusis ja emme palus meil õue hullama minna. Ja sisi me jõudsime koju ja vaade siit Õismäe rõdult on võrrratu! Ma ainult kihutaks ja kappakaks!\nPean tunnistama, et ma olen sellest ajast peale, kui minust sai hobune, võitnud palju kiidusõnu ja tähelepanu. Mind on iga kandi ealt paitatud ja minuga on sõitnud peale poisi ka tema emme ja mamma, kel vanust vist juba tervelt 86 aastat! 😉\nYhel vaiksemal hetkel käisin ka pisititat piilumas. Ma meeldin talle ka. Ta vaatas mind tykk aega ja naeratas palju. Pyydis mulle pai teha ja mind lakast sakutada õrnalt. Ja et ratsanikud mul veel paremini seljas püsiksid ja ma veel suuremaid kiiruseid ja kõrgemaid hüppeid saaksin sooritada, otsis emme koos mammaga mulle ka uhked punased peatraksid nagu poiss neid nimetab. Nyyd võin kindel olla, et väike uljas ratsanik mu seljast maha ei pudene, kui me pööraseid sõite teeme:\nIiiihahahaaa, ma olen nii hullupööra õnnelik! Minu tundmatut päritolu lõngadega nõelutud ninas kiheleb mõnusalt ja seepärast tean, et olen alles noor suksu ja mul on ees veel pikk ja seiklusterohke hobuseelu. Iiihahahahaaa! Elagu vanad sokid, sest neist sünnivad kõige nooblimad ratsud! 😀\nPS mina, Hobune, magan muide voodis. Poisi kaisus 😉\nPPS ärge visake vanu (villa)sokke ära, andke neile uus ja igavene elu. Hobuseid ja muid vahvaid elukaid pole iial liiga palju! 🙂\nPPPS mõtelge, mida kõike õppis sellest poiss! Iiihahahaaaaa! Ja musi ka! 🙂\nCategories ♥ 17 Comments\nMinu esimene Emateki üleandmine\n3rd March 2017 11th May 2008 by Eva Herrera\nIsetegija-foorumi rahval on juba mõnda aega Älini algatatud idee põhjal imeilus traditsioon – isetegijad üle Eesti koovad lappe Aasta Ema villasele lapitekile ja siis kogunevad ja heegeldavad selle kokku. Alati on keegi, kes ka ilusa äärepitsi teeb ja teki valmis viimistleb ja siis jääbki alles oodata vaid õiget päeva, et pidulikult kontsert-aktusel Estonias see uuele Aasta Emale üle anda. Kuna seda üritust kajastatkse alati ka televiisoris, siis on see olnud alati ka suur tunnustus meie tekile. Sel korral heegeldas teki kokku Viljandimaa rahvas ja kuidagi juhtus nii, et ühel hetkel oli tekk kiiresti vaja Viljandist Tallinna toimetada ja minu vanemad olid parasjagu sealkandis ja nii oli mul korraga tekk, mis vajas üleandmist.\nHinges väikene värin ja ärevus, kaenlas teie suur ja uhke kätetöö – nii me siis täna Äliniga tippisime kõpskingades Estoniasse täitma ylitähtsat missiooni. Yhtlasi oli see minu ja Älini suure sõpruse tähtis päev, sest sellest hetkest olime me lihtsalt lahutamatud 🙂\nKontsert oli armas. Mitu korda kiskus pisara välja. Ehh… need emotsionaalsed emad 🙂\nJa siis kuulutas pr Siiri Oviir välja Aasta Ema, kelleks sel korral valiti pr Külli Kangur.\nPresident andis Aasta Emale yle juba traditsiooniliselt hõbesõle ja siis läksime meie – Älin lillede ja raamitud kaardiga ees ning mina tekiga sabas. Tekk sabas seepärast, et see iludus ikka kauem sirgelt kaadris pysiks 😉 Ega me ju peaproovi teha ei saanud, aga arutasime omavahel läbi erinevad plussid ja miinused ja natuke tekki syles ka lapates leidsime, et kroogitult läheks lappide ilu niigi napi etteaste juures äkki sootuks kaduma ja otsustasime, et võtan teki lihtsalt sirgelt käele nii laialt kui mahub ja nii pikalt, et maas ei lohiseks. Meie suured sympaatiad, öökulli ja tikitud lillepärjaga lapid, said kõige ette 🙂\nHetk oli ülev ja ilus. Kohmetus ja värin tekkisid siis, kui me oma kohal taas istet olime võtnud.\nKuna mina ei osalenud selle kauni teki loomisprotsessis, aga yleandjana leidsin, et päris võõraste sulgedega on end veidi kentsakas ehtida, siis lisasin isetegijate kaunile tekile ka enda pisikese ‘lapi’. Tykk aega arutasime isekeskis milline see minu ‘lapp’ peaks olema, et ikka klapiks syndmuse ja kingituse endaga. Variante oli mitu, aga kõige peale jäi minu presidentidega pilt:\nJa pildiraami tagumisele kyljele kirjutasin:\n“Pea poolsada nobedat naist alustasid nelja kuu eest Eestimaa erinevates paikades selle teki loomist. Sadade silmapaaride heasoovliku virtuaalpilgu alla sai silmus silmuse järel lappidesse kootud tõeline südamesoojus ja kätehellus.\nIgal lapil on oma lugu. Igas lapis on peidus hea soov, Sinule, armas Ema.\nTuhanded palavad õnnesoovid käsitööportaal isetegija.net toredate tegijate poolt\nEmadepäeval, 11. mail 2008″\n“Miks emale presidendid?”\nJah, nad on tähtsad mehed meie minevikust ja olevikust, kuid palju tähelepanuväärsem on see, et toredal moel on just Eesti presidentide nimedes peidus tark tõde:\nEesti ema on see, kes hoolitseb, et leib oleks laual, lapsed ja linad pestud, lipp kõrgelt aus hoitud ning loodus ja loomad armastatud\nJa teile, head isetegijad, imelist enadepäeva jätku! Ja jätkugu ka traditsioon ilusate tekkide loomise näol See on ilus. On hea ja nii õige! 🙂\nCategories ♥ 21 Comments\nIkka haiglas. Päriskevad hiilib vaikselt\n3rd March 2017 3rd May 2008 by Eva Herrera\nNädala alguses tundusid Nõmme metsa lehtpuud veel väga raagus. Nyyd on nad peeagu täislehis. Ilm on suisa suvine ja kui kõik nyyd kenasti on ja Vantsu kehv olemine ei kordu ja seisund ei halvene, siis saame ehk homme juba kodusele ravile yle kolida. Lisaks taastunud pidevale naeratusele võttis poiss täna, kui ta on 5 kuud ja 10 päeva vana, nõuks, et hakkab suureks meheks. Otsustas ennast pöörama hakata. Esialgu siis veel kyll vaid kylgedele, aga kyll see kõht ka kord tema alla jääb 🙂\nPildialbumit uurides jäi silma pilt titabodyst, mis sai pildi juba möödunud aastal, aga värvid lisandusid alles hiljaaegu.\nJa kui nyyd vaid aega saaks, siis teeks kohe terve titade sarja. Mul on juba sadakond hyydlauset ja teksti kogunenud ja pilte ka paras ports. Ohh, pean vist väikesed haldjad appi kutsuma, et kõik ideed kord teostatud ka saaks 😀\nCategories ♥ 3 Comments\n3rd March 2017 2nd May 2008 by Eva Herrera\nLilled, mesilased ja ilusad mõtted – need on just need, mida mul pragu vaja on! 🙂\nKevad on käes! Kolisime haigla esimeselt korruselt kolmandale. Siin on valgem ja avaram. No täiesti kodune tunne on, ilma igasuguse iroonia ja enesepettuseta (ainus, mis puudu on, on mu vanem poiss, siis võiks siin täitsa elada :D) Kõik õed on nimepidi selged ja keskkond tuttav. Ehk aitab see lapsel kiiremini paraneda ka. Ja ehk nädalavahetusel rohkem kolima ei sunnita 🙂\nMu öine lapsepõlve-memuaaritamine venis hiigelpikaks ja pole kindel, kas need, kellele teatepulk edasi antud, ka enda nimeni yldse jõuavad. Samas vaja äkki mõtelda-meenutada ka. Igal juhul nii vaha oleks, kui asi oleks jätkusuutlik 🙂\nAga teema juurde naastes… Esmaspäeval jõudsin veel yle anda kaks toolikest. Alustasin nende tegemist möödunud aasta märtsis, aga kuna elu vahepeal kõiksugu vigureid tegi, siis alles nyyd jõudsid need kaks õige omaniku juurde. Laud on ka peaagu valmis. Oleks juba valmis, kui ma haiglas ei peaks elama. Aga enne mai keskpaika saab seegi yle antud. Igal juhul. Ja kui kogu komplekt oma päriskoju jõuab, siis kirjutan kogu stoori ka juurde 🙂\nIlusaid-helgeid mõtteid teie mõtetesse ja sydametesse! 🙂\nCategories ♥ 4 Comments\n3rd March 2017 1st May 2008 by Eva Herrera\nMäletate veel möödunud suvest toredaid fakti-ja kiiksujutte meie blogides? Mina mäletan, see oli nii vahva ja kuna ammu pole mulle siin midagi sarnast silma jäänud, siis mõtlesin siin endamisi ja kysisin ka veidi targematelt nõu, et kas võiks algatada uue yrituse. Mitu nädalat mõlguvad mul meeles mõtted seoses lapsepõlvega. Täna aga andsid Muhvi viimaste päevade postitused kannikestest ja pitsiga köögirättidest viimase tõuke 🙂\nKuna ma veel päris täpselt ei oska kindlat teemat pakkuda ja mingit ankeeti ka koostada, siis mõtlesin algatuseks asja vabas vormis ise alustada ja kui sellega kaasa tullakse, siis ehk kujuneb ka mingi kysimustik nende jaoks, kes seda toeks vajavad. Sobib? Aga ise mõtlesin, et teema võiks olla enamvähem laias plaanis lapsepõlvja sellega seostuv:\nMälestused, unistused, soovid, tegemised, lõhnad lapsepõlvest. Ja muidugi ka need kaunid-kauged sillad lapsepõlve ja tänapäeva vahel 🙂\nTeen siis ise algust. Kõigepealt kasvamine piltides.\nSellisena mäletavad mind ema, isa ja mamma. Pisike pontsakas päikesejänku. Mina ise nii kaugele ei mäleta, aga vaat see päikseline tunne on minu sees alati olemas 😀\nSellisena mäletan ennast juba ka juba ise – lasteaia lõpupeolt tulles tuli ju koduaias paraadpilt ka teha 🙂\nVapra varapubekana ema ja pisiõega:\nJa keskkoolis kõige olulisem oli kõik see, mis polnud kooliga seotud, hehee. No nii hull see polnud, aga Mustpeade maja oli sisuliselt mu teine kodu on Rüütliturneeride ja muude keskaja-temaalitiliste tegemistega. See oli niiniinii äge aeg, mida kroonis ka Tallinna Maikrahvinnaks saamine 95. aastal 🙂 :\nJa siis oleksin ma justkui pidanud suureks saama ja nii ma siis illukukult Tartusse ülikooli läksingi 😉 :\nEdasisest… sellest teate te siin juba üsna palju ise ka. Kuigi ma ei saa täie kindlusega väita, et see minu lapsepõlv mind veel hyljanud oleks. Minu meelest see ikka kestab alles täiel rinnal edasi, hihiii! 😀\nNii, aga nüüd siis pika jutu juurde!\nKääre, nagu väikelastele ikka, mulle kätte ei antud. Keegi ei tea kust ja kuidas, aga veel enne kolmeseks saamist ma need kuskilt kätte sain ja riidekappi suundusin. Mul oli yks heleroheline valgete mummudega kleit, millel oli kõhul kaks taskut ja taskutel suured punased maasikad. Mul oli sealt neid maasikaid vaja. Lapsemõistus kajuks ei taibanud, et oleks täiesti piisanud taskute eemaldamisest. Ma alustasin lõiketööd kaelusest. Avastati mind siis, kui yks maasikas oli käes ja ma kaelaaugust järgmise juurde teed nysisin. Aga vaat seda ei teagi, mis mu maasikatest seejärel sai 😀\nSoenguid lõikasin endale ja nukkudele ka. Sellest, et nukkude juuksed tagasi ei kasva ja neid kasvu kiirendamiseks nysima ei pea, sain ma peale paari korda aru. Minu juuksed aga kasvasid kyll. Ripsmed õnneks ka. Kõige selgemini on meeles hetk aasta viimasest päevast – vanaema sahmib köögis, keedab sylti ja kuna tal seljataga silmi pole ja mina tyli ei tee parasjagu, siis sain ma laua all, pika valge piduliku laudlina varjus endale korraliku pidusoengu pähe. Olin siis neljane vist. Pats volksas maha ja tuka lõikasin ka endale ette. Endal oli jube uhke tunne. Kui ema koju saabus, siis pidi poekotid peaaegu maha pillama mind nähes… see on esimene kord, kui mäletan, et ema nuttis. Ja ma ei saanud siis päris täpselt ikka aru, miks. Kahju, et minu peast pilti pole. Peeti häbiasjaks vist. Kuigi mytsi ja rätikuga toasolemist ma ei mäleta 😀\nEsimesed nõelapisted, tikkimised, heegeldamised ja kudumised tegin enne kooli. Kuskil keldris on alles mu kõige esimesed tikkimispisted tumesinisel villasel kangal. Vanaema juhendas. Ja proovilapist tegin pisikese kotikese endale. Olin krdima uhke selle yle ja kandsin seda mängides aastaid ensega kaasas. Sellel on mingi kriipsulillekste rivi ja siis veel mõned read, Täpselt ei mäleta, kuigi pilt on nagu silme ees. Aga seda mäletan kindlalt, et riie oli tumesinine ja villane. Nii tahaks seda jälle näha ja käes hoida. Tragi mamma on selle aga hoolega kuskile ära pakkinud, aga kyll ma yhel hetkel end selleni kaevan.\nEsimene päris isetehtud ja ilma juhendamiseta õmblemise isetegmine oli rotipoeg Kiki, kes sündis veel enne, kui ma kooli läksin. Ta oli sellina lapse peopesa suurune. Mingist synteetilisest natuke karvasest riidest oli. Heleroosa lõngaga tikkisin suu ja tegin sabajupi. Mamma roosadest kitlinööpidets said silmad. Olin niiiii uhke oma rotipoja üle ja kui ema koju saabus lendasin juba aknale seda tervituseks talle näitama. Ma ei arvestanud oma tegemises sellega, et ema ja vanaema rotte ja hiiri hirmsasti kardvad ja need nende jaoks just kõige sympaatsemad elukad kahjuks pole. Ja ema reaktsioon oligi esiti fuiiihh, aga noh, siis tuli ta tuppa ja mina oma isetegmise eest sain muidugi kiita. Esimene Kiki oli pikki aastaid mu suur sõber ja kaisuloomake ja aastate jooksul valmis meil koostöös ema ja mammaga terve pesakond Kikisid. Yhe hiigelrotiga mängib mu suurem poiss siiani. Ja see mu esimene on ka täiesti elus ja olemas.\nJa kudumine. Multikates oli kudumine alati nii vahva ja lihtne, muudkui vardad lõnka-lõnka yles alla ja sall kasvab nagu ma ei tea mis. Vot, selline oli mu ettekujutus kudumisest. Tahtsin ka sellist triibulist salli, mille mingi kass kuskil multikas kudus. Olin kodus haige ja pysisin viksilt voodis ja mamma siis lõpuks murdus ja tuli mu pika palumise peale mu voodiservale istuma. Tal olid käes punaste otstega vardad ja pruun harutatud ja lokkiv akryyllõng. Ta lõi paarkymmend silma ja siis hakkasime koos pusima. Mäletan, et mulle kohe yldse ei meeldinud, et lõng sedasi krussis oli. Tahtsin ka ilusat siledat lõnga millega ema ja mamma ise kudusid. Sain parempidisid kyll selgeks, aga kudumisisu läks mõneks ajaks yle. Järgmisena kudusin alles koolis. Siis vist salli. Siis anti mulle helekollane pehme mohhäärisegune lõng kätte ja siis hakkas kudumine ka meeldima 🙂\nHeegeldamise algust ei mäleta, aga seegi oli enne kooli. Ja nõelaga said tegelikult esimesed proovitööd vist yldse papile tehtud. Mäletate veel neid lahedaid tikkimispilte väikelastele, kus tuli mööda joont lihtsalt august auku nõela pista ja lõnga vedada? Paat ja maja ja nurgeline auto ja mis seal koik veel olid. Ma olen mitut pilti joonistades mõtelnud, et peaks sellise õmblemiseks sobiva kompkti koostama 🙂\nKokanduslikud saavutused algasid minu toa põrandalt. Ka kunagi enne kooli. Ma tahtsin ema ja mammat yllatada. Lasin oma toa ukse kinni tõmmata, ise veel ei jaksanud, nii rakselt käis see uks. Käib muide siiani, kuigi on nyyd hoopis kööki viiv uks. Suuri inimesi ei häiri, lapsed ei saa endiselt hakkama 😀\nVot ja istusin siis oma toa põrandal. Tooraineks olid leib, juust ja õun. Tol ajal viilutadu leiba polnud. Lõikasin ise. Ega mulle ju teravat nuga ei antud, seega siis nysisin sööginoaga kõik neid aineid. Mäletan siiani seda uhket tunnet, kui olin oma elu esimese pärissöögi valmis saanud – “võita võileivad juustu ja õunaga” taldrikule kenasti ritta seadnud ja mind toast koputamise peale välja lasti ja kuidas ema ja vanaema istusid kenasti kaetud laua taga ja ootasid mu võileibu. Nad sõid ja ma ei mäleta yhtegi krimpsus nägu. Aga veel tänapäevani meenutab ema seda yritust naerulaginal… et no oli ikka jube ilge kombinatsioon olnud see tema jaoks 😀\nJa joonistamine… mulle meeldis joonistada ja meistredada. Kuskil peaks olema ka kaustad mu joonistustega. Kuskil keldris muidugi. Kui ma praegu haiglas poleks, siis läheks kohe sinna kaevama. Ei saa ma enam rahu… Aga joonistasin hästi palju igasugu lilli. Hiljem spetsialiseerusin roosidele. Ja siis tulid mingi hetk Disney Plutod ja Mikid ja mingi hetk lisandus roosa panter ja siis kuskil põhikooli lõpus või pisut varem siginesid tasahiljukesi ligi nende pisisilmadega ja suurte laiade naeratustega tegelaste eellased, kes tänapäeval mu kaaslasteks iga päev on. Vanu vihikuid ja ka loengumaterjale sirvides on kohe näha, kus oli igav, millal olin ma armunud jne 😉\nPajupilli yritasime vanaisaga koos ka mitu kevadet järjest teha, aga ei õnnestunud. Alati oli koorega mingi jama. Ma tahtsin hirmsasti endale ilusa häälega vilepilli nagu lastefilmides vahel näha-kuulda oli. Pillipuhumise oskused olid sealjuures teisejärgulised 😀\nKuna mu vanaisa pidas väikest viisi ka kullassepa ametit, siis mind hirmsal moel paelus kogu see pikk protsess, kuidas nt lusikast sai ilusa kiviga sõrmus. Nii hirmusväga oleks tahtnud ise ka selliseid sõrmuseid ja kõrvakaid teha. Aga kuna ma koletul kombel tuld ja kuumust kardan ja ega need happed ka mind oma söövitava toimega ahvatlenud, siis ma lihtsalt vaatasin, hirmsamal hetkel, kui tulelondid lehvisid, piilusin ja mõtlesin, et niiiiiii ilus. Kavandeid aitasin papal kyll joonistada. Kogu kaadervärk on papal alles äkki ikka trotsin veel hirmu ja teen proovi enne kui hilja on 🙂\nKelleks ma tahtsin saada:\nKui minult esimene kord kysiti kelleks tahan saada, see oli umbes nii 4-aastasena, siis olin kindlal veendumusel, et minust saab koristaja ja minu mees on kojamees. Keegi ei tea, kust see idee tuli, sest eramajas elades meil kojamehi ja koristajaid ringi ei liikunud. Koristajat minust ei saanud 😉\nVeel enne kooliminekut jõudsin ma unistada lypsjaametist. Linnalapse jaoks seostus see maaromantikaga. Kastemärja heina ja vastniidetud rohu lõhna ja vahvate loomadega, jaaniõhtute ja vahvate seiklustega. No kõige muuga kui lüpsjaamet tegelikult vist, aga nii ma seda oma pisikeses peas ette kujutasin.\nLasteaia viimases ryhmas oli selge, et minust peab saama suurte sõjaväljade medõde, sest kuidagi juhtus ikka nii, et poisid mängisid sõda ja plikadel nende mängudesse eriti asja ei olnud. AGA me ju kõik olime sõjafilmides näinud valgete tanude ja põlledega õdesid haavatud mehi abistamas. Seega oli poiste mängudes alati üks koht tüdrukule ja mina lihtsalt võtsin selle ametikoha endale, sest see sobis mulle valatult. Eks mul tegelikult on see soolikas omal moel alati olemas olnud.\nAlgklassides oli kindel veendumus – minust saab loomaarst. Noh arst ei saanud, loomaaia aga suutsin koju kyll tekitada ja kogu pere ka nakatada loomapisikuga. Hetkel, kus mina ei mängi enam mingit rolli selle maja tegemistes, on mu vanematekodus lisaks koerale veel neli viirpapagoid, kolm merisiga ja kilpkonn. Ja need pole seal laste rõõmustamiseks nagu tavaliselt selliseid pisielukaid ikka võetakse ja peetakse kui just tõepoolest mingi tohutu loomasõber ise pole. Neil on loomaaed seal karja peale ja karja noorim on hetkel eeeem 25. Ja peamine suhtleja ja talitaja on mu igivana ja iginoor vanaema 😀 Pöörasematel hetkedel oli seal aga paarkymmend papagoid ja neli koera ja akvaarium ka veel… nii, et ega ma eriti normaalsest keskkonnast pärit pole hihhiii. Ainult mitte ühetgi kassi pole ma majas iial olnud. Ema ja mamma neid ei sallinud ja kõik mu kojutassitud nunnukiisud saadeti tuldud teed tagasi.\nPõhikooli ajal oli sihiks merekool, aga sel ajal veel tydrukuid vastu ei võetud ja hiljem, kui võeti, siis lubas isa teha kõik, et mind sinna ei võetaks. Aga ma niiiii tahtsin. Olin alati issi tytar olnud ja loogiline, et mingis vanuses tahetakse samastuda ideaaliga. Meremeest ega -naist minust ei saanud. Aga mere poole kisub ikka veel…\nJa tegelikult tahtsin ma nii hirmuskole väga baleriiniks saada. Kui mind 3-aastaselt jääle lykati, siis kaasnesid sellega ka balletitunnid. Aastaid sai varbaid sirutatud ja stange ääres kykke tehtud. Kui üks hull treenerimutt välja arvata, siis mulle trennis meeldis. Mäletan selgelt, kuidas ma neljandas klassis emalt mangusin, et nyyd on viimane võimalus ja ma nii väga unistan sellest. Mul olid sel ajal kõik eeldused saada väga heaks baleriiniks. Noh, mu mitte niiväga naiselikku ja eriti just baleriinile sobivat kasvu ei osanud siis ju keegi ette näha. Nüüd olen peres pikim. Ja aastaid näris see mu hinge ja mina omakorda ema kallal. Ainus vabandus emalt oli see, et ta ei julgenud mu elu yle sedavõrd kaugeleulatuvalt otsuseid ära teha. Nii, et baleriini minust ei saanud. Ja ujuma ei lubanud ema mind seepärast, et see ei sobi naistele, teeb õlad laiaks ja keha koledaks. Ja ratsutama ei lubanud ta mind miks? Arvake ära? Sest jalad jäävad kõveraks. Vot.\nUnistused ja soovid:\nValge alusseelik! Väike maja preerias seriaal oli minu lapsepõlves popp ja kindlasti on see mind sygavalt mõjutanud. Lisaks sealsete tüdrukute ja naiste ilusatele tanudele soovisin ma üle kõige maailmas endale valget laia alusseelikut, mis mu kleidikesed kahara hoiaksid. Aga kodus leiti, et kus ma sellega ikka käin. Kord leidsin vanaema vana öösärgi, mis sobis mu meelest ideaalselt alusseelikuks. Oii milline kisa sest tõusis 😀 Kui aus olla, siis mulle meeldiks isegi kaasajal käia riides nii nagu selles filmis ja sel ajal käidi ja alusseelikud meeldivad mulle endiselt, kuigi mul yhtegi pole. Veel 🙂\nBaldahhiin voodile – peeti jaburuseks. Samas oli mul see soov ikka palju-palju aastaid. Hiljem targemaks saades sai mulle endale selgeks, miks see mulle nii tähtis oli. Ja see oleks väga õige ja vajalik olnud, et oleksin selle saanud… iga laps vajab turvatunnet ja oma pesakest-kohta.\nMaa-vanaema – suvel läksid kõik lapsed linnast maale. Minu lähemad sugulased on aga kõik suht möödunud sajandi algusest linnainimesed, seega ei mingeid maavanaemasid ega ka kohta, kuhu linnast suveks mängima ja teistmoodi elu kogema minna. Me elasime keset linna, samas peaagu nagu metsas. Sellest on tegelikult palju säilinud, nagu oaas keset linna. Ainult metsmaasikaid enam pole, aga põldmarju ikka veel leiab. 🙂 Aga no ikkagi oleks tahtnud ka mingit vaheldust. Pealegi läksid ju kõik teised meie kandi lapsed suveks maale ja pikk suvi üksi mööda saata oli nukker.\nVanem vend – ma arvasin alati, et kõik tüdrukud unistavad, et neil oleks vanem vend. Või isegi mitu, sest siis nad saaksid pisikest õekest kaitsta ja aidata ja temaga mängida ja kiigele hoogu teha. Lasteaias meeldis mulle nii väga suure hooga kiikuda ja kõõõõva häälega laulda “Vennad on mul suured mehed, mina sõsar väikene!”\nTaskukoer – meil olid kodus ainult suured koerad olnud, aga mamma rääkis, et on olemas ka pisikesi koeri. Kohe selliseid hässssti pisikesi, kes mahuvad taskusse. Ma siis kujutasin ette, et mööda linnad käivad onud. Kaabud on neil peas ja rinnataskus on kutsud. Nööpaugus on punane moon, et kutsul ikka lõbus oleks ja saaks mängida. Ja linnas käivad ka peened tädid. Neil on kutsud ridikylis. Piiluvad sealt välja. Kõigil on taskukoerad. Oii, kuidas ma tahtsin endale taskukoera 😀 Ja pea kolmkymmend aastat hiljem ongi selline trend, ainult, et mul on uued lemmikud 😀\nMust lagi – see oli siis, kui kuskil põhikooli lõpus oma toa sain. Minu kindel soov oli, et saaksin musta lae. No loomulikult ma ei saanud seda. Hea et arsti juurde veel selle soovi pärast ei viidud 😉 Kuigi-kuigi, alles hiljem sain teada, et minu vajadusel ja soovil oli täiesti mõistlik põhjendus ja maailmavalus pubeka jaoks võib see olla hirmvajalik. Pealegi on see mööduv. Aga sinna musta laega tuppa soovisin ma magamiseks ainult madratsit, kui ma vanaegset raudvoodit ei saa. Tegelikult ei saanud ma aga midgi muud, kui ontliku nõmeda kujundusega isikupäratu tüüpmööbliga toa. Sest nii oli viisakas. Jahhaaa! Ainus, milles mu soove arvestati oli see, et lakke ei pandud lampi.\nVanemate pulm ja ema pruudipärg – see oli kõige ilusam asi maailmas mu meelest. Vahel väga harva lubas ema mul selle pärja pähe panna ja peegli ees keerutada 🙂 Ja kõige raskem oli mul lapsena leppida sellega, et ma ei saanud isa ja ema pulmas olla. Noh, mind lihtsalt polnud siis veel olemas. Tervelt 4 aastat lahutas mind nende pulmast. Aga laste ajaarvamine on veidi teistsugune ja nii ma siis olin kurb ja pahanegi, et mind pulma ei kutsutud. Nagu lohutuseks olin ma lapsena nii mitmes pulmas pruutneitsiks. Aga et vana pettumus õnnestus mul lõplikult maha matta alles siis, kui ma palju aastaid hiljem fototöötlusega tutvust tegin ja selle kursuse lõputööks tegin vanemate pulmapildist pilt, kus mina pisikese pruutneitsina hoian issi jalast kinni. Lilled peos. Pilt ripub nyyd mu vanemate voodipeatsis. Ja mina olen rahul, sain oma pulmad kätte. Nüüd juba ongi tunne, et ma ikka ise olin ka kohal 😀\nJa naljakad-totakad seigad ka, mida liigitada ei oskagi:\nKuskil vist nii 3-4-5-aastasena vaatasin ma aknast välja, meil olid laiad aknalauad, kus ma siis möödujaid passisin tihtipeale, ja karjusin, et mamma, vaata, Surm läheb. Mul oli kindel ettekujutus, et vikatimees on ka päriselt olemas. No luust, kui mitte isegi lihast, tegelane selline. Raamatupiltidel ju vahel kujutati vikati ja kapuutsiga meest. Tegelikult oli see meie tänaval elanud Joel Steinfeld. Ta käis tol ajal yleni mustades riietes, musta kaabuga ja kilises kolises igasugu ehetest. Ma kartsin teda. Kuigi ta alati tore ja sõbralik ja abivalmis oli. Suurte inimeste mälestustes kohaselt siis 🙂\nPalju kordi hyydsin ma seal aknal passides vanaemat vaatama, et tulgu ta ruttu, vanaisa läheb Ameerikasse. Noh, papa emas elas tegelikult Ameerikas ja vanaisa tahtis palju aastaid talle kylla minna (saatuse tahtel sai loa alles siis, kui ta ema juba teises ilmas oli, et minna vaid hauda kylastama…) ja eks mul oli siis tekkinud mingi oma arusaam asjast. Ameerikasse ta ei jõudnudki, aga see eest käis iga nädal oma pisikese kohvrikesega saunas 😀\nEma ja mamma rääkisid mulle ikka, et vanaisa tõi mu ema Venemaalt (rindelt siis vist) ja minu tõi issi võileiva vahel kuskilt välismaalt. No, et ma olin nii pisike, et mahtusin võileiva vahele. See jutt käis palju aastaid, et kysi issilt, kui ta jälle tööle läks, et äkki võtab Su võileiva vahel kaasa sinna ja tänna… Noh, aga ma olin liiga suur. Ja siis käisme me emme ja mammaga Vormsi saarel puhkamas ja vaat kus seal olid alles jurakad põrandaleivad… No säherdused latakad, et sinna vahele oleksin ma vabalt mahtunud. Kui suur oli mu pettumus, kui selgus, et piiril vaadakse ka võileiva vahele ja ei saa ma issiga kohe kuidagi kaasa minna 😉 Aga Vormsi saarel oli ka selline piim, nii rasvane, et makaroni-piimasupis seisis lusikas püsti 😀\nOma elu esimese keedumuna ja tegelikult üldse muna, sõin ma Kloogarannas päevitades. Tädi Helga, mu ema ristiema ja mamma parim sõbranna, võttis alati randa kaasa paar keedumuna. Närb sööja nagu ma olin, seostus tädi Helga mulle ometi hea ja paremaga. Tema juures kodus pidudel sai alati maiustada pisitillukeste marineeritud männiriisikatega. Ja kord, kui seened laual kausis otsa said, läksin ma kööki ja rääkisin tägi Helga emale hästi kurva loo, kuidas mul on neid seeni veel vaja, sest mulle kodus üldse süüa ei anta 😀 Ja veel enne seda juhtus kord, et ema ja mamma läksid peole ja tädi Helga jäi mind hoidma ja mul tuli hirmus kilukala isu ja ma muudkui palusin kala ja vaene tädi Helga otsis kogu maja läbi, aga ei leidnud mitte ühtegi kilukonservi. Aga seal Kloogarannas sõin ma oma elu esimese muna. Hästi ettevaatlikult ja see hakkas mulle meeldima. Ma olin vist 4aastane siis.\nSöömisest veel nii palju nalja, et arvatavasti elasin ma Malõshi ja Maljutka järel vaid veest, leivast ja armastusest, sest keegi ei tea, et ma midagi enamat söönud oleksin. Lasteaeda läksin 3aastaselt ja õnneks oli meie ryhmal tuttav söögitädi, kes mõistis mu muret ja nii ma siis rõõmsalt sõingi lasteaias ainult leiba ja selle kõrvale palusin kraanivett. Vaid vahel harva nokkisin ma mingist supist herneid ja hapukurke välja. See oli kogu minu söömine lasteasutuses 😀 Ja sünnipäevadel samamoodi. Isegi magusat ja komme ma ei tahtnud. Meil oli kodus kord, et nädala sees ei saanud ma yhtegi kommi ja siis laupäeval anti mulle pisike assortiikarbike kätte ja ma võisin selle tyhjaks syya. Muidugi ma ei tahtnud nii palju. Kusjuures ma söön assortiikomme siiani vaid väga pika hambaga.\nAga varapubekana oli teate mis kõige ägedam söömise kogemus? Ostisime sõbrannaga minu taskuraha pisku eest põllumajanduspoest kolmeliitrise purgi hampurke. Neid suuri ja vett täis kurke, mida seal purgis äkki oligi vaid kolm kokku? Igal juhul istusime me tema aias helesinise plekkgaraazhi katusel sõime hirmus hapusid hiigelhapukurke ja karjusime laulda: “Me ei karda krokodille. Me sööme neid!” sest need kurgib meenutasid tõepoolest rohkem vettinud krokdille kui kurke 😀\nMa uskusin, et:\nMinu issi oli kuri hunt. No vähemalt arvasin ma tykka ega nii, sest miks muidu tal on kõhul hiigelarm. Ju ta enne heakshakkamist vist ikka sõi ka kellegi ära ja siis tuli kõht lõhki lõigata nagu kurjal hundil. Ja minu ettekujutuses hakkas hunt ka muinasjuttudes heaks kui oli kivid kõhus kaevu heidetud. Põrnaoperatsioon oli minu jaoks lapsena veel midagi hoomamatut 😉\nMammal on kõhu asemel trumm. Tal jutustas mulle tihtipeale vahvaid lugusid oma lapsepõlvest ja noorusest, aga yks, mis alati mulle hirmsasti meeldis oli selline, et nemad käisid sõbrannaga kohvikus ja sõid nii palju rummikooke, et ei jaksanud pärast enam liikuda ja kõhud olid nii trimmis kui trummid. ma siis kujutasin elavalt ette, kuidas vanaemal on kõhu asemel trumm ja käes trummipulgad, et vahel yks kõmisev põnmmmm teha ja ka käimisel oleks neist ehk abi. Ja ma tahtsin endale ka trummkõhtu. Mul oli hirmus kehv isu väiksena ja mamma ei teagi, et see lugu sai mind alati palju paremini sööma mõneks ajaks. Palju efektiivsem lugu kui väikse Mai jutustus. Peaks talle saladuse reetma. Ja äkki saan enda suurema poisi ka nii sööma? Hmm, vaja katsetada 😀\nEmme on kõikvõimas ja näeb läbi seinte. Ma olin koduaias mingit pättust teinud. Omast arust hästi salaja. Läksin tuppa ja ema juba teadis. Minu hämming oli suur ja ega ma ju selle peale ei tulnud, et majal aknad ka on 😀 Ema ytles, et näeb läbi seinte ja mina uskusin ja olin edaspidi veel hoolikam pättusi tehes 😀\nLemmikvärv – helesinine, roosamanna ei meeldinud mulle kohe yldse. Poiste värv oli popp 😉\nLemmiksöök – poolekslõigatud värske kurk soolaga 😀\nLemmikmaius- suhkru ja võiga praetud kaerahelbed, kylm piim peale ja seda võis lõputult vohmida. Müslist ei teadnud me siis veel midagi\nLemmikjäätis – marjaplombiir\nLemmikmäng – Indira Ghandi matused. Ma ei tea, mis selles syndmuses nii muljetavaldavat oli, aga igal juhul oli mu lapsepõlves see meil sõbrannadega lemmikmänguks. Ykski kuninglik pulm ei varjutanud iial seda mängu. Sõbrannade vanaema eraldas meile mängu tarbeks siilukese oma vanast tyllkardinastki ja alati oli suur kisma ja vaidlus, kes saab Indira olla… Kui leiaks kuskilt selle syndmuse salvestuse, siis vaataks kohe huviga, et no mis see ometi oli, mis meid nii paelus 🙂\nLemmikraamat – Pöial-Liisi. Mitte loo vaid piltide pärast.\nLemmiklill – sinilill, sest ma olin kevade laps ja need olid ainsad õiged lilled, mida mulle sünnipäevaks toodi 🙂\nMängukohtadest oli lemmikuim vana vaher. Sellel olid mõned alumised oksad ära lõigatud ja neid mööda sai mõnusalt puu otsa ronida. Seal ma siis üksinda turnisin, kõlkusin maa ja taeva vahel. See oli mu kindlus ja minu laev. Kevadel näksisin õisi, ja mahla sai ka iga kevad võetud. Iga oks oli tuttav ja oma. Yhel sygisel aga ohkis naabrionu, et meie vahtra juured on tema lillepeenras ja trygivad tema vana näritud mändi… ja kui ma yhel päeval koolis olin, siis võeti mu vaher maha. Ma nutsin. Ma olin paarkymmend aastat tusane selle tea pärast ja ega ma rahu pole ikka saanud veel tegelikult vist. Mul oli yks selle vahtra oks alles. Palju aastaid oli see mu kais. Mingil hetkel leidis vanaema, et vaat kui hea roigas ja toppis selle lindude puuri ronimiseks ja närimiseks. Kui ma seda päästma jõudsin, oli juba kuri tehtud ja sain vaid näritud riismed tagasi. Hoidsin sedagi veel mitu aastat nii alles, aga paar kuud tagasi mõtlesin, et aitab, mitte miski ei too mu puud tagasi ja kuidas ma nyyd lastele seletangi, et sodi ei korjata, sest ega see näritud oksake ju enam muud polnud. Emotsionaalne väärtus ehk mulle, aga no nii asju koguma hakates… 😉 Yhesõnaga kui ma väike olin, siis oli mul oma puu. Ilus ja armas. Ja kunagi, kui ma suureks saan, siis istutan ma lastega koos kohe mitu oma puud. Punkt 🙂\nOk.. aitab nyyd kyll.. laps magab täna rahulikumalt, aga kuna mul ikka närv pysti on, siis see kirjutamine on olnud väga hea rahustav ja mõtteid kõrvalejuhtiv tegevus. Kuigi jah, nii pikalt ja lohisevalt, et kas keegi yldse viitsibki lõpuni lugeda… Aga kui ka ei viitsinud, siis äkki idee ise ikkagi meeldis ja leiab jätkamist omal moel? 🙂\nYhesõnaga… teid on siin nii palju, et kõigil on täiesti vaba voli ise teemat arendada-muuta-vormida enda soovide ja näo kohaselt, aga et oleks natuke nii nagu eelmistel kordadel, siis annan ise teatepulga ka nimeliselt edasi. Näis, kas hakkab asi looma. Oma lapsepõlvest ja vahvatest asjadest võiksid nyyd kirjutada Muhv, kel kindlasti mälu- ja varalaekas veel midagi varuks on ja kes andis tahtmatult ka omapoolse tõuke mu pisikesele algatusele. Älin, kellega ma päeval selles asjas natuke aru ka juba pidasin. Ja siis veel -lola-, virbi, mannike, annlaa, perenna, Kristab, Bubbly, Eowyn ja teie kõik, kes te tunnete, et tahaks midagi kirjutada… ei hakka ju kõiki neid sadu nimesid siis kirjutama ja jätan ka teistele võimaluse teatepulka nimeliselt edasi anda 🙂\nJa kui kirjutis, ettevõtmine ja mõte ses segases öös liiga pöörane oli, siis andestage, eks! Mulle lihtsalt meeldib nii, sest just nii on mu jutt minu enda nägu.\nJa nyyd hääd und ja ilusaid unesid teile 🙂\nCategories ♥ 18 Comments\nHaiglas. Annette nimetahvlike\nEnamvähem nagu kodus… või vähemalt oma unistustes\nKõige pealt tänan kõiki õnnesoovide ja tervituste ja heade mõtete eest. Siia kirjutamisel on lisaks teie toetusele ja selle tunnetamisele ka sygavalt teraapiline mõju, nii, et ärge siis pahandage mu peale, kui juttu on rohkem kui isetegemisi hetkel 🙂\nAga pisikesel piimaimejal ei ole parem ja koju meid veel lasta. Eile koliti meid 8-ndast osakonnast 9-ndasse, saime tagasi titade majja. Mitte, et see nyyd mingi suur rõõm oleks, aga kui haiglas olla, siis pigem seal, kus sa end juba niigi koduselt tunned. Kõik lõhnad-värvid-varjud on ju ammusest ajast tuttavad. Me elame nyyd esimesel korrusel ja ausalt öeldes pole ma vist eladeski aknast välja vaadates nii maale lähedal asunud. No kui aken lahti käiks ja ma saaksin aknalaual istuda, siis ulatuksid labajalad kenasti murumättani. Siin on vaade ka veidi parem. Tuttvam kindlasti. Eelmisest talvest on lihtsalt kevad saanud. Kuigi noh, arvestades seda möödaläind talve, siis on vaade siiski suht sama – rohi rohetas ka siis ja männipuud on aastaringi yhte nägu. Ainult päike ja võililled annavad kinnitust, et enam polegi talv. Aga Vantsul on sel korral siin kohe eriti paha olla. Midagi on kohe eriti valest. Aga aru ei saa, mis… Püüan vapper olla. Tema võitleb nagunii.\nMa olin selle täiesti unustanud, aga kui me siin talvel pikalt elasime, siis sõlmisin enamvähem juba kihlvedusid, et kui ma nyyd järgmine kord aknast välja vaatan, et kas siis sõidab buss mööda. Yheksal juhul kymnest oli mul õigus. Ja eile siis heidan mina pärast esimese suurema sagimise lõppu pilgu aknast välja… ja seal ta läheb. Ja minu andmetel sõidavad seda tänavat mööda vaid yhe või kahe liini bussid ja sedagi mitte väga tihti 🙂\nÄratundmisrõõmu kui seda nii saab yldse nimetada, on veel. Lifti kell heliseb nii tuttavalt-tuttavalt. Ventilatsioon myhiseb nii nagu vanasti. Mul aitab see kohin hästi uinuda. Ja pean tunnistama, et talvel suht masendustekitavana tundunud tumedad savihallid seinad ei olegi nii hullud pikema päeva ja päikesevalguse käes. Yhesõnaga, pean lapsega nõustuma, see siin on tõepoolest juba nagu kodu. Loodetavasti siiski mitte päriskodu. Sest kodus on alati parem. Ja Tannu käis meid siin aknast vaatamas. Ja sudis mulle tuulutusava võre vahelt enda korjatud valged ristikunutid. Sünnipäevaks :S\nAga meel tuleb rõõmsam hoida ja mõtelda rohkem headele asjadele.\nEnne haiglasse maandumist käisme me aga pisikesel peol, sõbranna Liina vanem tydruk sai kolmeaastaseks. Tegelikult pidu nagu polnudki, olid vaid synnipäevalaps ja pereliikmed, sest yllatus-yllatus (mis ei tohiks enam kedagi sel kevadel yllatada) olid kõik kylalised haigestunud ja seega kohale ei jõudnud. Aga kuna meie olime möödunud aastal haiged, siis pika aasta jooksul jõudsin ma lõpuks ikkagi Annu sildi valmis ja nii siis oligi sel korral kohe hea kodus kapist kingitus võtta ja minna. Pisikese värskendus sai ka tehtud. Kui möödunud aastal olid Annu suured lemmikud kiisud, siis sel aastal tõdes emme, et hobused meeldivad ka. Pärismõõdus hobust ei mahtunud enam juurde tegema, seega tegin pisikese taskuhobuse. Umbes nagu Pipil, ainult pisikese. Pipi-teema on Annu meelest hetkel ka väga popp 🙂


St James' Park - Vikipeedia, vaba entsüklopeedia\nNewcastle upon Tyne, Suurbritannia\n54° 58′ 32″ N, 1° 37′ 18″ Wkoordinaadid: 54° 58′ 32″ N, 1° 37′ 18″ W\nNewcastle West End 1884–1892\nNewcastle United 1892 - tänaseni\nSt James' Park on Inglismaal Newcastle'is asuv jalgpallistaadion, mis kuulub klubile Newcastle United.\n28. oktoobril 2009 teatas klubi, et staadioni nimetamise õigused on müüdud ettevõttele SportsDirect.com ja sellest ajast on staadioni ametlik nimi sportsdirect.com @ St James' Park. Kuid seda nime üldjuhul ei kasutata, isegi klubi ametlikes materjalides, näiteks mängupäeva kavades nimetatakse staadioni endiselt St James' Pargiks.\nStaadioni nimes on sõnas "James" üks s-täht ja ülakoma. Niisugune kirjaviis on sageli äratanud ajakirjanduse tähelepanu ja seda on kommenteerinud keeleteadlased, kes pole seda kirjapilti vigaseks pidanud. Siiski on levinum sõna "James's", näiteks Londonis on avalik park St. James's Park. Staadioni nimi erineb ka läheduses oleva tänava (St James street) ja metroopeatuse (St James Metro station) nimest, milles pole ülakoma. Klubi on seda seletanud asjaoluga, et tänav ja metroopeatus on nime saanud Jakoobuse järgi, aga staadion tänava järgi.\nStaadion mahutab 52 387 inimest. Ta on pealtvaatajate mahutavuselt Suurbritannia 8. staadion, Inglismaa 5. staadion ja Inglismaa 4. jalgpallistaadion.\nKõige suurem külastajate arv staadionil oli kohtumises Chelsea FC vastu 1930. aastal. Pealtvaatajaid oli 68 386. See oli ajal, mil Inglismaa staadionidel olid veel lubatud seisukohad.\nSt James Pargis on 2011. aasta seisuga toimunud 10 rahvusvahelist maavõistlust. Esimene neist toimus 18. märtsil 1901, kus Suurbritannia meistrivõistlustel alistas Inglismaa jalgpallikoondis Walesi jalgpallikoondise 6:0. Staadionil peeti 1996. aasta EM-i 3 alagrupimängu, millest üheski Inglismaa ei osalenud, ja seda kasutatakse 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.\nStaadionil on korraldatud popmuusikakontserte. Seal on esinenud Rolling Stones, Bruce Springsteen, Queen, Bob Dylan, Bryan Adams ja Rod Stewart.\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=St_James%27_Park&oldid=4458122"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 10:25, 27. juuli 2016.


Toitumisnõustaja: ainult võileib või hommikuhelbed ei ole koolilapsele sobiv hommikusöök | Liigume\nToimetas Silja Paavle, 31. august 2018 10:15\nKuigi hommikuhelbed on laste suured lemmikud, neile sellest kogu päevaks ei piisa.Foto: PantherMedia/Scanpix\n„Hommikul ärgates peaks esimese asjana jooma vett, kuna keha on olnud ilma veeta umbes 10 pikka tundi,“ soovitab Katri Merisalu. „Toitvaim hommikusöök on aga mitmevilja-, täisterakaerahelbe- või tatrapuder. Pudrule võib lisada kas puuvilju, marju, seemneid, mandlilaaste, pähklit või kaneeli. Üks hea viis, kuidas lisada rohkem köögivilju lapse menüüsse, on riivida hommikupudru sisse näiteks porgandit, väikseid bataaditükikesi või kõrvitsat. Hommikuks võib ka pakkuda munaomletti täisteravõileivaga, millele on määritud hummust või avokaadot. Kõige olulisem toidukord ongi lapsele hommikusöök – koolilastel, kes söövad korralikult hommikust, on parem keskendumisvõime ja mälu.“\nToitumisnõustaja rõhutab, et ainult võileib või hommikusöögihelbed esimeseks toidukorraks ei sobi: „Helvestes leidub väga sageli peidetud suhkrut, glükoosi-fruktoosisiirupit ja töödeldud rasva: kõik need ained mõjuvad lapse tervisele halvasti. Rafineeritud valge suhkur viib kehast välja mineraalaineid ja kaltsiumi, nõrgestab immuunsüsteemi ning soodustab ülekaalu – tegemist on lihtsate süsivesikutega, mis tõstavad veresuhkru taset liiga kiiresti ja ei tekita täiskõhutunnet.“\nLisaks toitumisele on tähtis, et laps ennast koolis piisavalt liigutaks. Liikumisterapeut Helen Saar jagab lihtsaid nippe, kuidas koolipäeval aktiivsem olla: „Liigu nii palju kui võimalik kooli-koju-trenni jalgsi. Sisusta vahetund liikumisega – kõnni näiteks trepist kõige kõrgemale korrusele või käi kõige alumisel korrusel ära. Ka tunni ajal on Sul võimalik ennast natuke liigutada – tõmba varbad konksu ja seejärel tõsta need üles. Või siis tõsta vaheldumisi kanda ja varbaid maast natuke lahti. Ära unusta samal ajal kuulata, mida õpetaja räägib!“


Jahipiirkonnad | Estonian Environmental Board\nJahti on lubatud pidada üksnes jahimaal- see on jahiuluki vabaks elamiseks sobiv ja jahipidamiseks kasutatav ala. Jahimaa hulka ei arvata planeeringuga määratud linna, alevi ja aleviku ning küla selgelt piiritletav kompaktse asustusega alad (tiheasustusalad), samuti puhke- ja virgestusalad. Jahimaa alla ei kuulu ka kaitseala vööndid, kus jahipidamine on looduskaitseseaduse või kaitseala kaitse-eeskirjaga keelatud.\nJahimaa omakorda on jagatud jahipiirkondadeks, mis on suurulukijahi pidamiseks moodustatud ala, mille jahimaa pindala ühes ringpiiris on vähemalt 5000 hektarit. Erandina võib see väikesaarel olla ka väiksem kui saar ise ei ole liidetud mõne teise jahipiirkonnaga. Kokku on Eestis 331 jahipiirkonda pindalaga 4 243 288 ha ehk 42 432 km2. Väikseim jahipiirkond on Kihnu 1750 ha ja suurim Ida-Harju 118 930 ha.\nJahipiirkonna kasutamine käib jahipiirkonna kasutusõiguse loa alusel ning see annab õiguse korraldada jahipiirkonnas jahti ja teha jahiulukite seiret jahiseaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktis sätestatud alustel ja korras. Luba antakse 10 aastaks.\nJahipiirkonna kasutusõiguse luba on õigus saada:\nEestis registreeritud juriidilisel isikul;\nJahipiirkonna kasutusõiguse luba antakse tingimusel, et loa taotlejal on samas jahipiirkonnas kinnisasi või vähemalt ühe samas jahipiirkonnas kinnisasja omava maaomanikuga kirjalik kokkulepe jahindustegevuse korraldamiseks tema kinnisasjal.\nJahipiirkonnad on leitavad Keskkonnaregistrist. Jahipiirkonna kasutajate kontaktandmed leiab siit.\nMaaomanikul on õigus jahiseaduse alusel:\nkorraldada oma maal väikeulukijahti;\nsõlmida kokkulepe jahindustegevuse korraldamiseks oma kinnisasjal;\nseada oma maal jahipidamiseks tingimusi või jahipidamine keelata;\nalgatada jahipiirkonna kasutaja (nt jahiseltsi) väljavahetamine;\nteha ettepanekuid jahindusnõukogule jahipiirkonna piiride muutmiseks.\nJahipiirkonna kasutaja on kohustatud kehtiva jahitunnistuse alusel andma tasuta jahiloa väikeulukite küttimiseks oma kinnisasjal jahti pidavale maaomanikule või tema määratud isikutele. Luba antakse tasuta.\nJahipidamise keelamine oma maal\nJahipidamise keelamiseks või piirangute seadmiseks endale kuuluval maal tuleb jahipiirkonna kasutajale saata sellekohane avaldus. Jahipiirkonna kasutajate kontaktid leiab Eesti Jahimeestse Seltsi kodulehelt.


IRL: eelarve tasakaalustamiseks tuleb ministeeriumite kulusid veel kokku tõmmata - Riigikogu\nIRL: eelarve tasakaalustamiseks tuleb ministeeriumite kulusid veel kokku tõmmata\n04.06.2009 / Fraktsioonide teated, Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsioon\nIsamaa ja Res Publica Liidu parlamendifraktsioon seadis tänasel koosolekul eesmärgiks selle aasta riigieelarve positsiooni parandada vähemalt 6,25 miljardi krooni, soovitavalt 6,5 miljardi krooni võrra.\nFraktsiooni esimehe Mart Laari sõnul tuleb selleks möödapääsmatult täiendavalt kokku tõmmata valitsemiskulusid, lähtudes põhimõttest, et pool vajaminevast summast tuleb jagada nende ministeeriumite vahel, kes eelmise kokkuhoiukavaga hakkama ei saanud, arvestades seejuures, millises ulatuses kärpekava täitmata jäi.\nRahandusministeeriumi arvutuste kohaselt langeks sellisel juhul kärpest 89% Sotsiaalministeeriumile, Haridus- ja Teadusministeeriumile ning Rahandusministeeriumile 5% ning Kaitseministeeriumile 1%.\nTeine pool kärpest jagatakse seejuures kõigi ministeeriumite haldusalade vahel – selle maht on minimaalselt 325 miljonit krooni, Eesti Panga negatiivsema prognoosi täitumise korral 550 miljonit krooni.\nLaar ütles, et kindlasti on eelarve kokkutõmbamiseks vajalikud otsused ebameeldivad ning ebapopulaarsed, kuid nendeta edasi aga ei pääse.\n„Kui me ei suuda eelarvet tasakaalu viia, siis on aasta lõpuks raha otsas ning tööpuudus laes”.\nIRLi saadikurühm avaldas rahuolu eelarvemuudatuste esimese lugemise sujuva kulgemise pärast, avaldades samas arvamust, et tõeline debatt seisab veel ees.


NAHA BIOLOOGILINE PUHASTUS + HAPNIKURAVI LINNAELANIKELE\nNaha hea välimus ja elujõulisus sõltuvad suuresti rakkude vastupanuvõimest kahjulikele väliskeskkonnateguritele, energia tootlikkusest ja rakkude regulaarsest uuenemisest. Kahjuks on elukeskkonna linnastumisega kaasnenud mitmeid ökoloogilisi probleeme, nagu näiteks heitgaasid ja naha ning närvisüsteemi regulaarne stress. Üks naha põhilistest stressifaktoritest on HÜPOKSIA ehk HAPNIKUPUUDUS. Lisaks kogunevad naha pinnale kaasaegsete linnade õhus või tubakasuitsus sisalduvad kahjulikud mikroosakesed, mis reageerivad naharasu ning meigiga, soodustades naha hapnikunälja süvenemist ning avaldades ETTEARVAMATUT TOKSILIST mõju...\nStressis nahk kaotab elujõudu, ei tule enam oma funktsioonidega toime, selle välisilme halveneb ning vananemisnähud tekivad varem kui bioloogilise ja tegeliku vanuse alusel arvata võiks. Hapnikunälja ületamiseks ning naha BIOLOOGILISEKS SÜGAVPUHASTUSEKS kahjulikest TOKSILISTEST ainetest on ERICSON LABORATOIRE välja töötanud tootesarja BIO PURE – laia valiku hooldusvahendeid kaasaegse LINNAS ELAVA NAISE jaoks...\nERICSON LABORATOIRE uurimislaboris töötati välja 3 uut aktiivset koostisosa, mis lahendavad naha hüpoksia probleemi TÕELISE HAPNIKURAVI abi, aidates seejuures kaasa väga omapärastele rakkude DETOKSIKATSIOONI ja BIOLOOGILISE SÜGAVPUHASTUSE efektidele. Kogu tootesarja BIO PURE toimepõhimõte keskendub nahale kolmesuunalise mõju avaldamisele:\n1. INTENSIIVSEM OKSÜGENATSIOON: mõjutame aineid, mis vastutavad rakuhingamise ja hapnikuvarustuse eest\n2. KAITSE TOKSILISTE MIKROOSAKESTE EEST: kaasaegsete linnade õhus sisalduvate kahjulike ühendite mõju blokeerimine\n3. TUGEV ENERGEETILINE TOIME: nagu iga teine rakk, vajab ka nahk energiat, vastasel juhul selle kaitsevõimed vähenevad.\nBIO PURE programmi Näidustused:\nNahahooldusprogramm, mis leevendab saastunud linnakeskkonnast tulenevaid põletikke ja nahaäritusi.\nNaha bioloogiline sügavpuhastus , mis on kohustuslik aastaaegade vaheldumisel.\nHooldus sobib igale nahatüübile, soost ja vanusest sõltumata.\nEriti sobib suurenenud rasueritusega nahale.\nSoovitame inimestele, kes töötavad kontoris ja arvutiga.\nEfektiivne lahendus suitsetajate nahaprobleemidele.\nNaha detoksikatsioon antibiootikumikuuri ajaks ning pikemaajaliste krooniliste haiguste korral.\nLAI VALIK KODUHOOLDUSVAHENDEID\nUue tootesarja hooldusvahendeid testinud vabatahtlike seast täheldati 90%-l naha välisilme MÄRKIMISVÄÄRSET PARANEMIST, kergustunnet ning värskust.\nIGAPÄEVANE HOOLDUS: NAHA BIOLOOGILISE SÜGAVPUHASTAMINE\nIGAPÄEVANE RUTIIN – PUHASTAMINE 2 KORDA PÄEVAS: Igapäevaseks näopesuks, meigieemalduseks ja nahahoolduseks kasutatakse näopiima, näovett ja näovahtu. Kõik 3 vahendid puhastavad, rahustavad ja värskendavad kaasaegse saastunud linnakeskkonna kahjulike mõjude all vaevlevat nahka.\nPUHASTAV ÕRN KOORIJA DETOX GUM:koorija vabastab epidermise surnud rakkudest, eemaldab nahapinnale kogunenud toksilised ained ning tagab naha bioloogilise sügavpuhastuse tänu selles sisalduvale looduslikule „bioloogilisele kuivatuspaberile“ - valgele savile (kaoliin). Kasutada 1-2 korda nädalas.\nTOKSIINIVASTANE PUHASTAV MASK DETOX MAXX: Tänu valge savi ja eeterlike õlide ainulaadsele kombinatsioonile tagab mask naha bioloogilise sügavpuhastuse. Mask toimib nagu „kuivatuspaber“ - see imab endasse kogu nahapinnal paikneva mustuse, toksiinid ja naharasu jäägid, taastades rakuhindamisprotsessid. Naha terve välisilme, sära ja läbipaistvus taastuvad.\nINTENSIIVNE HOOLDUS, NIISUTUS ja TOITMINE\nHAPNIKUSEERUM OXYGEN SERUM:Rakkude oksügenatsiooni stimuleeriv seerum. Kahjustatud, kuiva ja närbunud nahka taastav eliksiir, mis taastab toonuse ja läike. Intensiivne hooldus vitaalsuse tõstmiseks ja välisime parandamiseks.Kandke paar tilka seerumit hoolikalt puhastatud nahale hommikul ja/või õhtul vastava kreemi alla.\nMATISTAMINE, NIISUTUS, TOITMINE: Igapäevaseks hoolduseks sõltuvalt aastaajast ning nahatüübist saab kasutada:\n-Toitev kreem REOXYGEN INTENSE on ideaalne hooldus kuivale, õhenevale nahale, mis on avatud kaasaegse linnaelu stressimõjutustele.\n-Kombineeritud või rasuse naha korral sügis-talvisel perioodil soovitame kasutada niisutavat kreemi HYDRA-SOFT, suvel aga geeli OXYGEL. Rasuerituse vähendamiseks ning nahaläike leevendamiseks soovitame kreemi HYDRA-MATT.\nTOKSIINIDEST PUHASTAV NAHAPIIM DETOXIFYING MILK 250 ml\nHAPNIKUTOONIK OXYGENATING LOTION 250 ml\nHAPNIKUVAHT PHYT'OXYGEN FOAM 150 ml\nKOORIJA DETOX GUM\nPUHASTAV MASK DETOX MAXX\nNIISUTAV GEEL OXYGEL\nNIISUTAV KREEM HYDRASOFT\nMATISTAV KREEM HYDRAMATT\nTOITEV KREEM REOXYGEN INTENSE 50 ml\nHAPNIKUSEERUM OXYGEN SERUM 30 ml\nMINI-KOMPLEKT BIOPURE KUIVALE NAHALE 3*10 ml\nMINI-KOMPLEKT BIOPURE KOMBINEERITUD NAHALE 3*10 ml


Koolitused – Trinket Disain\nTunne rõõmu õppimisest ja loomisest!\nOle oma äri peremees - õpi, kuidas teha ise koduleht või e-pood WordPressi abil. Loe lisaks...\nÕpi kujundama Photoshop, Illustrator ja InDesign programmide abil. Loe lisaks...\nKoolitaja: Kristin Braks (kvalifikatsioon: graafilise disaini BA, haridusteaduste MA, õpetaja kutsetunnistus: E008055)\nKONTAKTÕPE, DISTANTSÕPE, TELLIMUSKOOLITUS\nIndividuaalõppe tunni maksumus on €30. Gruppidele küsi pakkumist!\nKodulehe, blogi ja e-poe loomine WordPressiga\nOled õiges kohas, kui soovid ise luua oma kodulehe, blogi või e-poe, aga teadmisi napib või vajad rohkem praktilisi oskusi WordPressi sisuhaldusest.\nKoolituse eesmärk: Koolitus on sobilik neile, kes soovivad omandada algteadmisi sisuhaldussüsteemist WordPress ja ise luua oma kodulehe, blogi või e-poe WordPressi baasil. Koolituse läbinu tunneb WordPressi peamisi võimalusi ja loob iseseisvalt kodulehe, blogi või e-poe kasutades WordPress sisuhaldussüsteemi ja selle lisarakendusi.\nKestus: kokkuleppel (soovtuslikult min. 15 koolitustundi koduleht ja blogi, min. 15 koolitustundi e-pood).\nLisainfo: Kursusel osalemiseks on vajalik arvutikasutamise kogemus, oma arvuti ja internetiühendus. Kursusel on võimalik kasutada oma sisulist materjali (fotod, tekstid, logod jms). Koolitusel läbitavaid teemasid on võimalik kohandada sinu huvidele vastavaks. Õppetöö toimub eesti keeles.\nKui sul on palju loovaid ideid, kuidas võiksid välja näha sinu digitaalsed kujundused ja trükised või soovid oma fotosid töödelda ja sa ei suuda seda professionaalsel tasemel teostada, siis sellel koolitusel omandad nii teoreetilisi kui ka praktilisi teadmisi kujundaja tööks vajaminevast.\nKoolituse eesmärk: Koolitus annab teoreetilisi teadmisi graafilisest disainist ja praktilisi oskusi tööks Adobe kujundusprogrammidega (Illustrator, Photoshop, InDesign). Koolituse läbinu loob raster- ja vektorgraafilisi töid sh erinevaid graafilisi objekte, illustratsioone ja kujundusmaterjale. Kasutab oma töödes pilditöötlust ja fotomontaaži, küljendab mitmeleheküljelist teksti ning valmistab ette graafikat kasutamiseks erinevates meediumites (veeb, trükk, video).\nKestus: kokkuleppel (algajale soovituslikult 10 koolitustundi kujundusprogrammi kohta)\nLisainfo: Kursusel osalemiseks on vajalik arvutikasutamise kogemus, oma arvuti, rakenduste optimaalse jõudluse tagamiseks täita süsteeminõuded arvutile peavad olema täidetud. Varasem kujundusprogrammide kasutamise kogemus ei ole nõutav.


Valitud sihtkoht: Okanagan Valley. Millal vajad majutust?\nOkanagan Valley - populaarsemad sihtpunktid\nLinna Summerland hotellid\nLinna South Fintry hotellid\nKõik linnad asukohas Okanagan Valley\nLinna Idabel Lake hotellid\nLinna Kaleden hotellid\nLinna Kelowna Central Business District hotellid\nLinna Keremeos hotellid\nLinna Naramata Bench hotellid\nLinna Peachland hotellid\nOkanagan Valley hotellid ja majutusasutused\nJärgmine peatus Okanagan Valley? Hotels.com saidil ootab teid sobiv majutus.\ntäpsem asukoht piirkonnas Okanagan Valley,\nOkanagan Valley, linnad,\nOkanagan Valley, tuntumad orientiirid,\nOlgu teie sihtkoht Okanagan Valley või muu, Hotels.com kingib teile osalevates hotellides peatumise eest tasuta öid, kui liitute kliendiprogrammiga Hotels.com Rewards.\nProgrammiga liitumine on tasuta, võtab vaid paar minutit ja sellega teenite iga 10 öö eest 1 öö tasuta*. Niihästi Okanagan Valley kui ka iga teine reisisiht aitavad teil teenida tasuta öid.\nPeale Hotels.com klientide arvustuste teemal Okanagan Valley hotellid leiate meie saidilt ka Expedia hotelliarvustused ja TripAdvisori hinded. Kui teie sihtkoht on Okanagan Valley ja broneerite majutuse Hotels.com saidil, saadame teile tellimuse kinnituse broneeringu andmetega. Samast leiate hotelli kontaktandmed, juhised saabumise puhuks, lühiinfo lähikonna vaatamisväärsuste ja toidukohtade kohta ning koguni ilmateate.


UV Blue Star Tempered Glass 9H - SAM Note 20 - Smartech.ee\nUV Blue Star Tempered Glass 9H - SAM Note 20\nKvaliteetne karastatud klaas, mis on kokku pandud UV-liimiga. Klaas kleepub suurepäraselt kogu ekraani pinnale. Liim tagab ekraani 100% -lise läbipaistvuse ja ei mõjuta puuteomadusi. Komplekt sisaldab kõiki montaaži osi, sisaldab UV-lampi. Rahuldava efekti saamiseks kasutage paigaldamiseks kogu toru liimi, hoolitsedes selle õige jaotuse eest. Standardne säriaeg on umbes 60 sekundit. Liimi pealekandmisel olge eriti ettevaatlik, et vältida mikrofoni ja kõlarite üleujutamist. S10 mudelis kasutatava sõrmejäljelugeja tüübi tõttu võib pärast kaitseklaasi paigaldamist tekkida probleeme selle toimimisega.


18 lihtsat viisi, kuidas olla võrgutavam, kohe! - Tutvumisnõuanne\n18 lihtsat viisi, kuidas olla võrgutavam, kohe!\nKa teie võite olla võrgutav ja võluv, mitte kihvt ja närviline, kui järgite neid lihtsaid võrgutavaid näpunäiteid.\nNaeratamine, kui räägite kellegagi, näitab, et teate, kuidas lõbusalt aega veeta. See on tõenäoliselt üks lihtsamaid viise, kuidas silmapilkselt võrgutavaks muuta. See paneb ka sind avalikkuse ees viibides tundma kutsuvat. Võtke see üks samm edasi ja ärge kartke naerda, kuid ärge tehke seda võltsil moel, mis tundub patroneeriv. Ole ehtne ja lase end lõbustada. Ära karda ka teda naerma ajada.\nKõik armastavad, kui nende vestluskaaslasel on suurepärane huumorimeel. Ehkki soovite oma veidrustest naerda, võib liigne enese alandamine olla mõnikord ebaõnnestunud.\n2. Tõstke oma huuled esile\nTeie huuled võivad olla üks teie võrgutavamaid kehaosi. Mees märkab koheselt, kui kannate huulepulka, lakute huuli või mängite muul viisil oma suuga.\nÄrge minge üle peopesa ja tehke maisi koera, kuid vanas kõnes on midagi. Närida aeglaselt ja tee isegi võib-olla tuntavaid helisid, kui olete just hammustatud viilule juustukoogile, mis maitseb nagu taevas. Tal pole muud valikut kui vaadata su huultele. Mündi ülaserval, pilk aeg-ajalt tema enda suhu, et saata alateadvuse signaale, et olete huvitatud. Võite leida rohkem suurepäraseid viise, kuidas panna tüüp teie eest sisse kukkuma see artikkel siin .\n3. Ärge unustage muid kehaosi\nKerge läikiv keha tolm kõigil kehaosadel, mida kavatsete paljaks paljastada, on suurepärane viis mehe pilgu järele öösel väljas viibides. Mõelge krae luudele ja õlgadele. Samuti saate kontuurialasid, näiteks oma krae ja põse luud, muuta need mehe mööduvale pilgule paremini märgatavaks.\nSee ei puuduta siiski kõike meiki. Leidke rõivaid, mis meelitavad teie kuju, on oluline, kui soovite võrgutavam olla. Valige lühikesed varrukad, kui teie käed on toonuses, või varrukateta kleit, et näidata oma suurepäraseid õlgu. Pikendage oma jalgu kontsadega, et saaksite mugavalt kõndige sisse. Valmistage nahale kindlasti koorija. Leiate palju kehakoorijaid, mis teevad trikk enne suurt õhtut väljas.\nSiinse võluvuse võti on teile parimate osade esiletõstmine.\n4. Ütle Tema nimi\nInimese nime öelmine temaga esmakordselt kohtudes on üks viis meeldejätmise hõlbustamiseks. See on ka veel üks uskumatult lihtne, kuid sageli tähelepanuta jäetud tehnika, mida peaksite kasutama võrgutades õppides. Inimestele meeldib kuulda ka meie nime teiste huulilt, nii et inimese nime ütlemine paneb teda tihtipeale kiirustama, kas olete just temaga kohtunud või olete temaga juba aastaid abielus olnud.\nTema nimi on sõna otseses mõttes tema lemmiksõna.\nKui olete üksteist pisut paremini tundma õppinud, võite valida lõbusa hüüdnime. Hüüdnimed on siiski keerulised, kuna mõnedele inimestele ei meeldi need kõik koos, samas kui teistele meeldivad ainult teatud hüüdnimed, seega on siin potentsiaali, et see võib olla 'võrgutav'. Näidend tema tegelikust nimest on hea. Muul juhul võite proovida libistada tekstivestlustesse „beibi”, et näha, kuidas ta reageerib. Ta lihtsalt võib samamoodi edasi minna!\n5. Kuulake hästi\nIsegi kui otsite ainult üheöö stendi, on hea kuulaja olemine tõesti suurepärane viis võrgutamaks. Inimesed avanevad sagedamini kui nad tunnevad, nagu neid oleks tõesti kuulda võetud . See on suurepärane viis õppida, kuidas keegi mõtleb, suhelda ja mõista oma eelistusi otse partnerites või isegi sõprades.\nKujutage kuulamise ajal sisse, mis näitab, et olete tähelepanelik ja võib pakkuda ka suurepärase vaate kõigile, kelle silmad allapoole liiguvad. Lisaks võite piisavalt juhusliku füüsilise kontakti tekitada, kui ta libiseb piisavalt lähedale.\n6. Kasutage toitu\nSiin on õige viis toidu kasutamiseks võrgutavamaks kasutamiseks. Paku talle süüa. Kui ta aktsepteerib seda teie enda käest, näevad asjad positiivsed, kuid ärge võtke seda olulise märgina, et ta soovib teile halba. Siin on nimekiri muudest märkidest, et kutt on sinusse sattunud . Samamoodi võiks huulte lukustamisest huvitatud olla ka mees, kes ei karda teie õlgi või pudelit jagada.\nKodune söögikord on suurepärane viis oma huvi ilmutamiseks ja seda hindavad kõik mehed. Kui olete tähelepanu pööranud, võisite tabada tema lemmiktoite - või olete ehk kuulnud teda mainimas, et tal pole kunagi olnud kreeka keelt ja teate ideaalset lambaliha retsepti.\n7. Tee vabandusi, et rääkida üksi\nNii et olete just kohtunud kellegagi ja teile meeldiks teda paremini tundma õppida, kuid olete rahvarohkes toas. Tõeliselt intensiivne viis võrgutamiseks on leida viis, kuidas teda küljele tõmmata. Võib-olla on ruumis mõni kunstiteos, mille kohta soovite tema arvamust, või vajate lihtsalt puhkust põhitoa saginast. Mõlemal juhul näitab temaga rääkimiseks vabanduste tegemine teie huvi ja viib teid mõni hetk üksi.\nKui olete juba mõnda aega uue mehega rääkinud, tuletavad väikesed asjad meelde teda tõenäoliselt ka siis, kui te pole koos. Mainige neid asju oma uuele mehele. See mõlemad loob teema, millest saate rääkida, ja näitab ühtlasi, et olete mõelnud temast.\nDigiajastu hõlbustab nende väikeste vestluste algatamist tänu tekst- ja Facebooki sõnumite saatmisele.\n8. komplimenteerige teda\nKas teile meeldib see, kuidas ta riietub või lõhnab?\nValige tema kohta midagi sellist, mida tal oli valida - riided, töö või isegi joomine -, mitte midagi, mida tal pole näiteks kõrguse või silmavärvi korral valida. Kui kuulate hästi, peaksite leidma palju võimalusi talle komplimentide tegemiseks. Lihtsalt veenduge, et see ei asetuks liiga paksule pinnale. Kõik ei oska komplimente vastu võtta , nii hull kui see ka ei kõla!\nVõtke temalt näpunäiteid, kui ta naeratab, kuid kui te talle komplimendi avaldate, näib ta närviline. Naljakas on see, kuidas võrgutavana õppida, see, et tegemist pole mitte ainult olemisega ja raske olla, nii et ärge unustage talle aeg-ajalt komplimente teha.\n9. Looge füüsiline kontakt\nPuudutage tema kätt, kui ta annab teile klaasi või kui jõuate tšekini. Kui tõstate mõlemad oma mantlid konksude küljest, on ideaalne aeg kontakti luua ja tema keha kaudu elektrienergiat edastada. Teda puudutada on ülioluline, kui soovite olla võrgutavam.\nPuudutage tema kätt, kui ta paneb teid naerma või nõjatub pea rinnale, kui te kallistate head ööd. Kui keegi alustab teiega juhuslikku füüsilist kontakti, on tõenäoline, et ka tema on huvitatud tagasitulekust.\n10. jäljenda tema kehakeelt\nInimestel on loomulik kalduvus jäljendada kehakeelt, kui nad on koos kellegagi, mis neile meeldib. Selle näpunäite käivitamiseks võite proovida jäljendada seda huvitavat uut meest, keda te kunstigaleriis kohtasite. Kui ta hoiab kindlalt käsi või käsi, proovige teda peegeldada. See on ideaalne viis teda võrgutama hakata. Võite istuda oma jalgadega samas asendis või isegi kallutada pead tagasi, et naerda samamoodi, nagu ta teeb.\n11. Ole valusate silmade nägeja\nOlete seda ikka ja jälle kuulnud: mehed on visuaalsed olendid. Umbes magamistoas asuv lobamüts on võrgutamistehnika, mis süttib viimasel ajal pisut jaheda tulega. Kui sõidate linnast välja, et proovida kohtuda ühe mehega, pange selga kleit, mis muudab teid seksikaks ja lisab teie sammu. Kui arvate, et teie kohting võib mõneks ajaks katete alla viia, kaaluge seksika sobitusrinnahoidja ja aluspükste kandmist või isegi büsti, mis sobib teie õhtuse kandmise alla.\nSamuti ei pea te tingimata seksika eesmärgi seadma.\nVõib-olla kannate käsitsi valmistatud ripatsit, mille ostsite Aafrikas käies, või on teie ümbrisel ainulaadne trükis, mida teised on kommenteerinud. Ka need on suurepärased vestluse alustajad. Kõigil peaks oma kapis olema mõni tükk, mis tõstab koheselt enesekindlust. Kulutage veidi aega juustele, meigile või aksessuaaridele, et teile meeldiks see, mida näete peeglist enne majast lahkumist. Siit saate teada rohkem häid näpunäiteid seksikas riietumise kohta see juhend .\n12. Stimuleeri tema teisi meeli\nMeeli on viis, nii et pöörake neile alati piisavalt tähelepanu, eriti neid, mis mõjutavad teie meest kõige enam. Lõhnataju võib aidata meest võrgutada. Kui soovite oma abikaasat töölt koju tulles üllatada, võib meeleolu seadmisel aidata teie signatuurilõhna täiendav kriips.\nKui olete baari suundunud, lõhnage kindlasti nii hästi, kui näete. Lisaks võite oma kuupäeval küsida kohvi, veini või magustoidu lõhna, kui see on teie enda nina jaoks eriti maitsev ... sobib suurepäraselt teie võrgutamise võimaluste parandamiseks. Kui otsite veel mõnda armsat asja, mida saate proovida, siis vaadake seda nimekirja.\n13. Küsige temalt\nÄrge kartke meest kohtingult küsida! Ta võib-olla hindab, kui kaugele sa oled. Mõne poisi jaoks on edasiminek ja isegi pisut agressiivsus suurepärane viis võrgutamiseks.\nSee on ka suurepärane võimalus teha midagi teiega koos, mis teid huvitab. Olgu tegemist kohaliku kunstimuuseumi, reisiga põllumehe turule või kodus koduse vähese võtmega filmimaratoniga - see on teie üleskutse. Kui ta küsib, kas see on kuupäev ja teil on probleeme öelda 'Jah,' võite talle lihtsalt öelda, et soovite teda paremini tundma õppida.\n14. Kutsu teda\nKui leiate end ootamatult eri suundades, võtke aega, et kutsuda ta endaga kaasa. Öö lõpus kutsuge ta kogu öö kohvikusse või isegi tagasi oma korterisse, kus saate öökappi nautida. Te ei pea muutuma intiimseks; kuigi kindlasti saate, kui soovite. Kuid kui te seda teete, kasutage kindlasti mõnda neist need vinge seksipositsioonid .\nKutsed võivad olla ka tulevikuks. Võib-olla mainisite matka, mida tahtsite võtta, või tulevast muuseumikülastust, mille vastu ta huvi tundis. Vahetusnumbrid nende ürituste jaoks kokku saada on ideaalne viis, kuidas oma mehega aeglaselt läbi põleda. Muidugi võib juhtuda, et kohtute ka enne seda, kui te mõlemad ei jõua ära oodata!\n15. Ole mugav\nTe ei näe mugav välja, kui kannate 5-tolliseid kontsasid, kus teil on raske sisse kõndida. Sama kehtib ka kõigi kostüümide või rõivaste kohta, milles te ei tundu olevat mugavad. Saate riietuda, kuid te ei tohiks astuda oma mugavustsoonist nii kaugele, et teete end ebamugavalt välja või või kes kardavad 'ebamugavaid' vibratsioone. Mehed panevad tähele ja see teeb haiget teie katsele võrgutada. Vältimiseks leiate rohkem potentsiaalseid pöördeid siin .\nSamamoodi ei tohiks teie esimest kohtingut seada kohta, kus tunnete end ebamugavalt. See tapab kõik võimalused oma meest võrgutada.\nPüsige kuskil, kus tunnete end mõnusalt ja kumbki ei tunne end nii, nagu oleksite üle- või alajalatsenud. Näiteks kohvipood on esmakordseks kohtinguks üsna tavaline ja pingevaba koht ning võib olla palju võrgutav kui kinnine, ülehinnatud restoran. Te teate mõlemad, kuidas riietuda, ja käitumise osas on vähe ootusi.\n16. Usaldus on võti\nKõigil pole kindlustunnet, mis on läbi katuse, kuid enesekindlus on üks asi, mis on üldiselt atraktiivne ja võrgutav nii uute inimeste jaoks, kellega proovite ühenduse luua, kui ka olemasoleva partneriga. Isegi kui teie stardijoon pole nii sujuv või te pole parim tantsija, võib enesekindluse näitus lüngad täita ja pingutused üldiselt tõhusaks muuta.\nÄrge unustage seda võltsida, kuni olete seda valmis teinud. Ärge keskenduge võimalikele vigadele. Selle asemel naeratage ja lükake edasi. Ta ei märka isegi teie viga, kui suudate enesekindlust hõlpsalt kasutada. Tavaliselt näete end enesekindlamalt võrgutavana, kui panete enesekindlaid õhku.\n17. Andke talle hingamistuba\nIsegi kui mees tunneb teie vastu huvi, ei taha ta tähelepanu uinutada. Õppige lugema näpunäiteid, nagu pilk ringi, fidging või vestlusest väljumine. See ei tähenda, et ta pole teiesse sattunud, kuid võib-olla proovib ta veeta piisavalt aega koos kõigi toas viibijatega või lihtsalt aega oma mõtete kogumiseks.\n18. Mähi see üles\nPeamine strateegia, mida õppida võrgutades välja mõtlema, on see, et alati on parem jätta ta rohkem soovima. Kui tundub, et vestlus läheb sujuvalt, võib olla aeg oma jook kätte korjata ja tüdrukutega teisel pool tuba lõbutseda. Ära ole selle suhtes ebaviisakas. Võite vahetada kontaktteavet, kuid andke talle teada, et teised inimesed tahavad teid viisil, mis paneb teda tahtma leida põhjuseid, miks teid üksi viia.\nTe ei pea kõiki neid näpunäiteid iga kord järgima, vaid pidage neid meeles, kui proovite uut meessõpra võluda või oma suhetes leeke tõmmata.


Pisike ja Pisut Segi: Lahkame hommikusööke vol5 - munahommik\nOi, ostavad ja söövad küll! Mul on mitu tuttavat, kes räägivad, et "krõbud" on hommikul piimaga lastel "must have". Minu meelest räigelt magusad, pigem juba mõni asjalik müsli.\nKaubanduse müslide suhkrusisaldus on igapäevaseks söömiseks ka täitsa ulme suures osas, aga need krõbinad piimaga on sama hea kui suhkrusai suhkrupiimaga. Inimesed ilmselgelt ei mõtle, mida nad söövad ja mida lastele söödavad...\nmutukamoos ütles ...\nNii, mitte, et ma propageeriks krõbinate söötmist... Aga kui on röstimata müsli kuivatatud puuviljade ja pähklitega ja pakil peal kirjas, et ei ole lisatud suhkrut - siis ju on suht ok? Või on mul midagi kahe silma vahele jäänud.\nEi, siis muidugi pole lisatud suhkrut, kui seda kirjas pole :) Ja ikka on ok. Röstimata kujul mulle puhtsubjektiivselt ei maitseks - ma isegi oma kaerahelbeta seemne-pähkisegu röstin ja siinsamas on üks röstitud müsli retsept, ka täitsa suhkruga, aga iga asi pole ka iga päev söömiseks. Seepärast äkki olen igasugu krõbedaid ja magusaid müslilisi sattunud aeg-ajalt käes keerutama ja lugema.\nSuhkur, suhkur, suhkur on suhkur on suhkur, AGA toitumisega on nii, et kõige narrim on menüüd mitte muuta ja asendada mõni asi küsitavalt tervislikumaga (nt valge suhkur toorsuhkruga, nisujahu gluteenivabaga) ja loota suurt efekti tervisele, kaalule vms. Tegelikult on ikka hoopis vastupidi, et menüü peaks olema valdava osa ajast ja vähemalt põhisöögikordade osas (meil hommik ja õhtu) kehasõbralik ja siis pole igasugusest aeg-ajalt patustamisest üldse midagi hullu, kuni seda suudetakse kontrollida.


Hestia Hotel Kentmanni on 4* hotell eksklusiivsel kesklinna tänaval, mida ääristavad šikid linnakodud, butiigid, restoranid ning USA saatkond.1970ndatel kohtuks ehitatud maja on renoveeritud hotelliks. Hotell pakub luksust ja vaikust südalinnas. Külaliste käsutuses on väike spaa, Kentmanni tänava vaatega toad on prantsuse rõdudega ning pea igast viimase korruse toast pääseb kas privaatsele rõdule või eksklusiivsele terrassile.\nHotell on armastatud ärireisijate, paaride ja perede poolt.\nHotellis on 92 hubaselt sisustatud, ruumikat ja avara planeeringuga numbrituba. Toad on ka heaks ja rahulikuks töökeskkonnaks. Igas toas on kirjutuslaud ning valgust saab reguleerida täisvalgusest maheda meeleoluvalguseni. Öövalgus vannitoas süttib automaatselt ning kõik tuled saab kustutada ka voodis olles. Allergikutele ja erivajadustega inimestele on eraldi toad. Toa hinnas sisaldub külluslik hommikusöök ning kiire wifi.\nRegistreeri sisse kell 14.00 ja palun loovuta tuba hiljemalt kell 12.00.\nDeluxe- tuba mullivanniga\nSpaa & Fitness\nVäike, aga õdus spaa on ainult hotelli külaliste kasutuses iga päev kell 7-22. Selles vaikuse- ja rahuoaasis saavad külalised lõõgastuda soojendusega lamamistoolides, jacuzzis, auru- või leilisaunas või lihtsat puhata pärast pikka lendu või tööpäeva.\nRestoran on avatud ainult eriüritusteks!\nMeie toitudele annavad iseloomu Euroopa ja Araabia köögid. Maitsed on lihtsad, aga elegantsed, arusaadavad, ent komplekssed. Armastame ühtviisi nii lihasööjaid kui veganeid. Meie toidud on loodud rõõmustama teie meeli.\nHotelli väga kaasaegses seminariruumis mahub U-kujuliselt paigutatud laudade taha omavahel mõtteid vahetama 10 inimest. 25 ruutmeetri suurune seminariruum võib täita ka privaatse söögisaali rolli, kui on soov ainult oma kolleegide või pere ja sõpradega hommiku-, lõuna- või õhtusööki nautida.\nSeminaripakkumised Küsi pakkumist Loe lisa\nPöörame erilist tähelepanu ka meie väikestele külalistele, et puhkus lastega oleks täiuslik.\nHotelli valvega garaažis on 4 parkimiskohta ja 1 invakoht. Parkimistasu on 25 €/öö. Garaaži pääsemiseks palun pöörduda hotelli vastuvõttu. Garaažis on samuti 2 elektriauto laadimispunkti. Elektriauto laadimine on hotelli külalisele tasuta. Tasuda tuleb vaid parkimise eest.\nKentmanni tänaval parkimine asub südalinna tsoonis, kus esimesed 15 min on parkimiskella alusel tasuta ning edasi maksab parkimine 4,8 €/h ehk 0,08 €/min.\nHotelli külalisel on võimalik oma telefoni alla laadida tasuta app nimega Autlo, millega saab linna parkimise eest tasuda pangakaardiga.\nKaugus vanalinnast – 10 minutit kõndida\nKaugus sadamast – 4,3 km\nKaugus rongijaamast – 4,0 km\nKaugus lennujaamast – 3,7 km\nKaugus bussijaamast – 1,4 km


Investeerimisettevõtte Altcoin, NFT, Web3 ja Metaverse ennustused! – sbsauto\nAnasayfaKrüptoraha UudisedInvesteerimisettevõtte Altcoin, NFT, Web3 ja Metaverse ennustused!\nPaul Veradittakit, üks Pantera Capitali investoritest, on avaldanud oma NFT, Web3 ja metaverse aruande altcoini turu 2022. aasta väljavaadete kohta. Aruande pealkirjad Kriptokoin.com koostatud meie lugejatele.\nTeise astme altcoini projektid ja rullid\nVeradittakiti sõnul toimub 2022. aastal kogu tegevus teise astme altcoini projektidega. Layer-2 Blockchains on 2021. aastal tohutult kasvanud ja Pantera investor peab neid Ethereumi skaleeritavuse jaoks oluliseks. Osa artiklist sisaldab järgmist:\nKuna krüptode levik kasvab jätkuvalt, süveneb Ethereumi võrgu ülekoormus, mis süvendab probleeme latentsuse ja tasudega. Koondfailid on Ethereumi kasvu säilitamiseks kriitilise tähtsusega, tagades andmetöötluse infrastruktuuri suure skaleeritavuse, võimaldades kasutajatel suhelda dAppidega, mille kasutatavuse suhtes on sarnased või paremad ootused nagu traditsiooniliste veebirakenduste puhul.\nEthereum ja Bitcoin\nSee kategooria viitab esimese kihi plokiahelate või niinimetatud Ethereumi tapjate sõjale. Pantera investor on avalikult kaldu eelkõige ühe poole:\nHiljutised tegevused Solana kogukonnas, sealhulgas detsentraliseeritud sotsiaalmeedia käivitamine ja mängude tohutu rahastamine, näitavad, et ökosüsteem kasvab järgmisel aastal tohutult.\nVeel üks suund, mida Veradittakit mainib, on sillad, mis “võimaldavad koostalitlusvõimet väga erinevate võrkude vahel”. Ta arvab, et need kiirendavad mitte-Ethereumi ökosüsteemide kasvu:\nÜldiselt suurendab ahelatevahelise infrastruktuuri täiustamine kiirust, millega alternatiivsed esimese kihi plokiahelad saavutavad tõmbejõudu, ja soodustab tõeliselt jõulise mitmekanalilise krüptoökosüsteemi arengut.\nWeb3-s ja NFT-s\nSee teema on seotud eelmisega. Kuid Pantera investor satub millessegi väga huvitavasse:\n2022. aastal näeme rohkem projekte, mis laiendavad ahelasisese omandi ulatust, andes kasutajatele täieliku ja funktsionaalse kontrolli oma identiteedi ja digitaalmaailmas kohaloleku üle. Üks on kindel, maailm vajab kõigi teenuste jaoks ühtset sisselogimist. Keegi ei saa eemaldada, kui palju paroole peame meeles pidama. See on tõeline probleem.\nVeradittakit arvab, et NFT-de populaarsus kasvab ka järgmisel aastal tohutult, ja täpsustab:\n2022. aasta NFT projektid näitavad kasutusjuhtude oluliselt suuremat mitmekesisust ja seadistavad ümber digitaalse meediaga suhtlemise ja omandiõiguse laiemalt mõtlemise.\nAltcoin ennustused Investeerimisettevõtte Metaverse NFT Web3\nÖnceki yazıHiiglasliku panga kullaprognoos, mis ütleb: “Osta”!\nSonraki yazı Bitcoin, Solana, LUNA, DOGE ja AVAX Hinnaennustus!


Eesti idufirma Katana kaasas Euroopa tuntuima riskikapitalifondi Atomico juhtimisel kopsaka summa raha - DigiPRO\nTootmisettevõtete äritarkvara arendav idufirma Katana eesotsas Kristjan Vilosiuse, Hannes Kerti ja Priit Kaasikuga kaasas riskikapitalifondi Atomico juhtimisel 9,25 miljonit eurot. Investeering suunatakse tootearendusse ja meeskonna kasvatamisse.\n“Meeskonna suurendamine on kindlasti kõige olulisemaid komponente ja seda nii Eestis kui ka väljaspool. Lisaks tootearendusele ja meeskonna kasvatamisele suuname raha ka turundusse,” kinnitas Katana tegevjuht Kristjan Vilosius DigiRPO-le.\nTäna palgatakse inimesi Eestis ja Põhja-Ameerikas, aga ilmselt juba aasta teises pooles suunatakse pilgud ka Austraalia poole. Ettevõttes töötab praegu natuke üle neljakümne inimese, neist veidi üle kolmekümne Eesti, ülejäänud Kanadas ja Põhja-Ameerikas.\nMärksõnad: Atomico, Katana MRP, Kristjan Vilosius\nÜllatav edetabel: Eesti idufirmade A-vooru raharekordid


0maloomingupäev 2012 - Lasnamäe Muusikakool\nEesti muusika muutumises viis järgmist aastakümmet\nToon teile rõõmusõnumeid Lasnamäelt, kus 17. novembril toimus juba kaheteistkümnes rahvusvaheline Muusikakoolide omaloomingupäev. Just „päev“ on õige sõna selle konkursi kirjeldamiseks, sest muusikat jätkus hommikust õhtuni. Lasnamäe Muusikakoolis toimunud üritus koosnes kolmest osast: osalejad said foto järgi improviseerida või kujundada heli videoklipile, kuid kõrgemaid emotsioone tõi just esimene osa, mis koosnes noorte heliloomingust. Entusiastlikke noori hindasid ja neist parimaid auhindasid Kristo Matson, Riine Pajusaar, Malle Maltis ja Matis Leima.\nOlen ise korduvalt osalenud nimetatud konkursil, korra olnud ka žüriiliige, seega olen kursis noorema vanusegrupi ehk umbes 8- kuni 11-aastaste heliloojate võimetega. Sel aastal olid nad aga uskumatud. Näiteks kümneaastane Nikita Fatejev Tallinna Muusikakoolist, kes kirjutas oma esimese teose alles sellel kevadel, tuli konkursile ekspressiivse „Tantsuga“. Küllaltki pikka valsilikku teost iseloomustavad emotsionaalsus ja vähese muusikalise materjali oskuslik arendamine. Kusagil ei kohanud suvalisust, mida tuli ette vabaimprovisatsioonis, kus oluliseks piirajaks oli esitajate tehniline tase. Kuid Fatejev ei olnud noorema grupi särav täht, vaid osake ühtlaselt kõrgest tasemest. Seda tõestab asjaolu, et igal žüriiliikmel oli siin erinev võitjasoosik. Teiste seas paistis silma klaveripalas „Õudusfilm“ väga huvitavaid harmooniaid kasutanud lasnamäelane Ivan Telkov, kuid parimaks nimetati hoopis teine lasnamäelane, Marii Ellen Vainu ja tema emotsionaalne „Printsessi teema filmist „Kurb printsess““. Need nimed tasub meelde jätta, ehk kujundavad just nemad eesti muusika järgmist poolt sajandit. Vähemalt niipalju, kui ma erinevatelt osalejatelt küsisin, soovivad kõik kasvõi hobikorras ka tulevikus muusikat luua. Teine päeva nael oli vanema vanusegrupi laululooming. Eelkõige peitus nende väärtus tekstis. Üldistavalt võib öelda, et 12-18-aastaste elu on rõõmus ja nende ellusuhtumine positiivne. Näiteks tooks ühe rea Adena Antoni patriootilisest laulust „Kodumaale mõeldes“: „Üks on kindel, siin on tore, kodust lahkuma miks peaks?“ Kuid erandina paistis mulle kõige üllatavamalt silma 13-aastane Agatha Dooni Murro Võhmast ja tema „Nimeta“, mis algab sõnadega „ma olen tühi, just nagu taevas on vahel, ma olen uneta kõik pimedad ööd. Ma olen igavik, ma ei vajagi und, ja nii olen nimeta, nagu kivike teel.“ 13-aastaselt selline tekst – lihtsalt geniaalne. Koos Kristiina Kahuga Viljandi Muusikakoolist, kes kirjutas romantilise ja tundeküllase „Tähistaeva“, valiti Agatha vanema grupi parimaks laululoojaks.\nVoor, mida oli äärmiselt huvitav kuulata ja kus ilmselt oli huvitav ka osaleda, oli kahtlemata videoklippidele heli kujundamine. Samaaegselt ekraanil näidatavale 2-3-minuti pikkusele videole sobiva helitausta mängimine pole samas kindlasti lastele kõige lihtsam tegevus. Matis Leima ja Malle Maltise valitud lõikudest olid populaarseimad animatsioon „Pahad kotkapojad“ ja looduskaadritest koosnev „Virmalised“. Neist esimest helindas ka vooru parimaks tunnistatud kitarrikvartett Kuusalu Kunstide Koolist. Neli rõõmsameelset tüdrukut olid ühed parimad, kes üritasid edukalt imiteerida filmitegelaste tehtud helisid ega piirdunud üksnes meeleolu tekitamisega. Vooru head taset iseloomustab asjaolu, et kokku sai premeeritud koguni neli helirea loojat: lisaks nooremate peapreemia laureaatidest kitarristidele veel Raivo Kasepõld (Võhma MK), Andres Liiver ja peapreemia saanud Grete Labunski (mõlemad Lasnamäe MK). Väga huvitavasse kõlamaailma viis meid Polina Volk Tallinna muusikakoolist.\nŽüriiliikme Malle Maltise sõnul said lapsed sellise keerulise ülesandega üllatavalt hästi hakkama ning eriti rõhutas ta, et klippidele loodud muusikat oleks olnud huvitav kuulata ka täiesti iseseisvate teostena.\nKonkursi peakorraldaja, klaveriõpetaja Tiina Vurma kurtis sel aastal vähese huvi üle konkursi vastu: osalevaid õppeasutusi oli vaid üheksa, nende seas üks Soomest. Kuid tähtsam on tase, mis oli sel korral selgelt kõrgem kui eelmistel aastatel. Seega, tulevikus on heliloojaid, kes kirjutavad, tulevikus on muusikat, mida kuulata. See oligi rõõmusõnum, mida tahtsin kultuurisõpradeni tuua.\nPärtel Toompere, teoreetikuhakatis Otsa koolist


Postitaja: World Challenge august 02, 2013\nKes on need tõelised paharetid tänapäeva jumalakojas? See pole mitte Eelija kogukond, kes ohkab ja nutab koguduse jõledate tegude pärast. Need pole mitte need, kes paljastavad patu ja tunnistavad religioossete juhtide kurjade tegude vastu ja nende vastu, kes Siionis lõdvalt elavad. Ei. Kõik lahknevused on tingitud kompromissidest. Kõik jamad koguduses on tingitud Issanda käskude hülgamisest ja neist taganemisest. „Sest kus on kadedust ja riiakust, seal on kärsitust ja igasuguseid halbu tegusid.“ (Jaakobuse 3:16).\nPaulus hoiatab meid vendade eest, kes „tekitavad lõhesid“ ja kellest tuleb eemale hoida (Ro.16:17). Kuid kes olid need, kes „tekitasid lõhesid ja pahandusi õpetuse vastu“? Need polnud keegi muu kui enesekesksed ja tagasilangenud kujud, kes „teenisid vaid oma kõhtu“ (Ro.16:18). See tõestab, et lõhenemised on tingitud uhkete, ülbete ja enese huvide eest väljas olevate isikute poolt. Paulus ütles: „nad petavad libedate sõnade ja ilukõnedega lihtsameelsete südameid.“ (Ro.16:18). Need, kes suhtuvad vabalt patu küsimustesse, vaadates mööda kurjadest tegudest ja ühtsusest, ongi lõhede tekitajad. Kuid tõelist Kristuse ihu pole kunagi saadud ega saada ka tulevikus lõhestada. Need, kes elavad pühas liidus Kristusega, on juba ka omavahel ühendatud. Kuid patt on see, mis lahutab!\nPaulus ja Siilas toodi Filipi linna võimukandjate ette, olles süüdistatud „segaduse tekitamises“ (Ap.16:20). Tänu väidetavale jamale, mida nad väidetavalt põhjustasid, peksti nad läbi ja visati vangikongi. Mis see nii ütlemata kirjeldamatu segadus ja jama siis oli? Paulus ja Siilas olid ajanud ühe orjatari seest välja lausuja vaimu, kes „tõi oma isandatele palju kasu ennustamisega“ ja „kui nüüd orjatari isandad nägid, et nende kasulootus on kustunud, haarasid nad Pauluse ja Siilase ning vedasid nad turule ülemate juurde.“ (Ap.16:16, 19).\nNiipea kui kellegi huvid saavad rikutud, tõuseb koheselt kisa: „Tüli tegijad! Lahkmeel! Oht ühtsusele!“ Paulus ja Siilas paljastasid religioosse väljapressimise ja deemonliku pettuse, mis kõik toimusid religiooni sildi all. See oli vägagi kasumlik skeem teatud valitud seltskonnale, kes teadis, kuidas heausklikke rahvahulki alt vedada. Kuid mis tõstatas selle kisa: „Lahkmeel!“? Puhastuse ärkamine. Need, kes süüdistasid Paulust ja Siilast erimeelsuste külvamises, omasid teisi motiive, keeldudes meeleparandusest ja pühaduses käimisest.\nJumal, anna meile rohkem Iisraeli „paharette“, kes ei karda tõusta religioosse silmakirjalikkuse ja sõnakuulmatuse vastu!


Kreeka, Ateena - omal käel reisimine (jaanuaris)\n10. veebr 2017 16:25\nKõik, kes on käinud Ateenas jaanuaris, palun jagage kogemusi ja muljeid.\nSõbranna tuli reisilt tagasi ja ei olnud eriti vaimustuses - palju hulkuvaid koeri ja kahtlaseid tüüpe ringi luuramas (ka narkomaane võib päevasel ajal kohata), hinnad kõrged (ka tavalises toidupoes).\nKuna plaanisin minna tütrega kahekesi + koer, siis nüüd jäin mõtlema, kas Ateena on ikka turvaline koht, kuhu lapsega minna.\nKas jaanuari alguses on seal väga külm või mõnus kevadine ilm?\n10. veebr 2017 18:28\nJaanuari ilma kohta: http://m.accuweather.com/en/gr/athens/182536/january-weather/182536?monyr=1/1/2017 (saad eelmiseid aastaid ka vaadata). Ise olen käinud novembri alguses ja aprilli lõpus ja paras grillbroileri tunne oli.\nEks Ateenas ole kahtlasemaid rajoone ikka, aga meie Lasnagorodi ja Kopli tipu pärast ei saa ju tervet Tallinnat ohtlikuks pidada. Kesklinnas ja vanalinnas ei saa mitte midagi halba juhtuda, kui just pikanäpupoisse õrritama ei hakka. Õnneks kõik mis vähegi vaatamist väärt on kesklinnas koos ja ei olegi vaja äärelinna hulkuma minna. Hinnad jah tsipa kõrgemad (puuviljad välja arvatud), aga selle pärast reisi ära jätta küll ei maksa.\nAteena on minu lemmiklinn, piisavalt avar ja puhas ja vaadata palju. Kindlasti kindlasti jalutage ümber Akropolise ja Likavitou mäe otsa (kuigi nemad kutsuvad seda künkaks). Vältige Pedion Aeros parki ja Omonia väljakust lääne poole minnes vahetänavaid. Nautige!\n10. veebr 2017 18:49\nMa olin Ateenas 2014.a jaanuaris. Oli mõnusalt soe ja päikseline - koosolekute vahepeal võtsime kleidi väel päikest ja niisama linnas ringi liikudes piisas kergest jakist. Muidugi aastate lõikes võib ilm erinev olla, aga üldiselt oli tore ilm (ühel päeval küll paar tundi sadas).\nMa olen Ateena kohta kuulnud erinevaid arvamusi enne, kui sinna läksin. Kuivõrd plaanisin jääda sinna pärast koosolekuid ka, siis uurisin tuttavatelt muljeid Ateena kohta. Päris paljud olid skeptilised, et selline kahtlane koht ja mul pole mõtet sinna kauemaks jääda.\nOtsustasin siiski jääda ja pean tunnistama, et mulle see linn täitsa meeldis. Käisin hiljem kevadel ka uuesti ning samuti jäin nädalavahetuseks.\nMina ennast seal ohustatuna kordagi ei tundnud, kuigi liikusin ringi valdavalt üksinda, k.a. õhtuti õhtust sööma minnes, ning olin siis alla 30.a blond naisterahvas.\nInimesed tundusid sõbralikud, midagi ohtlikku ei näinud. Hinnad minu meelest olid enam-vähem nagu Eestis, igal juhul odavamad kui Lääne-Euroopas. Peatusin küllaltki kesklinnas boutique hotellis, hinnaks 40 eur/öö. Ringi liikusin ainult jala. Toit on hea. Linn ise tõepoolest pole just puhtuse etalon, pigem selline Lõuna-Euroopa / Lähis-Ida-stiilis segadus.\nNii et minule isiklikult meeldis. Ei saa öelda, et mu lemmiklinn ja kuivõrd olen seal peamisi vaatamisväärsusi ära näinud, siis niisama tagasi ei ole vaja minna - aga nt kui peaks vajadus tekkima, siis kindlasti pikendaksin viibimist ja kolaks niisama ringi, sööks head toitu ja lihtsalt oleks.