"Radim od kuće, a pare mi samo nestaju, mislila sam uštedeću, ali trošim više nego pre"\nŽene iz Srbije o tome kako je pandemija uticala na kućni budžet\nPandemija korona virusa promenila je naše života iz svih uglova, a njen uticaj na kućni budžet bio je neizbežan. Sećate se sigurno gužvi u prodavnicama hrane s početka zdravstvene krize. A koliko je zapravo korona uticala na naše osnovne troškove – u šta ishrana svakako spada, pitali smo žene iz Srbije.\nZbog pandemije mnogi i dalje rade od kuće, i mnogi su i pomislili da će zbog promene radnog prostora trošiti manje. Ne putuju, ne jedu na poslu, manje se ide kod frizera, ne plaća se parking, taksi… Međutim, stvarnost ih je demantovala.\n“Nijedan dan ne prođe bez rekreativnog šopinga”\n“U mesecima rada od kuće, pored osećaja da vreme strahovito brzo prolazi, činjenica je i da pare lete. Najviše novca trošim u obližnjem supermarketu, u kome završavam baš svaku večernju šetnju. Takav ‘rekreativni šoping’, u kome samo prislonite karticu mora da bude poguban jer kupujem i šta treba i šta ne, ali uglavnom hranu. Po principu, šta je ovo, to nisam probala, pa u korpu… Da ne govorim o obližnjoj prodavnici kozmetike u kojoj, takođe, ostavljam taj prislonjeni novac. Svesna sam da kupujem na nervnoj bazi, ali opet kupujem. To su one male radosti koje prazne budžet brzinom zvuka. Tako da o uštedi nema ni govora! Sreća je što sam alergična na dozvoljeni minus, pa imam tu kočnicu u potrošnji”, kaže nam Snežana iz Beograda, koja živi sa surpugom, pa nam otkriva na šta najviše troši para:\n“Najviše novca trošim na sveže voće i povrće, kao i na sirove bademe i lešnike. Ustanovila sam da u većoj potrošnji najveću ulogu igra moj sve skuplji porok. Kod kuće nemam ograničenja, pa pušim više nego u kancelariji, gde je to ograničenje normalno. Ovaj paradoks u mojoj kupovini je smešan. Kao brinem o zdravlju, a onda zapalim cigaretu. Ali tako je”.\n“Trošili smo kao ludi na početku, i dalje najviše para dajemo na hranu”\n“Na samom početku pandemije, kada još nismo znali šta i kako, posebno dok je trajalo vanredno stanje, trošili smo kao blesavi. Pravile su se zalihe hrane, sredstava za higijenu, lekova i suplemenata, ali i cigareta. Nismo ni pomišljali da treba kupovati nešto drugo, a upravljanje kućnim budžetom je potpuno bilo van kontrole.\nSada smo, s obzirom na to da i suprug i ja radimo od kuće, čak u blagom plusu. Neki svakodnevni troškovi koji su uključivali prevoz, hranu i kafu na poslu, kao i oni povremeni – izlasci po kafićima i restoranima, u koje bismo odlazili sami ili sa prijateljima, pa onda i putovanja, odmori, vikendi, nestali su kao stavka koju treba planirati u kućnom budžetu. Preko leta smo se malo opustili, ali i dalje to nije bilo to, nismo imali značajan trošak.\nTakođe, neke stavke tipa frizera i kozmetičara su isto nestale iz planiranja. Dovoljno sam vešta da sve to mogu sama da uradim, jer prosto ne želim da se izlažem riziku iako mi sve to, moram priznati, jako nedostaje”, priča nam Katarina iz Beograda, pa kaže da i dalje na mesečnom nivou najviše novca daje na hranu i sredstva za higijenu.\n“Iako oboje volimo šoping, mada nismo šopingholičari, poslednjih meseci možemo na prste jedne ruke da nabrojimo šta smo kupovali, jer se uvek postavi pitanje: A gde ja to pa idem pa da mi treba?! Sve u svemu, nisam u nekoj panici što se novca tiče. Samo moram priznati da bih radije bila i u minusu, a da ova situacija prestane već jednom”.\n“Sve je poskupelo, kupujem isto, ali imam manje para”\n“Najviše kupujem hranu. Kada sam sama, manje trošim. A sada, dok mi je tu sin koji živi u inostranstvu, trošim znatno više na hranu. Inače, ja kuvam, jedem uglavnom povrće, pa kada spremam samo za sebe, to nije veliki izdatak”, kaže nam Marija iz Beograda.\nKako dodaje, kupuje gotovo isto kao pre epidemije, ali…\n“Sve je poskupelo, makar 30 odsto, a naše plate ostaju iste, što je strašno. Dakle, realno i nominalno imam manje novca”, ističe.\n“Trošimo 10.000 više mesečno”\n“U početku sam trošila više nego sad, izbegla sam paniku i svela sve na razumnu meru i potrošnju. Iako nisam upala u zamku da spremam, mesim i jedem više nego ranije, trošila sam jer sam pravila zalihe, najviše smrznutih proizvoda i mesa, kao i namirnica sa dužim rokom trajanja. Onako, kao kad se spremaju ratne rezerve”, kaže Minja iz Beograda, a mesečni trošak njene četvoročlane porodice iznosi 40.000 dinara.\n“Ranije smo trošili 10.000 manje”, dodaje.\n“Potrošačka korpa je poskupela, ali ipak trošimo manje nego pre”\n“Nabavke su nam na nedeljnom nivou, ne kuvam svakog dana, obavezno jedan obrok jedemo van kuće, kao i na pauzi na poslu, naručujemo ručak u proseku dva puta nedeljno”, otkriva Anđela iz Lazarevca, čija porodica nedeljno potroši oko 10.000 dinara.\nDodaje da su primanja nje i supruga pristojna, pa imaju privilegiju da ne moraju da štede.\n“Osetno je poskupela potrošačka korpa, to je evidentno. Ali sa druge strane, zbog ove situacije se znatno manje sedi po kafanama i restoranima, a to je značajna ušteda za kućni budžet. Mislim da zbog toga manje trošimo nego ranije”, poručuje Anđela koja ima dvoje dece.\n“Dve hiljade dinara dnevno dajem za hranu”\n“Na dnevnom nivou dajemo 2.000 dinara na kupovinu namirnica”, priča Kristina iz Paraćina, mama troje dece, od kojih je jedno beba, pa dodaje:\n“Uglavnom kupujem povrće, voće, maslinovo ulje. I moram da kažem da se prehrambene navike i troškovi moje porodice nisu promenili, isti su i pre i tokom epidemije”.\nKristina ističe da njena porodica nije pravila zalihe kada je hrana u pitanju.\n“Ako se količina od 2 litra 70-procentnog alkohola i 10 sapuna računa kao zaliha, onda jesmo pravili tu vrstu rezervi”, dodaje.\nTagovi :domaćinstvo, epidemija korona virusa, kućni budžet, potrošnja, trošenje, troškovi


Studija izvodljivosti za ceo "Južni tok" do kraja septembra\n02/09/2011 | 11:53\nZajednička studija izvodljivosti za projekat gasovoda “Južni tok” trebalo bi da bude završena do kraja septembra, a do izgradnje gasovoda bi moglo doći početkom 2013. godine, izjavio je generalni direktor “Srbijagasa” Dušan Bajatović.\n“Kada bude završena ta integrisana studija će predstavljati korak napred u donošenju konačne investicione odluke i u otpočinjanju radova na izgradnji gasovoda. Rokovi se za sada poštuju, što znači da bi izgradnja mogla početi od 2013.”, rekao je Bajatović u intervjuu za časopis “Kord”.\nOn je podsetio da je “Gasprom” u junu prikupio sve pojedinačne studije izvodljivosti koje se sada integrišu u jedinstveni dokument za celokupan projekat “Južni tok”.\n“Srbija zauzima značajno mesto u tom projektu. Naša kompanija se oseća apsolutno bezbednom u tom projektu i nestrpljivo očekuje da počne izgradnja,” rekao je Bajatović, odgovaraući na pitanje da li bi uloga “Srbijagasa” kao lidera u tom projektu u regionu mogla biti izmenjena.\nPozicija “Srbijagasa” je kako je podsetio regulisana sporazumima sa “Gaspromom” i međuvladiniom sporazumom između Srbije i Ruske Federacije.\nSrbija će izgradnjom “Južnog toka”, kako je naglasio, dobiti nov izvor isporuka gasa, unaprediće svoju energetsku bezbednost, a biće smanjeni i troškovi transporta gasa u poređenju sa sumom koju naša zemlja sada plaća za tranzit gasa preko Mađarske.\nSrbija će takođe izgradnjom skladišnih kapaciteta za potrebe “Južnog toka” postati regionalni centar koji će ojačati i geostratešku poziciju zemlje, istakao je Bajatović.\nOn je ukazao da će srpske državne institucije, ministarstva i lokalne vlade biti uključeni u projekat i da će kompanija “Južni tok” imati oko 500 zaposlenih, a da će na izgradnji gasovoda raditi nekoliko desetina hiljada radnika. U izgradnji će učestvovati i srpske kompanije koje će obezbeđivati operativnu i logističku podršku, kazao je in i podsetio da će tranzitni kapacitet “Južnog toka” kroz Srbiju iznositi do 41 milijardu kubnih metara gasa godišnje.\nIz Srbije će gas biti transportovan u Bosnu i Hercegovinu, Hrvatsku, Mađarsku, Sloveniju, Italiju, Francusku, Austriju i Nemačku, naveo je direktor “Srbijagasa”.\nKada je reč o “Srbijagasu”, realizacijom projekta “Južni tok” to preduzeće će postati jedna od najvećih kompanija za transport gasa u Evropi i jedan od najvećih vlasnika gasnog skladišta u jugoistočnoj Evropi, zaključio je Bajatović.\nOdgovarajući na pitanje kada očekuje da Evropska unija dodeli “Južnom toku” status evropskog prioriteta, Bajatović je odgovorio da to ne smatra problemom. EU je, kako je rekao, već sada potpuno saglasna da je taj projekat neophodan.\nOn je podsetio da Nemačka, Francuska i Italija i još nekoliko zemalja, učestvuju u tom projektu i da su te zemlje glavne članice EU.\n“Ukoliko i postoje određene dileme, one će biti razrešene uporedo sa priprema projektne dokumentacije ove i sledeće godine”, zaključio je generalni direktor “Srbijagasa”.\ndušan bajatović/južni tok/Srbija\nOsnovan katastar nepokretnosti za područje opštine Bečej


KAD JE TEŠKO - MICIĆ Vasa trojkom odveo Efes u finale - Srpskainfo\nKošarkaši Anadolu Efesa prvi su finalisti Fajnal fora Evrolige u Beogradu, pošto su trojkom Vasilija Micića u posljednjoj sekundi pobijedili Olimpijakos 77:74.\nPrve dvije četvrtine bile su gotovo identične. Bolji početak Olimpijakosa, u oba perioda otišli su na +7. A onda kreće serija Efesa za preokret. Ali finiš u obe četvrtine bio je bolji za Pirejce, koji su obje četvrtine završavali vođstvom.\nIpak, treća četvrtina po svemu je bila drugačija. Efes je zategao odbranu, proradio je šut za tri poena. Dvije trojke je pogodio Ilajdža Brajant, a Vasa Micić drugom trojkom na meču odveo je turski tim do +11 – 62:51. Međutim, Olimpijakos je uspeo da odbije taj nalet i serijom 12-4 uspeo da smanji na tri poena razlike pred odlučujućih 10 minuta.\nNa tom talasu Olimpijakos se potpuno primakao u četvrtoj četvrtini. Prvo na -1 70:69. Potom je Efes pred poslednji minut poveo 74:70, ali je Olimpijakos uspio da postigne četiri vezana poena i dođe do izjednačenja 19.5 sekundi do kraja. Poslednji napad imao je Efes, a Olimpijakos je rešio da brani. Velika greška, jer je lopta došla do Vasilija Micića koji ju je držao do samog kraja, kreirao poziciju i pogodio trojku u poslednjoj sekundi za pobedu 77:74.\nKošarka EfesF4fajnal forVasilije Micić\nMicić o Efesu: Bili smo u rasulu, sada smo kao porodica (VIDEO)\nVELIKO PRIZNANJE Micić MVP kola u Evroligi\nOD MICIĆA SVE ZAVISI Šampion Evrope mijenja tim\nLOŠE VIJESTI Micić u bolovima napustio teren (VIDEO)\nVELIKI USPJEH Orlovi na "fajnal foru" WABA lige\nDEFINITIVNO Beograd domaćin fajnal fora Evrolige\nMICIĆ IDE U NBA Jokić želi da dovede reprezentativca Srbije\nReprezentativac BiH u Realu: Još dva igrača pojačavaju Madriđane\nBOMBA POTRESLA NBA Denver pravi šampionski transfer\nTAKO SE POŠTUJE TRENER Real donio odluku o Lasu\nIGRA SE Delegat ubijedio Belgijance\nNOVI IZAZOV Simanić potpisao u Srbiji\nFIBA POTVRDILA TERMIN Čeka se odluka Belgijanaca\nNE ŽELE NASTAVAK Belgijanci traže pobjedu službenim rezultatom\nSRAMOTA Zbog slabe rasvjete meč u Nišu odgođen\nPREOKRET Reprezentativac Srbije napušta Španiju


Travnik/ Iako Je Posjeta Pijaci Danas Slabija, štandovi S Mesom „rasturili“! - Travnik\nNove mjere, niske temperature i manjak novca u džepu, rezultirali su i danas slabom posjetom na Zelenoj pijaci u Travniku, piše travnik.ba\nDo kupaca je to gdje će i šta kupiti ali prodavačima nije jednostavno. Veliki trud je uložen u proizvode koje satima na hladnoći prodaju ovi ljudi. Nekada se kućama vrate punih gajbi a praznih ruku, jer “novo normalno” stanje je utjecalo na sve…


Odbojkašice Jahorine danas dočekuju Banjalučanke | Palelive.com\nPočetna Novosti Sport Odbojkašice Jahorine danas dočekuju Banjalučanke\nOdbojkašice Jahorine iz Pala danas startuju u novoj sezoni odbojkaške Premijer lige BiH. Prvi protivnik danas u 18.00 h (SPC Peki) su odbojkašice “BL Volley” iz Banjaluke.\nU prethodnom periodu naše odbojkašice su se naporno spremale. U okviru priprema učestvovale su na dva odbojkaška turnira u Baru i Makarskoj gdje su zauzele drugo i prvo mjesto.\nU najavi za utakmicu srednji bloker ekipe iz Pala Jelena Bakmaz je izjavila da je atmosfera u ekipi dobra i da očekuje od sebe i od svojih igračica dobru igru, a rezultati ne bi trebali izostati.\n“U novoj sezoni nam je cilj što bolji plasman u gornjem dijelu tabele. Pokušaćemo ući u play off za ligu prvaka i ostvariti što bolji rezultat, kao i u učešću u kupu RS i BiH. U prethodnom periodu smo učestvovali na dva međunarodna turnira: Galeb kup u Baru na kojem smo bili drugi i na Memorijalnom turniru u Makarskoj Kate Erceg na kojem smo bili prvi.\nŽelimo napraviti dobar uvod i atmosferu u prvoj utakmici, a za dalje mislim da imamo dovoljno iskustva i znanja da ostvarimo sve postavljene ciljeve”, izjavio je trener OK Jahorina Danilo Tadić.\nIz OK Jahorina pozivaju sve ljubitelje odbojke da podrže naše odbojkašice u nastojanju da uspješno otvore sezonu, prvi put pred svojom publikom u Palama. Ulaz za ovaj susret je slobodan.\nParovi: 1. kolo / odbojkašice\nJahorina – BL Volley\nH/E na Drini – Kakanj\nPrethodni članakMiljana Orašanin izdala prvu zbirku poezije\nNaredni članakSzDS za osnivanje Turističke organizacije Pale


Odakle zovem, Foto: Karver\n04.07.2015. 16:34h Ažurirano: 04.07.2015. 16:34h\nU okviru festivala “Odakle zovem” večeras u 20 sati ispred knjižare Karver predstaviće se tri autora iz Turske - Osman Ćeviksoj, Ridvan Džanim i Mehmet Džan Doan. Moderator će biti dr Džihan Ozdemir, inače direktor Yunus Emre instituta iz Crne Gore. Prevoditeljka će biti Almira Suljević.\nPriču Osmana Ćeviksoja “Priča jednog doba” koju je prevela Ivana Japundžić, pročitaće glumac Mirko Vlahović, a stihove Džana Doana i Ridvana Džanima, koje će večeras podgorička publika moći da čuje prevela je Almira Suljević, saopšteno je na konferenciji za novinare povodom gostovanja tri pisca na festival “Odakle zovem”.\nProf. dr Džihan Ozdemir istakao je da je srećan što Institit sarađuje sa knjižarom Karver i naglasio je da se nada da je ovo samo početak saradnje.\n"U Podgorici smo već godinu dana prisutni kao kulturni centar. Trudili smo se da predstavimo tursku kulturu i cijenimo svaku priliku gdje možemo da se predstavimo. Nadam se da će se saradnja nastaviti. Zahvaljujući festivalu Odakle zovem, u Podgoricu smo doveli dva pjesnika i jednog pisca. Takođe, crnogorska publika je u prilici da upozna turske stvaraoce, a nadam se da će onda i crnogorski pisci otići u Tursku”, rekao je Ozdemir, direktor Yunus Emre instituta iz Crne Gore.\nOsman Ćeviksoj govorio je o trenutnoj turskoj književnoj sceni.\n"Književna scena u Turskoj dijeli se na nezavisne stvaraoce, postmoderniste i one koji pišu na tradicionalan način. Književni kritičari mene svrstavaju u moderne turske književnike, ali ne pišem tako da bih se svrstavao u neku od ovih kategorija. Osnivač sam društva evroazijskih pisaca "Bratsko pero" u kojeme se okupljaju različiti autori. Kada se vratim odavde u Tursku, želio bih da pišem i o Podgorici i Crnoj Gori. Vjerujem da će se kulturne veze naše dvije zemlje sve više razvijati”, istakao je Ćeviksoj.\nPjesnik Ridvan Džanim je na pitanje o tome koja je uloga književnosti u kulturnom pamćenju jednog naroda objasnio da je književnost veoma bitna i za mlađe generacije u Turskoj.\n"Jezik, priče, tradicija - sve to definiše naš kulturni identitet pa je bitno da se kulturno nasljeđe prenosi iz generacije u generaciju, usmenim ili pisanim putem. S druge strane, ono što se ovim putem prenosi ne bi trebalo da bude trivijalno, već da zadovolji visoke estetske kriterijume i da ima određenu književnu vrijednost. Dakle, književnost nam danas treba i kao sredstvo za prenošenje kulturnog nasljeđa i mora da nosi snažnu poruku”.\nPjesnik Mehmet Džan Doan govorio je o svojim uzorima u turskoj književnosti.\n“Kada govorim o najvećim turiskim piscima, mogu reći da je to Junus Emre, pjesnik iz Anadolije, i njegov savremenik Mevlana. Svi turski pisci crpe inspiraciju iz njegovih stihova. Posljednjih godina sve više se i na zapadu publikuju prevedena djela turskih pisaca, pa tako prikazujemo svoju zemlju i tradiciju širom svijeta. I zato je potrebno da pisci crpe inspiraciju i svog života, iz onoga što čuju i vide”, kazao je Mehmet Džan Doan.\nVečerašnji program je realizovan u saradnji sa Yunus Emre institutom iz Crne Gore.\nDanas je u 11 sati u Crnogorskom narodnom pozorišu pisac Teofil Pančić promovisao knjigu “39 dana juna” . Moderator programa bio je Marinko Vorgić.\n"39 dana juna” zbir je autorovih utisaka o posjeti Splitu, koji je nekada pripadao njegovoj domovini, a sada piscu taj grad pripada po jeziku, prijateljima, sjećanjima, izboru i novom definisanju. Riječ je najviše o putopisu sa nenametljivom, a vrlo uspješno ostvarenom namjerom da se vine u književnost, čak i kada podsjeti na elemente dnevne hronike.\nOd 21 sat na platou ispred knjižare Karver u okviru programa Gdje se voda spaja s drugom vodom, govoriće Barbara Korun, Duško Novaković, Mehmet Džan Doan i Ridvan Džanim. Moderatorka je glumica Varja Đukić.\nOdakle zovemknjižara KarverKarver\n18.04. 14:56 h\t4681


Bolje izgoreti nego izbledeti - XXZ Portal\n26.11.2018. - 12:09\n„Evo, upravo smo smo ušli na posed Nila Janga“, objašnjava mi vozač Meksikanac koji nas vozi od San Franciska do „Usamljenikovog“ ranča. Kamerman, tonmajstor, asistent i nezamenljivi Don Kent1 sede pored mene u mini-kombiju koji nam je Jangov menadžment obezbedio kako bismo došli da snimimo ovu reportažu za Huba-Hubu.2 I dobro je što nas je obavestio, jer osim jedne jadne stare oronule drvene ograde, ništa drugo ne ukazuje da smo ušli na privatni posed. Pre četrdeset pet minuta napustili smo brkati grad i vijugamo po obodu brda, kroz predivne šume četinara, kroz savršeno bukolički pejzaž. Tokom dvadeset minuta puta koji nam je preostao (posed Nila Janga je otprilike veličine manjeg francuskog departmana), u mislima mi se nižu sećanja na muzičara koga pažljivo pratim još od Vudstoka, festivala na kom se slušala blatnjava muzika, i to stojeći, dakle, nipošto sedeći. Festival kom ja, naravno, nisam prisustvovao, ali o kom smo svi opet i opet gledali film3 dok nas želja nije minula, da i ne pominjem trostruki album, koji smo toliko trošili da mu se brazde više nisu videle. Hendriksov „Star Spangled Banner“, „Santana“ u zanosu sa bubnjarskim solom Majka Šriva, „Kend hit“ i njihov ogromni medved od pevača, solaža od tri hiljade na sat Alvina Lija, Dženis Džoplin u orbiti, „Slaj end femili stoun“, koji bude sve prisutne, „Ded“, koji ih vraćaju u krevet, „Hu“, koji ubrizgavaju malo britanske nervoze, mirni „Kridens“, Džo Koker, koji igra poput one igračke sa okruglim dnom koja ne može da se prevrne, „Bend“ u punoj formi i, naravno, „CSN & Y“. Iliti „Krozbi, Stils, Neš i Jang“. Trebalo mi je vremena da zavolim „CSN & Y“, jer sam u isti mah bio oduševljen njihovim harmonijskim radom i kompozicijama, i užasno me je nervirala ležerna izletnička strana, preteča Horista, ovog kvarteta blaženo smirenih hipika, koja se odlikovala dirljivom čistotom. Ali istovremeno, „CSN & Y“ je bilo mesto ukrštanja puteva četvorice „gonza“ koji su ga činili. Tu se mogu naći tragovi, i to vrlo jasni, sjajnog i iskonskog „Bafalo Springfilda“, kao što se kasnije u njemu mogu uočiti primitivni tragovi, kalup, buduće grupe Stivena Stilsa pod imenom „Manasas“.\nDa budem iskren, od sve četvorice, zanimali su me samo Stils i Jang. Obojica zbog doprinosa „Bafalu“, a što se Janga tiče, zbog živog interesovanja koje su izazvala njegova prva dva solo albuma, naročito drugi. Bio sam opčinjen njegovim nazalnim i visokim glasom, krhkim i na ivici pucanja. A bilo je tu i nešto drugo, drugačije i neobjašnjivo čime je odisao, i što je jasno ukazivalo na to da on neće tu ostati, da je pre avanturista nego sedentarni muzičar, spreman da ostane da sedi na svojoj formuli kad je pronađe. Što se Krozbija i Neša tiče, iako su bili neosporno talentovani tekstopisci, nikad nisam uspeo da ih naročito zavolim. Dejvida Krozbija se sećam jedino po budućim nevoljama, kad se pretvorio u Mobi Dika usled preteranog konzumiranja alkohola i droga. Prilično zabavnim nevoljama, uostalom, pošto se vucarao okolo naoružan kao neki revolveraš, pucajući na sve što se kreće, uključujući i njegovog ličnog kapetana Ahaba, iliti federalnu policiju.\nAli vratimo se na Janga, kog sam se spremao da upoznam – sada me od njegove kuće deli samo nekih dvadesetak kilometara – dok vrši poslednje pripreme za album Trans, neku vrstu preteče tehna, za koji u najmanju ruku možemo reći da je ružno ostario. Godina je, dakle, 1980, i on već ima za sobom malu kolekciju klasika koje ponosno može da pusti svojim unucima. Posle serije besprekornih After the Gold Rush, Harvest, On the Beach, Zuma, Comes a Time, i naravno, Rust Never Sleeps, sada je avanturistički raspoložen. Možda se na trenutak umorio od sveg tog kantri roka, folk roka, pa makar bili i elektronski – šta ja znam – koje je, u godinama posle Grejama Parsonsa, podigao na potpuno novi nivo, više u skladu sa tim vremenom. Želja za zabavom, rekli bi, i za šetnjom predelima u kojim ga niko ne očekuje, što je, u umetničkom smislu, bio i ostao pravi znak mentalnog zdravlja. Rezultat: niz (vrlo) neujednačenih albuma, u kojima istražuje gorepomenuti tehno, rivajval rokabili, sintetički zvuk i slavljenički ritam i bluz. Da bi na kraju završio zvučnim šokom, dvotaktnom rasprskavajućom municijom, kakvi su albumi sa „Krejzi horsom“.\nDva ekstrema u spektru: nežan i osećajan pevač, i pregrandžovski metalac. Ovde ću uvesti digresiju da bih rekao kako mi iz tog perioda raznoraznih eksperimentisanja neće nedostajati pevač koliko ono što je taj pevač govorio u svojim savršenim pesmama kao što su „Old Man“, „The Needle and the Damage Done“, „Heart of Gold“ ili „Down the River“, da ne nabrajam ostale. Umetnost Nila Janga u tom periodu, da u nekoliko reči sažmem osećanja jedne generacije koja je počinjala da se gubi (da ne kažem izgubljenoj generaciji), jednostavno je čudesna. Naravno, prvenstveno se nameće čelični moral, pre upuštanja u uživanje u albumima kao što je Tonight’s the Night, nastalog posle smrti prouzrokovane overdoziranjem Denija Vitena, gitariste „Roketsa“, budućih „Krejzi horsa“. Daleko smo od hedonističkog slavljenja droge – heroina – u stilu „Stonsa“, droge koja zlokobno počinje da proređuje redove muzičara, isto kao što smo daleko od otrovnog romantizma „Velveta“, koji je sjajno pevao Lu Rid, pretvarajući se za tu priliku u putujućeg trgovca makom. Prijateljeva smrt je Nila Janga gurnula u potpuni očaj i, ako za njegovu muziku važi da ima katarzični efekat, to nije utisak koji se stiče u prvi mah. U njoj ima toliko patnje, i nečega tako iskonskog, patosa u čistom stanju, u izvornom smislu te reči, da slušaoca istog časa obuzima neverovatno saosećanje budeći u njemu gotovo materinski instinkt, što je utoliko iznenađujuće ako imamo u vidu da je autor tih redova u to vreme mladić nabijen testosteronom od jedva dvadesetak godina.\nOsećam kako baš to osećanje isplivava na površinu, dok se dvanaest godina kasnije, milju po milju približavam boravištu besmrtnog autora albuma Harvest i Rust Never Sleeps, to jest, zašto ne ponoviti, neverovatno nadarenog muzičara i sjajnog raznosača melodija. Pitam se sledeće: šta Nil Jang pokušava da pomeri tih osamdesetih godina igrajući „školice“ od jednog do drugog žanra? Da li ga njegov avanturistički temperament – jer treba ga imati da bi se moglo živeti usred šume – tera da istražuje zemljište koje ralo njegovog pluga još nije prevrnulo? Ili je reč o nečem još dubljem, rizičnijem, samodestruktivnijem, kao da je trebalo maljem polomiti kip podignut u deceniji koja je upravo protekla? O samodestrukciji koja ga, klasično, podjednako užasava i fascinira? Iako nisam – daleko od toga – stručnjak u oblasti dubinske psihologije, usudiću se da odgovorim: oboje. Nikada nije krio da voli promenu, iznenađenje, da se više od bilo čega drugog boji dosade, svoje i svojih slušalaca. A to je jedna od njegovih najvećih vrlina. Sloboda umetnika se ne ogleda u tome da sledi publiku pošto ju je konačno pridobio, već da sledi svoj put po cenu da publika ne sledi njega. A ta sloboda, naravno, kao i sve na ovome svetu, košta, i Jang neće oklevati da osamdesetih trpi finansijski i da izgubi svoje najvatrenije obožavaoce. Ali naravno, njegov integritet će uroditi plodom, i dozvoliće mu da prolazi epohe uživajući očuvano, netaknuto poštovanje novih generacija, postajući čak uzor do apsurdnih razmera za grandžere svih vrsta. Svi i dalje pamte da je, pre nego što će sebi prosvirati glavu, Kurt Kobejn, vrhunski ekspert u oblasti realne samodestrukcije, u svom poslednjem pismu napisao reči Nila Janga: It’s better to burn out / Than it is to rust.4\nŠto nas prirodno vodi ka njegovoj navodnoj sklonosti ka famoznoj samodestrukciji koja, po mom mišljenju, zaslužuje da bude razmatrana u svetlu onog što je upravo rečeno. Što će reći, kao umetnička samodestrukcija, čiji je princip da treba spaliti sve mostove pri svakom novom prelasku. Treba ipak znati da je privatni život Nila Janga nalik minskom polju. Epileptičar, otac dvojice dečaka ometenih u razvoju, od kojih je jedan autistični paraplegičar – sad nam je možda malo jasniji melanholični i tužni ton koji obavija njegove pesme iz sedamdesetih, a koji ga je, po svedočenju onih koji su ga poznavali u to vreme, obuzimao i pre ovih ličnih tragedija. Zato se moramo diviti njegovom – vrlo osobenom – smislu za humor, odbacivanju ozbiljnosti koja – vrlo često – pritiska rokenrol, one koji ga sviraju i one koji ga slušaju. U intervjuu koji će nekoliko godina kasnije dati Ivu Bigou za Rapido između ostalog će priznati kako smatra da su njegove pesme „zaista smešne“, dodajući: „Čak i kad je tema ozbiljna, uvek stižem do trenutka kada sve postaje zabavno. A onda na kraju opet pronalazim ton s početka. Ali većina to ne primećuje i misle da je reč o najgorem paklu od početka do kraja.“\nPonavljam, vrlo osoben smisao za humor.\nTako da, dok konačno prolazimo kroz kapiju La Honde, njegovog ranča na kraju sveta (i u srcu sveta, budući da govorimo o pravom nasledniku Volta Vitmana), ne znam na kakvog Nila Janga ću naleteti. Preživelog melanholičara iz raspršenog hipi sna? Prevremenog antimondijalistu? Jansenističkog šumara spremnog da upuca zabludele holivudske hedoniste, kao u pesmi „On the Beach“? Nepotkupljivog marginalca humanistu, uvek spremnog da krene u krstaški pohod? Ili možda koncentrat svega toga, osim ako se u međuvremenu nije sakrio iza neke nove maske.\nRanč predstavlja fantaziju gotovo svakog normalnog muzičara. Sve je u drvetu, utopljeno u okolnu prirodu, mesto za življenje i rad. Na njemu je sve pomešano. Glavna zgrada se nastavlja na studio za snimanje, koji se pak nalazi nadomak ambara u kom je nameštena scena za probe i pravljenje buke do mile volje, taman ona poremetila reproduktivni ciklus susednih porodica dabrova. Ali izgleda da ovi nemaju ništa da zamere našem dobrodušnom, nezgrapnom traperu, koji nam ide u susret, nasmejan i pomalo nespretan zbog svoje urođene stidljivosti. Izuzetno je ljudski, neposredan. Potpuna suprotnost uobičajenom klišeu – vrlo često opravdanom – koji prati rok zvezde: jednostavan u svojoj skromnosti, u kojoj nema ničeg izveštačenog; pažljiv prema sagovorniku umesto da se prema njemu odnosi sa nadmenošću i drži ga na odstojanju; prirodan kao da ne zna za postojanje reči poza, i toliko daleko od svakog poimanja glamura koliko to može biti drvoseča iz Kanade, zemlje u kojoj je Nil ugledao svetlost dana.\nPrijatno je iznenađenje, moram dodati, kad u beskrajnom vašaru taštine rokenrola tako, u šumskim dubinama, naletite na umetnika za kog niste ni sanjali da će u toj meri odgovarati predstavi koju ste o njemu imali. Što je samo po sebi, svi smo se složili, bilo vredno puta koji smo potegli. Tim više što je Nil tog dana bio raspoložen za ćaskanje. Dobra vest, ako se uzme u obzir to da je u to vreme ovaj momak bio prilično ćutljiv, i da je ovo, recimo, bio prvi put da prihvati da govori pred kamerama francuske televizije. Primer:\n„Kako objašnjavaš to što, nakon svega što se dogodilo sedamdesetih godina, stare grupe poput ’Stonsa’ nastavljaju da privlače toliki svet na koncertima?“\n„To je stara priča (osmeh)... Jednostavno je tako: ljudi vole da analiziraju stare priče. Mladi žele da vide kako je to otprilike nekad izgledalo, i u šta se danas pretvorilo. Mislim da su skoro sve grupe koje su preživele – dinosaurusi. Toliko dugo su već aktivne da će na kraju proždreti jedne druge (smeh). Ali velike grupe su prevelike, skoro pa gojazne, i male grupe su zanimljivije. Trenutno mi se dopadaju sve grupe koje se bave elektronskom muzikom. Nijedna naročito, već sve, onako uopšteno. Veoma mi se sviđa ono što nazivaju novim talasom, iako nisam siguran da je reč o zaista ’novom talasu’, već pre o nastavljanju nečeg što je oduvek bilo prisutno.“\n„Zasitio sam se kalifornijskog roka. Mogu da podnesem samo svoj. Previše sam ga slušao, i vrlo malo ga sviram na koncertima. Odsviram nekoliko pesama u prvom delu, i onda pređem na nešto drugo. Ne izvodimo ga više jer nismo zarobljeni u prošlosti kao mnogi drugi.“\n„Mnogo mi se dopada ono što danas rade ’Kleš‘ i ’Pritendersi’, iako ne znam kakvi su na nastupima, jer ih još uvek nisam gledao. Sviđaju mi se i ’Flok of sigals’ i ’Hjuman lig’. Zaista mi se sviđaju sve te dram mašine, svi ti sintisajzeri.“\n„Volim i dalje koncept tužnih, dirljivih pesama, one su očigledno i dalje aktuelne, ali to se toliko često radilo da je malo dosadilo: to je kao Peri Komo ili Frenk Sinatra, i pripada prošlosti, drugoj epohi. Naša epoha je digitalna, i ljudi imaju potrebu za slušanjem nečeg savršenog, da se umire govoreći sebi da će sve biti u redu, kao kada uđeš u lift pa tačno znaš na koji sprat će te odvesti. Slično je i sa dram mašinama – naglašeni taktov deo je na mestu, i to deluje smirujuće.“\n„Znam da možda čudno zvuči kad sve ovo govorim, ali imam utisak da se radi o prirodnoj progresiji. Elektronska muzika je vrlo bliska folku. Ona je nova vrsta roka. Toliko je sintetička i lišena osećanja da ih, sasvim neočekivano, sadrži u ogromnoj meri. Postaje emocionalna iako to ne želi, kao osoba koja ne želi da plače. Ti znaš da ona plače u sebi, ali vidiš kameno lice na kom nema suza, i ona te više dirne nego osoba koja priča o svemu redom i to sve vreme. Mislim da je ova nova muzika puna emocija baš zato što je toliko hladna. A hladna je zato što je danas svet takav kakav je. Ali u redu je, imam ja svoje sintisajzere i računare, i nisam sam. Sve je u redu.“\n„Nastojim da se u životu nikad ne vraćam unazad, ali nekada to radim u pesmama, ili to bar evociram. Ali to je samo trunčica melanholije, i glupavo je. Muzika mnogo bolje od mene govori o tim stvarima.“\nIznenađen sam njegovom pričljivošću, budući da je jednom rekao da ne daje intervjue „jer nema šta da kaže“.\n„To je zato što čitavu večnost nisam dao nijedan intervju, pa sam se danas tako raspričao. I dalje nemam šta da kažem, kao što ćeš sigurno i primetiti.“\n„Sa Tonight’s the Night i pesmama kao što je ’Roll Another Number’ stiče se utisak da si se definitivno udaljio od Vudstok generacije.“\n„Voleo bih da sam video ’Divou’ na Vudstoku, posle grupe ’Hu’, a onda i ’Hjuman lig’ pre Hendriksa. Baš bih voleo da vidim šta bi se desilo. Mislim da bismo se baš ludo zabavljali. Od Bila Hejlija do ’Kleša’! Sve je to muzika, to nije važno. Banda hipika koja puši džointe ili pankeri koji duvaju lepak sa čirokanama ofarbanim u plavo, pirsinzima na svakom delu tela, sve je u redu, samo napred, baš me briga. Ja sam već ofarbao kosu u plavo! U stvari, mislim... Ne, ne znam više ni sam... Sećam se kako sam jednom šetao na nekom aerodromu u jakni sa resama i starim čizmama, kao neki Indijanac. Svi su me gledali kao da sam ćaknut. Za mene je to kao kad imaš plavu kosu. Tako da, momci sa plavim kosama, ako ih budete imali i dalje za petnaest godina, dođite da me posetite... Ispričaću vam...“\nNa kraju, naravno, pitam ga da objasni čuvenu uzrečicu od koje je moja generacija želela da napravi devizu (Better to burn out than to fade away),5 metafizički eho onog „Ako vam je preglasno / znači da ste prestari.“\nSvaki put kad bi mu postavili ovo pitanje, odgovarao je istim sažetim komentarom, ali to uopšte nije umanjivalo njegovu blistavu lepotu: „Tako je blesak na nebu mnogo jači.“\n1 Korežiser, sa Klodom Venturom, emisije Korus od ’78. do ’81, režiser Huba-Hube i Dece roka, i korežiser, sa Žan-Luj Kapom, emisije Nigde drugde. Danas se naizmenično bavi dokumentarcima, kapitacijom pozorišta i emisijama uživo. Veliki talenat. Prim. aut.\n2 Sekvenca iz Dece roka posvećena isključivo roku, snimljena u formi reportaže sa mesta zbivanja (u Engleskoj, Sjedinjenim Državama, Australiji, itd.). Prim. aut.\n3 Film u kome se Nil Jang ne pojavljuje pošto je odbio da ga snimaju kako ne bi ometali publiku i muzičare (QED). Prim. aut. [QED – quod erat demonstrandum (lat.) – „što je trebalo dokazati“,.izraz koji se često koristi u izvođenju zaključka u matematici ili filozofiji. Prim. prev.]\n4 „Bolje izgoreti / Nego zarđati.“\n5 „Bolje izgoreti, nego izbledeti.“