Мормонският култ на Ървил Лебарон – Криминални Досиета\nМормонският култ на Ървил Лебарон\n03.05.2010 17.06.2020 Силвия\nЛицето на Ървил Лебарон грозно се изкривява, когато поглежда към тялото на своята бременна дъщеря в багажника на колата. Вратът на Ребека е ожулен от въжето, с което са я удушили нейните убийци, а от носа й се стича струйка кръв, която е изцапала стелката под главата й. Той грубо затръшва багажника.\nНовичкият зелено-бял форд LTD е най-лъскавата кола, която Ървил някога е притежавал. Не само че кръвта на дъщеря му е съсипала безценното му возило, но наетите от него убийци са свършили немарливо работата си.\n“Това е непростимо!” – изревава той на главорезите си. – “Върха на глупостта. Така не може да продължава!”.\nЪрвил Лебарон е поръчал убийството на дъщеря си, защото Господ му е казал да го направи. Господ е казвал на мормона фундаменталист да стори много чудати неща през годините и той винаги му се е подчинявал без да задава въпроси.\nКогато Всемогъщият му заповядва да бъде “плодовит и да се множи”, Ървил си взима 13 съпруги, които му раждат над 50 деца.\nКогато Господ му казва да убива, Ървил го прави. Неговите последователи оставят кървава диря през Мексико и американския югозапад, отнемайки живота на около 25-30 души. Сред жертвите са няколко негови съпруги, брат му, бивши членове на неговата църква, лидери на конкурентни полигамни кланове и неговата 17-годишна бременна дъщеря Беки.\nНасилието не спира, дори когато Ървил Лебарон умира в затвора през 1981 г. Той оставя след себе си дълъг списък с мишени, а неговите деца поемат кървавия му завет, издирвайки и елиминирайки враговете на баща си надлъж и нашир.\nДо ден днешен някои от бившите членове на култа на Лебарон, чийто имена са в този списък, продължават да се крият и да живеят в страх за живота си.\nДа убиваш за Господ\nЗа да разберем защо един полигамен психопат убива в името Божие, трябва да се заровим по-дълбоко в историята на мормонската вяра.\nПрез 1823 г. младият фермер Джоузеф Смит заявява, че му се е явил ангел на име Морони, който му е показал къде са заровени златни плочи, с гравирани върху тях древни писания. Тези писания по-късно стават известни като Книгата на Мормон.\nСпоред тези писания евреите са емигрирали в Америка през 7 г. сл. н. е. и са предците на американските индианци. А възкръсналият Исус Христос се е явил в Новия свят преди да се възкачи на небето.\nДжоузеф Смит създава около тези писания цяла нова религия, основавайки “Църквата на Исус Христос и Светиите от последните дни”.\nНеговите вярвания еволюират с времето, за да включат практикуването на полигамията, в която мъжът има право на повече от една жена. Според доводите на Смит, след като Господ е позволявал на патриарсите от Стария завет да имат много жени, свещен мормонски дълг е тази традиция да бъде продължена. Църквата на светиите от последните дни обаче забранява на жените да се впускат в полиандрия (да имат няколко мъже).\nОбикновените християни заклеймяват полигамните учения на Смит като неморални и той публично отрича практиката им, като междувременно натрупва харем от 33 съпруги и тайно окуражава учениците си да следват неговия пример. Благодарение на многото раждания мормонската религия бързо се превръща в една от най-могъщите в Америка.\nНо полигамията не се харесва на правителството на САЩ и през 1862 г. властите я обявяват за незаконна. Огъвайки се под натиска на Вашингтон, мормонската църква се отказва от многоженството през 1890 г.\nТози закон не успява да сплаши мормоните фундаменталисти, които се отцепват и създават нови църкви, позволяващи полигамията. Изправени срещу постоянен тормоз от страна на гражданите и властите, много от тях бягат в ненаселените райони на северно Мексико и необезпокоявани от местните власти създават полигамни колонии.\nЛудостта на Лебарон\nЕдин от мъжете, предприели това пътуване, е Алма Дейър Лебарон. През 1924 г. Алма, неговите две съпруги и осем деца се качват в покрити фургони и прекосяват пясъчната граница с Мексико. Година по-късно в изолираното поселище, издигнато сред бурени и кактуси, една от съпругите му дава живот на момчето, което един ден ще бъде наречено от международната преса “Мормонския Менсън“.\nПодобно на Джоузеф Смит и семейство Лебарон получава откровения свише, изразяващи се в чуване на гласове и Божии заповеди. Алма Лебарон е посъветван “отгоре” да си вземе втора жена – което довежда до преместването му в Мексико – а друг път един глас му заповядва да не участва във Втората световна война.\nМного от членовете на семейството твърдят, че чуват гласове и доста от тях страдат от безумие.\nДъщерята на Алма Лебарон, Лусинда, е толкова агресивна в изблиците си на лудост, че родителите й се принуждават да я оковат с верига. Синът му Бен години наред влиза и излиза от лудницата, защото чува гласове, които му казват, че е Господ; той извършва самоубийство през 1978 г., скачайки от мост. Синът му Уесли често се обажда в радиото, за да сподели с изумените водещи вярата си, че един ден Исус Христос ще се върне на земята с космически кораб. Гласовете казват на племенника му Оуен да прави секс със семейното куче и той също попада в лудницата.\nТова са само няколко примера за безумието на семейство Лебарон. Изглежда целият клан е поразен от това чудато поведение и вярвания, но най-пострадал от всички е Ървил Лебарон, който вярва, че Господ му е дал силата да убива.\nСемейството основава свое селище в Мексико, наречено “Колония Лебарон”. Там изкарват оскъдната си прехрана като фермери. Малкият Ървил работи на полето със своите братя, които по-късно ще иска да убие. Като младеж обикаля с братята си из Мексико, за да привлича последователи към полигамното си мормонско семейство.\nДжоел и Ървил Лебарон\nПреди да умре през 1951 г., Алма предава своя пост на сина си Джоел, който регистрира култа като “Църквата на първородните от пълнотата на времето” в Солт Лейк Сити. Ървил става дясната ръка на брат си.\nПроповедническите усилия жънат успех и колонията расте. Отварят детска градина, основно училище, както и обществена кухня и пералня. Ървил съставя работния график, определяйки кой какво да върши в комуналната ферма.\n“Първородните” считат спокойния и внимателен Джоел за “светец”, а брат му за нищо подобно. За разлика от брат си, Ървил рядко се занимава с физически труд, казвайки, че работата му на духовен лидер е да изучава свещените писания и да се моли.\nТова не се харесва на някои Първородни, които започват да мърморят срещу апетита му към скъпите дрехи, лъскавите коли и жените.\nКато млад мъж Ървил е привлекателен по един доста мъжествен начин. Извисява се на 1,93 м височина и има квадратна челюст, гъста кестенява коса и пронизващо сини очи. Освен физическите си чарове, излъчва и удивителна самоувереност. Когато говори с хората, се надвесва застрашително над тях, впивайки очите си в техните, и цитира надълго и нашироко извадки от Книгата на Мормон и Библията.\nМладият Ървил Лебарон\nНеговата мъжественост и високото му положение в йерархията на колонията карат жените да го желаят и Ървил им отвръща със същото. Той е сексуален хищник и преследва с еднакво кучешко усърдие както омъжени жени, така и сестри, невръстни девойки и стари матрони. На всяка от тях казва, че Бог му е повелил да се ожени за нея.\nЕдно от изкривените вярвания на Ървил е, че Дева Мария е станала майка на Исус на 14 години и следователно за него е напълно приемливо да се жени за малки момичета. Жителите на колонията ентусиазирано подкрепят педофилията на лидера си, давайки му за невести своите млади дъщери.\nЪрвил е страстен ухажьор, но е напълно безразличен съпруг и баща. В “Колония Лебарон” жените са просто добитък за разплод и стоят в периферията, докато мъжете взимат важните решения. Техните утроби служат, за да снабдяват църквата с повече членове, които по-късно ще се превърнат в нейна войска.\nНякои от 13-те съпруги на Ървил в крайна сметка се изморяват да живеят в мормонския харем и го напускат, бягайки обратно в Съединените Щати. Други остават край него до горчивия му край. Две от тях убиват заради него. Други две загубват живота си.\nВ средата на 60-те години Ървил започва да ламти за власт. Той и резервираният му брат често се карат заради изпълненията му и похожденията му по чужди жени.\nВъв физическа арена на битката за власт между двамата братя се превръща поселището Лос Молинос, основано от Джоел през 1964 г., намиращо се на брега в Долна Калифорния. Собствеността покрива 8 500 акра, включително 14 км с изглед към плажа. В имота живеят няколко дузини мексикански и американски Първородни, занимаващи се с издигането на кирпичени колиби, засаждане на пшеница и отглеждане на кози.\nДжоел и Ървил имат различни виждания за това как да използват земята. Докато Джоел я вижда като земеделски рай, в който бедните мормони биха могли да работят в комуналната ферма, за Ървил имотът притежава огромен потенциал като туристически рай.\nНапук на протестите на Джоел, Ървил се опитва да привлече инвеститори със своята милионерска мечта. Среща се със заможни люде в САЩ и ги води на брега на океана, за да им покаже къде ще бъдат построени курортите и яхт клубовете.\nЦърквата е разорена от години, тъй като за кратко време Ървил е привлякъл огромен брой мексикански последователи, които колонията не смогва да облече и изхрани. Той опитва да зареди хазната с няколко неуспешни схеми за бързо забогатяване, като комарджийско пътуване до Лас Вегас, бизнес за търговия с риба и бране на шишарки в националните гори на Калифорния.\nСложните му схеми се провалят една след друга, а докато членовете на култа са принудени да носят дрипи и да ядат овесена каша, Ървил краде средства от църковната каса и обикаля прашните пътища на колонията в златен шевролет “Импала” и екстравагантни костюми. Членовете на култа, работещи извън колонията, са задължени да дават 10% от надниците си на църквата и Ървил е този, който прибира парите. (Всъщност официалната мормонска църква също събира десятък от членовете си – това не е практика, измислена от полигамните култове.)\nКогато Първородните му поставят въпроса за колата – която наричат “Златния телец” – той им казва, че Бог му е наредил да я купи, защото с нея ще впечатли потенциалните последователи.\nСлед известно време домогванията на Ървил към властта придобиват мрачен оттенък. Когато не преследва фустите и не харчи пари за нови обувки, той забожда дълбоко нос в Стария завет и в крайна сметка започва сам да вярва, че има правото – също като старите пророци – да погубва хората, които не му се подчиняват.\nПо времето на Мойсей нарушаването на Десетте божи заповеди се е наказвало със смърт и Ървил решава, че същите правила трябва да бъдат наложени и в прашното му феодално владение. Той въвежда серия от декрети, базирани на Десетте заповеди, които нарича Граждански кодекс, и се самоназначава за едноличен орган на реда. Обявява, че който не спазва Гражданския кодекс, ще умре.\nНеговото паство забелязва искрицата в очите му, докато описва с подробности древните ритуали на смъртта, които ще налага на нарушителите – изкормване, убиване с камъни и обезглавяване. Първородните за първи път виждат частица от лудостта на Ървил, която тепърва ще се влошава.\nИзкупление с кръв\nЕдин от изпитаните във времето методи да накараш хората да ти се подчиняват е като ги заплашиш с физическо насилие. Концепцията е проста: ако не слушаш, ще боли. Страхът от шамарите кара децата да са послушни. Страхът от изтезанията кара затворниците да говорят. Страхът от мъките в ада кара християните да пазят поведение.\nСтрахът от смъртта е накарал много мормони да бъдат покорни под управлението на втория пророк на Църквата Бригъм Йънг. Той е вярвал, че ако последовател се отцепи от паството му, единственият начин той или тя да отиде в рая е да бъде убит от праведните му наемни убийци.\nНаричал е тази идея “изкупление с кръв”.\nС две думи Църквата те убива за провинението ти – например изнасилване на дете, убийство и т.н. – но това е за твое добро. Щом си убит от братята си, значи ще имаш достъп до Царството небесно.\nСпоред историците през 50-те години на XІX век Бригъм Йънг често е прибягвал до кървавото изкупление, за да елиминира своите духовни и бизнес конкуренти. Църквата отрича тази кървава доктрина в края на XІX век, но стотина години по-късно Ървил я прегръща отново.\nПървият човек, когото иска да убие, е неговият полигамен съперник от Юта Рулон Олред, който отказва да признае култа на Първородните. Любопитен факт е, че някога двамата са били приятели. Но това не попречва на Ървил да го убие.\nДжоел дълго време наблюдава как брат му плаши Първородните със своите страховити заплахи и продължава да преследва мормонската си утопия за туристически рай. В крайна сметка му идва до гуша. Когато през 1972 г. Ървил му заявява, че Господ е повелил двамата да управляват църквата като равни, Джоел най-накрая тропва с крак. Не само че не пожелава да подели лидерството си, но сваля Ървил от поста му. От този момент нататък брат му ще седи на църковните скамейки, а не зад амвона.\nЪрвил е поразен от новината и открито се разплаква пред събралото се множество. Излиза сам от храма и започва да крои планове срещу Джоел.\nПодобно на Каин, той ще погуби брата си.\nРазделянето на братята Лебарон разцепва колонията на две. Семействата избират страни, спорейки кой от тях двамата е “истинският пророк”.\nЪрвил основава нова църква в Сан Диего, която нарича “Църквата на Божия агнец”. Започва да изнася гневни прокламации срещу брат си, обявявайки, че неуважението на Джоел към неговия авторитет представлява “акт на предателство срещу небесното царство, изискващо наказание със смърт”.\nДжоел Лебарон е убит в един горещ августовски ден в мирното градче Енсенада в Долна Калифорния. Той и 14-годишният му син Айвън пристигат по работа в къщата на един от членовете на “Цъквата на Агнеца”. Айвън остава навън, а Джоел е нападнат от убийците на Ървил, които го чакат в къщата. Момчето чува викове “Убийте го!” и след това изстрели. Убийците отпрашват с кола, а момчето се втурва вътре и заварва баща си убит с два куршума в главата.\nЪрвил смята, че след убийството на брат му Първородните ще започнат да прииждат към него като овце. Вместо това обаче те подават в полицията сигнал за убийството и си избират нов лидер – най-малкият му брат Върлан Лебарон.\nСлед погребението на Джоел – на което присъстват седемте му жени и 44 деца – Върлан неохотно се захваща да събира руините на църковното си царство. Той прилича по характер на покойния си брат и предпочита да работи на полето и да прекарва време със своите девет жени и над 50 деца, отколкото да изнася проповеди.\nУбеден, че е следващият в списъка на Ървил, Върлан се старае да не се набива на очи, постоянно пътува и често сменя колите и дома си.\nПрез декември Ървил влиза в полицейското управление в Енсенада, придружен от двама адвокати, и настоява обвиненията в убийство срещу него да бъдат свалени. Той е уморен да бяга от ченгетата и има нужда да се движи свободно, за да привлича последователи към църквата си. Но полицаите незабавно го хвърлят зад решетките.\nКогато най-накрая е изправен пред съда девет месеца по-късно, Ървил е признат за виновен и осъден на 12 години затвор.\nТой излежава само един ден от присъдата си. На 14 февруари 1974 г. си тръгва от влажната мексиканска килия също като Лазар, който става от гроба. Присъдата му е отхвърлена от мексиканския Върховен съд.\nСлед като се разминава с убийството, Ървил се среща с група свои последователи в Юма, Аризона. Те започват да го наричат с най-различни почетни названия от сорта на “Помазан от Бога”, “Всемогъщ и силен” и “Пророк Божи”. Междувременно той е завладян от параноята, че Първородните се готвят да му отмъстят и започва да носи оръжие. Кара жените и децата си също да се научат да използват оръжие.\nНервността му се отразява на последователите и семейството му и скоро те започват да се държат повече като мормонска мафия, отколкото като членове на църква. Сдобиват се с псевдоними и си изкарват шофьорски книжки и актове за раждане с нови имена. Използват само обществени телефони, за да не бъде открито местонахождението им.\nМеждувременно Върлан, който също се страхува от братско отмъщение, се укрива в Никарагуа. Параноичната игра на котка и мишка между двамата братя продължава с години.\nДенят на отмъщението\nСкоро след освобождаването му от затвора Ървил публикува изтъкано от огън и жупел есе със звънкото заглавие “Часът на кризата – Денят на отмъщението”.\nЧасът на кризата – Денят на отмъщението\nНаписано в помпозния стил на крал Джеймс, четивото е почти неразбираемо. Първородните го препрочитат много пъти, преди да успеят да извлекат от него някакъв смисъл. То представлява списък с изисквания на Църквата, според едно от които членовете й трябва да предават лептите си лично на Ървил, под страх от смъртно наказание.\nТози негов ултиматум е посрещнат със стена от мълчание и Ървил решава, че вероотстъпниците трябва да бъдат наказани. Казва на последователите си, че е получил заповед от Бога да унищожат селището Лос Молинос.\nВ деня след Коледа, под прикритието на нощта, той изпраща своите въоръжени с бомби и оръжия войници през границата в Долна Калифорния. Докато трийсетината Първородни семейства се събират около домашните огнища и завиват децата си в леглата им, две коли се появяват на черния път, водещ към тихата фермерска комуна, изгасват светлините си и намаляват скоростта.\nМирният пейзаж е разтърсен от коктейл “Молотов”, който разбива прозореца на най-голямата къща в градчето. Дървената постройка пламва за секунди. Обитателите й побягват навън и в последвалата суматоха главорезите на Ървил обсипват с куршуми опитващите се да изгасят огъня хора.\nНападателите продължават да хвърлят огнени бомби в къщите, докато напредват към главната си цел: домът на Върлан. Лидерът на Първородните не си е у дома, но там са съпругата му Шарлот и шест от децата му. Когато виждат колата с петима въоръжени мъже, те побягват и се скриват в близката овощна градина, откъдето гледат как разбойниците подпалват дома им.\nПродължилата 20 минути офанзива оставя след себе си двама мъртви и 13 ранени, а Ървил беснее с пяна на устата, понеже брат му все още е жив.\nТотална световна доминация\nПлановете на Ървил постоянно се разрастват. След като разгромява Лос Молинос, той се размечтава как превзема правителствата на Мексико и САЩ и управлява света.\nРешава да финансира своята идея за тотално световно господство, като убие религиозните си съперници и открадне техния бизнес.\nВ онзи момент Църквата на Божия агнец се състои главно от съпругите и потомството на Ървил. Но в паството има и достатъчно външни хора, които да допринасят за детския прираст и подобно на древен крал Ървил контролира “романтичните” връзки в своето царство. Той първи опитва жените, урежда бракове между поданиците си и дава дъщерите си на мъжете, с които иска да заздрави отношенията си или като награда за добро поведение.\nНепрекъснато разрастващият се клан се премества в американския щат Юта, където Ървил навестява патриарсите на други полигамни племена и настоява да му дават десятък от печалбите си… или да умрат. Патриарсите му казват да се разкара.\nМеждувременно Първородните семейства в Лос Молинос спят с оръжия под възглавниците си и организират патрули, за да пазят земите си. Върлан живее в сигурно убежище в Сан Диего.\nЪрвил разполага с доносници сред Първородните, които му докладват за техните ходове. Но някои от хората му стават нервни след нападението. Една от тях е Ноеми Зарате, съпруга на един от най-близките хора на Ървил. Тя не може да си държи устата затворена, оплаква се от насилието и заплашва да разкрие на полицията местонахождението на Ървил. С пълната благословия на нейния съпруг, Ървил решава да й затвори устата завинаги и изпраща една от собствените си съпруги, Вонда, да я убие.\nДвете жени се познават от години и Вонда с лекота убеждава Ноеми да се качи за разходка в колата й в една мразовита януарска вечер на 1975 г. Спират в каньон в подножието на каменистите планини Сан Педро, където Вонда напълва тялото на майката на пет деца с куршуми, преди тя да успее да се помоли за милост. С помощта на още една от съпругите на Ървил, Йоланда Риос – която ще бъде убита десет години по-късно – Вонда изкопава плитък гроб, в който хвърлят тялото на Ноеми. То никога не е открито.\n“Нямате представа колко доволен е Бог, че тази предателка е мъртва!” – възкликва Ървил, когато чува новината.\nТой все още се надява да изкопчи пари от останалите фундаменталисти в Юта, но засега безуспешно. “Покайте се или приемете унищожението от ръката Божия!” – гърми той в писмата си до своите полигамни съперници. Те отново го игнорират, но някои от тях засилват мерките за сигурност в селищата си.\nЕдин от хората, които Ървил се опитва да изнудва, е Боб Симънс, който живее в ранчо край Грантсвил, Юта, със своите две съпруги. Като млад той е лежал в психиатрична клиника и вярва, че е пророк, предопределен да обърне индианците в мормонската вяра. Отказва да се огъне под натиска на Църквата на Агнеца, а Ървил го сърбят ръцете да си присвои плодородната му земя.\nПредставяйки се под фалшиво име, Ървил прави няколко посещения на Симънс. Двамата мъже спорят с часове над теологическите си различия. В един момент спорът се превръща в жестоко сбиване. Те се счепкват в прахта, а двете съпруги на Симънс се вайкат и суетят край тях.\nИзведнъж Ървил посяга и удря една от жените. Симънс побеснява и му казва никога повече да не стъпва в имота му.\nЪрвил осъзнава, че играта е свършила. Събира оръженосците си и им разкрива, че Бог желае кърваво изкупление за фалшивия пророк.\nМъжете изчакват около два месеца, преди да направят последното си и фатално посещение у Симънс. Купуват кирки, лопати и торба с химикали, които забързват разлагането на човешката плът. По пътя групата спира и изкопава гроб в пустинята.\nСимънс знае, че идват – един от емисарите на Ървил, Лойд Съливан, му се е обадил преди няколко дни. Казал му, че вече смята него за истинския пророк, след като е разговарял с някои от индианските вождове. Вождовете отдавна търсят белия пророк, който ще спаси душите им, казал той. Симънс изпада в екстаз от тези думи.\n“Кога мога да се срещна с тях?” – пита той Лойд.\nСимънс плаща бензина за пътуването до собствения си гроб в нощта на 23 април 1975 г. Лунният пейзаж е пустинен и гол, но той няма намерение да протестира за мястото, избрано от “индианските вождове”. От толкова дълго време се е опитвал да установи контакт с тях и това най-сетне се случва. Не може да повярва на късмета си и с усмивка посреща Лойд, който спира колата си до купчина камъни. Лойд изгася двигателя, но оставя фаровете включени.\nСимънс се изправя пред колата си, вдига ръка над очите си и се вглежда в далечината, търсейки индианското си паство. Твърде фокусиран е и сърцето му бие твърде силно, за да забележи двамата мъже, промъкващи се зад него. Един от тях вдига пушката си към главата му и натиска спусъка. Самопровъзгласилият се индиански пророк рухва на земята в облаци пустинна прах.\nВисокият 2 метра и тежащ 117 кг в мускулна маса Дийн Вест представлява заплашителна гледка. Той е ветеран от Виетнам, живеещ в Сан Франциско, който следва стъпките на баща си към “Църквата на Първородните” и остава в нея, след като баща му се разочарова и напуска култа в края на 60-те години.\nЪрвил го назначава за военен генерал на Църквата и Вест обучава неговите пехотинци във военното изкуство, което е използвал в джунглите на Виетнам. Той е човекът, съставил плана за нападението над Лос Молинос.\nНо неговата съпруга Черил не споделя шовинистичните учения на църквата, според които основното достойнство на жената се състои в нейния размножителен потенциал. Години наред тя се опитва да накара съпруга си да напусне църквата и накрая го изоставя, премествайки се в щата Вашингтон с двете им деца.\nТридесет и шест годишният мъж е опустошен и започва да преосмисля ситуацията си. Прекарва повече време в ремонта на ръждясалия си шлеп, отколкото в църквата. Вест допуска грешката да сподели с някои хора своята мечта да отплава с лодката си и да се събере със съпругата и децата си.\nТрябва да бъде по-внимателен. Няма начин Ървил просто да пусне своя военен командир да си върви. Това ще се отрази зле на репутацията му и може да предизвика масово дезертьорство. Ървил решава, че Дийн трябва да бъде принесен в кърваво приношение.\nИзбира за убийството му един от най-малко подозрителните членове на своя клан, а именно своята десета съпруга Вонда Уайт. Вонда живее край Сан Диего, заедно с друга “сестра-съпруга” – както се наричат жените помежду си – и куп деца, а Дийн често се отбива у тях на вечеря. През ума му изобщо не минава мисълта, че Вонда – висока едва 1,60 м и на всичкото отгоре бременна – би могла да го убие. Но тя вече се е доказала като поразяваща ръка на Църквата, когато е убила своята “сестра-съпруга” Ноеми Зарате.\nНа 16 юни 1976 г. Дийн научава, че неговата съпруга и дъщеря му са пострадали в автомобилна катастрофа и незабавно си купува билет за полет до Сиатъл. Преди да тръгне за летището се отбива в дома на Вонда, за да прибере някои неща, които държи там, и да я осведоми за новините. Когато почуква на вратата, Вонда играе ролята на любяща майка, приготвяща обяд за шестте си деца. Но щом той й казва, че заминава за Вашингтон, тя се превръща в убиец. Ървил й е казал да го премахне и моментът е настъпил.\nНо първо трябва да нахрани децата. Тя си бъбри невинно с него, докато малките се хранят. Когато приключват с обяда, ги отвежда на горния етаж и им нарежда да стоят там, докато Дийн си стяга багажа. След това изважда зареден револвер “Колт” .38 калибър, напъхва го в джоба на роклята си и слиза долу.\nДийн вече се приготвя да натовари багажа в колата си, когато Вонда го помолва да погледне пералнята й, под предлог че е развалена. Докато той се опитва да открие “проблема”, тя пристъпва зад него, вдига оръжието си и натиска спусъка. Първият изстрел разкъсва черния му дроб и Дийн се сковава над мивката и тръгва да се обръща. Вторият изстрел пробива единия му бял дроб и от устата му бликва кръв. Вонда бързо отскача назад, за да избегне струята.\nКогато Дийн се свлича на балатума, тя го довършва с един изстрел зад лявото ухо, след което се измива и се обажда в полицията.\n“Тук имаше изстрели” – казва спокойно Вонда Уайт – съпруга, майка и убийца.\nЕдин мъж и неговата кола\nПолицията изразява подозрение към историята на Вонда и й нарежда да не напуска града, но тя потегля към Денвър, където Ървил е преместил клана си, за да пази дистанция от истинските и въображаемите си врагове.\nЧленовете на “Църквата на Агнеца” едвам се изхранват, въртейки бизнес за поправка на електроуреди, макар че жени, мъже и деца работят в работилницата по 16 часа на ден без заплащане. Обитават тесни къщи под наем, обличат се в дрипи и ходят гладни. През нощта ровят в контейнерите за боклук на супермаркетите и събират развалени продукти и стар хляб.\nПрез 1977 г. бизнесът най-сетне започва да им се отплаща. Кланът отваря магазини за електроуреди в няколко градове, сред които и Далас, където през онази зима се премества част от клана.\nВъпреки финансовите успехи, Ървил е тормозен от други проблеми – като дъщеря му например. Когато Ребека навършва 15 години, той я дава за съпруга на своя заможен последовател Виктор Шеноут. Но Беки не е щастлива в брака си; Виктор е незаинтересован съпруг, а първата му жена превръща живота й ад. Когато култът се разделя между Юта и Денвър, тя е изпратена във “Високия миля град” (Денвър) и е принудена да остави бебето си. Ребека не може да се примири с това. Тя изпуска нервите си пред клиентите и колегите си и заплашва да отиде в полицията, смятайки, че като дъщеря на шефа нищо не я застрашава. Но много греши. Уморен от изпълненията й, Ървил получава откровение свише.\nВ един априлски ден Ървил казва на Беки, че може да вземе бебето си от Денвър. Тя разцъфтява от щастие. В определения ден сяда на задната седалка и се заговаря с двете момчета, които я карат към летището в Далас. Тя е бременна в третия месец и смята да отведе своето момченце при майка си в Мексико, където ще роди и ще отгледа и второто си дете. Но момчетата в колата не я слушат. Дуейн Шеноут и Еди Марстън репетират наум новия трик, който са упражнявали в последните няколко седмици: как да удушат някого с въже.\nДуейн спира колата на един изоставен път в покрайнините на Далас, а Еди се навежда, за да вдигне въжето в краката си. Убийството на Беки им отнема много повече време, отколкото са планирали. Тя е млада и силна и се бори със зъби и нокти да види отново малкото си момченце. Рита и се мята по задната седалка, докато двете момчета стягат краищата на въжето. В крайна сметка бременното 17-годишно момиче не успява да премери сили с двамата младежи, омагьосани от злото евангелие на Ървил.\nТехният шеф посинява от яд, когато вижда, че кръвта й е нацапала колата му и направо сдъвква двамата убийци за немарливостта им. Не след дълго заменя колата с друга, по-чиста.\nКолкото до Беки, нейните млади удушвачи захвърлят тялото й в Щатския парк на Оклахома. То никога не е открито.\nМеждувременно Ървил получава откровение да си вземе още една съпруга и през февруари 1975 г. се оженва за Рина Шеноут – неговата 13-а и последна жена.\nТя е на 16, а той на 50 години. В своите мемоари “Кървавото споразумение” Рина разказва, че Ървил я е преследвал четири години, преди най-сетне да се съгласи на брак.\nНо застаряващият жребец не може да го вдигне нито през първата брачна нощ, нито в последвалите нощи. Когато най-накрая успява да се представи като мъж и да консумира връзката си, Рина е напълно отвратена.\n“…трябваше да затворя очи и да си представя, че съм някъде другаде и той е някой друг” – пише тя. – “Обръщах главата си и задържах дъха си, за да не усещам неговия. Той винаги миришеше на нещо ужасно, обикновено на престояло кафе. Целуваше ме като риба, с много твърди устни, по начин който ме отвращаваше”.\nРина не иска да целува Ървил, а да го убие.\nРаздразнен от неспособността да убие по-малкия си брат и да поеме контрол над Първородните, Ървил скалъпва поредния план, чрез който да го премахне.\nВърлан е в постоянно движение между сигурните си убежища в Мексико, Калифорния и Никарагуа, затова Ървил измисля задължително събитие, на което брат му ще бъде принуден да присъства: погребението на Рулон Олред.\nРулон е отказал да се подчини на Ървил и трябва да умре така или иначе. Върлан със сигурност ще дойде на погребението на легендарния полигамист от Юта и убийците от “Църквата на Агнеца” ще го посекат по време на опелото. Това е перфектният план, мисли си Ървил. С един куршум, два заека.\nНа 10 май 1977 г. Рина и още една млада жена, на име Рамона Марстън, влизат в хомеопатичната клиника на Рулон, намираща се в покрайнините на Солт Лейк Сити. Двете момичета носят евтини перуки и фалшиви очила. Рина забелязва Рулон, който тъкмо излиза от задната стаичка и се насочва към него. Той й кимва.\n“Изглеждаше точно така, както ми го беше описвал” – пише Рина в своите мемоари. – “Висок, слаб, сивокос – добър и приятен човек… Той беше на не повече от метър и половина от мен. Знаех, че е настъпил моментът да направя онова, за което бях изпратена”.\nРина безмълвно изважда пистолет и изстрелва седем куршума в гърдите на стареца.\nПогребението на Рулон Олред в гимназията “Бингам” е голямо събитие. Над 2 600 души от цялата страна, както и полицията и медиите, пристигат в училището, за да му кажат последно сбогом. Главорезите на Ървил паркират колите си, хвърлят един поглед наоколо и се отказват да убиват Върлан сред цялото това множество.\nЗа пореден път Ървил се проваля в убийството на малкия си брат. Мрачното настроение го държи дни наред.\nКраят на Ървил\nЪрвил Лебарон използва много класически сектантски похвати, за да държи последователите си в подчинение. Изолира ги, ограничавайки контактите им с хора извън църквата. Изтощава ги с многочасовите си проповеди, пречупващи умственото им съпротивление. Плаши ги, казвайки им, че са под прицела на религиозни и правителствени убийци и ще оцелеят само, ако останат сплотени.\nДецата на култа обикновено са спирани от училище в пети или шести клас, понеже Ървил се страхува, че контактът с нерелигиозните им връстници може да ги накара да задават въпроси за отшелническия им начин на живот. Опознаването на външния свят е опасно нещо.\nСлед десетгодишната си възраст децата са натоварвани с работа вкъщи или в семейния бизнес. Дори да искат да си тръгнат, навършвайки пълнолетие те попадат в безизходица – без образование, без умения, без връзки и без подкрепа.\nНо когато Ървил започва да убива, някои от членовете на култа най-сетне се отърсват от ступора си и осъзнават, че техният гуру е освидетелстван луд. Няколко от тях успяват да се измъкнат и да отнесат уличаващите си разкази в полицията. Законът най-накрая може да се разправи със сектантските убийци.\nРина свидетелства на процеса за убийството на Рулон Олред. Съдебните заседатели решават, че нямат достатъчно доказателства, за да осъдят 16-годишната убийца и съучастниците й, и те си тръгват свободни.\nВонда Уайт не изважда подобен късмет. На 13 май 1979 г. тя получава доживотна присъда за убийството на Дийн Вест.\nА на 1 юни 1979 г. мексиканската полиция най-сетне залавя самия кукловод на култа, Ървил Лебарон. Той се е укривал в планините южно от Мексико Сити. Ървил е целият в синини, когато мексиканските ченгета го предават на агентите от ФБР; очевидно им е послужил за боксова круша по време на шестдневното пътуване до границата.\nЪрвил е затворен в окръжния арест на Солт Лейк Сити до 12 май 1980 г., когато е изправен пред съда като поръчител на убийството на Рулон Олред. Срещу него свидетелстват голям брой бивши членове на култа и той е осъден на доживотен затвор в щатския затвор “Маунтинс” в Дрейпър, щата Юта.\nНо решетките не могат да уталожат апетита на Ървил за отмъщение. Затворен зад решетки и цимент, той успява да напише своето най-велико и последно произведение “Книгата на Новите завети”, която се превръща в най-известната му творба.\nНаброяваща 500 страници, тирадата съдържа списък с над 50 души, които според Ървил трябва да бъдат подложени на кърваво изкупление. Сред тях са отцепници от култа, полицейски лица и служители на затвора. Той раздава копия от ръкописа на своите последователи.\nЪрвил Лебарон умира в затвора на 16 август 1981 г. от сърдечен удар. В един невероятен обрат на съдбата неговият брат Върлан загива в автомобилна катастрофа в Мексико само няколко часа по-късно.\nОнези, които смятат, че след смъртта на Ървил ще могат да спят спокойно, много грешат. Книгата на Новите завети е поета от последователите му, които са твърдо решени да изпълнят неговата воля.\nХората в списъка започват да капят един по един, сякаш Ървил сам режисира тази касапница от гроба си.\nНа 21 юни 1983 г. синът на Ървил Айзък, който свидетелства срещу баща си на процеса, загива вследствие на мистериозно “самоубийство”, докато е на гости на членове на култа в Хюстън.\nПрез есента на 1983 г. плановете на съпругата на Ървил Лорна да напусне култа са пресечени в зародиш. Майката на осем от децата му е удушена и погребана в плитък гроб в Мексико. Тялото й никога не е открито.\nНа 28 декември 1983 г. най-големият син на Ървил Артуро (33 г.) е застрелян в Мексико от своя съперник Лио Евонюк, който иска сам да носи мантията на пророка.\nСлед смъртта на Артуро лидерството на култа е поето от 20-годишния син на Ървил Хебър Лебарон, който е наследил не само мъжествената осанка на баща си, но и неговата лудост. Първата му работа е да изчисти селището Лос Молинос от предателите, които са се съюзили с Евонюк.\nВ началото на 1984 г. той застрелва Гамалиел Риос в лицето с автоматичен пистолет .45-калибър. Тялото му е погребано в пустинята и никога не е открито.\nКакто не е открито и тялото на 12-ата съпруга на Ървил Йоланда Риос, която е удушена през май 1984 г. и погребана край Далас.\nНа 21 май 1987 г. край Санта Круз, Калифорния, е убит Лио Евонюк. От него остават само протезите му, открити в локва кръв.\nНа 16 октомври 1987 г. е застрелян Дан Джордан, докато ловува в Националната гора Манти-Ла в Юта, заедно със семейството си и няколко от децата на Лебарон. Убийството му така и не е разкрито.\n27 юни се превръща в най-кървавия ден в историята на култа. Ървил е посветил цели 15 параграфа от книгата си срещу Марк Шеноут, Дуейн Шеноут и Ед Марстън, настоявайки да бъдат посечени като предатели. Неговото желание е изпълнено в 16:00 ч. в онзи следобед, когато тримата са убити едновременно на хиляди километри един от друг.\nТримата мъже са бивши наемници на култа, които се опитват да водят нормален живот, занимавайки се с ремонт на електроуреди. Но съдбата им ще бъде друга.\nДуейн Шеноут е убит, когато пристига да вземе развалена пералня от един частен дом. Това е клопка. Неговата 8-годишна дъщеря Дженифър е с него и се разпищява, когато татко й е застрелян.\nУбиецът се обръща при вика на детето, насочва се към колата и го застрелва в устата и челото, за да не оставя свидетели. В другата част на щата Еди Марстън също е повален от куршуми, примамен със същата хитрост. Полицията открива Марк Шеноут в офиса му в Хюстън. Тялото му е проснато на бюрото, надупчено от .45-калиброви куршуми.\nИзвършителите на тези убийства са заловени един по един и изправени пред съда.\nПрез май 1993 г. Хебър Лебарон, Патриша Лебарон и Дъглас Лий Лебарон са осъдени на доживотен затвор без право на помилване.\nРичард Лебарон, който е едва на 17, когато застрелва Дуейн и Дженифър Шеноут, получава 5 години затвор.\nСинтия Лебарон получава имунитет, след като се съгласява да свидетелства срещу роднините си.\nПрез юни 1997 г. Аарон Лебарон е осъден на 45 години затвор за изнудвачество и нарушаване на гражданските права на жертвите му.\nДжаклин Лебарон, за която полицията смята, че е режисирала убийствата, остава на свобода. Предполага се, че живее в Мексико или Белгия.\nПрез 2006 г. телевизия HBO излъчва сериала “Голяма любов” (Big Love), вдъхновен от реални лица и събития, сред които и образът на Ървил Лебарон. Петте сезона на филма разказват за потайните и лукави машинации на мормонски фундаментален култ и опитите на откъсналия се от него полигамист Бил Хенриксън да води нормален живот с трите си съпруги.\nмормони полигамия религиозен култ\nДоста интересна ми беше тази статия. Досега не бях чувала кой знае колко за мормонските пророци. Браво!\n“Ървил умира в затвора на 16 август 1981 г. от сърдечен удар. В един невероятен обрат на съдбата неговият брат Върлан загива в автомобилна катастрофа в Мексико само няколко часа по-късно.” ___________ Ха-ха-ха-ха това ме разби! 😀 Як край на двамата олигофрена. Хареса ми, че на края са се изпотрепали с все и бившите убийци на култа. Горе-долу всичко си е дошло по местата и главните изроди са си получили заслуженото. Не ми е жал за последователите. Щом някой е достатъчно жалък за да робува доброволно под контрола на едноличен диктатор и изродския му религиозен тоталитариат то значи си заслужава… виж още »\n” Едно от изкривените вярвания на Ървил било, че Дева Мария е станала майка на Исус на 14 години и следователно за него било напълно приемливо да се жени за малки момичета. Колонията ентусиазирано споделяла педофилията на лидера си, давайки му за невести своите млади дъщери.” ________________ А това е супер гнусно. Тоя е трябвало да му строшат врата и да го оставят в пистинята на чакалите. И на такива все Бог им бил наредил. Колко удобно само. Както ми каже, че Бог му бил наредил директно му пръскам мозъка по стената. Такива на които “Бог” им повелява да направят… виж още »\nОтговори на splatterhouse\nИ аз се дразня, когато такива изроди се оправдават с Бог. Това са пълни глупости. Бог ни е дал свободна воля. Правото да различаваме доброто от злото, правилното и грешното, редното от нередното. Ако е искал да ни направи роби, нямало да освобождава евреите и изобщо нямаше да дава свободна воля. Адам и Ева, когато са изяли забранения плод са били наказани и двамата, защото са имали избор и са можели да откажат.\nХахах…. Бог ни е “дал” свободна впля, ама наказва при неподчинение. Визирам изгонването на Адам и Ева от рая. Изобщо докато има офце да вярват в измислици, ще има вълци да ги ядат.


Ябълката на Рокфелер - mISLANDia\nА какво да кажем за недоверчивостта на българите? Тя има положителни страни; българинът знае че с ябълки милионер не можеш да станеш. За съжаление, мислейки за възможните бизнеси (с ябълки, круши, кисели краставички, болтове, шпиндели и шплентове), българинът си вади грешния извод че милионер (и особено милиардер) с труд няма как да станеш. Затова не се и опитва. Е, как стават милионери българите? Ами така: чичо ти умира и ти оставя милиони. По този начин стана милионер най-богатият българин, а не с труд. Не че човекът не се потруди; потруди се за десетима и в процеса успя да спечели олимпийски златен медал и десет медала от световни шампионати. Но милионите му не са оттам. През 2010 г. умря "чичо му" Джон Дюпон, американският мултимилионер, и му остави 80% от богатството си.


Стара Загора – зелен град, здрави хора | Стара Загора\nСтара Загора – зелен град, здрави хора\nУрбанизацията и изменението на климата изискват нови решения за поддържането и подобряването на качеството на живот в градската среда. Устойчивото справяне с екологичните проблеми в Общината и подобряването на състоянието на околната среда са сред водещите приоритети в програмата на „Демократична България“.\nЧистотата на атмосферния въздух е един от факторите, които най-силно влияят на човешкото здраве и качеството на живот на съвременния „градски обитател“. В днешно време замърсяването на въздуха с фини прахови частици (ФПЧ10) се счита за една от най-големите заплахи за здравословния ни начин на живот в градската атмосфера.\nСветовната практика показва, че чист въздух в големите градове има там, където отоплението се базира основно на топлофикация, газ или електричество и има отлично развит обществен транспорт.\nВодени сме от разбирането, че политиката в областта на качеството на атмосферния въздух изисква цялостен подход и междусекторна интеграция, както и решаването на тежки социални проблеми, и взаимен ангажимент на всички граждани.\nМерките, предлагани от нас за повишаване на чистотата на въздуха, са насочени към всички източници на замърсяване. Ефектът им е в краткосрочен, средносрочен и дългосрочен план. Тези от тях, които са в правомощията на Общината, ще бъдат предприети незабавно, като ще се използва и всяка възможност за включване в национални програми.\nКато един от най-големите замърсители с фини прахови частици (ФПЧ10) от антропогенни източници се идентифицира битовото отопление на дърва и въглища. Мерките, които ще предприемем с цел подобряване качеството на въздуха ще са насочени към ограничаване на отоплението с твърдо гориво и поощряване на използването на форми на отопление с много по-нисък отпечатък върху околната среда. На практика това ще се случи, като:\nприложим ефективно забраната за изгаряне за отопление на какъвто и да е вид отпадъци;\nзабраним използването за отопление на мокри дърва и поетапно ограничим, и в крайна сметка преустановим, използването на въглища за отопление;\nефективно приложим програми за стимулиране на подмяната на отоплителните уреди на домакинствата и за инсталиране на филтри на комините на всички заведения за хранене и обществени сгради, които използват твърдо гориво;\nефективно приложим програми за постепенното преминаване на обществените сгради към друг тип отопление;\nпренасочим енергийните помощи към алтернативи на отоплението с твърди горива;\nнасърчим и съдействаме за провеждането на ускорена газификация – премахване на бюрократичните бариери и осигуряване на стимули като създаване на локални програми;\nсъздадем и приложим стимули за широко използване на децентрализирани системи за отопление с ВЕИ.\nСтроителството и мръсните превозни средства са отговорни за немалък дял от замърсяването на въздуха и високото количество на фини прахови частици в него, затова ще предприемем мерки, като:\nконтрол на строителните площадки и чистотата на превозните средства, които ги обслужват;\nпълна забрана и недопускане паркирането на автомобили върху тревни площи;\nпреминаване към машинно миене и целогодишно поддържане на улиците – и то не само на големите булеварди и улици, предимно в центъра на града, а и на основните артерии в останалите квартали;\nприоритетно трансформиране на териториите около училищата в нискоемисионни зони;\nрадикална промяна на мобилността в гр. Стара Загора чрез мерки като: развитие на мрежата, честотата и удобството на обществения транспорт; продължаване на електрифицирането му; ускорено развитие на велосипедната и пешеходна инфраструктура, и микромобилността; промени в достъпа на автомобили до центъра на града; забрана за движение в града на определени категории превозни средства; въвеждане на ефективни стимули за употреба на електромобили и хибридни автомобили.\nОт особено значение е и информираността на гражданите за реалното състояние на въздуха, тенденциите, опасностите за здравето и възможните решения. Ето защо, посредством най-съвременни информационни продукти, предвиждаме мерки за интеграция и анализ на голяма по обем информация, отнасяща се до качеството на въздуха, предоставяна от различни източници, като Агенцията по околна среда, Общинска система за мониторинг на въздуха и Гражданската система за наблюдение на въздуха – airBG.info. В този процес ще бъдат ангажирани експерти от различни области, вкл. от здравните заведения и образователните институции. Ще гарантираме пълен достъп до информацията и своевременно осведомяване на обществеността чрез съответните медийни канали в случай на нужда.\nЗелени системи, градски паркове и градини – „зелени градове, здрави градове“\nНие в „Демократична България“ твърдо вярваме, че устойчивото градско развитие, осигуряващо достъпна, здравословна и хармонична жизнена среда, е фундаментална цел на всяко общинско управление.\nОбществените зелени пространства оказват положително влияние върху физическото и психическото здраве на хората, биоразнообразието, климата и качеството на въздуха в градската среда, а този ефект е показател, че градът става по-добро място за живот и работа. Така че, ако е необходим един всеобхватен мотив в защита на по-зелената градска зона, то това е фактът, че „зеленото“ допринася за здравословния начин на живот. Парковете с дървета, храсти, водни басейни и зони за отдих, както и по-разширени горски пояси около градските центрове доказано смекчават последиците от климатичните промени в градските райони.\nВодени от тези убеждения, ние:\nЩе опазваме и развиваме зелените клинове на Стара Загора като уникална градоустройствена практика, осъзнавайки, че те осигуряват чист въздух на града, съхраняват живата връзка между града и заобикалящите го планини и запазват контакта на хората с дивата природна среда.\nЩе приемем програма за създаване на горски зелен пояс около града върху общински и държавни земи като стъпка за намаляване на отрицателните последици от промените в климата. В самото създаване на този пояс ще разчитаме на помощта на всеки, отговорен към бъдещето на града ни, гражданин.\nЩе запазим зелените връзки между града и околните природни територии, както и свързаността между самите тях. Ще работим за запазването на всички паркове и градини, на тяхната публична функция и характер, и за недопускане на застрояването и „отхапването“ на парчета от тях.\nЩе възстановим достъпа и обвързаността на парковете с околните жилищни територии, включително чрез намаляване параметрите на застрояването, като въведем специфични правила и норми за застрояването във всеки парк и в контактната му зона. Ще водим политика на превенция на застрояването и ограбването на парковете, включително ще преосмислим нуждата от сгради в тях. Предназначението на имотите за паркове и градини ще бъде само за паркове и градини.\nЩе запазим и ще увеличим зелените площи, като постигнем баланс с интересите на собствениците на имоти, включително и чрез създаване на специален финансов компенсационен фонд за справедлива компенсация на собствениците.\nЩе създадем модерна, добре управлявана и свързана зелена система, като:\nподобрим нормативната, информационната и кадровата обезпеченост на зелената система в града;\nупражняваме ефективен и постоянен последващ контрол върху изпълнението на озеленяване след реализация на строителствата в УПИ, включително и върху изгражданите паркоместа;\nактуализираме подробно регистъра на дървесната растителност като задължителна предпоставка за ефективното управление на дървесния фонд в града;\nзапазим и увеличим уличната дървесна растителност, включително като адаптационна мярка и като мярка за подобрение на качеството на въздуха;\nгарантираме запазването на зелените площи в междублоковите пространства, чрез отразяването им в ОУП;\nизработим реалистична стратегия по мащабно засаждане на дървета и по създаване и прилагане на стандарти за улично и градско озеленяване и поддръжката му;\nподкрепим всички нормативни и други стимули за покривно и вертикално озеленяване, но без те да са за сметка на процента озеленяване;\nще стимулираме изграждането на зелени покриви, там където е възможно, особено на сгради с бизнес и търговско предназначение, и училища, с всичките им ползи за неутрализиране на ефекта на т.нар. „градски топлинен остров“, за предотвратяване на наводнения, увеличаване на зелените пространства в градската среда и опазване на биоразнообразието;\nще работим за интеграцията на бившите производствени и промишлени зони в съвременната градска тъкан;\nще се стремим към хармоничен облик на градското пространство, включително и чрез интервенции, компенсиращи маргинализацията;\nще създадем необходимите условия за превръщане на градското земеделие в естествена част от живота на старозагорци, като приложим специална програма за развитието му в рамките на Общината с отговорен за изпълнението й координатор. Програмата ще включва определяне на общински терени за споделени зеленчукови градини за временно и дългосрочно ползване и обезпечаването им с ограда и водоизточник. Така ще дадем възможност на всеки гражданин да практикува градско земеделие на разстояние 10 минути пеш от своя дом.\nЩе превърнем парковете в привлекателна и безопасна част от градското пространство, като:\nпреустановим маргинализацията на парковете и градските пространства и създадем условия за връщане на гражданите в парковете. Чрез удобна паркова мебел и алейна мрежа, и чрез целенасочена политика в областта на сигурността ще създадем зони за спокойствие и отдих, където хората ще се чувстват сигурни за своята безопасност, като осъществим това без увеличаване на състава на общинска полиция;\nпроведем реформа на Инспектората чрез промяна на приоритетите от налагане на глоби към генериране на превенция и сигурност с активно използване на съвременни технологии като дигитализация, статистически модели, осъществявайки по-добра връзка с гражданите и по-добра организация;\nосигурим чрез минимални интервенции и прилагане на съвременни тактики в областта на сигурността постоянно присъствие и екипи за бързо реагиране, с нулева толерантност към противообществените прояви.\nЩе извършим радикална реформа в разделното събиране на отпадъците и ще въведем нова система на сметосъбиране, като във всеки градски район съобразим промените с преобладаващия тип строителство, с наличните пространства за разполагане на контейнери и с гъстотата на населението. Чрез тази мярка значително ще намалим това перо в общинския бюджет.\nЩе въведем промените поетапно, с цел избягване на нежелани социални ефекти и при пълна прозрачност относно изграждането и финансирането на системата, особено що се отнася до избора на и работата с доставчици и подизпълнители на различните дейности.\nЩе упражняваме строг контрол при изпълнението на правилата и реда, и ще налагаме предвидените санкции при установяване на нарушения.\nНовата система на сметосъбиране ще бъде съобразена със следните принципи:\nРазделно събиране при източника – недопускане на смесването на рециклируемите с биоразградимите и другите отпадъци, за да бъде чувствително повишено количеството и качеството на разделно събраните за рециклиране отпадъци и съответно максимално намалено количеството на депонираните отпадъци;\nПремахване на анонимността – поетапно премахване на общите улични контейнери и преминаване към индивидуални съдове за смет, зачислени на всяко домакинство, на всяка етажна собственост, на всеки търговски или друг обособен обект или юридическо лице;\n„Замърсителят плаща“ – ефективно въвеждане на принципа на определяне на такса „битови отпадъци“ за всяко домакинство и за всяко юридическо лице на базата на количеството реално изхвърлени отпадъци, без тези, които са отделени за рециклиране и компостиране.\nСистемата на сметосъбиране, която ще изградим, включва следните елементи:\nЩе приложим този модел в зони с високоетажни сгради (с 5 и повече етажа).\nЩе поставим отделни контейнери за биоотпадъци, стъкло, хартия и картон, пластмаса и метал, като ще предвидим отделно място за електронни отпадъци и за ненужни предмети в обособен „остров“, до който да имат достъп само живущите в съответния вход или блок.\nКонтейнерите за биоотпадъци и остатъци ще бъдат собственост и ще се обслужват от Общината чрез фирми-подизпълнители, а останалите типове контейнери ще са собственост на фирми с предмет на дейност „оползотворяване на отпадъци“ и съответно ще се обслужват от тях и за тяхна сметка.\nТакса „битови отпадъци“ ще бъде заплащана от домакинствата на база осреднени за входа или блока стойности на количеството, изхвърлено в контейнерите за остатъци.\n„От врата на врата“\nЩе приложим модела в зони с нискоетажни сгради (от 1 до 4 етажа) и при търговски обекти, хотели, заведения, учреждения и образователни институции.\nЩе предоставим на домакинствата и съответните обекти индивидуални контейнери за биоотпадъци, пластмаса и метал, хартия и картон и за остатъци. Стъклените отпадъци ще бъдат събирани в общ за определен брой домакинства контейнер, поставен на общински терен. Контейнерите за биоразградими отпадъци и остатъци ще бъдат ангажимент на Общината, а останалите типове контейнери – на фирмите за оползотворяване.\nТакса „битови отпадъци“ ще се заплаща на база на количеството, изхвърлено в контейнерите за остатъци.\nВ определените за целта дни, домакинствата ще изнасят за събиране разделените отпадъци в предварително закупени специални чували, чиято цена фактически ще представлява дължимата такса смет.\n„Стационарни и мобилни пунктове“\nЩе създадем стационарни и мобилни пунктове за събиране на излязло от употреба електронно и електрическо оборудване, негодни за употреба батерии и акумулатори, стари автомобилни гуми, отработени масла и опасни битови отпадъци (живачни термометри, бои, химикали, лекарства с изтекъл срок на годност и др.).\nЗа пълноценното функциониране на нововъведената система на сметосъбиране сме предвидили да:\nсъздадем звено „Зелен контрол“ със съответните пълномощия и задължения да налага предвидените в наредбата санкции;\nпровеждаме информационно-образователни кампании за смисъла и ползите от новата система за сметосъбиране, за новия начин на формиране на такса смет, както и за предвидените санкции при нарушаване на правилата;\nограничим използването на средствата, събрани от таксата за битови отпадъци, само и единствено до дейностите за събиране, транспортиране и третиране на битовите отпадъци в съответните съоръжения и инсталации, както и за поддържане на чистотата на територията на общината;\nприложим реално предвиденото в ЗУТ изнасяне на дейностите, свързани с приемането и обработването на вторични суровини, на площадки извън града.\nДруги мерки, свързани с управлението на отпадъците, които предвиждаме да изпълним в нашата програма са:\nПолитика за екологични обществени поръчки – тоест поръчки, в чиито параметри ще има възможност да бъде заложено изискването за отчитане на жизнения цикъл на влаганите материали.\nВръчване на ежегодна награда за фирми, присъединили се към инициативата „Зелен бизнес”, с която се насърчава ефективното използване на ресурсите чрез намаляване на загубите на материали, консумативи, вода и енергия.\nРешение, което все още е иновативно за България, но е добре разработена практика в градовете на други европейски държави, а именно – в големите магазини/търговски обекти да се монтират машини за връщане на пластмасови изделия.\nОсновната цел на мерките, свързани с енергийната ефективност, които ще реализираме, се състои в повишаване на ефекта от всички дейности, свързани с потребление на енергия при същевременно намаляване на разходите за това, задължително без загубата на комфорт.\nРазходите за енергия заемат значителен дял от бюджетите на българските общини, а като цяло България има един от най-високите коефициенти за енергоемкост. Това налага прилагането на нови подходи, ориентирани към програмиране на дейностите по енергийна ефективност. Част от мерките, които са в компетенциите на Общината и които ние ще предприемем, са:\nразвиване на енергоспестяващите системи за улично осветление, отопление, осветление в обществени административни сгради и др.\nподобрение на съществуващите отоплителни и осветителни инсталации, намаляване на загубите от преноса и загубите при самата консумация;\nнамаляване на разходите и разхищението на енергийни ресурси;\nприоритетно използване на екологично съобразени технологии;\nупражняване на ефективен контрол върху тези дейности;\nнасърчаване на частната инициатива, свързана с реализиране на енергоефективни мероприятия;\nпоставяне на изисквания за изпълнение на мерки по ЕЕ пред инвеститорите, доколкото правомощията на Общината го позволяват;\nизпълнение на програми и проекти, водещи до понижаване на разхода на енергия и съответно на изразходвани средства по бюджетни звена.\nПриродата е на всички, затова и опазването и управлението на водите надхвърлят административните граници. Водата не е просто търговски продукт, а общо благо и ограничен ресурс, който трябва да се използва по устойчив начин и да се опазва както по отношение на качеството, така и на количеството. Водени от принципите, заложени в Рамковата директива за водите и разбирането, че водата е преди всичко безценно наследство, което следва да бъде опазено и защитено, ние ще:\nизготвим програма за устойчиво и разумно използване на водните ресурси и за оползотворяване на дъждовните води – за миене на улици, в автомивки, за поливане. Тези мерки, освен положителен ефект за околната среда като пестене на ресурс, ще имат и чисто икономически измерения, тъй като ще пестят от разходите за тези дейности;\nпроведем конкурси за проекти по възстановяването на речните корита с цел създаване на условия за възстановяване на самопречистващите им функции и възвръщането на благотворната им роля за пречистването на въздуха;\nувеличим броя на чешмите, като въведем стандарт за задължително наличие на чешми във всички общински сгради и по една чешма на всеки десет декара активно обитавани публични площи;\nокажем необходимия контрол за намаляване на загубите на питейна вода във водоснабдителната мрежа;\nвъзстановим дейността на минералния басейн в Старозагорски минерални бани.\nНамаляване на замърсяването с шумови емисии\nВъвеждане на контрол за изпълнение на изискването за отчитане на фактора „шум“ при разработване на планове за развитието на транспортно- комуникационната система.\nОсигуряване на максимална пропускателна способност на основните улици – премахване на неправилно паркирали автомобили, кофи за боклук и др.\nПодобряване на пътните настилки на местата с най-високи измерени шумови нива.\nТрайно и ефективно разрешаване на проблема с бездомните кучета\nЩе решим проблема с бездомните кучета в гр. Стара Загора с минимални общински средства и устойчиво публично-частно партньорство чрез решително прилагане на комплексни мерки, разработени от Световната здравна организация и БАН, които гарантират в максимална степен здравето и безопасността на жителите на града:\nмащабна кастрация на бездомни кучета, ваксинация, обезпаразитяване, трайно маркиране и връщане по места на здравите и неагресивни животни (за да не се допуска заемането на освободената ниша от нови необработени кучета);\nредовно актуализиране на регистъра с всички маркирани кучета, тяхното местообитание и отговорните за здравния им статус лица;\nмасова информационна кампания относно полезността на кастрацията, ваксинацията, обезпаразитяването и връщането по места за намаляване на популацията и превенция на разпространение на болести;\nконтрол над спазването на законовите задължения по регистрация и идентификация на кучетата, както и над отглеждането им с цел предотвратяване на инциденти и нов приток от животни. Стимулиране на кастрацията на домашни кучета чрез информационна кампания и безплатни ваучери за сметка на Общината;\nефективно стопанисване на общинските приюти – ще поканим водещи български и международни организации да стопанисват общинските приюти, където да бъдат създадени хуманни условия за отглеждане на животните. В тези приюти ще бъдат прибирани само животни, нуждаещи се от специални грижи и неспособни на самостоятелен живот. Организациите ще подпомогнат дейността на Общината с мобилни клиники, което ще гарантира прилагане на мерки по контрол на всички дворни кучета, кучета на строителни обекти и в т. нар. „рискови” квартали.\nпривличане на частно-практикуващи ветеринарни лекари по програма с ваучери за обработка на бездомни кучета.\nНаучни изследвания в областта на екологията\nАдаптиране на иновационните решения на научноизследователските институции към регионалните политики;\nНасърчаване на разработването и реализирането на научни изследвания и проекти с добавена екологична стойност;\nСтимулиране на иновациите в технологиите за устойчива околна среда и кръгова икономика;\nПривличане на всички заинтересовани страни в този процес;\nЗасилване на сътрудничеството между Общината, Тракийски университет, Стара Загора, и други учебни заведения, и бизнеса във връзка с проекти за чисти технологии и устойчива околна среда;\nОсигуряване на полезно сътрудничество за изпълнението на „Националната стратегия за развитие на научните изследвания в РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ 2017–2030“ по следните приоритети:\nФундаментални изследвания 2 /ФИ 2/ – „Подобряване на качеството на живот – храни, здраве, биоразнообразие, опазване на околната среда, градска среда и транспорт и др.“: Дистанционно изследване на атмосферата и анализ на чистотата на въздуха, лидарно сондиране и картографиране на масовата концентрация на фини прахови частици в райони на гр. Стара Загора с натоварен трафик; Изследвания в областта на фотофизиката и фотобиологията и внедряване на разработените лазерни и оптични медицински системи и методи в здравната мрежа.\nПриложни научни изследвания /ПНИ4/ – Опазване на околната среда. Екологичен мониторинг. Оползотворяване на суровини и биоресурси. Пречистващи и безотпадни технологии; Дистанционни лидарни изследвания на атмосферата с регулярни климатологични измервания и лидарни наблюдения и при увеличено съдържание на аерозоли в атмосферата.


Alguerhome Blue Fish House - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nСгушен в сърцето на Център на град Алгеро, Alguerhome Blue Fish House е идеалното място, от което можете да започнете Вашето приключение в Алгеро. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят. Alguerhome Blue Fish House предлага безупречно обслужване и необходимите удобства, за да удовлетвори гостите си. Най-важните съоръженията на хотела са семейна стая. Всички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Насладете се на несравнимото качество на услугите и престижното местоположение на Alguerhome Blue Fish House.\nМоля, уведомете предварително Alguerhome Blue Fish House за очаквания час на пристигането ви. При пристигане се изисква гаранционен депозит от 50 EUR за инцидентни разходи. Този депозит е изцяло възстановим при напускане след проверка на мястото за настаняване за евентуални щети. Необходимо е плащане посредством банков трансфер преди пристигане. Мястото за настаняване ще се свърже с вас след като направите резервация, за да ви предостави допълнителна информация.


Новини | „Мозъкът на Андрю” или oтвъд предела на емоционалната болка | Издателство Изток-Запад\nИздателство > „Мозъкът на Андрю” или oтвъд предела на емоционалната болка\nКъде живее болката? В ума, в мозъка, в съзнанието? Може ли човек да се разграничи от чувствата и преживяванията си? Трябва ли да храни спомените си, за да се различи от компютър, надарен със съзнание? За професора-невробиолог Андрю съществува ясно разграничение между всичко това. Размива се само тънката нишка, която го води през живота след две трагедии, жигосали съществото му до степен на пълна веществена инвалидизация.\nИзповедта на Андрю е лишена от осъзнато търсена емпатия. Затова в една привидна неутралност на битието той говори за Него. За Андрю. Който е достатъчно дистанциран от чувството за вина и емоционален колапс, че може да просъществува в пространството без да го промени по начин, който да му донесе още болка. Това, което би направил един компютър. Там, където болката разяжда, историята се разказва от първо лице, но с излишната уговорка, че там емоциите са празни. Животът – също.\nКой е Андрю? Човек, сблъскал се със загубата по баналния за живота начин – чрез безумието от невъзможността да приеме тази загуба. Или е просто един луд на психотерапевтичен сеанс? А може би неговият мозък е нещо повече от просто мозъкът на Андрю?\nНаписана с лекотата на виртуозен разказвач, тази история впечатлява с интимността си, с чистотата и искреността на чувството Любов, с близостта, породена от един почти истеричен смях, който Андрю дави някъде между редовете. Смехът от осъзнаването на абсурдната преходност и илюзията, наречена Живот.\n„Мозъкът на Андрю” е последният роман на покойният вече Едгар Алан Доктороу (1931 - 2015), нареждайки се до определените за шедьоври „Рагтайм”, „Били Батгейт” и „Цялото време на света”. Той е смятан за един от най-големите автори на ХХ век. Три от романите му са екранизирани, а филмовата версия на „Рагтайм”, заснета от Милош Форман през 1981 г., е с осем номинации за наградите „Оскар”. През последните години от живота си Доктороу често се е изявявал като литературен критик и публицист.


Свинско с ориз на фурна - Do You Love To Eat?\nСвинско месо, джолан и врат - около 600 гр.\nОриз, добре измит - 200 гр.\nМас - 6 препълнени супени лъжици\nВода - 500 - 600 мл.\nСол, риган, сумак, черен пипер, дафинов лист -\nМесото се нарязва на малки парчета около 2 – 3 см. и заедно с ориза, водата (в началото се слага 500 мл., като по – късно при необходимост се добавя още), маста и подправките се слага в тава, която се покрива с алуминиево фолио. Пече около 1,30 – 1,40 часа или до пълно изпичане на месото (след като се забие вилица в него без усилие да се откъсва парче). Времето за печене зависи от фурната, както и от продуктите, така че проверявайте периодично, да не загори.\nСервира се с подходяща салата и по желание с кисело мляко.\nTags: манджа на фурна, ориз с месо, ориз със свинско От hristina\tБез глутен, Основни ястия, С месо\t 21 Окт. 2021\nПълнен патладжан с кайма и киноа\nМалко по – различна бисквитена торта с маскарпоне


Задушен джолан в гърне » Zvezdev.com Задушен джолан в гърне\nЗадушен джолан в гърне\n1 преден джолан /600 г/\n200 г кисели краставички /4-5 бр/\n100 мл олио /4-5 с.л./\nПосоляваме джолана, поръсваме с по 1 ч.л. черен и червен пипер. Поливаме обилно с олио, добавяме доматеното пюре.\nНаливаме 500 мл вода.\nОколо джолана редим целите картофи и моркови. Завиваме с фолио, задушаваме около 2 часа във фурна, загрята на 200-250 градуса.\nИзваждаме джолана, обезкостяваме го.\nРежем гъбите на филийки, задушаваме ги в сгорещен зехтин, като леко посоляваме.\nНарязваме киселите краставички на жулиени, намачкваме скилидките чесън. След като гъбите се зачервят, прибавяме краставичките. Задушаваме 5 мин., добавяме джолана и чесъна. Задушаваме още 2-3 мин., поръсваме със сол и черен пипер, разбъркваме. Поливаме с 1-2 черпака от бульона на джолана.\nИзчакваме за кратко да се смесят ароматите, поръсваме с настърган кашкавал и червен пипер. Запичаме за кратко.\nСарми с кисело зеле и пилешко


Дейвид Хосп — Бандата от Чарлстаун (48) — Моята библиотека\nБандата от Чарлстаун (48)\n— Капитан Уийдъл, държа да изкажа крайното си неудовлетворение от начина, по който вашите служители се отнасят към моя клиент! Правосъдната ни система отдавна забрави дните на гумените маркучи, така че двамата с клиента ми ще обсъдим съвсем сериозно вероятността да подадем жалба срещу полицейското управление като цяло, и в частност — срещу лейтенант Флеърти!\n— Вие пък какво правите тук?! — извика Флеърти, все още в шок от внезапното нахлуване.\n— Този човек е мой клиент, лейтенант. А сега ще помоля и двама ви да ни оставите насаме!\n— Ще изляза оттук тогава, когато аз преценя!\n— Или ще напуснете веднага, или до няколко часа ще ви отнема полицейската значка! — не й остана длъжен Престън. — И без това вече сте я загазили здравата заради незаконния обиск в апартамента на моя клиент, който сте провели! На ваше място веднага бих се изпарил оттук, госпожице!\n— Незаконен обиск ли?! Та той сам ме покани!\n— Доколкото схванах от доклада ви, той ви е поканил в апартамента си, за да го изчакате и да стоите навън. Не ви е дал разрешение да претърсвате жилището му, а още по-малко — гардероба! Освен това става ясно, че не сте разполагали със заповед за претърсване! А това е едно от най-драстичните нарушения на Четвъртата поправка в най-новата история на Бостънското полицейско управление! Гарантирам ви, че всеки съд автоматично ще отхвърли всичко, което уж сте „намерили“ при незаконното си претърсване!\n— Лейтенант! — страховито я изгледа капитан Уийдъл. — Веднага напуснете стаята!\nФлеърти се отпусна потресена на бюрото си.\nВсички логически доказателства и улики сочеха, че Фин е виновен. Той е бил последният, видял Натали Колдуел жива. В нощта на смъртта й е забелязан в клуб „Кис“, където полицията имаше причини да вярва, че е била и Натали Колдуел. В апартамента му намериха панделката и ножа. Разполагаше и с идеалния мотив — ревност. Никога досега не се бе сблъсквала с по-прост случай.\nТогава защо не бе в състояние да повярва, че е виновен?\nНа стола срещу нея се тръшна Козловски с две кафета в ръце. Подаде й едното и попита:\n— Е, как мина?\n— Искаш да ми кажеш, че не си ни гледал зад огледалото?\n— Е, все някой трябваше да донесе и кафетата.\n— Мина интересно — отговори тя след кратка пауза. — Твърди, че не го е извършил.\n— А как обясни панделката и ножа, които открихме в апартамента му?\n— Твърди, че е бил натопен от истинския убиец.\n— А има ли някакви предположения за истинския убиец?\n— Може и да не ти се вярва, но има! Твърди, че Натали е убита от някакъв тип на име Макгуайър.\n— За Тони Макгуайър ли става въпрос? — прекъсна я Козловски.\n— Не благоволи да ми каже първото му име. Защо? Има ли някакво значение?\n— Може би не, но докато ровех в миналото на прокурор Лоринг, името на Тони Макгуайър излизаше под път и над път. Лоринг очевидно години наред се е опитвал да го окошари.\n— Слушам те! — подкани го да продължи Флеърти.\n— Ами, както стана ясно, голяма част от работата по вербуването на онези типове е била насочена за постигането на една-единствена цел — залавянето на Тони Макгуайър. Обаче всеки път, когато нашите правели опит да го сгащят, Макгуайър успявал да им се измъкне!\n— Смяташ ли, че е обикновено съвпадение?\n— Двадесет и петте години в полицията ме научиха, че такива неща като съвпадения не съществуват!\n— Тогава какво предлагаш?\n— Предлагам да си поговорим с Рич Лоринг и да научим нещо повече за Тони Макгуайър!\n— Престън, много съжалявам, че те забърках в цялата тази каша! Никога не съм имал намерение да занимавам фирмата със себе си! Кълна ти се, не съм го направил аз! Не съм сторил нито едно от нещата, в които ме обвиняват!\n— Да, знам — кимна Престън Холанд и го потупа по коляното. — Но най-важният въпрос сега е: как да убедим и полицията? Искам да знам какво точно си им казал.\n— Казах им същото, което току-що казах и на теб — че не съм го извършил аз!\n— А за веществените доказателства, които са открили в твоя апартамент? За тях какво каза?\n— Че са подхвърлени. И че някой се опитва да ме натопи.\n— Браво! А случайно да знаеш кой би могъл да стои зад всичко това? Някой, който ти има зъб? Или нещо подобно?\nФин се поколеба. „Хюрън Сикюрити“ бяха клиенти на самия Престън Холанд, а всичко, което той бе научил за тях и за Макгуайър, бе следствие от участието му в тяхната защита. Внезапно му хрумна, че като сподели подозренията си Флеърти, може би е нарушил закона, защото е издал поверителна информация. Не му се искаше да разочарова Престън, но едновременно с това се нуждаеше от помощта на шефа си прекалено много, за да не му каже всичко. И затова, почти шепнешком, отговори:\n— Мисля, че е Макгуайър.\n— Тони Макгуайър?! — слиса се Престън. — Не, не се връзва! Тони не е най-изтънченият ми клиент, но не мога да повярвам, че е забъркан в подобно нещо!\n— Да, давам си сметка как ти звучи всичко това, Престън, но мога да го докажа! Той краде държавни субсидии, при това го прави от доста време. Мисля, че Натали го е разбрала по някакъв начин и точно затова е била убита. А сега той се опитва да натопи мен за нейното убийство!\nПрестън се изправи и започна да се разхожда из стаята.\n— Казваш, че можеш да го докажеш, така ли?\n— Мога да докажа, че краде, но засега не разполагам с доказателства за убийството на Натали. Въпреки че нещата се връзват.\nХоланд се замисли още малко и накрая попита:\n— Какви са доказателствата ти за неговата кражба?\nСега беше ред на Фин да прояви колебание.\n— Престън, не искам да те забърквам в тази работа! И без това вече направи прекалено много за мен, затова не желая да излагам живота ти на ненужен риск! Просто се налага да ми повярваш. Ако ме измъкнеш оттук, ще докажа и на теб, и на полицията, че съм прав!\nХоланд си погледна ръчния часовник:\n— Проблемът е, че сега е десет часа сутринта и е събота. Иначе надали ще имаме проблеми да убедим който и да е съдия, че обискът в апартамента ти е бил незаконен, в резултат на което трябва да бъдеш освободен. Единственият проблем е, че до понеделник съдилищата са затворени!\n— Не мога да чакам толкова дълго! — простена Фин. — Макгуайър се опитва да прехвърли цялата вина върху мен. И както забелязваш, до момента се справя перфектно. Няма съмнение, че той разполага с огромна власт. И като гледам какви са методите му на действие, убеден съм, че ако се върна в затвора, веднага ще изпрати някой, който да ме убие, така че никога да не стигна пред съдията!\nПрестън Холанд разтърка слепоочията си и изрече:\n— Е, може би има един начин. Имам няколко приятели, които са съдии във Върховния съд. Ако някой от тях обяви извънредно заседание — още днес, и то само за нашия случай, ще бъдат принудени да приведат в действие заповедта му за твоето освобождение незабавно!\n— Смяташ ли, че някой ще го направи?\n— Да, смятам. Двама от тях ми дължат услуги. Може би ще е най-добре да се свържа с Харви Уайтхед. Навремето изиграх огромна роля за назначаването му на съдийската скамейка.


Category Archives: Пазарджик\nНамериха възрастна жена, изгубила се в горите край Ракитово\nЕкип от полицаи, пожарникари и доброволци откри възрастна жена, изгубила се в горите на местност „Блатца“, съобщават от МВР. Случаят е от вчера – в късния следобед жителка на Ракитово...\n64-годишна жена и нейното 10-годишно внуче са открити невредими, след като се загубили в гората. В акцията по издирването са участвали полицаи, пожарникари, горски служители и доброволци. Сигнал за случая...\nДеца от пазарджишки училища ще изработват в Регионалния исторически музей в Пазарджик на грънчарско колело глинени съдове, които ще отнесат в домовете си. Ще могат да си приготвят обредни хлебчета,...\nБързи производства се водят спрямо петима шофьори от Пазарджишки регион и от София. През уикенда автопатрули при сектор „Пътна полиция“ и районните управления в цялата Пазарджишка област са извършили засилени...\nИзпълнителна агенция „Борба с градушките“ (ИАБГ) осигурява продивоградова защита с ракетен способ на територията на Република България в областите Видин, Монтана, Враца, Плевен, Пазарджик, Пловдив, Стара Загора, Сливен и Хасково...\nСлед повече от 12 часа пожарът в Пазарджик е потушен\nСлед повече от 12 часа борба с огъня пожарът в Пазарджик е потушен. Останали са няколко тлеещи огнища. На място продължават да са противопожарни екипи. Около 16:30 ч. в понеделник...\nМузеят в Пазарджик показва училищни уреди и апарати\nНа 20 май 2022 г. в централната сграда на Регионален исторически музей – Пазарджик, пл. „Константин Величков“ 15, ще бъде открита изложбата на Национален музей на образованието – Габрово „Училищни...\nОкръжната прокуратура в Пазарджик се самосезира и разпореди проверка за боядисването с графити на облицовката на сградата на Младежкия дом в Пазарджик. Магистратите се позовават на публикации в медиите и...\nМалко над 122 милиона лева е бюджетът на община Пазарджик за тази година. Според кметът Тодор Попов с него ще бъдат обезпечени всички публични дейности на общината, като акцентите са...\nОбщина Велинград погасява стари заеми с нов кредит\nКато кризисен, консервативен и лимитиран определи заместник-кметът на Велинград Атанас Палигоров бюджета на общината, който бе представен днес. Почти 60 милиона лева е финансовата рамка тази година, от които 40,5...\nНов търговски парк изграждат в Пазарджик\nДнес, 10 март, започна изграждането на над 15 нови магазина от търговския парк в град Пазарджик. Теренът се намира между хипермаркети „Технополис“ и „Практикер“, част от компанията Видеолукс Холдинг, които...\nПрез нощта на територията на почти цялата област паднаха валежи от сняг. Това създаде предпоставки за наличие на неголяма снежна покривка по пътната мрежа, а в някои високи части при...\nДвама мъже от Пазарджик задържани за грабеж в Пловдив\nДвама млади пазарджиклии са задържани по подозрение за грабеж в Пловдив. В дирите на 22-годишните извършители влезли криминалисти от Трето РУ при предприети незабавни действия. Както съобщихме във вторник, жертва...


Grigor Gatchev – A Weblog » Blog Archive » Нашизъм\n« Южен поток\nИстория с гардероб »\nНаскоро прекарах няколко часа из руски сайтове и форуми. И съм ужасен.\nВероятно много от написаното в тях е дело на т.нар. гебуха – „ласкав“ руски прякор за служителите на тяхното ДеСе. Немалко обаче очевидно е дело на искрени „патриоти“. За да разберете какво значи тази дума в случая и защо е в кавички – разровете се и почетете сами.\nВсеки народ, независимо колко просветен, е на година-две живот в мизерия и един сладкодумен измамник от нацизма. Руският народ също, само че май откъм другата страна – на наацистите ще им трябват години мизерия и измамници, за да стигнат днешна Русия. Преди няколко седмици един украинец беше споменал нещо от типа на: „Уви, тяхното не е нацизъм – то е НАШИЗЪМ“. Нещо, на фона на което „обикновеният“ нацизъм прилича едва ли не на либерална демокрация.\n(Разбира се, има една съществена разлика – но тя не е в полза на нашизма. При нацизма един по начало нормален народ беше увлечен от гений на фанатизма в изпълнителност и подчинение на нацистките доктрини. При нашизма един народ, увлечен до край от нацистки доктрини, е управляван от хитър политик, готов да извлече изгода от това. В първия случай премахваш гения на фанатизма – народът се излекува. Във втория и да махнеш хитрия политик, нашизираният народ остава и търси да издигне и си избере следващ такъв…)\nВсъщност Русия живее в подобна атмосфера вече от почти столетие, ако не и повече. Помните ли невероятния филм на Михаил Ром „Обикновен фашизъм”? Ако не – гледайте го, не можете да си представите колко си струва. Мигновено ще разберете защо беше забранен в соц-лагера наравно с „1984“ и „Животинската ферма“ на Оруел. Гледайки документалните кадри за нацизма в Германия, зрителят виждаше невероятната прилика между тях и реалността наоколо. Същите паради, същите махащи от трибуните фюрери, същите демонстративно-популистки „социална справедливост“, „светло бъдеще“, „ценности“, „историческа мисия“. И най-вече същото безмилостно и непрекъснато промиване на мозъците на всеки недостатъчно автокефален… Така че традицията там е дълбока и вкоренена до степен, надмината може би единствено в Китай. Непредставима за хора, израсли в поне малко свободно общество, дори в българското. Неразбираема дори за тези руснаци, които носят глави на раменете си и гледат това, което става с народа им, с ужас…\nСега е особено нагледен момент докъде води това. Почетете мъничко руски форуми и ще се убедите. Доскоро украинците бяха за руснаците най-близки братя – много по-близки примерно от нас. (И е истина – много по-близки са им и по език, и по кръв.) Но в момента, в който братята им не приеха да бъдат съсипвани полу с измама, полу насила, а след това и не приеха съвсем безропотно да им откъснат парче територия с недоприкрита (и призната после) военна намеса, внезапно станаха… фашисти. Най-чужди от чуждите. Най-долни от долните. Най-отвратителни, отблъскващи, годни единствено за смазване и поробване. Кафява чума, която заплашва света (все едно украинците са се опитали да налагат на руснаците какъв ред да поддържат в собствената си държава и са им отвоювали земя, а не обратното). Инструменти на безгранично дяволската и зла Америка и на подлата и измамническа Гейропа (Ян Валетов беше отбелязал много точно аналната фиксация на гебухата и дирижираните от нея промивки. И беше описал подробно и точно ситуацията между Украйна и Русия.)\nНакратко – за Русия, и боя се че и за масовия руснак, е брат който е съгласен да му е роб. Да бъде управляван от руски агенти в полза на Русия и своя вреда. Който не е съгласен, няма как да му е брат – той му е фашист, кафява чума и напаст, от която светът трябва да бъде „освободен“. А какво ли ще бъде, ако има силата и решителността да не си даде територията, пък не мога дори да си представя. Сигурно ще е по-черен от дявола. (Ах, тази гнусна Гейропа! Ах, тази сатанинска Америка!)\n… Пиша всичко това покрай умилително леещите се от български „патриоти“ лакардии за „руските ни братя“. За който има очи и ум, да провери сам прав ли съм или не и да си направи изводите. И когато се опитат да му наливат лъжи по спуснатия им списък, да ги отпрати.\nА ако не го направи достатъчно дипломатично, сигурно ще види и чуе и аналната им фиксация. Сигурен признак кои и какви са всъщност, и на какво са „патриоти“. Не мога да си представя някой да вижда как се промени руското отношение към украинците и искрено да не се досеща как ще се промени към нас в момента, в който руснаците решат, че има как да ни отнемат нещо.\nИ още едно предупреждение: отношението на съвременния български „патриот“ към Русия е лакмусът дали той е патриот, или национален предател и измамник на руска служба. Не вярвате ли? Съвсем просто е.\nАз примерно никога не съм смятал себе си за патриот – напротив, за космополит. Възхищавам се на Съединените щати много повече, отколкото на България. Подигравам се на глупостта и лайнодушието на българския народ. Що за патриот мога да съм?!… Само че ако САЩ утре нападнат България, аз моментално ще ида да се запиша за доброволец, да воювам срещу тях. А ако Русия нападне България (което е несравнимо по-вероятно), типичният български „патриот“ ще започне да върти изтърканата вече латерна как руснаците са ни братя, как трябва да им треперим и да ги пазим, да не им се съпротивляваме особено… Да, ама ако аз не съм патриот, какво е такъв „патриот“? Нещо различно от 24 карата национален предател?\nАко не, е време да му отдадем дължимото. Да го наречем национален предател право в лицето и да му обясним защо е такъв. Не защото той не го знае, на който му плащат да не знае нещо винаги го знае. А за да го знаят и чуват околните, и да се учат да не вярват на измамници.\nОсобено когато те са национални предатели и слуги на най-гнусния вид нацизъм, който съм виждал в реалността – руския нашизъм.\nThis entry was posted on Sunday, May 18th, 2014 at 8:36 pm\tand is filed under Uncategorized. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.\n28 Responses to 'Нашизъм'\nКаква демагогия, какви лайна. Руснаците щели да ни обявят война. Те ако искаха да ни завладеят са имали възможност – два пъти!\nАмериканците щели да нинападат, щял да се запише доброволец. За американците, ние сме една преебана курва и после захвърлена. Никакъв интерес нямат към нас.\nMay 19th, 2014 at 10:13 am\nУви, достатъчно е да прочетеш Астолф дьо Кюстин – записките му от пътуването му в европейската част на Русия през 1839, за да разбереш, че руснаците са безкрайно далеч от каквито и да е западни ценности като свобода, човешки права, права на собственост и т.н. Почти нищо не се е променило от тогава досега, в България имаме доста пресни спомени от 50-те години руско робство. Съответно това, което описваш, няма как да изненада никого, който се е интересувал поне малко от история.\nДа не забравяме също така, че “нацисти” е съкратено от “национал-социалисти”, факт, успешно натикван под килима, за да не се правят паралели със СССР, който е тогава от страната победителите. А иначе как точно ще наречем доктрината в Русия не е от значение, важното е, че говорим за чиста проба тирания/тоталитаризъм.\nКлипчета в Ю Тюб, съобщения в Туитър, споделяния във Фейсбук и пак там страници за каузи, снимки безброй.\nВ информационната ера невежеството е избор.\nMay 19th, 2014 at 12:41 pm\n@Никола: Те се опитаха, и двата пъти. Първият път се провалиха благодарение на Бисмарк и Стамболов. Втория път успяха, за 45 години. Доста съм учуден, че някой може да не го е учил по история, и едновременно с това да е сляп и да не го вижда. Виж коментара на Петър Петров… Така че сори, но не е демагогия. По-скоро се замисли какво е твоето.\n@Geo: Може да звучи парадоксално, но аз се възприемам като русофил. Обожавам руското изкуство, възхищавам се на доста сортове руска техника, щастлив съм от изобретателността на руснаците, владея руски почти като роден по свой собствен избор, и т.н. Не мисля, че руснаците са „безкрайно далеч“ от ценности като свобода, човешки права и т.н. Просто са оскотени до степен да забравят за тях. Оскотеят ли до подобна, или дори до по-малка степен американците, нищо чудно и те да забравят за тези ценности… Споделям мнението, че в момента са нашизирани до ушите, но не и че са принципно безкрайно далече от истинските ценности.\n@Петър Петров: Право в десятката.\nMay 19th, 2014 at 12:52 pm\nГригоре, това е като “ако баба ти беше мъжка…” Проблема е, че не е. Руснаците с нищо не са по-различни от американците. Ако бяха различни в качествено отношение, нямаше изобщо да говоря за това, че са далеч от ценностите. Напротив, казвайки че са далеч казвам по подразбиране, че имат възможност да ги постигнат и че те се отнасят за тях не по-малко отколкото за всички останали. Да, хипотетично могат да постигнат и мнооого повече, но това, че не са ги възприели е факта, за който става въпрос.\nА това, че харесваш изобретателността им, руския език или изкуство, създадено от руснаци по какъв начин те прави русофил? И какъв процент от нещата, които харесваш са руски? Какъв процент от техниката, която ползваш е руска? Какъв процент от музиката, която слушаш е руска? Защо не живееш в Русия? Важно е човек, ако твърди, че следва дадена идеология (каквото русофилството е), наистина да го прави, а това го показват само и единствено действията.\nТова, че аз харесвам и ползвам куп идеи и неща, произведени от американци, канадци, англичани, французи, чехи, българи, евреи, германци и прочие какъв ме прави? Светофил? Русофоб? А ако харесвам AK-47 като произведение на инженерната мисъл? Ами ако харесвам няколко руски произведения? Какъв ставам според твоя принцип?\nMay 19th, 2014 at 5:47 pm\nПо принцип използването на термините нещо-фил/нещо-фоб е капан и похват на пропагандата. Защото фило-фобството изисква да харесваш и защитаваш или да мразиш и отхвърляш всичко свързано с даденото нещо.\nТова опростяване води до лесна манипулация.\nФобите изброяват лошите неща и доказват, че нещото е лошо. Следователно всичко което нещото е правило, прави и ще прави е лошо.\nФилите изброяват добрите неща и доказват, че нещото е добро. Следователно всичко което нещото е правило, прави и ще прави е добро.\nНо и едното и другото е полуистина, а аз обичам да казвам че половин истина си е цяла лъжа.\nФило-фобството също така се използва и с обратна сила, предимно за игнориране на аргументите. Всеки който си позволи някаква критика към нещото, бива обвинен че е нещо-фоб и говори лоши неща защото мрази нещото. Съответно ако някой си позволи да похвали нещото, той бива обвинен че е нещо-фил и го хвали само защото го обича.\nГригор се опитва да ти докаже че той не е фило-фоб, че той не обича и не мрази нещото за което пише, било то САЩ или Русия. Той прави това като посочва и добрите и лошите неща.\nФило-фобството е капан и ако искате да спорите ползотворно, ще трябва да положите усилие за да избягате от него. Иначе дискусията неминуемо ще стигне до морално измерване и сравнение на изобретяването на водката и биенето на негрите.\nMay 19th, 2014 at 7:36 pm\nАз лично си мисля, че много хора не правят разлика между руснаците и Русия. Аз харесвам Достоевски, следователно харесвам и Русия, и правителството й, и политиката й. Все пак с руснаците имаме сходен произход, език и религия и затова си мислим, че Русия е „братска“ страна. То и България е българска страна, но това не я прави по-хубава. С тези тролове по нашите сайтове си мисля, че и в руските форуми не може много да се разчита за реалното мнение на хората.\nНашата страна е вредна за гражданите си, а руската е вредна и за съседите си. Но за Украйна още ме гложди откъде футболните агитки решиха да излязат на политически протест и си мисля, че истината ще я науча след години.\nГригор: ” аз се възприемам като русофил”. Мисля, че съвсем точно си зададох въпросите и не съм преиначил това, което е казал. Просто ме интересува принципа, по който тегли чертата между русофил (себе си) и останалите, били те русофоби, светофили и т.н.\nMay 19th, 2014 at 11:30 pm\nПреди да питаш – дай своето определение за “фил”.\nНадявам се да не е целуване на определени части или викане “Хайл (името се допълва)”.\nХм, ето още една десетка: Защо хората упорито вярват на неща, които не са верни. На английски е. Накратко, хората повече се влияят в преценките си от чувството си за идентичност, отколкото от фактите и истината. Или както го е наприсала авторката — “не искам да съм права”.\nMay 22nd, 2014 at 6:00 am\n@Geo: Просто не тегля черта между себе си и другите. За себе си бих казал, че съм американофил в някои отношения, русофил в някои (някои са различни, някои съвпадат) и т.н. Но не мога да кажа, че съм фоб към който и да било народ. Не харесвам като държавно поведение Русия, но това не значи, че не харесвам руския народ и/или постиженията му. Нито дори че мразя Русия като държава изначално или че смятам, че всичко сторено от нея е грешно…\nПредставата ми кой е русофил (примерно) и кой не е е най-вече количествена – ако харесваш значително количество неща у някой народ или страна, значи си им фил. Парадоксално и нелогично, но представата ми за русофоб (примерно) е на друга база – ако мразиш Русия или руския народ по принцип. Може би оттам идва това, че съм фил на много страни и народи, но фоб на твърде малко, ако изобщо… Дано съм се обяснил поне малко.\n@Кирил: Безумно точно обяснение – България е вредна само за своите граждани, а Русия и за съседите си. А за украинските футболни агитки ми се струва просто. Ако съдя по тези футболни агитки, които познавам – българските и донякъде сръбските и английските – те по принцип търсят повод да се сбият с някого, ей така, да пада бой. Затова ми се струва най-вероятно и украинските да са постъпили по същия начин. Да са видели, че има възможност да падне едно хубаво сбиване, и да са я реализирали… А дали съм прав вероятно ще научим, както казваш, след години.\n@Любо Николов: Мисля, че Гео не е толкова елементарен. Дотук разговорът ми изглежда като търсене на обща позиция от джентълмени.\n@Петър Петров: Тази статия абсолютно точно съответства на моите наблюдения по въпроса, за добро или за лошо. Чак обмислям идеята при първа физическа възможност да я преведа и публикувам, в пълно нарушение на авторските права. Мисля, че темата си заслужава обсъждането. И че може да е полезна за много хора… въпреки изводите, които прави.\nАз за фоб си го обяснявам да не харесваш някой народ. Например да кажем, че ти си русофоб и германофил, и хипотетично да приемем, че руснаците и германците пускат един и същ тип продукт услуга. Продукта на едните ще е страхотен, а на другите пълен боклук.\nИ втори пример да кажем, че американците и руснаците нападат една страна и я окупират. Ако си американофил и русофоб ще обясняваш как едните са зли империалисти и са много опасни, докато за другите ще казваш, че правят услуга на човечеството. Естествено такива малки неща като факти не те засягат, а даже и да се споменат все ще си измислиш обяснение защо когато едните го правят е страхотно, а когато другите го правят е престъпление. Но лично си мисля, че трябва другите да преценят какъв си, защото ние хората винаги мислим, че мненията ни са оформени само и единствено на факти, а това е много далеч от истината.\nПродукта на едните ще е страхотен, а на другите пълен боклук, според теб. Въпреки, че са еднакви.\n@Кирил, няма русофоби и американофили. Просто не и като аналогия с това какво е “русофил”.\nДори да има тук там някой който може да бъде наречен така това са единици, просто странни хора. Русофилството се отличава с масовост и организираност.\nMay 22nd, 2014 at 6:20 pm\n@emo при нас е така, но в другите страни си мисля, че е различно.\nИ аз мисля така, русофилството у нас няма аналог в други страни…\n@emo: Така е – малко народи са така успешно зомбирани от руската агентура. И в малко страни са купени или вербувани от нея такъв висок процент от политическата класа.\nMay 23rd, 2014 at 8:19 am\n@ Григор: Знам, че е така, и все пак ми е някак трудно да го повярвам. Излиза извън нормалния човешки разум. А доказателства за политическото зомбиране – колкото щеш. Например загадката на масовото възхищение на западната интелигенция от Сталин през 30-те години.\nРуската/съветска пропаганда има два основни стълба\nпърво, освободили са ни и ние сме длъжни да им се подчиняваме и да ги обичаме за вечни времена, независимо от каквото и да било, включително техните действия;\nвтори, България е малка и незначителна страна, но с Русия/СССР сме най-велики\nНационализма на русофилите е малко като вица, “Кой боядиса коня ми зелен”\nили другият, “Кой ще се бие се мен? АЗ!!! Кой ще се бие с нас двамата?”\nа и 45 години ни навикваха на безкритични възприемане на всякакви проруски изцепки, лъжи и глупости…\nВъзхищавам се на Съединените щати много повече, отколкото на България\nДоживяхме да се радваме, че не сме американци… В САЩ имат сериозни проблеми с човешките права (които държавата им нарушава). Не съм националист ама като чета какви неща стават в САЩ започвам да се гордея, че съм български, а не американски гражданин.\nКлючовите думи “нашизъм” (“нашисти”, “вашисти”) и “автокефалност” ме подсетиха за творчеството на Иван Попов (вж. Хакери на човешките души).\nНациите са колективни халюцинации.\nMay 24th, 2014 at 4:01 am\n@Валентин: САЩ наистина имат сериозни проблеми с човешките права. Да ги сравнявзш примерно с Исландия е все едно да сравняваш живот в панелка с живот в палат. Но да ги сравняваш с България е все едно да сравняваш живот в панелка с живот в дупката на селска тоалетна. И да се гордееш по този параграф, че живееш не в САЩ, а в България, е все едно да се гордееш, че живееш не в панелка, а в дупката на селска тоалетна.\nИначе, “автокефалност” наистина е отправка към Ивзн Попов. И подсещане да се замисляме – ако нашизмът ходи по хората,а не по гората, дали не е налазил и нас.\nMay 24th, 2014 at 12:49 pm\nАз веднъж съм пътувал в Англия и като видях колко сръчно охраната обарвяше хората ми причерня. Въпреки, че аз се разминах бях потресен – това обарване става пред хора. Може да имаме корупция и много проблеми произтичащи от нея, но добре, че нямаме такива гаври. А там на всеки ъгъл камера – е добре те англичаните като нямаха камери, да не би престъпността да беше проблем? Ами то и по времето на комунизма в България май не е имало толкова следене (не съм бил там и не знам).\nТрябва да си признаем, че в някой отношения страната ни е по-добре от останалите страни. Като цяло може и да не е така…\nMay 24th, 2014 at 2:35 pm\nа и негрите бият…\nживеем в страна в която жертвите на престъпление, често не виждат смисъл, да се оплакват в полицията…\nMay 24th, 2014 at 3:28 pm\n@Кирил: Наистина има отношения, в които страната ни е по-добре от много други. Те обаче са прашинка на фона на тези, в които е по-добре единствено от страни като Северна Корея или Сомалия.\nЗа следенето при комунизма например – тогава камерите не бяха толкова достъпни технически дори за ДеСе, но в другите отношения биехме всичко, което може да се види и в най-следящите “бели” държави. Питай някой живял двайсетина години при комунизма, да ти разкаже – ще е твърде много, за да го пиша тук.\nА за обарването – наскоро ми се наложи да мина няколко граници, през летища. Познай на кое летище единствено ме опипаха от глава до пети…\nMay 25th, 2014 at 3:30 pm\nГригор, наистина по комунизма е било зле но в момента това следене го няма. Докато в другите страни следенето е „по-меко“ – например не се усещаш толкова много, че те следят. Например сега в интернет те следят много повече и знаят много повече информация за теб, отколкото комунистите са успели да разберът. Все пак е добре да кажеш какви неща са правели – все пак във блога ти ще прочетът много повече хора. Аз хората с който съм говорил по принцип или са бабите и дядовците, които казват по „комунизма си живеехме спокойно и живота беше нормален“, баща ми ми е казвал неща от края на комунизма, но тогава нещата са били много по-леки отколкото в началото.\nИли ако знаеш поне някакви страници в интернет с това какво е било…\nMay 26th, 2014 at 11:01 am\n@Кирил: Имаше нещо много цветисто по темата, но не го откривам. Ето ти примерен списък и още един.


Заловиха тарикат, превозвал нелегално пътници\n18 Ян. 2013, 13:58\nСпециализирана полицейска операция бе проведена вчера на територията на община Пловдив. Получен е бил сигнал от транспортна фирма за нелегален превоз на пътници срещу заплащане, дублиращ маршрути и разписания, изпълнявани от лицензираните превозвачи по договори с общината.\nВ операцията са участвали ченгета от икономическата полиция и от сектор „Противодействие на престъпността”. Установен е бил един случай на нелегален превоз на пътници. А.М. на 52 години от Девин - собственик на лек автомобил "Фиат Скудо”, е превозвал с вана си седем пътници от Девин за Пловдив срещу заплащане на цената на автобусния билет за тази дестинация, без да притежава необходимата правоспособност.

 Той е спрян за проверка близо до Пловдив. На тариката е съставен акт от служителите на ОО “КД-ДАИ” - Пловдив, а автомобилът е спрян от движение за 6 месеца и отведен на наказателен охраняем паркинг на община -Пловдив. Служителите от сектор ”Противодействие на икономическата престъпност” са образували предварителна проверка срещу А.М. за извършено престъпление. Материалите по случая са докладвани на Районна прокуратура - Пловдив.

 Кристина ИВАНОВА, БЛИЦ