Как да избера професия? - Мястото\nНачалоСтатииКак да избера професия?\nКато дете Ричард обичаше да се занимава с механични устройства. На 6-години помогна на баща си да поправи будилника, а на 9 - ремонтира косачката. В гимназията прекарваше часове да демонтира и възстановява стерео уредбата. Сега, той е звуков техник на професионална театрална трупа.\nРодителите насърчаваха интересите му и това му помогна да стане успешен, когато израстна. Той не беше особено "надарен" и дори имаще проблеми с математиката в училище.\nТрадиционното "талантливо дете" постигна най-високи резултати при изпитване в училище, езици и математика.\nТова са едва от 5 до 10% от всички ученици.\nПостиженията в училище са важни, но има стотици други начини децата да покажат своите дарби.\nСъвременните изследвания потвърждават, че почти всички имат специални таланти и могат да показват интелигентност по много различни начини - чрез думи, цифри, музика, снимки, спортни или "практически" способности, както и социално или емоционално развитие.\nВсички деца са талантливи, някои просто отварят своите различни пакети по-късно от другите.\nВие, родителите играете ключова роля в пробуждането на „спящите“ и разгръщането на вече проявените таланти и силни страни на детето си. Като създадете среда, позволите и насърчите различни преживявания на детето си у дома и извън него.\nПредлагаме ви 50 начина детето да се изяви, независимо как са опаковани талантите му:\n1. Нека детето Ви само открие собствените си интереси. Обърнете внимание на дейностите, които то избира. Това показва много къде са неговите дарби.\n2. Създайте му възможности да се допре до широк спектър от знания и опит. Те могат да активират скрити таланти. Не си мислете, че то не е надарено в дадена област, защото не проявява интерес.\n3. Позволявайте му да прави грешки. Ако трябва да прави нещата перфектно, никога няма да поеме рисковете, необходими, за да се открият и развият талантите му.\n4. Задавайте му въпроси. Помогнете му да се отвори, да се запознава и открива света чрез задаване на интригуващи въпроси: Защо небето е синьо? Намерете отговорите заедно.\n5. Планирайте специални семейни проекти. Споделеното творчество може да събуди и разгърне нови таланти.\n6. Не оказвайте натиск на детето да се учи. Ако детето се изпраща на специални уроци всеки ден с надеждата да развива и изявява талантите си, то може да се претовари и стресира. Насърчавайте, но не настоявайте.\n7. Детето Ви има високи очаквания. Подкрепете го, за да ги направи реалистични.\n8. Споделяйте за Вашата работа с него. Позволете му да мечтае за успехи в различни области, но го включвайте и в конкретни занимания. Позволете му да ви види зает с различни вълнуващи дейности и му позволявайте да се включи в тях.\n9. Осигурявайте сензорно-богата среда. Има материали около дома, които ще стимулират сетивата: пръст бои, ударни инструменти, не само колички и кукли.\n10. Дръжте Вашата собствена страст за учене жива. Дете ще бъде повлияно от Вашия пример.\n11. Не го ограничавайте с етикети. Те могат да му дадат добра репутация, която обаче да не съответства на вътрешните му таланти.\n12. Играйте игри заедно като семейство.\n13. Организирайте семейни вечери за четене, слушане на музика, разговори.\n14. Осигурявайте интересни материали, които да са на разположение, за да дадат на детето достъп до света.\n15. Позволете на детето си да участва в обществени дейности, които го интересуват.\n16. Използвайте хумор, вицове, глупави истории за насърчаване на творчеството.\n17. Не критикувайте или съдете нещата, които детето Ви прави. То може да се откаже от таланта си, ако се чувства неоценен.\n18. Играйте с детето си, за да покажете своето собствено усещане за игривост.\n19. Споделяйте Вашите успехи като семейство. Говорете за добри неща, които са се случили по време на деня, за да се повиши самочувствието му.\n20. Осигурявайте на детето си достъп до компютър у дома, в училище или обществената библиотека.\n21. Слушайте детето си. Нещата, от които се интересува най-много, могат да предоставят ключ към специалните му таланти.\n22. Създайте на детето си специално място у дома, където може да бъде креативно.\n23. Хвалете чувството на детето си за отговорност у дома, когато то е приключило възложени задачи.\n24. Посещавайте нови места, заедно като едно семейство.\n25. Давайте на Вашето дете отворени занимателни игри (пъзели, конструктори и др.), който да насърчават въображението му.\n26. Давайте свободно време на детето си, в което то просто да мечтае и да се вълнува.\n27. Споделяйте вдъхновяващи истории за хора, които са успели в живота.\n28. Не подкупвайте детето си с награди. Използването на стимули, за да насърчите детето си да успява в учението, ще означава, че ученето не е удовлетворително само по себе си.\n29. Насърчавайте детето си да се включва в партньорски групи, които споделят неговите възгледи и таланти.\n30. Обсъждайте новините на деня с него, за да насърчавате интересите му.\n31. Предоставяйте на детето си играчки и за момичета и за момчета, за да изградите правилно отношение и към двата пола.\n32. Избягвайте да сравнявате детето си с други деца. Помогнете на детето си само да сравни собственото си изпълнение със свои предишни изпълнения.\n33. Бъдете авторитетен родител.\n34. Използвайте обществени събития и институции, за да активирате интереси. Организирайте пътувания до библиотеки, музеи, концерти, пиеси и др.\n35. Давайте подаръци, които подхранват силните страни и таланти на вашето дете.\n36. Насърчавайте детето си да мисли за бъдещето си. Подкрепяйте неговите предпочитания, без да го насочвате или обезкуражавате в някоя конкретна област.\n37. Запознавайте вашето дете с интересни и способни хора.\n38. Мислете за вашия дом като за учебна място. Кухнята е чудесно място за преподаване на математика и естествени науки чрез готвене.\n39. Споделяйте чувства си. Талантите на детето могат да се задушат от репресирани емоции.\n40. Насърчавайте детето си да чете.\n41. Уважавайте творчеството на вашето дете.\n42. Правете неща с детето си в своите области на интерес.\n43. Учете детето си да се доверява на интуицията си и да вярва в способностите си.\n44. Дайте на вашето дете право на избор. Това изгражда волята и дава гориво за инициатива.\n45. Покажете на детето си как да използват книгите и насърчавайте интересът му към тях. Чрез книгите, въпросът "как да?" довежда до "практическо" обучение.\n46. Създайте площ за творчество в градината или пред блока, за да насърчите творчеството и нуждата от изява на детето.\n47. Насърчавайте детето си да се справи с области, които са трудни за него. Помогнете му да се научи да се изправя срещу всякакви ограничения.\n48. Бъдете връзка между специалните таланти на детето си и реалния свят. Помогнете му да намери обекти за таланта си.\n49. Включвайте детска литература, която да развива интересите и творческите заложби. Книги като „Малкият двигател” ще насърчат "мога да го направя" отношение.\n50. Приемете детето си, такова каквото е.\nИли просто го доведете в Мястото, където то ще получи всичко това, защото:\n- окуражаваме децата и младежите да следват всяко нещо, за което имат ентусиазъм\n- им осигуряваме среда да изследват, колкото се може повече дисциплини, в търсене на истинските им таланти и истинските им страсти\n- разпознаваме талантите им\n- развиваме умения за справяне с предизвикателствата\n- предоставяме знания чрез натрупване на опит\n- осигуряваме работа с истински материали\n- предлагаме приложение на познанията им в реалния свят чрез експериментални пътувания и изследователски проекти\n- им осигуряваме свобода на пространството и право сами да определят за какво да използват времето си\nИ НАУЧАВАТ КАК САМИ ДА НАМЕРЯТ ОТГОВОРА НА ВЪПРОСА:\nАКО ВСИЧКО ЗАВИСИ САМО ОТ МЕН КАКВО НАЙ-МНОГО БИХ ИСКАЛ ДА ПРАВЯ?\nучилище родители деца дете професия


Доказано: Краткото гладуване рестартира тотално имунната система и възстановява организма! – ЕНЕРГЕТИКА\n03/08/2019 by snaipers\tin СВЯТ\nС какво е полезно краткото гладуване за имунитета, как да не прекалявате с него и да извлечете максимални ползи за здравето си?\nПостоянното гладуване е вредно за организма, но когато става дума за кратко гладуване, не само различни видове практики, насочени към духовното развитие, но и съвременната наука потвърждават неговите ползи.\nПри това краткосрочното гладуване помага не само за прочистване на организма и за бързо отслабване, но и за естествено обновяване на клетките и за укрепване на имунната система.\nКраткосрочното гладуване за повишаване на имунитета е доказано и от науката!\nИзследователи от Университета в Южна Калифорния публикуваха своите открития за здравословното гладуване в списание „Cell Stem Cell“.\nСтава дума за следното: Когато гладувате вашият организъм се опитва да пести енергия и един от начините да направи това е да „рециклира“ много имунни клетки, от които в момента няма нужда.\nВ рециклирането попадат увредените клетки на имунната система. Така счита съавторът на изследването Валтер Лонго (Valter Longo), професор в Школата по геронтология Дейвис (Университета на Южна Калифорния) и директор на Института за дълголетие (Университет на Южна Калифорния).\nГореописаният процес, който обяснява ползите от гладуването за имунитета, е характерен както за хората, така и за животните.\nВ хода на изследвания, проведени както върху мишки, така и върху хора, специалистите лишавали участниците в експеримента от храна, което довело до намаляване на броя на левкоцитите в организма. Те са отговорни за борбата с болестите и насищат кръвта в случай на проникване на патогени в нея.\nС падането на нивото на левкоцитите обаче нещата не приключили: цикълът на гладуване предизвикал естествен „рестарт“ на производството на левкоцити.\nСлед 2–4 дни гладуване кръвотворната система унищожила по-старите и увредени имунни клетки и си създала нови. Учените смятат, че краткосрочното гладуване е полезно не само за имунната система, но и за други системи и органи на тялото.\nВъздействието на краткосрочното гладуване върху други системи на организма\nКраткосрочното гладуване заставя организма да се запасява със захари, мазнини и кетони и да разрушава значителен брой бели кръвни клетки. Кетоните се произвеждат, когато тялото преобразува мазнините в енергия, те са основните играчи в областта на отслабването.\nКраткосрочното гладуване позволява на организма да използва мазнините като основен източник на енергия. То помага за ускоряване на метаболизма и за подобряване на чревната перисталтика, като позволява на храносмилателната система да си почива. Подобно прекъсване на приема на храна допринася за по-ефективно изгаряне на калории, сякаш напомня на организма кой е правилният храносмилателен процес.\nКраткосрочното гладуване е като бутон за рестартиране за цялото тяло. То създава здравословна среда, в която в тялото се отделят регулируеми хормони, за да се научи как да разпознава истинския глад.\nАко човек яде на всеки 3-4 часа, неговият организъм не знае какво е истински глад. Освобождавайки организма си от храносмилателния процес за 12-24 часа, вие му предоставяте възможност да се съсредоточи върху регенерацията на другите системи.\nКраткосрочното гладуване също така помага да се елиминират токсините от тялото и да се регулира работата на „филтриращите“ органи – черния дроб и бъбреците.\nВажно! Периодът на гладуване не трябва да надвишава четири дни, като през целия период на гладуване е необходимо да се увеличи количеството консумирана вода.\nС всяка „сесия“ на краткосрочно гладуване, изчерпването на популацията на белите кръвни клетки води до образуването на нови клетки на имунната система.\nКогато нивото на ензима протеин – киназа A (ПKA) се понижавало заедно с броя на левкоцитите, изследователите разбрали, че се случва „превключване“ на организма, което прави възможно образуването на нови клетки и води до намаляване на нивото на IGF-1 *, който е свързан със стареене, растеж на тумори и риск от рак.\nЗа да се преведат стволовите клетки в режим на регенерация, е необходимо да се деактивира действието на ПKA, в резултат на което стволовите клетки започват да се размножават и съответно водят до обновяване на системата.\nСъщо така лечебният ефект от краткосрочното гладуване се заключава в това : избавяне от повредени или стари елементи, които вече не са в състояние да работят ефективно.\n* IGF-1 или инсулиноподобен фактор на растежа (понякога наричан соматомедин C), е полипептиден протеинов хормон с подобна на инсулина молекулна структура, който се синтезира в черния дроб. IGF-1 играе важна роля за детския растеж, но продължава да има анаболни функции и при възрастните.


7. Къщата на Грегъри Грей - Page 2\nFate Cry :: Царството на смъртта :: Деветте кръга Share\n7. Къщата на Грегъри Грей\nЗаглавие: 7. Къщата на Грегъри Грей Пон Яну 24, 2011 6:38 pm\nСедмата ви спирка, ако стигнете до нея е къщата на Всевиждащия. Грегъри Грей е един от малцината приближени на бога. Ако му направите нужното впечатление и той сметне, че заслужавате да продължите, сте свободни. Ако ли не, оставате негов роб завинаги. Може и да сте най-силният, достойният или умният, но ако Грей не ви одобри нямате никакъв шанс за нов живот.\nПоследната промяна е направена от poli_dreamz на Чет Юни 18, 2015 10:35 am; мнението е било променяно общо 1 път\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Чет Окт 25, 2012 4:52 pm\nЗа пръв път от много време момичето спеше без изобщо да сънува кошмари. Без нещо да я тревожи. Реално погледнато тя е просто една объркана душа с вътрешни сътресения. А и какво сънуваше сега. Е то бе просто сценката с танца в "гората на желанията". Отново и отново си представяше онзи момент. Музиката, атмосферата, целувката. Всичко.\nНа сутринта още щом отвори очи Мортем видя отпуснато лице във възглавницата. Тъй като винаги като станеше сутрин всичко и беше размазано пред очите тя го потърка и тогава вече различаваше фигурите. Грегъри беше толкова спокоен докато спи, толкова сладък когато е така. Направо и идеше да го вземе със себе си и да си го ползва за плюшена играчка.\nНо изведнъж в главата и изникна притеснението, че ще закъснее за часовете си и започна да се чуди какво да прави. Дали да го събуди? Дали да си тръгне? Дали да остане и да закъснее малко? Не знаеше. Но едно бе сигурно. Не и се тръгваше. А да го събуди, сърце не и даваше.\nЗатова тя просто остана така и продължи да си го гледа. Така. А и ако както я беше прегърнал трудно щеше да се измъкне от леглото без да го събуди.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Чет Окт 25, 2012 7:43 pm\nСлед още половин час, клепачите на Грегъри се помръднаха. После още веднъж и на третият той ги отвори. Първото нещо, което видя бе сладкото лице на Мортем. Мъжът й се усмихна.\n-Добро утро. - отвърна му тя.\nРадваше се, че не си беше тръгнала. Искаше му се да прекара сутринта с нея. След първоначалното разбуждане, Всевиждащият не пропусна случая да я обсипе с няколко целувки, от което й стана много приятно.\n-Хайде да закусваме.\nДвамата станаха и се облякоха. Грей сложи един спортно-официален панталон и бяла риза, на която зави ръкавите до лактите. Докато момичето се превеждаше във вид, той подготви закуска. Чай, естествено, този път от малини и салата от катък с печени чушки. Богато на протеини ястие, което щеше да й даде енергия за поредния изпълнен с важни задачи и трудности ден.\nДвамата седнаха на масата и почнаха да се хранят и да се смеят от разни случки в миналото им.\n-Помниш ли преди две години като избяга и дойде при мен цялата изподрана, а аз ти заших дрехите. Хахаха, стана пълно мазало. Никога не ме е бивало с иглата и конеца.\nИ още много преживявания, които сега се връщаха при тях и до някъде ги радваха, а до някъде натъжаваха.\nКогато приключиха красивият мъж я попита:\n-Какви са плановете ти за днес? Може да останеш ако искаш.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Окт 26, 2012 1:14 pm\nМортем изчака Грегъри да излезе, за да може да се преоблече. Междувременно се беше скрила в хавлията му. Щом излезе тя стана и отвори сака. Извади една червено-черна рокличка в готик стил. Абе нещо ей такова. http://www.gothikas.com/shop/images/catalog/02TCS514.jpg .Също едно черно късо якенце, колкото за идеята да има нещо отгоре. После слезе и го погледна.\nМо избухна в смях. Спомни си тази случка. Тогава беше отнесла сигурно 40 боцвания от иглата. Като цяло беше доста смешно, макар, и че му мрънкаше, че иска да я посини, за да не я види никой. И че ще остане докато не се възстанови в неговата къща. Разговора им продължи в същия дух и когато се привършиха със закуската Мортем стана и от сервира.\n-Ами мисля да ти помогна с домакинската работа. Но ако ме искаш още малко да остана с теб може днес да пропусна уроците. Какво мислиш?\nИ докато чакаше отговора му реши да отиде да отиде и да измие приборите.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Окт 26, 2012 5:26 pm\nТой застана на касата и загледа как мие чиния след чиния.\n-Ако искаш аз мога да те тренирам днес. Няма да е нещо некромансърско, но мога да направя така, че тялото ти да стане по-здраво и силно. Може би не е разумно да пропускаш, а аз нямам задачи за деня така или иначе.\nМъжът стоеше и този път той чакаше отговорът й. Почти беше сигурен какво ще каже: "Трябва ли?" Обичаше я, но не можеше да не признае, че Мортем бе най-големият мързел, когото познаваше, а това хич не му харесваше. Самият той никога не бягаше от отговорност, но това си беше той.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Окт 26, 2012 5:33 pm\nЧиния след чиния, винаги не стигаха, за да избегнеш някоя важна тема от разговора като например, дали Грегъри да я тренира днес. Това щеше да е катастрофално. Едно, че я беше срам да му покаже колко слаба е в същност, друго, че ... абе беше си унизително. докато минаваше към чашите тя се замисли. Може пък да е добре от една страна. Така поне нямаше да пропилее деня. Не че щеше да го пропилее ако е с него, но все пак ...\nКаза тя тихо, несигурно и продължи с започнатото. Дали това беше правилно или не. Разбира се, че беше правилно. Ако искаше да свърши по-скоро с обучението си не трябваше да пропуска тази възможност. Мо хвана кърпата и избърса ръцете си. Остави я на мястото си и погледна Грегъри. Нещо беше особено в погледа му, както вечерта, когато беше застанал на касата и я гледаше. Малко я притесняваше това.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Окт 27, 2012 6:28 pm\nГрегъри повдигна рамене.\n-Нищо. Просто ти се радвам.\nРадвал й се? Кога за последно някой й се радваше? Наистина знаеше как да я накара да се чувства специална. Може би трябваше да свиква.\n-Това смущава ли те?\n-Ами...не... - измънка си под носа момичето.\n-Чудесно. Тогава когато си готова ще те чакам в Пустошта. Съгласна?\nМортем кимна. Мъжът се усмихна, обърна се и излезе от къщата. Нямаше защо да я пришпорва. Пет или десет минути изхабени във вършене на нищо, нямаше да се отразят на животите им по никакъв начин, затова й даде време да се подготви психически и физически. Самият той се отправи към уреденото място. Тя можеше и сама да стигне, не за първи път щеше да ходи там, знаеше пътя като пръстите на ръцете си.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Нед Окт 28, 2012 7:54 am\n-Добре. - отвърна му тя и кимна. Мортем само му се усмихна когато тръгна и се замисли. Пустошта? Хъх. Жега. Мнях. Не и харесваше като избор, но добре, щеше да отиде. Тя се замисли щом ще ходи там по-добре да махне черните дрехи. Все пак черното привличаше слънцето, ако не я лъжеше паметта.\nМо отиде и набързо се премени с бял анцуг. Обу се маратонките и се огледа. Къщата изглеждаше чиста. Поне домакинска работа можеше да върши щом е при него, и той я наглежда. Така де, то това е най-малкото което може да направи за него. Имаше чувството, че му дава твърде малко, а той заслужава повече.\nИ така тя отиде до вратата. Внимателно я отвори излезе и тръгна към Пустошта.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 23, 2013 3:30 pm\nГрей седеше в любимото си червено кресло и четеше поредната книга от колекцията си. На лицето му се мъдреха очила, които опираха в съвсем малката гърбица на носа му. Колкото и да се опитваше да е съсредоточен, осъзнаваше, че по-скоро прелиства думите неглиже, отколкото буквално да вниква в смисъла им. Погледа му се местеше скоростепено и нищо от прочетеното не влизаше в главата му. Бе просто имитация на дейност, колкото да го разсея от мислите му. Но старанията му не бяха особено успешни.\nОтварящата се врата от друга страна, веднага грабна интереса му и Всевиждащият затвори четивото, като го остави на близкостоящата маса. Имаше само двама човека, които нахлуваха в дома му без да чукат и имайки предвид, че единия е заключен, то оставаше само второто предположение. Мъжът не се излъга и през прага премина самият Себастиан Дантес. Съветникът му се изправи и почтително се поклони както винаги. Богът се спря и огледа обгръщащият го интериор. От доста години не беше стъпвал тук. Когато Грегъри му трябваше за нещо сам идваше в замъка. Но сега реши да го посети собственоръчно, а и да огледа кръговете си, на които не беше обръщал особено внимание наскоро. За сметка на това, най-близкият му приближен се грижеше старателно за тях, непозволявайки занемареност.\n-Господарю, с какво мога да ви помогна?\n-Прав беше! Не може да стои вечно затворена.\nВеждите на дългокосия красавец се повдигнаха. Дали наистина чуваше това, което му се струва? Да, нямаше лъжа, нямаше колебание в лицеизраза на бога. Мъжът усещаше как сърцето му почва да бие бясно, смесица между вълнение, радост и в същото време внимание.\n-Какво ви накара да промените мнението си?\n-Просто не може да не шава. Положението й подтиква дори робите ми да пренебрегват заповедите ми и да се опитват да й помогнат. Няма да търпя неподчинение.\n-Да! Но си има условия. Няма да е толкова лесно. Ще я освобождаваш всяка сутрин точно в осем и всяка вечер пак в осем я прибираш обратно в тъмницата. Не искам да лентяйства и да си бара ушите докато е навън. Ще я обучаваш, ще гледаш да се развива. Излизанията извън територията на царството е строго забранено. Ако има такъв прецедент първо ще се допиташ до мен за позволение. Ясен ли съм?\nДантес кимна сдържано и се обърна да си ходи. Обходи вътрешността на къщата още веднъж. Беше малка, но някак си уютна. Много по-уютна от обширният и просторен дворец. На него му липсваше топлината, която лявата му ръка бе съумял да постигне. Това го накара бегло да се усмихне.\nПреди да затвори вратата той се спря и извърна глава към Грей, който все така изправен чакаше, господарят му да излезе, за да продължи с ежедневните си занимания.\n-Знаеш, че разчитам на теб.\nПогледите им се срещнаха и казаха много повече от необходимото. Брюнетът кимна.\nСебастиан Дантес напусна личното царство на единственият човек, който не приемаше за роб и се запъти към своят бял мраморен дворец, където щеше да прекара нощта сам.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Мар 29, 2013 4:32 pm\nС Грегъри ходихме из кръговете. Причината беше, че да стигнеш до неговата къща трябва да минеш през всичките, но с него ставаше по-бързо. Той знаеше преки пътища, ако искате го наречете. Малко ме издразни когато минахме покрай онези бездушни ... жени. Те винаги въздишаха покрай него. И си шушукаха колко е сладък и такива неща. Винаги ме е дразнело и винаги съм се цупела, а той ми казваше, че нямам повод за ревност. Да бе. Имам си и то голям. Та те са му хвърлили око, и знаех, че с тях ще си прекара добре.\nНо скоро стигнахме неговата къща. Влязохме вътре и аз се залепих за най-мрачния ъгъл от нея. Свих се там, беше си ми добре на тъмно. Още виждах нещата малко размазани на светло. И затова щях да си стоя в тъмното. Скоро могат да ми хвърлят и прякор от сорта на "Мрачната принцеса". Ще е смешно.\n-Сега ... какво трябва да правя?\nПопита Грегъри. Все трябва да знае какво трябва да правя навън. Нямах право да ходя при хората, нито пък където и да е другаде освен тази територия. Това винаги е важело когато Грей ме е гледал и съм ги запомнила.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Мар 29, 2013 4:58 pm\nБеше се сгушила в ъгъла като мишка, която я е страх да излезе от скривалището си, за да не я хване чудовището, което я наблюдава от тавана с огромните си очи. Първата реакция на мъжа не беше да се засмее, нито развесели. Хвана го жал. Жал, че са я смачкали до толкова, че трябва да прикрива поглед, за да се чувства естествено.\nЗнаеше какво има предвид. Очакваше да й даде някоя задача, заръка или кой знае какво. Но вместо това, той се приближи и клекна до нея. Тези седмици само клякаше, за да я погледне. Това също го натъжаваше. Хвана я за ръката и я издърпа от импровизираната си дупка. Мортем понечи да се изтръгне и да се залепи отново в ъгъла, но Грегъри я стисна силно.\n-Не се страхувай.\nТя го погледна и видя твърдият му, решителен и най-вече покровителски поглед. Отпусна се, въздъхна тихо, затвори клепачи и направи няколко стъпки напред, държаща се за него. Той я поведе към центъра на къщата.\nРозавокосото момиче отвори бавно, едвам едвам клепачите си, а очните й ябълки леко трепкаха в орбитата си. Светлината я дразнеше. Отне й доста време докато почне да свиква. Време, което Грей й даде, без да я пришпорва, търпеливо и мълчаливо. Щеше да й даде колкото нужда има.\nКогато най-накрая възвърна способността си да вижда нормално, Мортем почна да се върти около себе си и да оглежда къщата. Беше прекарала толкова време в онова ужасно място, че сега й се струваше, че вижда домът за първи път. И й се стори още по-хубав от преди, макар че не разполагаше с кой знае какъв лукс. Съвсем нормална къща, но за нея беше нещо много повече.\n-Сега.... - положи длани Грег на раменете й. -Ще те изкъпем.\nТой я поведе към банята, напълни ваната до горе с топла, почти гореща вода и пусна едно от онези малки сапунчета вътре, които се разтваряха за минути и правеха всичко в пяна. Съблече я внимателно и нежно, а после и себе си. Знаеше, че тя няма да иска да е сама, нито ще му позволи той да я къпе, като някакво бебе, затова реши просто да й прави компания.\nМъжът стъпи във ваната, подаде й ръка и Мортем се озова при него. Седнаха на дъното на съда и водата обля тялото й. Малко по малко то почна да възвръща осезаемостта си.\n-Усещаш ли я?\nМо се усмихна. Да, усещаше я. Отначало трудно, но с всяка изминала минута все повече и повече. Тази усмивка бе достатъчен отговор на мъжа. Тй хвана лицето й в шепата си, доближи го до своето и я погледна в очите.\n-Когато си в тази къща няма да си затворник. Не и докато аз съм собственикът й.\nПосле доближи устни до нейните и ги вплете в една красива, плътна и дълбока целувка. Искаше да го направи много по-рано, но знаеше, че тя не е в кондиция за каквото и да е. Изчака удобният момент, когато ще почне да се чувства като живо същество отново. Чак тогава я дари със своето сърце и ето, че тя му отвърна. Когато се отделиха един от друг, Грей я изпръска с малко вода и се усмихна.\n-А сега да измием тази коса и това малко телце.\n/Тери свободно РП, душко./\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Мар 29, 2013 5:33 pm\nКато ме плисна се намръщих и го погледнах. Не беше нужно да ме плиска със сапунената вода. Но явно на него му беше много забавно. Е нямаше лошо. Стига да се забавлява всичко щеше да е супер. Или само аз така си мислех? Какво значение всъщност имаше.\nВнимателно се пресегнах да взема една бутилка. Погледнах я. Май това беше шампоана. И тогава усетих как очите на Грегъри ме следят като сянка. Свих се отново на мястото си, но все пак реших да кажа нещо.\n-Ако имаш предвид теб под "малко телце". Да съгласна съм. Последния път когато бяхме в Роузкил беше целия в мръсотия.\nУсмихнах се и започнах да му сапунисвам косата. Даже се приближих малко повече до него. Гледах да не го дразня или нещо от сорта. Знаех, че мога да съм много досадна понякога. Даже не понякога, ами винаги.\nСкоро и двамата бяхме като чисто новички и сега само си седяхме, и мълчахме. Не че беше много забавно да мълчиш, но не ми се говореше много, много. От време на време му хвърлях по някой поглед, но после пак се свивах на място. И ето, че когато се престраших да му кажа нещо то беше такова:\n-Ако господаря разбере, че изпитваме чувства един към друг ще ни накаже.\nБях си сигурна в това. Той винаги повтаряше, че демоните не изпитват чувства, че никой не трябва да изпитва чувства тук долу. Освен него. Той можеше. Затова триеше спомените на другите и ги караше да страдат.\n-Но ще сме добре ако не разбере.\nПриближих се до Грей и го прегърнах силно. Затворих очи и постоях малко така.\nНе след дълго излязохме от банята. Оглеждах се как ми стои една от хавлиите му. Имаше само една дума, която да опише това, което виждах. И тя беше ... огромни. Ми да хавлията му ми беше огромна. Приличах на снежен човек. Само дето не бях толкова пухкава като тях. Грей ме заведе в спалнята си и ми даде някакви дрехи. Въздъхнах и ги облякох без да мисля. А когато се видях в тях само се намръщих. Той трябва да се шегува с мен. Беше ми дал от онези рокли, които хората обличат куклите си. Точно така. Като техните рокли. С корсета, който ги стяга. Дългите ръкави. Самата рокля не беше дълга. Всъщност беше до коленете ми. Но пак ... приличах на играчка.\n-А бях прав, стои ти добре.\n-Не съм съгласна.\nПобързах да му отговоря. Той само се приближи до мен и сложи ръце на рамената ми. Но преди да е каза нещо го погледнах.\n-Не съм играчка.\nТой леко се засмя и седна на едно от креслата си. Накара ме да се приближа и ме дръпна при себе си. И така се намерих в скута на Грегъри Грей.\n-Не си играчка, но кукла .. да.\nДразнеше ме. Знаех го. Опитваше се да ме накара да си върна предишния гаден характер и май успяваше.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 30, 2013 11:22 am\nДразнеше я, защото искаше да се върне към това, което беше. Онова борбено дете, готово най-накрая да приеме себе си и света. Знаеше, че ще е трудно, ще отнеме известно време и нямаше да я пришпорва, но все от някъде трябва да се почне. И въпреки, че пак се цупеше, все още виждаше в очите й нотка на тъга, меланхолия и вина. Грей въздъхна и я отдръпна съвсем малко от себе си, за да има пространство да диша.\n-Виж, Мортем....Така минава животът: ден подир ден, хранене подир хранене, мъка подир мъка. Зъболекарят запълва зъбните канали един по един. Писателят пише романът си страница по страница. Загърбваме всичко, от което се страхуваме. Наблюдаваме през прозореца птиците в небето и не се обръщаме, когато в коридора зад нас проехтят стъпки. Казваме си, че макар понякога облаците да приличат на риби, еднорози или на призрачни конници, всъщност са само облаци. Дори когато в тях проблесне мълния и ги озари отвътре, си казваме, че това са най-обикновени облаци и си мислим за следващото хранене, за следващата мъка, за следващата страница. Така минава животът. Ти не донесе мъката на онези хора. Ти просто я подбутна. С теб или без теб тя пак щеше да дойде. Да потропа на портата им и някой друг щеше да я отвори. Можеш само да се радваш, че беше ти, а не някой по-слаб психически. Защото той нямаше да понесе угризенията като теб. Дори ние не можем да спрем съдбата. Затова спри да се обвиняваш и изживяваш като палач покрусник.\nМъжът замлъкна и я погледна в очите. Нямаше особена промяна.\n-Ще ти дам малко време да помислиш над този въпрос. През това време аз ще направя нещо за ядене. Днес само ще си почиваш и ще възвръщаш силите си. Имаш нужда от тях.\nТой я отмести от себе си и се изправи. Отиде в кухнята и почна да приготвя храна. Момичето остана само и искаше или не, почна да мисли над думите му. Мислите си ще сподели сама, само след малко. А до тогава, Грегъри се върна и почна да нарежда масата. Донесе топла супа, току що изпечени питки, от които още излизаше пара, една голяма купа с плодове и друга с нарязани зеленчуци, бучка сирене, кана чай и натурален сок.\n-Няма да те насилвам. Яж колкото искаш. Знам, че ядеш малко, но все пак си вземи. Трябва да си силна, физически духовно. Изкорени вината веднъж за винаги. Колкото по-бързо, толкова по-добре.\nИ това щеше да е трудно, но се налагаше, за да продължи с живота си и да го промени с течение на времето. Всичко зависеше само и единствено от нейната воля.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 30, 2013 2:11 pm\nДокато беше в кухнята наистина се замислих над думите му. Знаех това. Пределно ясно го знаех, но моето отчаяние, мъка, самота те се пораждаха от факта, че заради грешката ми ме мислеха за чудовище. И сега когато се появиха тези думи се появи и моята друга част от съзнанието. Досега бях жизнерадостна, до някъде весела. А когато Грей беше около мен ставах твърде емоционална. Може да се каже, че витаех в облаците. И ето, че с тази постъпка всичките негативни емоции, които таях в себе си се появиха и ме обгърнаха. Както стана онзи ден с Джим Картър.\nИзвестно време гледах към масата и не обелвах и думи. И изведнъж просто си поех дъх и се усмихна.\n-Искаш ли да ти разкажа, какво стана в тъмната стая?\nА това не го очакваше. Виждаше се по погледа му. Но кимна затова започнах да разказвам.\n-Първия ден освен, че се наранявах нищо особено, но после започнах да губя себе си в тъмнината. Беше странно, сякаш умирах. И то без някой да ми е забил нож в сърцето, но това не беше лошото. Появи се някаква жена, която ми показа, какво съм направила. Имаше много унищожени и съборени места. Видях Дрейк напълно безжизнен. Гроба на Лушиъс, труповете на Синк и Корнелиус. И Боунс, който само се радваше на това, което донесе на тази територия.\nПоех си малко дъх и отпих малка чаша от чая. Тази топла течност винаги ми е харесвала. Не мога да обясня защо, но сега да се върна към обяснението.\n-После се отчаях още повече. И когато почти бях мъртва се появи някакво гущероподобно грозно нещо. Имаше шипове и беше ужасно с една дума. Каза, че то е моята вина и, че аз съм я създала. Това доказва, че човешкия ум е нещо много повече от това, което си мислим. Но трябваше да се бия с моята вина и накрая си върнах съзнанието. Иначе сега нямаше да мога дори да ти кажа и две думи.\nЗапочнах леко да се кикотя като се чух да казвам тези думи.\n-Като се замисля е смешно. Не мислиш ли?\nПоогледах масата и хванах една виличка. Забодох някакъв зеленчук и казах на Грегъри да каже "ааа" и му го подадох. И продължих да се усмихвам, и да се държа все така безгрижно, и да сменям темите.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 30, 2013 3:07 pm\nЧестно казано, на него не му беше много смешно. Да не кажа никак. Знаеше, че заключените за дълго време хора преживяват подобни катаклизми. На някои от тях дори е присъствал. Боже, та някои дори сам ги е създавал, но това бяха онези осъдените да преминават кръговете. Не му беше много забавно когато се отнасяше за нея. Може да кажете, че е егоист, но фактите са си факти. Нечие страдание се приема много по-леко, когато нямаш чувства към определения човек. Когато те са замесени е трудно да приемеш, че ближният ти е бил подвластен на извратените приумици на мозъка и съзнанието си. Тогава нещата стават доста страшни.\nМортем се опитваше да му натика парче краставица в устата, преструвайки се, че всичко е наред и не й пука. Пукаше й, маската, която слагаше не минаваше пред него. Той хвана китката й и я стисна здраво.\nЛицето на момичето посърна, погледа й се замъгли.\n-Радвам се, че се смееш, но не и когато е изкуствено. Искам да си искрена. Искрено щастлива. Знам, че в момента ти е невъзможно. Знам от какво се боиш, но нека ти кажа нещо. Нека ти разкрия реалността, такава каквато е, а не такава каквато онази жена ти я е показала. Първо Лушиъс никога няма да умре. Каквото и да стане, той ще продължи да съществува. Защото единствените способни да го убият са боговете, аз, може би, но само може би Саша и....и още един, но той не е Боунс. А колкото и силен да е, колкото и умел некромансър, не може да се изправи срещу всички на едно. Няма да успее да събере голяма армия, защото никой няма да иска да се съюзи с него. Какво мислиш, че ще стане ако се изправи срещу Корнелиус, Геш и Пахт едновременно? Да не говорим за пазителя на Шеридан и още други, които биха защитили гилдията на всяка цена. Че ще ги убие? Не, това не е възможно.\nХелските го слушаше, но нещо й направи впечатление. Една искрица, която не можеше да избие от главата си. Онази въпросителна, на която не даде име.\n-Кой е последния човек, който може да го убие?\nГрегъри я погледна и веждите му се сбърчиха.\n-Напротив, има. Кажи ми! - тонът й беше почти заповеднически.\nТова не му се понрави, ни най-малко, но може би не можеше да крие от нея вечно.\n-Запомни, че нямаш право да се месиш.\n-Обещай ми, закълни се, че няма да го правиш, независимо какво.\nДевойката се замисли за момент, но накрая обеща. Не можеше да го лъже, не искаше и щеше да спази обещанието си.\nИзведнъж тишината възцари и изпълни къщата. Двамата бяха толкова безмълвни, тя толкова невярваща на ушите си, че можеха да доловят тихото жужене на някоя муха.\n-Да. Дориан Смит. Тя е единствената друга, която може да сложи край на живота му. С доста усилия, но все пак с реален шанс.\nМъжът се изправи и отиде до камината, която сега бе загасена. Положи ръка на нея и се загледа някъде напред.\n-Казах ти, че през тези седмици не съм стоял със скръстени крака. Докато я търсех, разбрах и какво й е толкова специалното. Разбрах защо Боунс я иска за себе си. Оказва се, че я е имал още преди много години, но е позволил да му се изплъзне от ръцете. После когато е постъпила в гилдията, когато и ти си се запознала с нея, пак за малко е щял да спечели доверието й, но нервите му са изневерили и за пореден път я е изгубил. Каквото и да й е причинил, дори да е изтрил паметта й, както смяташ ти, той просто не може да я укроти. А се е опитвал. Опитвал се е в рамките на четиридесет години.\n-Моля? - все повече почна да се обърква демонът. -Искаш да кажеш, че тя е...\n-Че тя е близо петдесет годишна.\n-Но това е невъзможно. Тя не е демон, щях да усетя, ако е.\n-Не съм казал, че е демон.\nМортем усещаше как кожата й настръхва. От известно време се опитваше да разгадае тази загадка, но тя се бе оказала по-голяма отколкото предполагаше.\n-А какво е тогава? - събра смелост да попита след известно време.\nГрей се обърна към нея и впи сухият си поглед в очите й.\n-Знаеш историята на Скитника, нали?\n-Оказа се, че изгубената му енергия, не е толкова изгубена, колкото старейшините си мислят. Преди четиридесет години Боунс е намерил начин да я привлече към земята и я е вселил в тогава невръстната Смит. Разбираш ли? Затова я иска, затова е толкова вманиачен, толкова лудо пристрастен в нея. Затова я обича толкова много. Защото тя е неговият влак за сила, за мощ, за величие. Затова иска да е до него. За да елиминира всички, които застават на пътя му. А най-вече, за да елиминира Лушиъс Пахт. Без него общата победа ще е много по-лесна. Но явно тя е отказала. Затова той е намерил единственият начин да не му пречи, да не осуети планът му. Но без нея, той няма никакъв шанс. Никакъв.\nИзвестно време, Мортем седеше като вцепенена. Не беше сигурна дали може да поеме и смели цялата поднесена й информация. Истината за всичко, което се случва, за живота на една привидно съвсем обикновена мъртвородна й бе поднесена на тепсия, но хапката се оказа прекалено голяма и всеки момент можеше да й заседне на гърлото.\n-Се...Себастиан знае ли?\n-Да. Казах му преди седмица. Знаеш ли как реагира? Изсмя се! С нетърпение очаква развоя на събитията. Каза да не се бъркаме, да не се месим и да оставим човеците да се оправят сами. А ако случайно Дориан си върне паметта, е още по-добре за него. Тогава ще наблюдава един истински спектакъл.\nГрегъри се оттласна от камината и се върна на креслото. Положи лакти на коленете си и изви врата си напред към нея.\n-Ето ти цялото разковниче: Боунс не може да победи без Смит, а тя няма никакво намерение да му помага.....\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 30, 2013 3:40 pm\nГрегъри хвана ръката ми и това ме накара да се стресна. Започна да ми вика да спра да се преструвам. Но явно не помнеше. Една лъжа, колкото пъти и да е повтаряш накрая тя ще стане истина, ако се държа лекомислено, съзнанието ми да витае в облаците. Откъсвам се от лошите мисли, емоции и тогава ще мога да съм същата като преди. Същото онова чудо, което дразнеше бога и му се репчеше.\nПосле дойде и новата информация, която беше като история за духове. Страшна, плашеща. Нещо олицетворяващо страдание и отчаяние, но някак си в себе си показваща, че няма да свърши зле. Че винаги можеш да видиш нещо отвъд това, което се разказва в нея. Но пък явно Дориан била полу бог. Колко хубаво. Тъкмо няма да се притеснява, че ще остарее или нещо от сорта. И заедно с Пахт и Таня, че и самия Геш ще могат да си правят пияни купони. Това ще е смешно.\nИ като за край реакцията на татенцето била безценна. Значи просто се изсмял. Колко удобно за него. Вярно, че е бог, но понякога не приема хипотези за различните създания.\n-Значи просто ще стоим и ще наблюдаваме какво става.\nКазах и се изправих. Направих няколко крачки и после пак се върнах. В тъмната стая бях свикнала постоянно да се разхождам и май това се е прехвърлило като навик.\n-Грегъри, може ли да те помоля нещо.\nТой малко сухо и с нежелание каза "да", но не му обърнах голяма внимание.\n-Аз не мога да излизам, но ще отидеш ли в Роузкил някой ден. При Таня Демоноподобна е ... едно мече. Всъщност първото, което ми подариха.\nЗапочнах да чупя пръсти и да се свивам на място.\n-И искаш да ти го донеса.\nЕ след като сам го каза .. очичките ми светнаха като на малко дете видяло нещо сладко.\n-Ще го направиш ли?\nТой вдигна рамене, но за мен си остана факта, че все пак някой ден може и да си видя Мечо Грегъри пак. И сега като се заговорихме за плюшени играчки. Май имах някъде една на горила, а не и бях дала име. Тя ще бъде Боунс. Същата като него е. Веднъж се ядосах и хванах факла и право в окото и. После и сложих превръзка и сега си стои самичка. Вярно, преди бях пироман.\nПоогледах се отново и видях нещо интересно. Отидох до прозореца и погледнах през него. Отворих го и се пресегнах. С малко мъки достигнах това, което ми направи впечатление и когато го показах беше някакво много малко цветенце с лилави цветове. Върнах се и го дадох на Грегъри.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 30, 2013 5:44 pm\nВ интерес на истината очакваше да е по-шокирана, но тя прие новината доста добре. Може би прекалено добре. Все едно не е нищо особено. Все едно да й кажеш, че сутрин птиците летят. Може би не я интересуваше толкова колкото представяше преди или пък вече й бе все едно. Или пък смяташе, че нещата ще се наредят. Само ако знаеше. Ако знаеше през какво минава всекидневно "приятелката й". Смяташе, че демоните са обречени на вечна самота и страдание. Как ли щеше да гледа на Дориан ако знаеше, че организмът й всекидневно бива отравян. Как ли щеше да реагира ако знаеше, че тя вижда в бъдещето. Какво ли щеше да почувства ако знаеше, че кърви, че тялото и съзнанието й прекалено често изключват и я водят до ръба на смъртта? Какво ли само? Но тя нямаше да разбере, защото той нямаше да й каже.\nПредпочиташе да я гледа такава, безгрижна, усмихваща се. Тя откъсна едно цвете и му го подаде. Отначало мъжът не го пое. Гледаше ту него, ту нея, като проникваше през стената, която си беше изградила, за да види вътре в нея. Не обичаше да го прави, но сега се налагаше.\n-Искрена ли си? - попита той съвсем сериозно.\n-Да! - отвърна Мортем и чак тогава той взе откъснатото растение.\nЗавъртя го няколко пъти между пръстите си, а после вместо да го задържи за себе си, го закичи в косите й, малко зад ухото.\n-На теб повече ти отива.\nГрей се извърна към масата и забеляза, че не е яла нищо.\n-Обеща ми да събереш силите си.\nМомичето се намуси, но за да му докаже, че е сериозна седна и хапна малко супа. Не много, но поне сложи нещо в иначе празният си корем.\n-Ето, доволен ли си?\n-Много. - ухили се той и я целуна по челото. -Кажи сега какво ти се прави. Без да се напрягаш много разбира се. Искаш ли да се разходим някъде или да си останем тук? Ти решаваш.\nДемонът повдигна пръст и заяви за всеки случай.\n-А....Само да не кажеш да се качваме горе. Всичко друго може.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Съб Мар 30, 2013 6:06 pm\n-Нямаше да предложа да ходим горе.\nЛеко се намусих, че си помисли това. Предпочитах да си стоя в тази територия отколкото да бъда при хората. Но той го знаеше, затова беше просто глупаво, че ме предупреди. И сега мислих какво ми се прави. Не исках разходки, само това правех. Всъщност само бездействах и самосъжалявах. И затова сега не исках да правя нищо от това.\n-По-добре първо да подредим.\nПогледнах към масата и внимателно започнах да нося чиния по чиния нещата в кухнята. Там внимателно ги подредих на плота. Не знаех какво щеше да ги прави, но поне да не стои в хола. И понеже всичко е хубаво с песен на устата си тананиках някаква мелодия. Щом всичко беше подредено внимателно в кухнята се спрях пред някакво украшение. Хванах го внимателно и се засмях. Явно пазеше такива неща. Върнах се при Грегъри в хола и го погледнах. Той пак си четеше някаква книга.\n-Грегъри .. искаш ли да отидем някъде из територията.\nИ преди да е казал нещо последвах примера му и пак с пръст пред лицето му.\n-Но без при гадните самодиви. Те са гадни.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Май 24, 2013 11:55 am\nКакто дойде тук, това ми се губи. Нито какво изобщо срещнахме по пътя си. Не че разбирах как ставаше този номер, но здраве да е. Щом няколко минути ми бяха като в тама, така да бъде. Хубавото обаче беше, че стигнахме до неговата къща. Влязохме вътре и се поогледах. Усещах онзи уют, който в огромния дворец липсваше. Там сякаш такова нещо като топлота, светлина, надежда, дом не съществуваше, но не ме интересуваше това. Възприемах цялото долно царство като своя единствен по рода си дом. И истината беше, че той си е такъв. Къде ще видите в задния си двор захарна градина или пък от терасата да можете да уловите луната?\nГрегъри ме дръпна навътре в къщата си до спалнята, а аз изобщо и не се съпротивлявах. При него трудно можеше да направиш нещо различно от това, което той иска. Така, че защо да се дърпам, като така или иначе неговата ще е накрая. Щом влязохме в спалнята той накрая пусна ръката ми. Вдигнах я до нивото на гърдите си и леко я стиснах. Гледах го как търси нещо, което беше доста смешна картинка. Явно предпочиташе някои неща да го прави без магия, което си е похвално. Приближих се до него и сложих ръка на рамото му, но в следващия момент той вдигна някаква черна кутия, толкова рязко, че аз се стоварих на земята. Повдигнах се и леко се подсмихнах. Грегъри ми подаде кутията, а аз на свой ред я отворих. Леко се учудих при гледката. Беше нещо черно. Оставих кутията на един стол и извадих черното нещо и когато разбрах, какво е премигнах няколко пъти. Беше дълга черна рокля, имаше доста голяма цепка от едната страна, която може би ако облека роклята ще стига до ханша ми. На кратко ще има да показвам крак. Ръкавите също бяха дълги с цепки до лактите. И като за край деколтето беше ... закриваше прелести, но и показваше достатъчно.\nЛеко вдигнах раменете и оставих роклята на стола. Накарах Грегъри да легне на леглото, пък аз си се настаних до него и си го гушнах. Поне мога да си го гушкам като плюшено мече.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Май 24, 2013 12:42 pm\nЕто това си беше истински Рай, пък го наричат Ад. Но нима да си с любимия човек, необезпокояван от нищи и никой, да го прегръщаш, да му се любуваш, да си свободен да го обичаш, може да се нарече Ад? Не, Ада е в представите ни, сами го изграждаме и сами го възприемаме като такъв. Докато си щастлив, дори да живееш в канавка, за теб тя ще се превърне в най-скъпият палат и нищо не може да промени това усещане.\nТези обикновени на пръв поглед действия, като излежаване в леглото, бяха толкова банални, толкова смъртни и в същото време възвишени. А после казват, че демоните и свръхестествените твари не могат да чувстват. Не е вярно. Чувстват както всички останали, като мен и теб, просто не го показват на всеослушание. Защото са им скъпи, съкровени. Факта, че живеят вечно, ако някой не прекъсне жизнения им път предварително, са ги направили предпазливи и пестеливи, но именно затова, чувствата им са дори по-истински. И да не пропуснем илюзията за плюшеното мече. Не само, че Мортем го възприемаше като такъв, ами и той самият се почувства като плюшена играчка. Мека и лесна за мачкане, успокояваща, като онези топчета, които много хора въртят между пръстите си, за да потушат нервите си.\n-Между другото, утре мисля да се кача горе, за да взема мечето ти.\nОчите на Хелските светнаха при тези думи. Толкова се зарадва, че чак подскочи в седнало положение и го изгледа досущ като благодарно куче, на което са хвърлили кокал след седмица гладуване.\n-Нали ти обещах? Аз изпълнявам обещанията си.\nМомичето се метна в обятията му с нескрит смях и обви вратът му с ръце.\n-Благодаря ти, благодаря ти!\n-Хахаха, за нищо дечко. Тъкмо ще видя как се справя нашата малка Таня. Не съм я виждал от години. Честно казано малко ми липсва присъствието й. Беше едно от малкото светли неща тук, но доста осакатена душевно. Нещо да й предам от твое име?\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Май 24, 2013 1:22 pm\nУчудващо беше, че не е забравил за мечето. То, не че беше толкова важно тези дни, но все пак беше някак си .. не знам .. мило .. сладко .. приятна изненада. И нямаше как да не го прегърна затова, че ще ми донесе играчката. За жалост радостта не продължи дълго. Чух името на единия от демоните в Роузкил. Сигурно ако беше Геш нямаше да ми стане нищо, но Таня .. както и да е. Изправих се и отидох до прозореца. Скръстих ръцете си зад гърба и се загледах в луната навън. Сребристата светлина беше студена, мрачна и проклинаща.\n-Не мисля, че имам нещо да казвам на никой от горе.\nЗатворих очите си и само въздъхнах. Не мисля, че изобщо на някой от горе ще се зарадва дори да пратя цял легион, да им помага, а и не можех да се меся в горните дела, затова нека просто си остана така. В момента душата ми беше студена за тях, а болката, която изпитвах от онова, което им донесох беше толкова жестока. Убиваше ме бавно. Тухла по тухла тя създаваше моя затвор, който накрая ще се окаже пак онова гнусно създание - моята съвест.\n-Мислех, че ти е приятелка. - чух гласа на Грегъри. Обърнах се към него и седна на леглото до моя любим. Погалих лицето му, но някак си студено. Сякаш беше просто една душа, един от онези навън, бродещи по пътищата на подземния свят, който някой ден ще станат просто храна на демоните.\n-Приятелството е твърде надценено. - доближих лицето си до неговото и допрях чело до чело. - И нашата раса не става за приятели. Нито пък горния свят ме интересува. Ти се срещни с Таня, но май се страхува от теб. Просто нямам какво да и предам.\nГоворех толкова изкуствено, толкова .. безпристрастни и бездушно сякаш наистина мислех думите си. Сякаш приемах всичко отгоре като торби с кокали и мръвки, но така беше по-добре. Сама трябваше да се самозалъгвам за някои неща, за да не изпадна в някоя дупка на депресията.\n-А сега лягай вече.\nИ го бутнах назад. Легнах до него, сгуших го в себе си и затворих очи.\n-Ако ще ходиш утре горе ти трябват сили, затова ще спиш.\nТо по-скоро това си беше заповед, но добронамерена. Исках да е отпочинал, а не да дреме на мястото си. И надявах се да разбираше това.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пет Май 24, 2013 2:20 pm\nМожеше ли да възрази? Не, едва ли, по-скоро малко вероятно. Затова просто се отпусна назад и затвори очи, отпускайки тялото си, което много скоро бе последвано и от душата и ума.\n-Лека нощ, Мо.\n-Лека нощ, Грег....\nМортем не обичаше особено много да спи, както и да яде, но спането в едно легло с Всевиждащия бе друго нещо. Тогава сънищата сами идваха и я откарваха на един различен кораб, по течението на морето, а тя спокойно можеше да гледа през палубата как игриви делфини подскачат за поздрав, как чайки квакат в небето или как слънцето ти маха за добре дошъл. Мислеше, че е невъзможно да преживее нито един кошмар докато той е до нея. Може и да се залъгваше, но не и тази нощ. Тази нощ спа спокойно, непробудно като бебе, което няма ни един проблем на света. Нито едничък, за който да се притеснява.\nА на сутринта се събуди росна и свежа, като новородена. Чувстваше се жизнена, здрава и щастлива, но и сама и не метафорично, а буквално. Грей липсваше от леглото, а страната на която бе спал бе застлана отново, както си му е реда. Знаеше, че ще ходи да й връща играчката, но не предполагаше, че ще е толкова рано. Или бе нетърпелив да й угоди или се бе събудил прекалено рано и е нямало какво да прави. Каквато и да е причината, Мортем бе напълно сама в къщата му, а до нея достигаха стенанията на някои от мъчениците, които заобикаляха околията, имайки предвид къде се намира дома му. Ама че място за живеене - на пъпа на кръговете, точно в средата им. Страхотно, няма що. Макар че, ако трябва да сме честни, агонизиращите вопли не й пречеха толкова много. Беше се научила да ги игнорира и да не им обръща внимание и само от време на време придаваха онова леко раздразнение, което се появява, когато някоя досадна мушица шуми в ухото ти. Като изключим това, с времето се бе научила да не ги съжалява, а по-скоро да приема стигането им до тук като последна, напълно нормална дестинация. Като краен завършек на едно съществуване, с бледи изгледи за ново начало.\nТака, след известно излежаване, принцесата се надигна от леглото и се зае да се вкарва в ред. След като се изми и среса, дойде ред и на новото й облекло. Облече роклята, която буквално полепна по тялото й. Сякаш бе ушита само за нея и за никоя друга. Очертаваше формите й перфектно, на нито едно място не бе широка или тясна, просто идеална. Единственият проблем, ако можем да го наречем такъв бе, че я състаряваше. Правеше я да изглежда по-възрастна, отколкото реално бе, но дали това й пречеше или не бе въпрос на лична гледна точка и преценка.\nСега пред нея стоеше въпроса дали да го чака да се върне, което можеше да продължи доста дълго време или да вземе денят си в свои ръце и да се наслади на свободата си.\n/Тери свободно РП. Само те съветвам да не го чакаш, защото с него ще се забавя./\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Нед Юли 14, 2013 2:37 pm\nНякак си с този успех бях доволна. Вярно, трябва да поработя над тези неща, но за момента беше повече от перфектно. Все пак не бях още толкова добре развита. И търпението ми беше леко изострено. Тааа важното, е че успях поне за малко време да го направя. А все до понеделник ще свикна за близо час или два да се държа така.\nСега когато бях останала сама се чудех, какво да правя. И какво ми мина през главата. Да отида да по досаждам и на Грегъри. Поне щях да го видя. След сутринта не бях му виждала лицето и исках просто да прекарам малко време с него. Да го прегърна и да му разкажа за деня си и после да го изнудя да спя при него. Всъщност не бях идвала в тази къща от доста време. И сега някак ... нещо в мен тръпнеше.\nДокато ходех по пътеките, които по някаква странна причина не ме нападаха с тръни и бодли видях нещо красиво. Спрях се и погледнах към едно малко розово цветенце. Извадих една салфетка. Протегнах ръка и внимателно отбягвайки тръните го откъсна и се усмихнах. Продължих си по пътя и започнах да го изучавам. Имаше дълги и тесни кожести листа и изящни едри цветове. Мда. Нямаше съмнение. Това си е Олиандър. Силно отровно цвете. Добре, че се научих да късам непознатите цветя със салфетки, че туко виж някой ден ме тръшне някое от тези растения.\nЕ скоро стигнах до дома на Грегъри. Погледнах леко учудено къщата. Не знаех дали не спи или просто чете някоя книга, но в главата ми започнаха да се появяват сценарии за великолепни моменти, след като отворя вратата. От сорта на това как ще му се хвърля на врата и ще му заразказвам за всичко през деня. Затова просто оставих малкото цветенце на земята да вехне и да не трови никой. След това и сложих ръката си на бравата и накрая просто я отворих. Влязох вътре и започнах да търся с поглед Грег.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Нед Юли 14, 2013 2:54 pm\nГрегъри седеше на любимият си и единствен червен фотьойл. Главата му бе насочена право надолу, няколко кичура скриваха лицето му, а в ръце държеше плюшеното мече на Мортем, което бе донесъл от Таня.\n-Здравей! - Момичето се усмихна и тръгна към него, но веднъж усетил я, думите му я спряха в крачката й.\n-Чувала ли си за Ефекта на пеперудата? Твърди се, че всяко наше действие води до противодействие. Всяко взето решение, нанася промени в бъдещето ни или в това на някой друг. Интересна философия, нали?\nХелските не знаеше на къде бие, но някак си почна да има лошото усещане, че не е към нещо добро. Тембърът му бе прекалено праволинеен, пуст, монотонен.\n-Добре ли си изкара днес? Трябва да е било много хубаво, имайки предвид колко си щастлива. Той е добър баща. Грижи се за теб.\nМъжът стискаше играчката, сякаш искаше да я смачка между пръстите си, които така яростно се бяха вкопчили в нея.\n-Обичаш ли го?\nТози въпрос я стъписа. Накара я да потръпне, защото знаеше, че в него се крие нещо повече, отколкото излиза на повърхността.\n-Може...да се каже...той ми е баща и...\n-Не! Не като баща. Като мъж. Като любовник!\n-К...какво искаш да кажеш с това? Не те разбирам...\n-Стига си се правила на глупава, по дяволите! - избухна демонът, стана на крака, а погледът му беше разярен. -Мислеше, че няма да видя ли? Че няма да разбера? Аз виждам всичко, не си ли го наби в главата до сега?\n-Целувка, Мортем?! Целувка!? Не мога да кажа, че не съм виновен до някъде. Не съм безгрешен, и аз съм кривял от пътя. Но не и откакто се върна. Не и откакто си с мен. Задявал съм се по разни жени, но да целуваш собственият си пастрок? Та той ти е баща, за бога? Това нищо ли не значи?\n-Да чакам какво? Нараних чувствата ти сутринта ли? Може би! Но ти се изгаври с моите. Влюбих се в Мортем Хелските - момичето с розовата коса, което се гушеше в мен нощем, за да й прочета приказка за лека нощ и въпреки наивитета й, тя бе пряма и честна в намеренията си. А не в Мортем Хелските - принцесата на подземното царство, която се държи като уличница.\nВиковете му не стихваха, но не бяха скандалджийски, пропити с баналната мъжка ревност, а някак си интимни, искрено ранени.\n-Вярно е! Той ми е господар. Не мога да се опълча срещу му, а и не искам. И да, той ти дава много неща. Даде ти собствена стая, дрехи, неща от които имаш нужда, позволи ти да водиш танцови курсове. А аз какво съм ти давал? Само себе си и това глупаво мече.\nТой захвърли плюшът на земята, все едно е най-ненужния, безполезен предмет на света.\n-Явно не е достатъчно.\n-Грег, моля те. Това не е вярно. Аз просто исках...\n-Да искала си. Винаги се свежда до това, какво ти искаш.\n-Стига, моля те....\n-Махай се! Напусни къщата ми!\n-Разкарай се, по дяволите! - изкрещя всевиждащият и протегна ръката си право към нея.\nВратата се отвори с трясък под влиянието на магията му, а в следващият момент, тялото й изхвърча през нея, както правеше с всички молители, идвайки тук да просят обратно изгубения си живот. Тя тупна на сухата почва, а портата се затръшна под носа й, неспособна да бъде отворена от никого, освен от собственика й. Очакваше, че от вътрешността ще се разнесе силен трясък на счупени предмети, но къщата просто потъна в забвение, помръкна и сякаш запечата устата си.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Нед Юли 14, 2013 4:23 pm\nДали очаквах това? Не ... предполагах, че ще ми е бесен за онази целувка, но не и чак толкова. Даже не мисля, че някога ще вземе да ми прости, но аз си бях виновна. Можех ли да виня някой друг освен себе си. И най-лошото в случая, е че когато исках да му разкажа целия си ден щях да включа дори този малък детайл. Може би просто се надявах, че няма да побеснее, но този надежда бавно отлетя точно както аз от къщата на Грегъри.\nИзправих се бавно и изтупах дрехите си някак си ... механично. После погледнах къщата. Беше твърде тихо. Ако искаше да си изкара всичко трябваше да вика, да крещи, да троши и чупи. Да показва яда си и гнева си. Да не сдържа нещата в себе си, а просто да ги покаже на бял свят.\nГледах я още известно време и сигурно ако бях предишното дете, което го беше страх от големия лош бог щях да се откажа без дори да се боря. Да ... ама не. Не ме интересуваше, че не иска да ме вижда сега. Или че е залостил вратата. Ха, то имаше хиляди начини да се влезе в една къща. Нали промъкването в тази сграда ми е станал специалитет. А и знаех, че когато е бесен на мен не вижда какво правя. Иначе онзи ден Джим да не беше убит по онзи начин.\nПродължих с анализирането и когато видях точно място благодарих на себе си и Силиус, че ме научи да се трансформирам. За пет минути все щях да успея да се трансформирам в някаква птичка, да излетя до комина на къщата. Да се спусна и когато съм вътре да си върна предишния облик. После ... е ще му мислим след това.\nТа след като плана е измислен да се заловим за работа. Впрегнах магията си и я оставих сама да се води, но не спирах да мисля за птичка, птичка и пак птичка. Такава никаква, нямаше значение какъв вид беше или какви цветове, само да можеше да лети. Да стигне до комина пък после ... ясно е. И след относително много време успях да се преобразя в птичка. Бързо разперих крилата си и отлетях към комина на къщата. Май сега е време и да благодаря на този, който е направил тази сграда, че има комин. Там се спуснах по него и малката птичка тупна на земята в камината. Преобразих се и започнах да кашлям. Бях цялата в сажди и пепел, но това си бяха нужни жертви. Погледнах Грегъри, който стоеше така безмълвен на креслото си все още забил поглед в земята. Приближих се до него и застанах на половин метър от него. Хванах брадичката му и повдигнах погледа му към себе си.\n-Моля без да ме гониш. Сега аз ще говоря, а ти ще слушаш. След това ти реши дали искаш да си ходя или не. Ако решиш същото повече няма да ме видиш обещавам.\nДръпнах се и хванах играчката. Оставих я в него и застанах на колене пред него.\n-Попита ме дали го обичам като любовник. Отговора ми е НЕ. - леко повиших тона си когато му казах последната дума, но това беше, за да му стане ясно. - Когато го целунах не изпитах нищичко. Абсолютно нищо. Нищо от това, което изпитвам когато съм с теб. А дали като мъж. НЕ. Та аз желая мирен живот. Да си намеря някой, с който да се разбираме, обичаме, да съм му домакиня. Да имам семейство. А в лицето на смъртта това няма как да стане.\nПосле сведох погледа си към земята.\n-Не ме интересува нищо, което ми дава. Бих го разменила. Всичко. Стаята, положението ми, кучето, дори името си само за един момент с теб. Курсовете. Няма да ходя без теб. И истината е че тази играчка значи повече за мен отколкото всичко, което ми е било давано за всичките години.\nИ накрая буквално се поклоних в краката му.\n-Затова моля те ... не ме гони.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей Пон Юли 15, 2013 4:51 pm\nЧовекът може би няма нужда от щастие, щом се стреми с такава страст към нещата, които го рушат. Грешат, заплащат си със сълзи за грешките, а после правят нови и нови. Но те съществуват именно затова, нали? За да ги правиш, а ако си намерил някой истински до себе си, да ги прощава. Дали Грегъри щеше да прости? Имаше ли силата в себе си? Да, имаше я. Но не всичко е толкова лесно, черно бяло, правилно и грешно. Силата не заличава болката. Често най-силните, най-много страдат - тихо, интимно, но дълбоко.\n-Затова моля те....не ме гони.\nМъжът наблюдаваше принцесата си, заровила глава в краката му, все едно е някаква робиня, извършила престъпление, молеща за милост. До там ли би стигнала заради него? Толкова низко, че да се кланя? Не така трябваше да се държи дъщерята на един Бог. Не беше достойно, но като че ли нея изобщо не я интересуваше как изглежда от страни, как биха я приели подчинените й ако я видят в такова състояние. Звучеше искрена, а най-лошото е, че той знаеше, че е такава. И все пак, сърцето все още кървеше, получаваше белези, водеше своите битки, в които няма слава, победа и нашивки. Бореше се срещу самият себе си, срещу неувереността, недоверието. Искаше да й вярва, но нещо винаги го караше да има едно на ум. Защо и той не знаеше.\n-Моля те.... - изхлипа за пореден път девойката, а косите закриваха лицето й.\nГрей протегна ръка и улови главата й повдигайки я на колене. Загледа се в чистите й черти, искрящите от напиращите сълзи, очи и треперещите длани.\n-Не знам Мо...просто не знам....Имам...имам нужда да помисля...Може да останеш тук тази вечер, но не мога да те докосна така, както можеш вчера. Не и в момента. Дай ми малко време. Ще ми го дадеш ли?\nНе беше най-задоволителния отговор, но беше честен и най-добрият, с който можеше да отговори. И въпреки, че не искаше нещата да останат така, тя се съгласи и безмълвно кимна.\nВсевиждащият се изправи от мястото си, вдигайки и нея и се отправи към леглото си. Настани се тихо в него, оставяйки място и за нея и затвори очи. О, не! Нямаше да може да заспи, дори не се надяваше за това, но имаше нужда да се изолира от заобикалящият го свят, за да прецени трезво какво да предприеме от тук нататък.\nИ сега ако някой каже, че демоните не страдат, по-добре да помисли отново. Защото техните души са също толкова раними като на останалите. Единствената разлика е, че могат да го прикриват по-добре.\nЗаглавие: Re: 7. Къщата на Грегъри Грей\nFate Cry :: Царството на смъртта :: Деветте кръга


Истината излезе наяве: Нова болница в Ямбол скоро няма да има — Радио и ТВ 999 новини от България и света, слушайте ни и онлайн по РАДИО 999\nДобавено на: 09.09.2019 09:26\nОбещанията за скорошното завършване на нова болница в Ямбол се оказаха поредния кьорфишек, показват фактите. Процедурата за избор на изпълнител за доизграждането на новия болничен комплекс в покрайнините на града бе прекратена миналата седмица, а предложението за това е на конкурсната комисия, оглавявана от външния експерт Евелина Цонева. Причината е, че единственият участник е подал оферта за доизграждането за 36 млн. и 800 хиляди лв., което е с 9 милиона повече от планираните от правителството.\nВсъщност и правителството не си е изпълнило обещанието за отпускане на обещаните 27 милиона лева, установи проверка на 999 чрез Търговския регистър. През май правителственият пресцентър съобщи, че министерският съвет е одобрил промените по бюджета на Министерството на здравеопазването за 2019 г., с които от централния бюджет се прехвърлят 8 100 000 лв. за увеличаване на дяловото участие на държавата в капитала на МБАЛ „Св. Пантелеймон“ – Ямбол. На 14 юни обаче в Търговския регистър е вписано увеличение на капитала на ямболската болница само с 484 673 лева, за които преди вписването дори съдиите са поискали доказателства, че държавата действително ги е предоставила.\n#3 от Бенкса 10.09.2019 14:03\nподкрепям каргонлията с две ръце, даже и ремонта на преслав предизвиква усмивки с неприбраните ел кабели, с канализацията която не обира водата и липсата на каквито и да е улеснения нп. за инвалиди.\n#2 Каргонлия 10.09.2019 10:36\nВинаги съм бил патриотично настроен (стараейки се да не изпадам във фанатизъм ...понякога), но всичко си има граници. И не, не всичко зависи от тоя или оня, а от нас! И ми е писнало! Писнало ми е от хилядите обещания; от това, че няма млади хора в този град; че няма заплати... И да, преди да ме обори някой, че навсякъде било така - не, не е, защото не е като да не съм го видял и усетил. След няколко седмици се махам от тук и броя дните с нетърпение. То не бяха болници, пътища, работни места, достойни заплащания... Блажени са вярващите, но просто не мога повече. Не искам най-хубавите ми години да минат в нищета. Честита ви болница, драги герберо-бесепаро управляващи. За 30 години съсипахте до неузнаваемост един нелош средно-голям град. Бездушници!\n#1 monstakilla 09.09.2019 14:59\nОЩЕ ОТНАЧАЛО ИМАХ ТАКИВА СЪМНЕНИЯ.


Кашмир/велур за нокти за нокти - :: Nails.BG\nКашмир/велур за нокти: Голяма кутийка кашмир за нокти N51\nлинк: https://nails.bg/?o=52kj1lnЗа още Кашмир/велур за нокти кликнете ТУК\nКашмир/велур за нокти: Голяма кутийка кашмир за нокти N55\nВ действителност оранжевото не е така ярко.\nлинк: https://nails.bg/?o=4nuc7jfЗа още Кашмир/велур за нокти кликнете ТУК\nКашмир/велур за нокти: Голяма кутийка кашмир за нокти N59\nлинк: https://nails.bg/?o=7otioeoЗа още Кашмир/велур за нокти кликнете ТУК\nКашмир/велур за нокти: Голяма кутийка кашмир за нокти N62\n1. Лакираме ноктите със светло син лак.\n2. С кафява акрилна боичка започваме да рисуваме стеблото на дръвче.\n3. Запълваме стеблото и пускаме няколко разклонения, като клони.\n4. Тук-там рисуаме и по-тънки клончета, а с два нюанса зелена боичка рисуваме и тревичка.\n5. С зелено рисуваме петънца по клонките, по тревичката правим бели и червени цветенца.\nСлед това запечатваме целия нокът с топ лак и изчакваме малко да изсъхне.\n6. Сложете топ лак само върху зелените петна на клонките и с помощта на пинсета поръсете със зелена велурена пудра. Пудрата трябва да е в същия зелен цвят като този на боичката, за да изглежда максимално добре.\nДруг съвет, който мога да ви дам, е да не мажете наведнъж всички петънца с топ лак, защото ще изсъхнат. Намажете няколко, поръсете ги веднага с пудрата и повторете с останалите.\nлинк: https://nails.bg/?o=4bii058За още Кашмир/велур за нокти кликнете ТУК\nКашмир/велур за нокти: Голяма кутийка кашмир за нокти N64\n1.Очертайте със зелена акрилна боичка или декоратор с тънка четка извивките на абстрактния френски, който ще правим.\nЗапълнете със тъмно зелен лак.\nАко се наложи повторете, след като първия слой малко изсъхне.\nС черна акрилна боичка и тънка четка очертайте извивките и започнете да рисувате дантелка, както е показано.\nСлед като сте завържили дантелата, лакирайте целия нокът с топ лак, за да запечатите боичката, и изчакайте да изсъхне.\nНанесете плътен слой топ лак само на мястото на което ще слагате кашмира. Докато топа е мокър поръсете обилно с кашмирена пудра в същия цвят, като този на лака. Ако се наложи притиснете леко с пръст и изтупайте нокътя.\nНа края може да минете с, много мека, четка за прах ноктите, за да паднат излишните власинки.\nлинк: https://nails.bg/?o=3h0lm58За още Кашмир/велур за нокти кликнете ТУК


Във всеки един момент, в различни части на света,около 2000 гръмотевични бури. Енергията от постоянните удари на мълния резонира в зоната между повърхността на Земята и йоносферата, поради което има такова явление като резонанса на Шуман. Смята се, че възникващите електромагнитни полета с много ниска честота не засягат живите организми, но учените от университета в Тел Авив доказват обратното. За щастие, въздействието на тези полета има положителен ефект върху организмите.\nСпоред главния автор на изследването, Колин Прайс, атмосферните полета имат защитен ефект върху живите клетки. Например, той е особено забележим при липса на кислород.\nЗа да докажат своето предположение, изследователитепресъздаде магнитно поле възможно най-близо до създадените резонанси на Шуман - неговата честота варира от 7.6 до 8 Hz. Подлагайки клетките на сърцето на плъха на своето влияние в продължение на 30-40 минути, учените видяха, че състоянието на тези клетки се промени значително.\nТе забелязаха намаляване на три важни показателя за увреждане на клетките:\nпреходни вещества за освобождаване на калций;\nосвобождаването на ензима креатин киназа.\nТрябва да се отбележи, че след изключване на полето, клетките се връщат в първоначалното си състояние.\nВ момента проучването е проведено самовърху клетките на плъхове. Влиянието на електромагнитното поле върху клетките на други животни все още не е известно, но вероятността за положителен ефект е много висока. В бъдеще това откритие може да бъде отправна точка за създаване на нови методи за лечение на различни клетки.\nТова е първото проучване, което демонстриравръзка между резонанса на Шуман и състоянието на живите клетки. Това може да обясни защо всички живи организми имат електрическа активност в същия спектър.\nКолин Прайс, автор на изследването\nКакво мислите за новото откритие на учените? Напишете мнението си в коментарите или започнете дискусия в нашия чат за телеграма!\nРегистриран е първият случай на трифалия. Какво е?


Инвеститорите в имоти се насочват към Турция | Имоти Мира\nОбезценяването на лирата насочи чуждестранния интерес към недвижимите имоти в страната\nИнвеститорите в недвижими имоти се насочват все по-осезаемо към Турция. Обезценяването на турската лира е една от основните причини за този голям интерес на купувачите, съобщава delano.lu.\nНа някои места в страната се наблюдава рязък спад в цените на жилищата с около 18 000 паунда за един месец! Анализатори коментират, че ако за турците и постоянните жители колапсът на турската валута е трагедия, то за тези, които имат капитал в долари, паунда или евро, ситуацията е много изгодна, съобщава порталът Domaza.bg.\nПрез август 2017г. 1 паунд се е обменял за 4,5 турски лири. Сега, година по-късно, съотношението е 1 към малко по-малко от 9, което веднага предизвиква златна треска, смятат турски експерти по недвижими имоти. Тази седмица директните полети от Близкия изток до Истанбул са били напълно резервирани, тъй като инвеститорите от висок клас са се насочили натам в търсене на изгодни сделки. Турците, живеещи в Германия и другаде по света, също се опитват да използват кризата, за да се снабдят с имоти.\nАгентите, които продават имоти в южните турски курорти Бодрум и Мармарис, съобщават за огромен интерес. Апартаментите с басейни, продавани за 500 000 паунда преди година, през изминалата седмица са били намалени до 350 000 лири. Двустайните апартаменти се предлагат под 40 000 паунда на тези, които могат да действат незабавно, допълват брокерите. Очаква се в скоро време цените на имотния пазар да започнат да се покачват масово, за да компенсират ниската валутна стойност. Някои строители вече завишават стойността на новопостроените имоти с до 20%.\npreviousЗаради измамите с ниви парламентът промени правилата за наемане на земи*


Стив Бери — Третата тайна (18) — Моята библиотека\nТретата тайна (18)\nПоследният ангажимент на Валендреа беше в ранен за петъчния ден час. Вечерята във френското посолство неочаквано беше отложена — някаква политическа криза беше задържала посланика в Париж — и пред него изведнъж се откри рядката възможност за една свободна вечер.\nГоляма част от следобеда бе преминала в тежък разговор с Климент. Това време беше определено за брифинг по международните отношения на Ватикана, но двамата го използваха предимно за кавги. Отношенията им бързо се влошаваха и опасността от публична конфронтация ставаше все по-реална. Климент още не бе поискал оставката му, но явно очакваше Валендреа да обяви несъгласие с официалната позиция на папата и сам да напусне.\nРазбира се, това никога нямаше да стане.\nЧаст от брифинга беше отделена на предстоящото посещение на държавния секретар на САЩ, което щеше да започне след две седмици. Вашингтон се опитваше да получи подкрепата на Светия престол за поредица политически инициативи в Бразилия и Аржентина. В Латинска Америка църквата беше реална политическа сила и Валендреа вече беше дал сигнали, че е готов да използва влиянието на Ватикана в полза на Вашингтон. В това отношение позицията му рязко се различаваше от тази на Йоан Павел II. Официално полският папа беше подкрепял същата теза, но на практика действаше срещу нея. Тактика, която според Валендреа беше приспала Москва и Варшава и в крайна сметка беше поставила комунизма на колене. Той видя с очите си на какво е способен моралният и духовен лидер на един милиард вярващи християни по света, но Климент отказа да сключи съюз със САЩ. Което означаваше, че бразилци и аржентинци трябва да решават проблемите си сами. Немецът сякаш бе разгадал неговите планове.\nНа вратата се почука. Беше сам в покоите си, тъй като беше изпратил камериера за кана кафе. Прекоси кабинета. Двойната врата бавно се отвори. Швейцарските стражи застанаха мирно. Между двамата високи младежи се очерта фигурата на кардинал Морис Нгови.\n— Питах се дали ще ми отделиш една минута, твое преосвещенство — каза той. — Направих опит да се свържа с теб по телефона, но бях уведомен, че вече почиваш.\nГласът на Нгови беше тих и спокоен. А обръщението „преосвещенство“ очевидно беше предназначено за охраната. Изпратил Колин Мичънър на тайна мисия в Румъния, папата вероятно бе прехвърлил върху африканеца задълженията на момче за поръчки.\nВалендреа покани кардинала да влезе, а на охраната нареди да не бъдат безпокоени. Въведе госта в кабинета си и го покани да седне на канапето, тапицирано със златиста Дамаска.\n— След малко камериерът ще донесе кафе — рече той.\n— Няма нужда — вдигна ръка Нгови. — Дойдох да поговорим.\nВалендреа седна зад писалището и вдигна глава.\n— Какво желае Климент?\n— Аз съм този, който желае нещо. Какво търсеше вчера в архива? Защо си заплашил кардинала? Това е нечувано!\n— Доколкото си спомням, архивите не са под надзора на Конгрегацията за католическо образование — сухо отговори Валендреа.\n— Значи Климент все пак иска нещо.\nНгови не отговори, отново прибягвайки до дразнещата тактика, която често принуждаваше събеседника му да каже повече от това, което иска.\n— Казал си, че изпълняваш мисия от изключително значение за църквата. Такава, която изисква изключителни действия. Какво си имал предвид?\nКакво ли е надрънкал онзи кльощав мръсник? — запита се Валендреа. Явно е пропуснал да спомене греховното си опрощение на един незаконен аборт. Или пък си е признал? След което реши, че нападението е най-добрата отбрана.\n— И двамата знаем, че Климент е обсебен от тайната на Фатима — вдигна глава той. — И напоследък често го виждаме в секретния архив.\n— Което е прерогатив на всеки папа — кимна Нгови. — Ние с теб нямаме право да го обсъждаме.\n— Но защо нашият доблестен немски отец проявява такава загриженост за нещо, което е отдавна известно на света? — приведе се напред държавният секретар.\n— Това ние с теб не можем да обсъждаме. В личен план аз бях напълно удовлетворен, когато Йоан Павел разкри третата тайна.\n— Беше член на комисията, която подготви разкриването на тайната и написа придружаващата я интерпретация, нали?\n— Беше чест за мен. Дълго време се питах какво съдържа последното послание на Мадоната.\n— Но на практика се оказа, че то не съдържа нищо сензационно. Извън обичайните призиви за покаяние и вяра.\n— Напротив, то предсказваше убийство на папата.\n— Което обяснява защо църквата го е запазила в тайна толкова дълго време — кимна Валендреа. — Глупаво би било да се даде божествен мотив на някой лунатик да застреля папата.\n— Ние вярваме, че точно това е бил мотивът на Йоан XXIII, който е прочел посланието и е заповядал да бъде запечатано.\n— Но предсказанието на Дева Мария се сбъдна. Някакъв смахнат се опита да застреля Павел VI, а после онзи турчин натисна спусъка срещу Йоан Павел II. Но аз искам да разбера друго — защо Климент изпитва необходимост непрекъснато да препрочита оригиналния текст?\n— Пак ще повторя, че ние с теб нямаме право да задаваме подобни въпроси.\n— Освен ако някой от нас не е папа — подхвърли Валендреа и изчака да види дали гостът му ще захапе въдицата.\n— Но никой от нас не е папа — поклати глава Нгови. — А твоята постъпка нарушава каноническите закони. — Гласът му остана равен, а Валендреа се запита дали този сдържан африканец някога е губил самообладание.\n— И вероятно планираш да ми отправиш официално обвинение, а?\n— Ако имам някакъв шанс за успех, да — отвърна, без да се колебае Нгови.\n— При такъв успех аз ще бъда принуден да си подам оставката, а ти ще получиш поста държавен секретар. Това няма да ти бъде неприятно, нали, Морис?\n— Ще бъда много доволен, ако мога да те изпратя обратно във Флоренция. Там са живели Медичите, от които произлиза фамилията ти.\nВалендреа застана нащрек. Африканецът беше майстор на провокациите, а тази тема несъмнено би била силен коз по време на конклава, най-вече за неговите противници начело с Нгови.\n— Аз съм Валендреа, а не Медичи — отсече той. — Нашата фамилия винаги се е противопоставяла на Медичите.\n— Невинаги, а само когато е била в упадък. Убеден съм, че и твоите предци са били опортюнисти.\nЕдва сега Валендреа си даде сметка за истинската същност на този разговор: той беше открита конфронтация, лице в лице, на двамата най-сериозни претенденти за папския престол. Отлично знаеше, че Нгови ще бъде най-големият му съперник. Разполагаше със записи на разговорите между няколко кардинали, които се бяха почувствали сигурни зад заключените врати на своите кабинети. От тях стигна до заключението, че африканецът е опасен противник — още повече че архиепископът на Найроби никога не беше афиширал желание да бъде папа. На всички въпроси в тази посока беше отвръщал с махане на ръка и деклариране на дълбоко уважение към Климент XV. Което обаче не можеше да заблуди Валендреа. Папа африканец не бе стоял на трона на свети Петър от първи век. Това би било истински триумф за Нгови, който беше пламенен националист и твърдо вярваше, че Африка заслужава повече от сегашния си статут в светата църква. А нима има по-добра платформа от този трон за прокарване на социалните реформи, на които той беше привърженик?\n— Откажи се, Морис — тежко въздъхна той. — Не е ли по-разумно да се присъединиш към печелившия отбор? Мога да ти гарантирам, че няма да напуснеш като папа предстоящия конклав.\n— Аз съм загрижен единствено за това ти да не станеш папа.\n— Знам, че зад теб е твърдият блок на африканските духовници — кимна Валендреа. — Но те имат само осем гласа и не могат да ме спрат.\n— Вярно, но тези осем гласа ще бъдат от решаващо значение при оспорван вот.\nНгови за пръв път спомена за конклава. Послание ли беше това?\nПричината за посещението най-сетне му се изясни. Папата се нуждаеше от информация.\n— Къде е отец Мичънър?\n— В отпуск, доколкото съм осведомен.\n— И Паоло е в отпуск — иронично се усмихна Валендреа. — Може би го карат заедно.\n— Надявам се, че Колин има по-добър вкус по отношение на приятелите си.\n— Същото важи и за Паоло.\nЗащо папата се интересува от Амбрози? — запита се Валендреа. Какво значение има той? Може би подценяваше немеца.\n— Знаеш ли, Морис — отново въздъхна той. — Преди малко не бях искрен. Всъщност от теб ще излезе отличен държавен секретар. Ако получа подкрепата ти по време на конклава, смятай, че имаш поста.\nНгови седеше спокойно, със скръстени ръце.\n— На колцина още подхвърли това захарче? — попита той.\n— Само на онези, които имат влияние.\nГостът се изправи.\n— Напомням ти, че апостолическият правилник забранява предизборните кампании. И двамата сме обвързани с него.\nСлед тези думи африканският кардинал се обърна и тръгна към вратата.\nВалендреа не стана да го изпрати.\n— На твое място не бих се придържал толкова стриктно към протокола, Морис — подхвърли след него той. — Скоро ще се съберем в Сикстинската капела, където шансовете ти ще претърпят драстична промяна. Но това зависи единствено от теб.


Курсове за грим | ТОП курс по грим София | Fiore Make Up\nКурс за грим - makeup академия\nКурс за професионален грим, бюти грим, арт грим, кино грим от Диана Борисова. Обучаваме както начинаещи, така и професионални гримьори.\nКурсът е индивидуално насочен към всички дами, които искат да се научат да се гримират красиво и правилно.\nКурсът е подходящ за начинаещи, както и за всички, които искат да надградят своите знания. Подходящ е за гримьори, които искат да се реализират в клиентските гримове, салони за красота, телевизии, реклами и др. Групите са не повече от 3-4 курсисти.\nНабляга се на развитието на гримьора не само като професионалист, но и като творец. В теорията се разглеждат видове лица, типажи, грим техники и много други тънкости в гримирането. Курсистите се обучават в над 20 варианта на грим за всяка ситуация, развива се креативност и визия за завършеност.\nКурса по кино грим е подходящ за всички, които искат да се развиват в областта на киното като професионални гримьори. Има разлики между ежедневния грим, грима за официални поводи и кино и сценичен грим.\nНашето обучението по кино грим набляга на основните познания и добри практики за постигане на удивителни персонажи само чрез изкуството на гримирането.\nВ края на курса се получава сертификат.\nОбучение по грим за професионални гримьори.\nКурсът по грим и арт е подходящ за начинаещи, както и за гримьори, които искат да се запознаят с нови техники. Взимат се по един или два грима в зависимост от сложността на грим техниката.\nПрограмата в този курс е съобразена с нивото на гримьорите и е богата с много техники и визии в стил бюти, сценичен и кино грим. В края на курса се получава сертификат.\nКурсове за грим, професионален грим, бюти грим, сценичен и кино грим, грим теория\nГрим курс в София от Fiore make-up studio, под ръководството на Диана Борисова.\nКурсистите участват във реклами, видеоклипове, ревюта и презентации.\nКурсовете за гримьори дават на завършилите сертификат от Fiore MakeUp Studio и удостоверение от М\nНаучете повече за нашите курсове за грим\nОбадете се и си запишете час\nНе пропускайте възможността за своето порфесионално или лично израстване в областта на гримовете.\nСвържете се с нас за повече информация за нашите курсове за грим\nFiore Gift Card – Префектният подарък за всеки празник или повод\nИзненадай любимите си хора и ги накарай да преживеят нещо различно\nПредлагаме Ви лесно решение за Подарък:\nПодарете курс за грим -професионално обучение по грим : „Как да се гримираме сами – 2 дни“ или „Как да се гримираме сами – 4 дни“.\nРазбира се, останалите ни курсове за грим също са подходящи за професионално ориентирани в грима лица. Вие решавате, а ние ще Ви предоставим красива Gift Card.\nЗа да закупите карта, може да се свържете с мен на посочения телефон в сайта.\nПрофесионален курс по грим в София\nАко имате желание за развитие в сферата на професионалния грим е необходимо да запишете курс по професионален грим. По време на курса вие ще можете да придобиете представа какво е необходимо за да станете професионален гримьор.\nПреподавателката в курса по грим Диана Борисова е професионален гримьор, с дългогодишен професионален опит – над 20 г. Работила е в много български и чужди кинопродукции, телевизиони предавания и формати.\nС нашите курсове ще придобиете както теоретични, така и практически познания за необходимите гримьорски техники за профеионален гримьор. Индивидуалният подход към всеки курсист, позволява да се фокусираме върхи неговите личностни качества и да ги развием в областта на грима. Професията гримьор предполага не само прилагане на добри практики, но и голяма доза лично вдъхновение и разбиране на човека, който гримираме. По време на обучението с помощта на нашите учители, ще ставате все по-уверени и мотивирани да превърнете мечтата си да станете просефионален гримьор в реалност. Ще откриете как вашата индивидуалност се проектира върху техниките, които научавате.\nРаботата като професионален гримьор е творческа и е с широк спектър от възможности. Успешните гримьори са в състояние да използват своето въображение и умения за дизайн и визия, да експериментират с цветове и техники за да създадат зашеметяващ външен вид с помоща на грима.\nОсвен за професионални гримьори, нашите грим курсове са подходящи и за всички, които искат да се самоусъвършенстват и да добият увереност за самостоятелно гримиране. Дневният грим е за всички, които обичат в ежeдневието да изглеждат свежи и жизнени, подчартавайки своята индивидуалност с деликатни, ненатрапчиви акценти.\nТехниките за гримиране, които са показани и които прилагаме по време на обучението са бързо усвояеми и позволяват на всяка жена, минала през курса, да изглежда като гримирана от професионалист.\nРаботим с професионалната козметика по време на обучението от най-висок клас: Kryolan, MAC, MORPHE, Radiant, Anastasia Beverly Hills, TWO FACED, URBAN DECAY, BEN NYE, Kate Von D Huda, Make Up For Ever, Dior, JEFFREE STAR и др.\nПредлагаме и индивидуално обучение, като програмите са според предпочитанията на курсиста, от това се определя и цената и периода на курса. Държим на индивидуално и спокойно обучение, поради това групите ни не надвишават 4 човека.\nЧаст от това което покриваме в нашите курсове за грим, в зависимост от избрания от вас сегмент е:\nЦветен интензивен грим\nГрим за проблемни кожи прикриване на бръчки белези с дермаколор\nСлед завършване на курса вие получавате сертификат от Fiore Make up Stidio и удостоверение от МОН, които ще ви позволят да започнете работа като професионален гримьор.\nДали ще се развивате като гримьори на свободна практика или ще започнете работа при някого, вие, нашите курсисти ще си останете наши приятели, които винаги ще подкрепяме.\nГордеем се с успешните и доказали се като професионалисти гримьори, рабтещи в кинопродукции, телевизии, списания, печелещи първи места от проф. конкурси за грим в България и чужбина – Ива Денчева, Мария Тошева, Теодора Сербезова, Теди Хинкова, Надежда Соколова, Боряна Стефанова, Кремена Христова, Дани Такиева, Никол Николчева и много др.\nЕлате на обучение при нас и станете част от нашите приятели.\nАрт и театър\nКакво казват нашите курсисти за нас\nДумата “Благодаря” няма да бъде достатъчна, за да изкажа благодарността си към прекрасната Диана Борисова от Fiore Make Up.\nБлагодаря Диана Борисова, че повярва в мен, че беше до мен във всяка стъпка и все още си. Ти си моя гръб и огледало от самото начало и до ден днешен.\nТози курс беше невероятно изживяване за мен. Диди благодаря ти за уроците, професионализма, за подкрепата и приятелството, които открих в твое лице


Sony Xperia 5 - какво предлага умалената премиум версия на флагмана Xperia 1?\nSony отдавна следва политиката да предлага компактни версии на своите флагмански модели телефони, а Xperia 5 е точно такъв. Компанията определено проектира модели, радващи феновете на марката Sony, които ги избират, като отказ от масовите iPhone и други популярни марки. Всъщност това е „изборът на различно решение“. Опит, да не бъдете като всички останали. Ако обичате да снимате видео и искате да получите „професионални“ инструменти, подобни на използваните в Холивуд, то и вие сте потенциален бъдещ потребител на Xperia 5.\nСкъпа, смалих Xperia 1!\nДа, в класическият комедиен филм Honey, I Shrunk the Kids, Рик Моранис смали децата си погрешка. Но тук няма грешки и затова външният вид на Xperia 5 следва класическата строго елегантна и разпознаваема формула, за да разберете веднага, че става дума за умалената версия на Xperia 1. Корпусът му е от стъкло (Gorilla Glass 6) плюс алуминиева рамка и смело може да се каже, че дизайнът му е на ниво, излъчващо премиум качество. Освен това е защитен от намокряне (сертификатите IP65/IP68). В България са налични моделите в черен и син цвят, като ние изпробвахме черния вариант.\nСледващото нещо, което ще забележите е неговата ергономичност – телефонът е тесен и висок (158 x 68 x 8.2 мм), тежащ 164 грама. Приляга удобно в дланите, което е приятно за хора, работещи само с една ръка, но все пак стъклото го прави леко хлъзгав – имайте предвид.\nНещо удобно: за да поставите SIM картата, не ви е нужна специална „игла“. Можете да извадите слота за нея само с пръсти, което е плюс за всички, които често сменят картите памет или SIM картите си. Интересното е обаче, че телефонът може би е по-подходящ за десняците – бутоните за звука са отдясно, а под тях е сензорът за пръстови отпечатъци. Той е много удобен, когато вземете устройството и го ползвате с дясна ръка, но ако сте левичар? Разбира се, нищо не пречи да настроите сензора за вашия показалец или друг пръст. Но самия процес по настройката понякога е досадна задача. И още нещо странно - вибрация при допир на сензора липсва. Следователно ако не гледате телефона си, ще е трудно да разберете дали сте го отключили успешно, или не.\nОсвен тези бутони, от същата страна се намират още бутона за включване и изключване на телефона, както и специалният хардуерен бутон за камерата. Разбира се, последният може да бъде конфигуриран кога и как точно да работи, но като цяло хардуерният бутон е удобен за хора, които снимат често и искат да реагират бързо на всяка изправила се пред тях ситуация.\nМикрофоните на телефона са два – разположени отгоре и отдолу, а в стила на флагманските модел, Xperia 5 се справя чудесно и с намаляването на шума. Отдолу има високоговорителче с решетка, както и USB Type C слот за зареждане. Аудио жак за жалост липсва, но с това вече сме свикнали.\nДисплей като за кино\nЗаради оригиналния размер на корпуса, екранът също има специфичен размер – 6.1 инча, 1080 x 2520 пиксела или „кино“ съотношение от 21:9. Използва OLED панел с 449 пиксела на инч гъстота, автоматично регулиране на яркостта, DCI-P3 цветова схема (използвана от създателите на филми!) и поддръжка на 10-битов HDR. Това гарантира ярките цветове и добрата видимост на открито.\nЗа някои хора по-тесният и издължен екран може да е странен, дори неудобен, защото вече са привикнали към по-широките такива. Но ако поработите повече време и с една ръка, ще установите колко е удобен. Ако въпреки това телефонът все още ви се струва голям, разполагате с функция за намаляване размера на екрана така, че да стане още по-достъпен за работа с една ръка.\nШирокоекранният формат на Sony се нарича CinemaWide, което е директна препратка към това, че много филми имат такава пропорция (21:9) на картината. Но за жалост, не всички! Онези, които не са заснети в този формат или трябва да „получат“ две черни линии отстрани, или да бъдат орязани отгоре. Но и с това отдавна сме свикнали. Иначе качеството на дисплея е безспорно – все пак това е Sony. Така че, порадвайте се на възможността не само да гледате HDR заглавия от Netflix, но дори да се насладите на конвертирането на обикновено SDR съдържание към HDR, за по-добра картина.\nНакратко за батерията, паметта, производителността и безжичната връзка\nЛитиево-йонната батерия на Xperia 5 е вградена (не се сменя) и е с капацитет 3140 mAh. Това означава, че би трябвало да ви стигне за до 20 часа разговори, 16 часа гледане на видео или 6 часа забавления с игри. В режим на бързо зареждане (с 18 ватово зарядно), батерията се зарежда на 50% за около 30 минути, а пълното и зареждане трае 110 минути. Ако ползвате телефона интензивно по 4-5 часа на ден, батерията спокойно ще ви стига, но вечер ще трябва да я зареждате отново. Безжично зареждане не се поддържа.\nТози модел се предлага само във варианта с 6 GB RAM и 128 GB вградена памет. Това е добър обем за повечето хора днес, а на всичко отгоре може да добавяте карти памет с обем до 1 TB. Мощният процесор Snapdragon 855 пък се грижи за доста добрата цялостна производителност на работа и според синтетичните тестове, провеждани от различни потребители, Xperia 5 попада в горния клас телефони със своята скорост (побеждавайки над 75% от останалите модели на пазара). Същото се отнася и до комуникационните му възможности – поддържат се всички мрежи, използвани по света - затова спокойно може да пътувате с него. Налични са и вече превръщащите се в добър стандарт NFC и Bluetooth 5 (съвместим с aptX HD и LDAC). Все пак, това е Sony!\nСнимките и видеото вдъхват живот на този модел\nКамерата на Xperia 5 е напълно същата като на Xperia 1, но е разположена малко по-различно - изместена е в ъгъла. Състои се от три модула, всеки от които изпълнява различни задачи. За обикновените снимки е предназначен 26 mm обектив с оптична стабилизация. За снимане отблизо има втори, 56-милиметров обектив с двойно оптично увеличение и стабилизация. Третият е 16 мм, и както вече се досещате е предназначен за ултра широкоъгълни снимки.\nПодобно на своя предшественик, Xperia 5 има фокусиране по очите, видеозапис с съотношение на страните 21:9 при 24 кадъра в секунда и заснемане на супер бавни видеоклипове при 960 fps.\nОт особено значение обаче е работата на изкуствения интелект. В повечето смартфони тази функция анализира цялостната сцена и обработва изображението, но при този модел на Sony още преди да натиснете бутона за снимка, AI ще предупреди дали пръстът на собственика е влязъл в рамката или камерата не е фокусирала желания обект. Той анализира кадъра дори след самата снимка и ще ви уведоми, ако например човекът на снимката е мигнал или ако тя излезе размазана.\nСпоред много потребители, това е най-добрата камера на Sony досега. Ако обаче не знаете точно как да снимате в по-тъмна обстановка, кадрите ви рискуват да се размажат, затова трябва предварително да разучите възможностите и. Не липсват интересни и забавни AR (Augmented Reality) ефекти, които да свалите от интернет и да използвате върху кадрите си например поставяйки си мустаци в реално време или подигравайки се с хората от видеото, като им пуснете разхождащ се сред тях динозавър.\nSony представи приложението Cinema Pro още при Xperia 1, а сега ще го видите и в този модел. То донякъде копира интерфейса на професионалните камери CineAlta VENICE. Разполага със специални пресети за заснемане на видеоклипове, които професионалистите ползват. Подходящи са за създаване на различно настроение: от топли романтични снимки до студените тонове, присъщи на филмите на ужасите. Снимането в съотношение 21:9 съвместно с такива филтри наистина може да ви доближи до усещането в киносалона или по-скоро впечатленията, създавани когато сте в него. За да получите добър резултат обаче, трябва добре да знаете какво правите – на вас се разчита да правите доста много ръчни настройки.\nСъздаден за мултимедия\nВ този телефон ще намерите още купчини забавен софтуер за потребителско изживяване. Редом с ефектите при снимане, удобните начини за слушане на музика и игрите, можем да наречем телефона определено „мултимедиен“. В музикален аспект той се представя много добре, доста над средното ниво и това се отнася за слушане както с жични слушалки (през адаптер), така и на безжични – заради поддръжката на множество качествени кодеци. Възможно е да персонализирате звука фино за себе си и вашите предпочитания. Той дори разполага с гейм режим, който е по-скоро някакво допълнение, тъй като това все пак не е геймърски ориентиран смартфон. Всички тези екстри и възможности работят под управлението на Android 9 OS, като съвсем скоро очакваме модела да получи ъпдейт до 10-тата версия, на вездесъщият „зелен робот“.\nВиж още: Xperia 3 очевидно ще бъде звяр\nSony не си поплюва. Въоръжава Xperia 0 с чудовищна камера (СНИМКА)\nИзтекоха характеристиките на Xperia 3: очевидно ще бъде звяр


Dunhill Desire Blue, тоалетна вода за мъже 150 мл. | enzo.bg\nDunhill Desire Blue тоалетна вода за мъже\n3 размера на продукта от 36,60 лв.\nВарианти Dunhill Desire Blue\nот 56,60 лв.\nИнформация за парфюма Dunhill Desire Blue\nлотос, личи, мандаринено-портокалов аромат, бергамот\nморски нотки, портокал, бразилско розово дърво\nмускус, зърна от тонка, кехлибар, бензоин\nDunhillDesireBlueе аромат, носещ безкраенмир и спокойствие. Усещането, което създава този парфюм, е подходящо за многоинтелигентни иактивнихора. Той е за личности, коитоиматсвоя собственавътрешна истинаи духовни ценности. Те мислятза животаи света вдълбочинаивинаги се опитват датърсят баланса. Тяхнатасила не е само в мускулите, но и в устойчивостта на характера. Синоними на ароматаDunhillDesireBlueса думите:уникален и недостъпен, чувствен и романтичен. Тюркоазеният цвят на флакона предизвикваспокойствието наумаивътрешно желаниеза постигане на удовлетворение. DunhillDesireBlue е за интелигентнимъже, коитознаяткакво всъщност искатот живота.\nУводът на DesireBlue се отваря с отличителнитенотки набергамот,насладкамандарина, на екзотичноличии на деликатен,грациозен лотус. Сърцето на аромата носисвежия полъх на морски бриз, който се допълвасмело от нотки портокалов цвят, розово дърво и топли дънери. Основатасе състои отопияняващите аромати на кехлибар, чувствен мускус и бобова тонка.\nDunhillDesireBlue ще ви разхладив горещите летни дни.\nОценка Dunhill Desire Blue\nКакво е Вашето мнение за продукта Dunhill Desire Blue?