Рецептата на една сбъдната мечта и раждането на друга - Foodie Boulevard\nВсичко е възможно, когато човек желае нещо силнo и работи упорито, за да го постигне\nКогато бях в 12 клас и трябваше да уча за кандидатстудентски изпити, стресът и умората бяха безумни. Съмнявах се в себе си и способностите си по има няма 50 пъти на ден. Не бях сигурна дали мога да се справя, дали съм достатъчно добра. В един от най-тежките си дни намерих минутка време да напиша нещо на един лист и да го залепя пред очите си. То стои там и до днес пред очите на моя брат дванадесетокласник. Точно това едно изречение не ми позволяваше да се отпусна и да се предам. С цялата си тривиалност и клишираност, това изречение, тези 15 думи, са виновниците за всяко нещо, което постигна в живота си, независимо от естеството и мащабите. Наистина всичко е възможно, когато човек желае нещо силнo и работи упорито, за да го постигне.\nПътят на една вкусна мечта\nПоглеждам назад и не мога да повярвам, че миналата година по същото време Foodie Boulevard не съществуваше. Имаше я идеята, имаше го желанието да инвестирам вдъхновението, енергията и идеите си в нещо на кулинарна тематика, имаше я и мечтата, но тя беше все още в зародиш и нямаше много конкретни очертания.\nДнес, по-малко от година по-късно, Foodie Boulevard има над 9000 фейсбук фена, над 3000 Instagram и над 1800 Pinterest последователи. За този период съм измислила, създала, стилизирала, снимала и писала за над 400 уникални и напълно авторски здравословни ястия от всякакъв характер. До момента блогът е събрал над 400 000 посещения, а рецептите четат в държави от всеки един континент!\nВсички числа, които изредих, далеч не целят да демонстрирам постижения. Ако знаете коя е Софи знаете, че целта на тези числа е да вдъхнови. Целта им е да покаже, че когато човек има своя рожба родена от една мечта, в която искрено вярва, когато й посвещава грижи, време, любов, енергия и постоянство, рожбата започва да пораства, а мечтата – да се сбъдва.\nЗащо се случва Foodie Boulevard?\nЗапочнах блога, защото имах нужда от отдушник за мъката си в тежък момент. Започнах го, защото обичам да готвя, обичам естетиката във всичко, обичам да пиша и исках да комбинирам всичко това в едно. Причината да продължавам да го правя обаче, е друга.\nЗа по-малко от година, Foodie Boulevard, моята малка, вкусна мечта, се превърна в място за вдъхновение за хиляди хора. Аз станах посланик на инициативата Food Revolution, започнах да организирам работилници и семинари, и всичко с една простичка идея – да заразявам. Обожавам да заразявам хората с ентусиазъм. Обожавам да заразявам хората с убеждението, че здравословното готвене и хранене може да са страшно забавни и удивително пристрастяващи. Обожавам да заразявам хората с усещането, че ако имат желание за нещо, има начин да го постигнат!\nКаква е рецептата на Foodie Boulevard?\nКъм момента в блога се появяват средно по 5 нови рецепти седмично. Цифрата е сериозна. Но в нея няма нищо невероятно. Всеки от нас се храни. В повечето случаи по минимум 2-3 пъти дневно. Ако сте от хората, които не ходят по заведения всеки ден, това прави по минимум 5 хранения в домашни условия седмично. При мен тези хранения са около 10. И тук всъщност идва отговорът – рецептите в блога отразяват нашето ежедневно меню. Това, което е на трапезата ни на закуска, обяд и вечеря, това, което хапваме докато пътуваме, това, което приготвям за рождените дни на близките ни, вие виждате в блога след ден-два.\nА когато нямам време?\nДори човек да се стреми да се храни с домашно приготвена храна възможно най-често, плановете не винаги се развиват според желанията и очакванията му. Като човек, който работи в офис 8 часа дневно, аз също изпадам в ситуации, в които е 16:00, аз загивам от глад, а съм била в срещи цял ден. Сутринта съм излязла много рано по задачи, предната вечер съм се прибрала късно от кино и време за приготвяне на нещо домашно не е останало.\nХубавото е, че ако човек е достатъчно информиран от какво се нуждае организмът му, винаги може да мине през някой магазин на път за работа и да грабне едно авокадо, кофичка извара, едно сирене котидж и пакетче сурови ядки заедно с някой плод. И макар този сценарий да звучи достатъчно лесен, колко от вас работят в квартали, където най-близкият магазин е на минимум 15 минути от офиса ви? Колко от вас дори не успяват да намерят време да излязат в обедна почивка, а сутрин тръгват за работа много преди да е отворил единственият магазин в района?\nВсички тези препятствия ни предоставят толкова удобни оправдания, че спокойно можем без угризения да хрупнем пакетче солети или кроасан от вендинг машината в офиса, когато сме вече обезумели от глад, нали? Знам, че е така, защото дълго време съм използвала комфорта на тези оправдания, за да рационализирам проблемите си с емоционалното хранене. Но в един мой много любим сериал неслучайно се казва, че човек винаги има избор, дори, когато няма избор.\nКакво е Kutia.bg?\nКогато сме в ситуации като описаните и наистина нямаме време и възможност нито да си приготвим, нито да си купим нещо здравословно за хапване на крак или в офиса, винаги е хубаво да имаме някакъв резервен план. През последните години сме доста облекчени благодарение на множеството заведения, които правят доставки до домовете и офисите ни. Но колко пъти сте имали апетит за нещо, което не можете да си поръчате от заведение? Яде ви се нещо сладко, нещо лесно, нещо за между другото. Но въпреки това искате да направите здравословен избор, вместо солетите, вафлите и кроасаните от вендинг машината.\nЕ, след всичко, което ви разказах за раждането и преследването на мечтите, за обгрижването на една рожба, за инвестирането на любов и енергия в скъп проект, съм наистина щастлива, че ставам свидетел на реализирането на една такава чужда мечта. Kutia.bg е решението на следобедния глад в офиса. Kutia.bg е рожбата на едно прекрасно, усмихнато и безкрайно лъчезарно момиче, което знае точно какво е да гладуваш в офиса без минутка време да скочиш до магазина за нещо здравословно.\nКато човек, който се опитва да избягва пакетирана храна, аз си давам сметка, че това не винаги е постижимо. Като човек, който също така се е борил с емоционално хранене и хранителни зависимости дълго време знам също, че изкушенията винаги ще са там. Но ефикасното решение в дългосрочен план не е да бягаме от тях, а да ги “опитомим”, да намерим здравословни алтернативи на бивши изкушения, които са предизвиквали у нас раздиращо чувство за вина. Този нов проект, тази нова вкусна мечта на един друг подобен на мен мечтател е точно това дългосрочно решение.\nРазказвайки ми за идеята и замисъла зад Kutia.bg още докато течеше пламенната подготовка по проекта, от енергичността на Дарина прозираше колко силно вярва в тази своя рожба. Пълна с нови и различни, внимателно селектирани сладки и солени здравословни алтернативи на традиционно нездравословни неща всеки месец, кутията е нещо, което ще пристигне директно в офиса и ще бъде онзи резервен план, който понякога ни се иска да имаме.\nКато бях малка вкъщи имахме шкаф с “боклуци”, към който аз и брат ми посягахме, когато дойдеше време да гледаме нещо по телевизията или просто ей така между другото. Днес много от нас имат шкафове с боклуци в офисите си. Благодарение на Kutia.bg вече можем да имаме една друга категория шкафове 🙂 А най-прекрасното от всичко е, че вместо да се чудим от къде да намерим възможно най-здравословните алтернативи на любимите ни снаксове и сладки изкушения, те са вече там, в Kutia.bg, и могат да ни чакат в офиса всеки месец.\nВинаги е много вълнуващо, когато си част от нещо ново, а да съм сред първите, които погледнаха в първата месечна кутия на Kutia.bg беше наистина много специално за мен! Само сега всички приятели на Foodie Boulevard могат да се възползват от 10% намаление от стойността при поръчка на първата си кутия от Kutia.bg с промо код FOODIE.\nИскам да пожелая на Дарина енергия и постоянство да обгрижва своята рожба и да помага на своята вкусна мечта да расте и да се развива всеки ден. И дано съм успяла да заразя поне някого с малко от вярата си, че мечтите наистина се сбъдват, когато го искаме достатъчно.\nTags: Foodie Boulevard, kutia.bg, здравословни рецепти, здравословни снаксове, кулинарен блог, Софи Йотова\n« Крем супа от кашу и карфиол\nМорковени тиганички с пшеничен зародиш »


Коментирайте | YABS Радвам се когато има коментари, приятно ми е да чета вашите мнения и закачки!\nВлак и сняг →\nЕдин добър приятел днес ме светна, че съм голям хакер и никой не може да коментира в блога.\nБлагодаря му за репорта, след бързо сърфиране из админския панел отстраних проблема и след няколко теста, потвърдих че вече коментирането работи.\nТака че, коментирайте, радвам се на вашите коментари, независимо от изразеното мнение.\nРегистрацията на потребители също работи, така че ако се регистрирате, винаги можете да коментирате без да се налага да въвеждате код в CAPTCHA полето.\n2 Responses to Коментирайте


Публикувано от eli_sea_13 в 11:54 ч. Няма коментари:\nПресъхнала река бушува\nс недра в очакване на дъжд.\nВятъра свенливо проверява\nда прати ли стихия изведнъж.\nБреговете й очакват ласка\nразляна по напуканата гръд,\nпокриваща с нова маска\nсамотата й да заличат.\nПубликувано от eli_sea_13 в 15:18 ч. Няма коментари:\nПоради проявеният интерес, на християните от сайта "Двама за Христос", написах моето виждане за комплексите и реших да дам по-голяма гласност на темата. Надявам се да ви послужи.\nПубликувано от eli_sea_13 в 14:51 ч. Няма коментари:\nОЩЕ ПО ТЕМАТА ЗА ЗАПОЗНАНСТВАТА\nЗдравейте отново! Има още няколко неща свързани със запознанството, който искам да ви споделя и подчертая.\nВярвам сте изчели по-долните редове и това, което вече се предполага е, че запознаването е преминало в процес на опознаване. За тази цел е МНОГО препоръчително да отделите време и прочетете още веднъж информацията от другия човек – за това как се описва като характер, какво иска, мечтае, вярва… а не само да се любувате на снимките или физическите характеристики!\nПубликувано от eli_sea_13 в 14:43 ч. Няма коментари:\nПубликувано от eli_sea_13 в 2:22 ч. Няма коментари:


Blog de dima83bg - DIMACAT - Skyrock.com\nЛекции: Увод в общото езикознание - проф. д-...\nТема 1: Предмет, задачи и основни проблеми на...\nНа мама диването пак се прояви взело момчето ...\n22.5.2012 На моя син, Ицо!\nНа мама буйното момче дето мама много го обич...\ncheveux noirs les yeux marrons\nje suis une fille fragile\nje cherche l'amour mais desormais\non m'a très souvent blesse\nCréation : 29/06/2006 à 12:55 Mise à jour : 10/02/2017 à 04:22\nЛекции: Увод в общото езикознание - проф. д-р Иван Чобанов\nТема 1: Предмет, задачи и основни проблеми на науката за езика\nЕзикознанието(лингвистиката) е научна дисциплина, която изучава езиците, които се говорят по света или някога са се говорили. Но обект на проучване са езиците, за които има сведения, защото в джунглите на Латинска Америка все още има племена, неизвестни на цивилизования свят. По-съществената причина е фактът, че няма единно становище относно статута на даден език или диалект. Според някои автори молдовският език е диалект на румънския, а според други това са два отделни езика. Аналогичен пример: фламандски ( област Фламандия, кралство Белгия) и холандски, но на английски език е едно и също название.\nАко два или няколко езика произхождат от един общ праезик, те се определят като близко родствени. Езиците в зависимост от своето родство се разпределят в езикови семейства, езикови групи и подгрупи. Българският език принадлежи на подгрупата южнославянските езици, от групата на славянските езици, от индоевропейското семейство. Освен българският език към подгрупата на южнославянските езици спадат сърбохърватския (около 15 млн.) Към тази подгрупа спада словенският език (около 2 млн.). Българският език има 3 книжовни норми:\nИзползва се в Република България\nИзползва се в бившата югославска република Македония\nБългарите, живеещи в областта Банед (Румъния) (виж: единството на българският ези в миналото и днес)\nГрупа на източно - славянските езици:\nРуски език (260 млн.)\nУкраинският език (60 млн.)\nБелоруският език (8 млн.)\nГрупа на западно славянските езици:\nПолски ( над 40 млн.)\nЧешки ( около 10 млн.)\nСловашки (около 5 млн.)\nЛужичани ( около 400 хил. )\nЕзиците непрекъснато се променят. Променя се техния фонетичен състав, граматична (фонетична) система, синтактичен строеж, речников състав и в продължение на няколко века се стига дотам, че най-старите писмени паметници на даден език и неразбираеми за съвременните носители на езика. Праезикът на романските езици е латинският. Към групата на романските езици спадат: френски, испански, португалски, италиански, румънски, каталонски, прованслалски, галицийски. Характерно за тези езици е, че тяхната история е запазена в писмените паметници. Освен това има и текстове а техния общ праезик – латинския. Тази езикова ситуация е нетипична. Среща се и при ново индийските езици, защото са запазени текстове на всеки един от тези езици, а също така и на техния праезик (санскрит). Към ново индийските езици се отнасят:\nУрду (Пакистан) – прави изключение в използване на азбуката.\nЦигански (към новоиндийският)\nАзбуката, която използват новоиндийските езици се нарича деванагари.\nВъпреки различията м/у езиците те съставляват един клас от явления и имат много общо по между си, а именно: всеки език е достояние на някакъв колектив. Не е възможно да съществува човешки колектив без да има език, членовете на който да общуват по между си, и обратното – не може да съществува език без да има колектив, който да го използва.\nУмре ли последният носител на даден колектив с него умира и езика. Всеки език е изключителен по своето съвършенство за формиране на мисълта, за предаването и на други хора и общуване, независимо дали езикът има свое писмо или няма.\nВ съвременната лингвистика с термина писмо се определят съвкупността от графични знаци, с помощта на които се предават езиковите единици от различните равнища. С термина писменост се означава съвкупността от ръкописни или печатни текстове, изплълнени с помощта на една или друга графична система ( съвременните тълкувания на термините писмо и писменост) .\nЗа изразяване на мисълта във всички езици се използват звукове, произнасяни от говорещия и възприемани от слушащия. Всеки език е членоразделен – т.е. нормалното изказване, на който и да е език по света може да се разчлени на съвкупност от съставящи го елементи от правила, от които тези елементи се обединяват в смислени изказвания. Всяка завършена мисъл се изразява с изречение. Те се изграждат от лексеми ( думи), а лексемите са изградени от морфеми ( това са представките, корените, наставките и окончанията). Морфемите се изграждат от фонеми ( това са звуковете на езика). Основното предназначение на фонемите е да изграждат материална обвивка на значещите езикови единици, каквито са морфемите и лексемите. Те имат план на изразяване (материална обвивка) и план на съдържание ( понятия, значения, семантика).\nЕзикознанието като научна дисциплина се разделя на частно езикознание и общо езикознание. Частното езикознание изучава отделен език или група от близко родствени езици на съвременния етап от техния развой ( описателно езикознание), синхронно езикознание или проследява промените, които са настъпили в езика в продължение на един по – дълъг период. Това е историческо езикознание (диахронно). Разновидност на диахронното езикознание е сравнително историческото, което с помощта на сравнение изучава тяхното историческо минало.\nОбщото езикознание разглежда особеностите на човешкия език. Проблемите , с които се занимава общото езикознание са:\nОтношението на езика към обществото и мисленето\nЗаконите за развитие и функциониране на езика\nРазглежда езика като законова система\nИзучава отделните езикови равнища, представляващи отделни подсистеми. Езикът е най - строго организираната система.\nВъзникване, развитие и разпространение на писмото\nКласификация и типология на езиците\nВ рамките на общото езикознание се обособява типологичното езикознание. То осъществява сравнение не само м/у близкородствени, но и м/у неродствени езици и има за цел да се изяснят общите аспекти, които са характерни за всички езици, познати на лингвистиката. Те се определят с термина езикови универсали. Като езикови универсали могат да се утвърдят следните твърдения:\nВъв всички езици има гласни и съгласни.\nИма нарицателни и собствени имена.\nВъв всички езици хората говорят с изречения.\nТема 2: Същност, природа и функция на езика\nЕзикът е обществено-социално явление тъй като човешкият език възниква и се развива само в колектива, само под влияние на речта и на колектива. Социалният характер на съществуване на производствената и познавателна дейност на човека предполага постигнатото обуване на индивидите. Основна форма на общуването е речевото общуване с помощта на езикови знаци. Като обществено явление езикът се появява заедно с човешкото общество. Езикът съществува до тогава, докато съществува обществото. Езикът като най-важно и основно средство за общуване е неделим от различните прояви на общественият живот. Езикът е единственото и универсално средство за изразяване на единни форми на обществено съзнание. Езикът в най-малка степен се влияе от промените на един обществено политически строй с друг. Ако при такива промени има промяна на идеологията, промяна на правните норми, изкуството, то езикът остава непроменен. Той има надкласов характер, но той не е надсоциален.\nЕзикът не е надсоциален, защото социалното разслояване в дадено общество намира отражение в езика. Вариантите на реализация на езиковата система, които са приети в даден колектив, било то народ, етническа общност или социална група, представляват неговата езикова норма. Общонародният език е съвкупност от всички съществуващи норми. В него влизат книжовният език, териториалните диалекти, социалните диалекти. Отделните норми на съществуване на езика са разбираеми в пределите на езиковата общност. Териториалните (локалните) диалекти обхващат цялото население от даден район. Те имат своеобразен фонемен състав, граматичен строй, синтактичен строеж и речников фонд. Териториалните диалекти се отличават от книжовния език на всички езикови равнища. Социалните диалекти представляват своеобразни лексикални системи и са характерни за определени социални групи от населението. Различават се „професионални езици” и жаргони (арго, сленг). Професионалните езици са специфични лексикални системи, употребявани от представители на отделните професии. Използват се за назоваването на характерните за тези професии машини, детайли, операции. Жаргоните се формират в социални групи от хора, които са свързани не толкова с производствени интереси, колкото със съвместното прекарване на време. Жаргонната лексика повтаря това, което вече е назовано в книжовния език. В жаргоните се използват думи от книжовната лексика, но с друго значение. Използват се думи от чужди езици и се наблюдава синонимия – едно и също понятие се назовава с няколко думи.\nТема 3: Език и реч\nЕзикът е стихийно възникнала в човешкото общество и разриваща се система от членоразделни (дискретни) езикови знаци. Тази система служи за целите на комуникацията и е в състояние да предаде всички знания и представи на човека за света. Признакът стихийност на възникване развитие както и неограничената възможности за приложение, отличават езика от изкуствените езици ( есперанто) и от различните системи за сигнализация ( морзова азбука), създадени на базата на езика. Човешкият език се отличава от „езика на животните”, защото той е съвкупност от сигнали, които предават реакциите на животните в определени ситуации и регулират тяхното поведение, а човешкият език изразява отделни понятия и той е членоразделен. Звуковата материя представлява основната форма за изразяване на мисълта . Освен системата от звукови единици съществуват и системи от значещи двустранни езикови единици. Те имат план на изразяване ( означаващо материална обвивка) и план на съдържание ( означаемо, смисъл, понятие, значение, семантика). Значещите езикови единици са морфемите и думите. В естествените езици ако има вариант на материална обвивка то това не води до наличието на варианти на значението и изменението на значението не променя материалната обвивка. В естествените езици има думи с еднакво или близко значение, но с различен звуков състав. Това са синонимите. Срещат се и омоними. Те имат еднакво звучене, но различно значение. Звуковете в езика се предават в зрително - възприемана форма с помощта на различните видове писмо, най – вече фонографско писмо (писмо, в което има графични знаци, както за гласните така и за съгласните звукове). Изключение прави йероглифското писмо, защото се предават понятия. В лингвистиката се различават две форми на съществуване на езика, съответстващи на противопоставянето на понятията език и реч.\nЕзикът е система от знаци, а речта е реализация на тази система.Езикът притежава определена съвкупност от езикови елементи и правила, по които те се съчетават и се образуват конкретните речеви съобщения. Речта е форма на социална активност. Характеризира се с признаците съзнателност и целенасоченост. Ако не е свързано с определена комуникативна цел, то изречението не може да бъде факт на речта. Комуникативните цели имат универсален характер ( срещат се във всички езици) и чрез изреченията се предават съобщения, изисква се получаването на определена информация или слушащият се подтиква към извършване на определено действие. Принос в разглеждането на въпроса за езика и речта има швейцарският езиковед Фердинанд дю Сосюр в своя курс по обща лингвистика. Той е основоположника на съвременното, модерното езикознание.\nИзучаването на езиковата дейност според него се разделя на две части. Едната част, която е основна, изучава езика като нещо социално по същество и независимо от индивида. Втората част има за предмет на изучаване индивидуалната страна на речевата дейност. Езикът се формира чрез речевата практика на всички тези, които принадлежат към един и същ езиков колектив. Езикът е социално явление. Той е достояние на някакъв колектив. Той е система от знаци и без тази знакова система не може да се осъществява общуването м/у хората.\nРечта винаги е индивидуална. Говорещото лице използва езиковата система за изразяване на своите мисли. Речта представлява конкретно говорене, реализиращо се в звукова или писмена форма. Тя представлява реализация на системата на езика.Той се разкрива в речта и само посредством нея изпълнява своето комуникативно предназначение. Речта представлява последователност от думи. Тя има линеен характер. Речта се определя от стила на общуване, разгръща се във времето, тя е динамична. Езикът е статично явление и се състои от ограничен брой елементи. Основен признак на речта е нейния индивидуален характер. Тя се използва от определено лице. Чрез речта предава своите мисли и чувства. Езикът на един или друг колектив, представлява система от елементи, които са единици от различни равнища + система от правила за реализирането на тези единици. С термина реч в съвременната лингвистика се определя не само устната, но и писмената реч. Освен това съществува и вътрешна реч. Когато човек не говори гласно, мисленето се извършва с помощта на вътрешната реч – т.е. когато човек мисли или разсъждава за себе си, то неговото мислене се съпоставя от вътрешната реч.\nПървият тип вътрешна реч по своята структура напълно съвпада с външната звукова реч, предхожда я и е необходимо само да бъде озвучена, за да бъде разбираема за слушащия.\nВторият тип вътрешна реч е фрагментарно съкратена и по своята смислова и синтактична структура не съвпада с външната реч. Разбираема е само за лицето, което я използва за своето мислене. Преди да бъде озвучена, трябва да бъде реконструирана във вътрешна реч от първия тип.\nТема 4: Семиотика. Видове езикови знаци. Чарлз Пърс\nСемиотиката е научна дисциплина, която анализира същността и природата на знака, свойствата на знаците и знаковите системи, която разглежда различни видове знаци и си класифицира. Основоположник на семиотиката е американският философ Чарлз Пърс. Той пръв изследва същността на знаците, техните свойства, отношенията между тях, дава им класификация въз основа на сходството с означаваните предмети и явления от действителността. За обект на изучаване на семиотиката той определя знаковите системи, които се използват в човешкия колектив. Човек възприема реалността не само непосредствено, но и с помощта на знаците. С тяхна помощ човек преодолява ограниченията на пространството и времето. Посредством знаците човек натрупва, предава и получава информация за околната действителност. Знакът е носител на определена информация. Всеки знак е свързан с определен вид човешка дейност, определено място, време и сфера на действие. Знаците не се използват изолирано. Те са степени от една или друга знакова система. Знаците, свързани с еднакви функции и имат еднакво предназначение, образуват еднородни групи и се обединяват в различни знакови системи.Колкото е по-голям броят на знаковите системи, които обществото използва, толкова е по-висока степента на неговото социално развитие. !!!!! Знаковата система се определя като съвкупност от знаци, образуващи единство на основата на вътрешните отношения между тях и които се използват в определена сфера на човешката дейност. Истинските знаци са предназначени за формиране, запазване и предаване на информация. Те заместват предмети, явления, понятия. Тези знаци не са част от това, което представят или заместват и тъй като служат за заместване и предаване на информация се наричат комуникативни и информативни. Такива могат да бъдат сигналите, символите, но истински знаци са тези, които между тяхната форма и това което означават, липсва сходство. Към тях се отнасят езиковите знаци.\nСвойства на знаците:\n1/ като знаци могат да се използват практически всяко възприемане от сетивните органи на човека, материални явления, но за да бъдат знаци те трябва да притежават някои свойства\n2/ Всеки знак е двустранна единица. Той има означаемо план на съдържание и означаващо план на изразяване\n3/ знаците носят носят информация и служат като средство за общуване. Знаците се създават и използват само за обществото\n3/ знаците отразяват обобщено предметите и явленията от буквалната действителност. Те отразяват не само явления, предмет или свойство, а техните еднородни съвкупности. Що се отнася до външната страна на знаците, можем да отбележим следните свойства:\nА/ материалност – задължително трябва да се възприеме от сетивните органи. Най – разпространените форми на съществуване на знаците са акустичната и оптичната, т.е. знакът трябва да се види или чуе.\nб/ линейност – знаците се разполагат в линия, във времето и пространството\nв/ възпроизводимост – знаците по принцип не се създават, а произвеждат в процеса на общуване\nСвоеобразието на езика като знакова система се изразява в следното:\n1/ останалите знакови системи са предназначени за предаване на ограничена информация. Най – често тази информация е вече известна, а езикът е срвство не само за създаване и оформяне на мисълта, не само за предаване на информация, а се предават и емоционално – психичните взаимоотношения\n2/ кръгът на употреба на останалите езикови системи е ограничен, а езикът е универсално средство за общуване. Езикът обслужва човека и обществото във всички сфери на неговата дейност.\n3/ останалите знакови системи имат изкуствен характер. Езикът се е създавал постепенно и се е развивал в процеса на своето функциониране. В книгата „Курс по обща лингвистика” Сосюр отбелязва две свойства на езиковия знак, които според него са от първостепенно значение. Това са: произволност на езиковия знак. Под това се разбира следователно връзката, обединяваща означаващо и означавано. В подкрепа на това свое твърдение Сосюр дава примери от различни езици в които едно и също понятие се предава с думи, които имат различна материална обвивка. Второто свойство – линеен характер на означаващото. Означаващото /материалната обвивка/, което по своята природа се възприема слухово, се разгръща във времето. Всички езикови знаци употребени в състава на други по- сложни знаци образуват линейна последователност. Например фонемите се разполагат в линия в състава на фонемите, те – в свойствата на думите, думите – на изреченията. Езиковите знаци се групират в следните три равнища:\n1/ суперзнаково – изречение\n2/ знаково – представено от словосъчетание, дума, морфема\n3/ субзнаково равнище: срички и фонеми\nВЪТРЕШНА ФЛЕКСИКА – промени в неправилните глаголи например: Най-много примери има в семитските езици.\nТема 5: СИСТЕМЕН ХАРАКТЕР НА ЕЗИКА. ПАРАДИГМАТИЧНИ И СИНТАГМАТИЧНИ ОТНОШЕНИЯ В ЕЗИКА.\nС термина системно се определя вътрешно организираната съвкупност от взаимно свързани и определящи се елементи, а с термина структура се определя схемата на взаимоотношенията между елементите на системата, тяхната вътрешна организация. Свойствата, характерни за системата са цялост и дискретност. Системата е един цялостен обект, който се състои от отделни елементи, намиращи се в определени взаимоотношения. Предвид това, че в системата се отделят елементи, казваме, че тя е дискретна. От гледна точка на природата на елементите, изграждащи системата се отделят два основни вида системи – материални и идеални. Материалните системи са изградени от материални елементи, намиращи се в определени взаимоотношения. Те се делят на първични и вторични. Първичните са изградени от материални елементи, които са значещи сами за себе си, а вторичните материални системи са изградени от материални елементи, които са значещи за системата не по силата на своите свойства, а при внесените им свойства. Те възникват благодарение на дейността на хората като средство за запазване на информация, идеи или понятия. Използват се за предаване на тези идеи и за общуване между хората. Вторичните са наречени още знакови /семиотични/. Към тях принадлежи и човешкият език, т.е. езикът е вторична материална система.\nИдеалните системи са изградени от елементи представляващи понятия или идеи, свързани с определени взаимоотношения. Идеалните системи възникват благодарение на мисловната дейност на хората и те са породени от най-словната първична материална система в човешкия мозък. Елементите на идеалните системи се изразяват посредством елементите на вторичните материални системи, защото те са носители на приписани им свойства, които не са им присъщи по природа. Например никакви физични свойства на звука „В” не определят това, че в системата на българския език изпълнява функцията на предлог или представка. Друг пример: никакви физически свойства на звука „А” не определят това, че в българския език се използва като съюз или окончание за ж. р. ед. ч. Тези свойства са приписани и са затвърдени от обществената практика. Елементите на вторичните материални системи означават нещо, което се намира извън тях. По силата на това свойство те се определят като семиотични. Функциите, които изпълняват елементите на вторичните материални системи са:\nИзразяват някаква идея при значещите езикови единици ( морфемите и думите) материалната обвивка задължително се свързва с определено значение независимо от това дали тя е изградена от една или няколко фонеми.\nЕлементите на вторичните материални системи диференцират елементите на идеалните системи и колкото е по-сложна една вторична материална система, толкова по-сложна семантична информация може да предава тя. Звуковете в езика, които са неговата материална субстанция се използват за образуване на физическо разнообразие от елемента на езика.\nЕлементите на системата притежават следните свойства:\nСистемообразуващи свойства – това са такива свойства, които са присъщи на елементите, независимо от тяхното участие в системата. Те притежават тези свойства преди влизането им в дадена система. Като системообразуващи можем да посочим свойствата, които притежават думите като части на речта, а именно какво граматично значение притежават, кои граматични категории са им присъщи и влизайки в съставянето на изречението те представят своите свойства.\nСистемопридобити свойства – тези свойства, с които системата и системните отношения снабдяват елементите. Извън системата даденият елемент не притежава тези свойства, а ги придобива когато стане елемент на системата. Системопридобити са свойства на думите като части на изречението. Една и съща дума в различно изречение изпълнява различни функции. Например: „Книгата е на масата” – подлог, „Чета книга” – пряко допълнение.\nСистемонеутрални свойства – те не са съществени за отношението на един елемент с друг елемент в дадена система. Системонеутралнин са конкретни звукови обвивки на думите и техните значения.\nВсяка система има определена организация, представляваща структурата на тази система. Структура притежават и идеалните системи и вторичните системи каквато е езикът. В системата на езика единиците с еднаква сложност се обединяват в класове, езикови равнища или парадигми. В езиковата система в един клас се обединяват относително еднородни единици, които не се намират в йерархични отношения помежду си, но са в такива отношения с единиците от други класове.\nВ езика по-малко сложните единици влизат в по-сложните като техни съставни части. Сложните единици във всеки език се състоят от по-прости единици, разположени в линия съгласно принципа на линейността. Фонемите са разположени в линия в състава на морфемите, морфемите в състава на лексемите, а лексемите в състава на изречението.\nКъм този въпрос парадигматични и синтагматични отношения в езика.\nПарадигматичните отношения са отношения между езиковите единици, които не могат да заемат едно и също място, а взаимно се изключват в една и съща позиция. Парадигматичните отношения се изразяват по схемата „или-или”. Най-напред понятието парадигма е разработено в морфологията. Система на парадигма се определя образецът, схемата на словоизменение на дадена лексема. Например: парадигмата на глагола „чета” в сегашно време, изявително наклонение е: чета, четеш, четем, четете, четат.\nПарадигмата на различните части на речта в различните езици се състои от различен брой словоформи. Например: същ. име в българския език има парадигма, състояща се от 4 словоформи – книга-книгата, книги-книгите; същ. име „ученик” – ученик-ученикът, ученици-учениците. Прилагателното име има парадигма, състояща се от словоформи: зелен,зеленият, зелена, зелената, зелено, зеленото, зелени, зелените. Във всяка парадигма една от словоформите се определя за основна. За съществителното име това е формата за именителен падеж- ед. ч., за прилагателното име формата е м.р. им. падеж ед. ч. За глагола основната форма е инфинитива, а именно 1 л. ед. ч.\nСлед морфологията понятието парадигма се прилага и в лексикологията. Парадигма образуват синонимите, антонимите, думите от една и съща тематична група.\nСинтагматичните отношения е изразяват по схемата „и-и”. Те се разкриват в изречението където се прилага линейният характер на езика. С термина синтагма се означава съвкупността от две или няколко лексеми, разположени в съседство и обединени под общ смисъл.\nТема 6: Фонетика и фонология\nФонетиката е научна дисциплина, която изучава звуковата материя на езика такава звукова единица, каквато са сричките и звуковите явления ударение и интонация от гледна точка на:\nАкустичните (физическите признаци)\nНа дейността, която извършват съответните човешки органи при произношението и при слуховото възприятие на речта.\nСъвременната фонетика представлява научна дисциплина, в която се обособяват под дисциплини:\nОбща фонетика – изучава възприятията на човешкия зрителен апарат и начина на реализация в отделните езици.\nЧастна фонетика – изучава звуковата материя на един или друг език и тя се дели на описателна (синхронна) и историческа (диахронна).\nФонетиката има практическо приложение при изграждането на правилна методика по четене и писане, при изучаване на чужд език, при създаването на писмо за писмени езици. Фонетиката изучава звуковата материя на езика, чрез която се предава човешката мисъл в процеса на речевото общуване. Фонетиката разглежда звуковете и звуковите единици като физическа даденост, като нещо, което може да се регистрира и измерва посредством съответния апарат, затова фонетиката най-напред и в най-голяма степен в сравнение с други области на лингвистиката се превръща в точна наука.\nПреди повече от половин век като самостоятелна област се отделя фонологията. Тя изучава предназначението, функциите, които изпълняват звуковете, и звуковите явления в езика. За целта се използват акустичните различия м/у звуковете. Ясното разграничаване на фонетиката и фонологията е присъщо за представителите на пражкия лингвистичен кръжок. Те разглеждат фонологията като отделна от фонетиката научна дисциплина. Фонологията изучава звуковата материя от функционален аспект, а фонетиката от акустичен и физиологичен аспект. Основни положения от възгледите на пражките лингвисти а изложени в книгата на Николай Сергеевич Трубетской озаглавена „Основи на фонологията”, която излиза от печат 1939г. в Прага на немски език. Според Трубетской фонетиката е научна дисциплина, която изучава звуковете и звуковите явления в речта, независимо от техните функции, а отношенията м/у изучавания звуков комплекс в неговата езикова значимост се изучават от фонологията. Фонетиката се определя като наука за звуковете на речта, а фонологията – наука за звуковете на езика.\nФонетиката като учение за звуковете на речта се занимава с конкретни физиологични явления и използва методите на естествените науки. А фонологията като учение за звуковете на езика използва чисто лингвистични методи. Фонологията като дял от езикознанието изучава звуковете на езика като средство за изучаване на материалните обвивки на значещите езикови единици, морфемите и думите. Фонологията изследва функционалните свойства на звуковете, звукосъчетанията, ударението и интонацията.\nТема 7: Учение за фонемата. Фони. Алофони\nЗвукът, които се произнася в речта е не само някакво трептене на въздуха и не само резултат от дейността на говорните органи. Звукът изпълнява редица функции в езика и речта. И в потока на речта се обособяват фоните, а в системата на езика фонемите. Фони – отделните звукове, на които може да се разчлени в плана на изразяване отрязък на речта. В съчетание с други звукове той представлява материално и сетивно-възприемано средство за оформяне и изразяване на речта. Езикът може да служи като средство за общуване и размяна на мисли, само затова защото значещите езикови единици морфемите и думите се материализират в звукове произнасяни от говорещия и възприема от слушащия.\nРолята на звуковете на езика, фонемите, се състои в това те да служат като материална обвивка на мисълта. В потока на речта фонемите се произнасят като варианти – това са конкретните звукове на речта (фоните), които са значително повече отколкото фонемите. Основните функции на фонемата са:\nКонститутивната функция се изразява в това, че фонемите изграждат външната материална обвивка на значещите езикови единици – морфемите и думите. Дистинктивната функция (различителната) се свежда до това, че с помощта на звуковете от езика се разграничават материалните обвивки на морфемите и думите. За да изпълняват тези свои функции, фонемите трябва да бъдат достатъчно различни и това различие да се улавя от слуховите органи. Освен това в материалните обвивки на значещите езикови единици, морфемите и думите, броят на фонемите е различен и те са дадени в различна последователност. Материалната обвивка на всяка морфема или дума трябва да се различи от останалите тъй като се свързва с определен знак.\nВъв всички езици има няколко десетки различаващи се по слух фонеми, които като се комбинират образуват хиляди съчетания, които служат за оформянето на материалните обвивки на морфемите и думите.\nПерцептивната функция се изразява в това, че фонемата е обект на възприятие и се възприема слухово. Без това не е възможно функционирането на езика като средство за общуване. Отделянето на фонемите в езика става в резултат на тяхното противопоставяне като различителни елементи на звуковата обвивка на морфемите и думите. Тези противопоставяния се наричат опозиции, а членовете на тези опозиции се определят с термина фонологични единици.\nСловоформите, в които се извършва противопоставяне се определят като линейни двойки. Материалната обвивка на линейните двойки се различава само по една от фонемите. Например: сам, там, дам; или сал, сол, дал, дол, вал, вол; в тези примери .....\nВ линейната двойка „дам-там” фонемите [Т] и [Д] различават материалната обвивка на тези словоформи. Следователно [Т] и [Д] са фонеми – фонологични единици, които образуват фонологична опозиция. Различието м/у [Т] и [Д] се дължи на наличието или липсата на признака звучност-беззвучност. Противопоставянето на една фонема на друга е същност противопоставяне на различни артикулационни ( учленителни) и акустични признаци наречени диференциални. Съвкупността от диференциални признаци определя фонологичното съдържание на фонемата.. Според представителите на пражкия лингвистичен кръжок фонемите са съвкупност от диференциални признаци.\nРазличието м/у фонемите се свежда до наличието или липсата на определени диференциални признаци. Като се сравняват линейните двойки ясно се вижда, че два звука, които се срещат в еднакво обкръжение и служат за различаване на смисъла, са две различни фонеми. Фонемата е различителен елемент на езика. Фонемите различават езиковите единици, притежаващи различно значение, но самите те не са свързани с никакво значение. В езиците позиция та на лингвистиката има установени 12 двойки диференциални признаци, но всички те взети заедно е се срещат в нито един език. Диференциални признаци са звучност-беззвучност, твърдост-мекост, уственост-неуственост, носовост-неносовост и т.н. Вариантите на фонемата в такива физически различни звукове, в които може да се реализира една и съща фонема. Фонемата е абстрактна езикова единица, по отношение на своите варианти тя е инвариант. В речта е представена от фони, които са вариантите на фонемата. Николай Сергеевич Трубетской предлага следното практическо правило за разграничаване на вариантите на фонемата и фонемите:\nАко два звука се срещат в една и съща позиция, то това са две самостоятелни фонеми.\nАко два звука не се срещат в една и съща позиция, то това са варианти на фонемата.\nВариантите на фонемата се намират по между си в отношение на допълнителна дистрибуция т.е. позицията, в която се среща един вариант не може да се среща друг вариант на същата фонема. Например: в словоформата сам [сам] се среща основният вариант на фонемата „с”, защото се намира пред „а” под ударение. В словоформата „сом” се среща позиционният вариант н а фонемата „с”. Неуствената гласна „с” в позицията пред уствената гласна „о” придобива признака лабиалност (уственост).\nТема 8: Ударение и интонация\nУдарението и интонацията се наслагват б/у последователно звучаща линейна реч. Те са допринесли характеристика при описанието на фонологичната система на езика. Определят се с термина просодически средства.\nУдарение – отделянето посредством усилване на гласа, повишаване на тона на една от сричките в състава на думата или цялото словосъчетание. В зависимост от характера на езиковите единици, в рамките на които става подчертаването, се различават словесно и синтактично ударение. Синтактичното ударение се изразява в това, че в пределите на изречението и словосъчетанието, ударенията на изграждащите ги думи не са равностойни.\nВидове синтактични ударения:\nСинтагматично – представлява неутрална разновидност на синтактичното ударение и е среща в ................ на синтагмите ................ От думи, разположени в съседство в речевия поток и обединени от общ смисъл. В синтагмата една от думите е подчинена в по-силна степен в сравнение с останалите – последната дума от синтагмата.:\nНастане вечер | месец изгрее | звезди обсипят | свода небесен\nЛогическо ударение – появява се тогава, когато говорещият иска да подчертае определено понятие. То не е строго определено, а зависи от желанието на говорещото лице да обърне внимание в/у определена дума.\nВидове словесно ударение: Словесното ударение се наблюдава в отделните лексеми или в групи, състоящи се от пълнозначни думи и свързани с тях служебни думи. Словесното ударение бива динамично (силово). Състои се в усилване на гласа и от напрежение при артикулацията. Среща се в индоевропейските езици и то може да бъде силно и слабо. При силно динамично ударение има разлика м/у ударената и неударената сричка. Такова е ударението в българския език.\nСвободно и свързано ударение:\nСвободно е ударението в езици като българския, руския, немския, италианския – може да пада в/у първа, средна или финална сричка. Например кнúга, учúтел, но за всяка дума ударението е фиксирано строго и не може да се мести произволно.\nСвързано е ударението в тези езици, в думите на които ударението пада в/у точно определена сричка от думата. Например на последната сричка пада ударението във френския език, в тюркските езици, в унгарски, естонски ударението пада в/у първата сричка, също и в чешки, словашки. В полския – на предпоследната.\nМузикално ударение – отделянето на сричката посредством изменението на честотата на основния тон. Слухово се възприема като повишаваме или понижаваме тона. В съвременните славянски езици се среща само в сърбо-хърватския. В езици като китайски, виетнамски се наблюдава явлението „сричков акцент”- в рамките на сричката се наблюдава изменение на височината на високия то, на интензивността на звучене, които като се противопоставят едни на други изпълняват смислово разграни1ителна функция.\nДумите, които нямат свое собствено ударение се наричат клитики. Без ударение са служебните думи ( предлози, частици, съюзи ). Свое ударение нямат формите на спомагателните глаголи. Енклитиките са неударени думи, които се обединяват в едно фоново цяло с предходната дума. Например: дойде ли, как си. А проклитиките да неударени думи, които се произнасят заедно със следващата. Например: за вода.\nИнтонация – представлява изменение на основния тон на интензивността, тембъра и продължителността на звука. Тя спомага за формиране на изказването и за предаването на неговия смисъл. Разчленява потока на речта и противопоставя изречението според целта на изказване – съобщение, подбуда, възклицание, въпрос. Интонацията е активен фактор за емоционалното въздействие в/у слушащия. Единица на интонацията е интонемата ( интонационна конструкция).\nТема 9: Учение за сричката\nСричката, заедно с фонемата се отнася към субзнаковото равнище на езика. В българския език и останалите индо-европейски езици сричката не се свързва с никакво значение. Сричката се определя като минимална артикулационна единица на езика. Състои се от един звук или от няколко звука, разположени в съседсвто и обединени в неделимо от поизносима гледна точка цяло. Разчленяването на речевия поток на сричката се наблюдава във всички езици по света и не представлява практическа трудност да се установи броя на сричките в думата, даже когато става въпрос за дума от чужд език. Центърът, ядрото на сричката, е образуван от гласен звук, а на периферията са разположени съгласните. Теориите за сричката са:\nТеория на импулсациите\nСпоред експираторната теория сричката се разглежда като учленителна единица, определя се като състояние от звукове, произнасяни с едно издишване (едно отваряне на устата). Границата м/у сричките се определя от затварянето и притварянето на устата, при което напълно се прекъсва издишаната въздушна струя.\nСпоред теорията на пулсациите сричката се определя като отрязък на речта, който съответства на редуванията в увеличаването или намаляването на мускулното напрежение на говорителния апарат при изговарянето на отделните думи и изречения. Сричката е произносима единица характеризираща се с едно нарастване и едно спадане на мускула на говорителния апарат. В центъра на сричката има звук с максимална учленителна сила. Звуковете, които могат да се произнесат без каквото и да е отслабване или усилване се наричат сричкообразуващи. Това са вокалите (гласните). Несричкообразуващи са звуковете в състава на сричката, които се изговарят или с постепенно усилване на учленителната енергия ако предхождат главни звукове, или с постепенно отслабване на учленителната енергия ако са с гласен звук в края на сричката. Несричкообразуващи са консонантите ( съгласните). Сричката според тази теория се произнася с едно мускулно напрежение и нашата реч представлява верига от импулси.. Всеки импулс се характеризира с усилване, връх, отслабване.\nСонорна теория: в основата и прилежи акустичния критерий на сричкообразуването. Сонорната теория представлява съчетание на по-сонорен (звучен) елемент с по-малко звучен. Сричката може да се определи като отрязък на речта, който се характеризира с максимална звучност заобиколени от два минимални. Обединяващ център на сричката са вокалите, тъй като те притежават най-висока степен на звучност. Но по принцип сричка може да образува всеки звук, който може да притежава по-висока степен на звучност от съседните.\nВ някои от славянските езици се срещат сричкотворни „Р” и „Л” (чешки, сърбо-хърватски, словашки). В езици като китайски, виетнамски сричката изпълнява специфична роля. В тези езици думите се формират от срички и по тази причина сричките и морфемната граница съвпадат т.е. сричката е носител на определено значение.\nОт гледна точка на структурата сричките се делят на отворени и затворени. Отворени са тези, които завършват на вокали (книга, стена, рамо). Затворена е тази, която завършва на консонант (път, там). В българския език се срещат следните видове срички: (-V – вокал; -C – консонанти )\n-VC : от\n- CCVCC: бряст\nТема 10: Учение за морфемата. Морфи. Аломорфи\nМорфемата заедно с думата и словосъчетанието се отнасят към знаковото равнище на езика. Морфеми откриваме в състава на думите и техните словоформи. Морфемата се определя като най-малката значеща езикова единица. В морфемата има план на изразяване ( материална обвивка) означаващо понятие, план на съдържание ( означаемо понятие), значение, семантика. Лексемата също е двустранна езикова единица, но за разлика от морфемата лексемите се употребяват самостоятелно и изпълняват определени функции в изречението. В зависимост от мястото, което морфемите заемат в състава на думите и техните словоформи, се делят на:\nЯдрена морфема (корен)\nВ центъра на лексемата е ядрената морфема. Пред нея се намира префикса, а след нея са суфиксите и флексиите, които се определят с термина постфикси. Това са суфиксите и флексиите. А с термина афикси се определят префиксите, суфиксите, флексиите т.е. всички морфеми без ядрената обвивка се определят с термина афикси.\nМорфемата е абстрактна езикова единица. В речта тя е инвариант ( в словоформите тя е представена от своите варианти наречени морфи).\nМорфема  инвариант\nМорфи - вариант\nВариантите на лексемата са словоформите. Вариантите на морфемата са морфите. Морфите, като вариант на морфемата откриваме в словоформите, които са варианти на лексемата.\nЯдрената морфема е задължителен елемент в лексемата.Тя е носител на лексикалното значение. Лексемите с еднакви ядрени морфеми се определят като сродни думи и те образуват словообразувателно гнездо. Например: уча, учител, училище и т.н.\nДумите, които съдържат в състава си префикси се наричат префиграни. В българския език най-много префикси се срещат при глаголите и даже се наблюдава натрупване на префикси. Например: изпонаприказвам, изпонакъсвам.\nИма езици, в които липсват префикси. Това са тюркските езици, унгофинкските езици. Тъй като морфемата е двустранна езикова единица в индо-европейските езици се наблюдава вариране както в плана на съдържание, така и в плана на изразяване. За плана на изразяване можем да кажем, че се срещат многозначни морфеми, както се срещат и многозначни думи. Например флексията „а” изразява значението: ж.р. ед.ч. именителен падеж; докато в тюркските и унгрофинкските езици афиксите са еднозначни. Всяко отделно значение се предава с различен афикс и тези афикси се прилепват един към друг. А в плана на изразяване се срещат морфеми еднакви по значение, но с различна материална обвивка. Например: рък|a ръце, ръч|ен; пред|а, прежда, препридам. Такива тъждествени по своето значение морфи, които се различават по своята материална обвивка се наричат аломорфи.\nНай-често аломорфите се срещат при ядрените морфеми: тека, течен, приток, изтичам. По-рядко се срещат при суфиксите. Например: пролет-ен, пролет-н-а. Аломорфите се намират по между си по отношение на допълнително разпределение (допълнителна дистрибуция). Което ще рече, че позицията в която се среща друг аломорф не може да се среща друг аломорф на същата морфема. В случаите когато морфемата не е представена от морфема, говорим за наличието на нулева морфема [∅]. Нулевата морфема откриваме сред словоформите на една и съща морфема в случаите когато липсата на морфема е изразител на определено граматично значение. Например:\nНов – ∅\nНов-а Прилагателните имена в българският език в м.р. ед.ч. имат нулева морфема.\nПочти всички съществителни от мъжки род имат ∅ . Изключение правят: юноша, баща, съдия. По-рядко се срещат нулевите суфикси например: българи, но българ-ин. Най-рядко се срещат нулевите преефикси. В своя учебник „Увод в езикознанието” руският проф. Юрий Сергеевич Маслов дава примери от българския език, степените за сравнение:\nТема 11: Функции на морфемата: -деливационна\nМорфемите служат за образуване на нови думи и промяна на лексикалното значение. В тази функция се използват и префиксите и суфиксите. Например: вода, вод-ен, вод-ен-иц-а, вод-ен-ич-ар; вод-ен-ич-ар-ск-а. Граматична функция изпълняват всички префикси, а фиксацията е най-разпространения начин на граматично изразяване. Префиксите се използват за образуване за степен на сравнение при прилагателните имена. При глаголите с тяхна помощ се образуват формите за свършен вид на глаголите: бера – несв. вид; набера – св. вид; чета-несв. вид; прочета – св. вид.\nСъс суфиксите се променя и глаголния вид: Да разкажа – св. Вид; разказвам – несв. Вид. Със суфикса се образуват неличните (неспрегаемите форми на глагола) определяни с термина вербоиди. Това са миналите страд. причастия –н;-т, сег. Деятелни причастия –щ; деепричастията –айки,-ейки. Сред граматичните афикси се обособяват релационните (словоизменителни) това са слексиите. С тях се изразява категорията число,падеж,род при имената; при глаголите – лице,време.\nТема 12: Учение за граматичното значение\nЛексемата е двустранна езикова единица, в речта е представена от своите варианти (в плана на изразяване това са словоформите, а в плана на съдържание – словоупотребите. Лексемата е инвариант, а броят на вариантите за различните части на речта е различен. Например: същ. име в българския език има 4 словоформи; прил.име-8, най-много словоформи има глагола.Словоформите образуват парадигмата за словоизменение за следната лексема. Съдържанието са всяка словоформа се състои от отделни елементи на граматичното значение. Например: в словоформата четат има следните граматични значения – 3 л. мн.ч. сег. вр. Изявително налконение. Стената – ж.р. ед.ч. определеност. Всеки отделен елемент на граматично значение се нарича грамема. Има грамема ед.ч., грамема мн.ч., грамема двойнствено число, грамема м.р., грамема ж.р. грамема среден род. Грамемата е всяко елементарно граматично значение. Всяка грамема влиза в редица от еднородни и противопоставящи се елементи. Например: грамема м.р. влиза в редицата род и се противопоставя на грамемата ж.р. и ср.род. Грамемата 1во л. влиза в редицата лице и се противопоставя на грамемите 2 л. и 3 л. А грамемата ед.ч. влиза в редицата на числата и се противопоставя на грамемата мн.ч. и грамемата двойнствено число (ЙС). Съвкупността от еднородни грамеми образува граматичната категория. Съвкупността от грамемите деятелен залог и страдателен залог образуват грамемата залог. За граматичната категория е задължително да има начин на граматично изразяване, защото граматичната категория като единство на граматичното значение и граматичните форми. Ако в даден език няма определен начин на граматично изразяване, то в този език категорията липсва. Например: кат. „падеж” в съвременния български език липсва, защото се е разпаднала системата от падежни флексии. Граматичното значение на словоформата може да съдържа само една грамема от една и съща граматична категория. Например: в словоформата „книгата” се съдържа грамемата ж.р. от категорията род, грамемата ед.ч. от категорията число, грамемата определеност от категорията определеност-неопределеност. В словоформата „четох” се съдържа само грамемата 1 л. от категорията лице, само грамема ед.ч. от категорията число и само грамемата мин.св.време от категорията време. За д съществува една граматична категория е необходимо да бъде представена най-малко от 2 грамеми. Ако ги няма тази категория липсва.\nТема 13: Именни граматични категории\nТова са род, падеж, число, определеност-неопределеност.\n* Категорията род\nКатегорията род обхваща съществителните имена от езика и се проявява в тяхното свойство да се съчетава с определени форми на думите, с които се съгласуват (съгласуваните думи) например: нов учебник, нова книга, ново палто. В българския език и в другите славянски езици съществителното име се отнася към една от 3те грамеми – род, в зависимост от флексията. Има единични примери със съществителни имена, които назовават лица и които нямат нулева флексия. Що се отнася до съществителните имена назоваващи лица, животни, птици, принадлежността на тези съществителни имена към грамемите м.т. или ж.р. се определя от естествения пол т.е. причисляването им към грамема м.р. или грамема ж.р. се определя от лексикалната семантика (значение). В българският език и в другите славянски езици категорията род е преедставена от 3 грамеми: грамема ж.р., грамема м.р., грамема ср.р. В повечето европейски езици грамемите на категорията род са 2. Категорията род има исторически характер, тъй като броят на грамемите в историята на езика може да се променя. Например: в съвременния английски език категорията род липсва, а в староанглийския тя е била представена от 3 грамеми.В зависимост от семантиката на съществителното име то може да се съотнася с местоименията „he” or „she”, но не може да се говори за род. В българският език и в другите езици се срещат съществителни от общ род. С тях се назовават както лица и от мъжки и от женския пол: хаймана, будала и т.нн.\n* Категорията падеж\nС категорията падеж се изразяват отношенията м/у означаваните от имена предмети към останалите предмети, явления, процеси. С категорията падеж се установява отношението на определено име в дадената падежна форма към остаалите членове на изречението. Съдържанието на категорията падеж съставляват разнообразни отношения м/у съществителните имена и останалите думи в изречението, отразяващи по определен начин отношенията м/у реалните предмети м/у предмета и действието. Най-общо значенията на отделните грамеми падеж са субект на действието (именителен падеж) пряк обект (винителен падеж) обект адресат ( дателен падеж) оръжие на действието ( творчески падеж) пространствени отношения (местен падеж). Броят на грамемите падеж в различните езици е различен. Най-малкият брой грамеми падеж е 2. От 2 грамеми категорията падеж е представена в английския език (общ и притежателен падеж). В унгрофинските броят на грамемите падеж достига до 25. Категорията падеж се изразява или с помощта на флексии в рамките на словоформите (по синтетичен начин). Или с помощта на аналитични средства (предлози, следлози). В славянските езици категорията падеж се изразява по синтетико-аналитичен начин (с флексии и предлози). Категорията падеж също има исторически характер, защото броят на грамемите падеж може да намалява в историческото развитие на езика и тенденцията е да се осъществява преход от интетизъм към аналитизъм.\nСинтетичен език – има падежи (славянските езици)\nАналитичен език – няма падежи (българският език)\nКато език с най-силен аналитизъм се посочва английският език, макар че и в английския се наблюдават елементи на синтетизъм, а именно изразяване на множествено число с флексията „s”, формата за притежателен падеж с ('s) за превъзходна и сравнителна степен, формата за минало време за 3 л ед. ч.\n* Категорията число\nС категорията число се изразява количество наред с числителните имена и с лексемите, с които се изразява количество. Категорията число е присъща освен на съществителните имена, така и на прилагателните имена, глаголите, числителни, но като независима граматична категория. Категорията число е характерна за съществителните имена и за личните местоимения. При останалите разреди думи се среща синтактичната категория число, защото имаме съгласуване с личните местоимения и съществителните имена: риза-бяла риза, бели ризи.\nНай-често категорията число е представена от 2 грамеми – ед.ч. и мн.ч. В древните индо-европейски езици се среща и грамема двойствено число. От съвременните славянски езици има в словенския език. Двойствено число се отнася до съществителни имена, които назовават естествени двойки предмети. В съвременния български език се наблюдава противопоставянето ед.ч. – мн.ч., а функциите на двойственото число се изпълняват от мн.ч. Наблюдава се процес на модифициране на двойствено число.\nТема 14: Глаголни граматични категории – вид, време, наклонение и\nС категорията вид на глагола се означават основните свойства характерни за протичането на даден процес, в неговото отношение към резултат, продължителност, едно/многократност. Вида н а глагола отразява гледната точка на говорещото лице относно характера на протичане на действието. Категорията вид на глагола е представена от 2 грамеми: грамема свършен вид и грамема несвършен вид. С грамемата несвършен вид се предават действия, които продължават и които не са свършили и се повтарят. А свършения вид означава еднократно повтарящо се действие , завършило действие. За изразяването на глаголната граматична категория ВИД се използват префикси и суфикси например: бера-несв. вид , набера – свършен вид. Има модели по които се образува вида на глагола, според някои автори глагол от несвършен вид е отделна лексема както е отделна лексема глагола от свършен вид. Смятат, че след като лексикалната семантика е еднаква, а се различават само по граматична категория ВИД то това е една и съща лексема. Тези автори говорят за видове двойки, които включват свършен и несвършен вид. В примерите дочета, изчета, разчета има друго лексикално значение и друга грамема вид (всяка дума е отделна лексема.\nКатегорията Време на глагола\nКатегорията време на глагола се отнася действието или процеса с момента на говорене и затова момента на говорене се приема като отправна точка за различаване на трите главни времена: миналото време изразява действие, което се е извършило преди момента на говорене. Бъдеще време – действие след момента на говорене. Сегашно време – извършва се в момента на говорене. В плана на съдържание категорията време изразява отношението на действието към момента на говорене или към някой друг момент от гледна точка на предходността, едновремеността или следходността. Отличават се абсолютни и относителни глаголни времена. Абсолютните глаголлни времена са тези, при които действието се съотнася непосредствено с момента на говорене – сегашно време ( аз чета) минало свършено време (аз четох) и бъдеще време (аз ще чета).. А относителни времена са тези, с които се изразява отношението на дадено действие към друг момент. Най-често към времето на протичане на друго действие.. Относително време се използва за отличаване на последователността на действието. Изразява се предходност на дадено действие спрямо друго действие в миналото или в бъдещето. Например минало предварително време (бил тръгнал –дошъл видял) бъдеще предварително (ще съм чел, ходил) бъдеще в миналото ( щях да ходя) бъдеще предварително в миналото (щях да съм ходил).\nНаклонение на глагола (глаголна модалност)\nНаклонение на глагола е глаголна категория, която изразява отношението към съдържанието на изказването към действителността. Освен към действителността в редица случаи се изразява и отношение към волята и желанието на говорещото лице. Различават се изявително наклонение (индикативно – наклонение на реалността) на грамема идикатив се съпоставя друга грамема наклонение представящи глаголното действие като нереално, предполагаемо, възможно, действие, което при осъществяването зависи от друго действие.(основно наклонение). В даден език може да има повече грамеми наклонение, но най-универсални са изявително и повелително наклонение. Изявителното наклонение показва, че има съответствие м/у съдържанието на изказването и действителността. Говорещият смята, че действието е реално. В плана на изявителното наклонение се противопоставят глаголните времена. Повелителното наклонение (императив) предава волята на говорещия с цел да подтикне слушащия към извършване на определено действие и практически повелителното наклонение се ограничава с формите за 2л.ед.ч. и 2 л. мн.ч. – чети/четете и т.н. Останалите грамеми наклонение, които се срещат в езиците представляват варианти на изявително и поверително наклонение. Значенията на поверително и изявително наклонение се смятат за инварианти.\nКатегорията Лице на глагола\nС граматичната категория лице се изразява отношението м/у говорещия и извършителя на действието. Кой говори и кой извършва действието. Тази категория е представена от грамема 1 л. грамема 2 л. и грамема 3 л.\nГрамема 1 л. е такава форма на глагола, която показва, че извършителят на действие е говорещият. Грмема 2 л. е форма на глагола, която показва, че извършителя на действието е човека, на когото се говори. Грамема 3 л. е такава форма на глагола, която показва, че действието се извършва от предмет или лице, което не участва в разговора. Категорията лице се изразява или с формите на глагола или с личните местоимения или и с двете. В българският език с изключение на формите за второ и трето лице в минало свършено и несвършено време флексиите са достатъчни за изразяване на категорията лице: -чета (аз), четем (ние), четохте(вие). В споменатите форми за 2ро и 3то лице на минало свършено и несвършено време, които съвпадат, е задължително използването на местоименията, за да бъде яно за кое лице става въпрос – ти чете (св.вр.), той чете (несв.вр.). В езиците, в които словоформите съвпадат употребата на местоимения е задължителна – френски език например (от 6 словоформи 4 съвпадат). В полският език словоформите са напълно достатъчни.\nКатегорията залог на глагола\nС категорията залог на глагола се изразяват отношенията м/у обекта и субекта. Във формите на глаголната категория залог изразява отношението м/у членовете на изречението – подлога и допълнението, които представят реалните участници в описваната в изречението ситуация – реално действащо лице (подлог) (АГЕНС), обект на действието (допълнение)(ПАЦИЕНС). Основната опозиция активност-пасивност е представена не само във формите на глагола, но и в структурата на цялото изречение. При изразяване на залоговите изречения става въпрос за активни и пасивни конструкции. В повечето езици категорията залог е представена в 2 грамеми – деятелен залог (актив) – има форма на глагола, при която подлогът съответства на реалното действащо лице (агенса). Извършителят на действието (субектът) е подлог и се намира в центъра на изречението. Страдателен залог (пасив) е форма на глагола, при която подлогът съответства на обекта на действието. При страдателния залог в позицията на подлог в центъра на изречението се намира обекта – той търпи действието върху себе си. Субектът на действието или заема периферно положение в ролята на допълнение, или напълно се отстранява. Формите на страдателен залог се образуват само от предходни глаголи (глаголи, които назовават действие, непосредствено преминаващо в//у обекта.\nТема 15: Учение за частите на речта\nОбособяването на частите н речта представлява групирането на лексемите от граматична гледна точка. Думите включени в тези групи притежават едни и същи граматични категории, едно и също словоизменение, изпълняват еднакви функции в изречението. Терминът части на речта не е най-подходящ тъй като противоречи на съвременното тълкуване на термина реч, защото частите на речта са лексеми от езиковите единици, а не са единици на речта. По-подходящ е терминът класове-думи. Обособяването на частите на речта има продължителна история в лингвистиката. Първите класификации са направени още в древна Гърция след това в Рим, като постепенно се създава традиционна система на частите на речта, позната от школската граматика. В славянските страни учението за частите на речта възниква в средните векове. Термините в някои страни са превод от латински и се употребяват до ден днешен. Най-разпространеният принцип за обособяването на частите на речта е т.нар. смесен принцип. Според него трябва да се отчита общото граматично значение, типовото словоизменение, присъщите граматични категории, функциите на тези думи в свързана реч, но водещ, определящ момент се явява категориялното граматично значение. Останалите аспекти са свързани с него, защото общото граматично значение на дадена част на речта се проявява в една или друга съвкупност от особености от морфологичен или синтактичен характер. Освен това общото граматично значение на основните части на речта е еднакво за всички езици, но представянето на това граматично значение граматични особености са специфични за всеки език. Обособяват се два класа от думи:\nКласът на пълнозначните думи\nКласът на служебните думи\nКъм класът на пълнозначните думи се отнасят\n* Съществително име – то изразява граматичното значение предметност. Историческото ядро на съществителните имена са названията на предметите от заобикалящия човека свят. Това са названия на частите на тялото, на растения и животни, на предмети от бита. По-късно се развиват съществителни имена с по-абстрактни значения. Например: названия на отрязък от времето – ден, нощ, сутрин, врчер, година, месец. Друга група съществителни имена назовават свойства независимо от носителите на тези свойства. Например: зеленина, белота и пр. В невеществените абстрактни съществителни се наблюдава фиктивна ( измислена) предметност. Основните функции в изречението на съществително име са подлог. Друга функция – допълнение. Други функции, в които се използва съществителното име са: сказуемно определение (новият ученик е отличникът на класа). Приложение: В сайта влиза Иванов, лесничеят. Друга функция – определение (атрибутивна функция). В българският език се срещат единични примери – злато-човек, душа-човек. Докато в английския език това е изключително разпространена функция. В случаите, когато две съществителни се използват заедно, то първото изпълнява функцията на определение. Език, в който също се срещат конструкции е турският. И не случайно най-известният лингвист Чарлз Хоненс дава примери и от турски език в учебника си.\nТипичните граматични категории на съществителното име са: род, падеж, число. Категорията определеност – неопределеност не се среща във всички езици. Изразява се или със задпоставена членна морфема. А в английски, френски немски има служебна дума, която се поставя пред съществителното име . Езици, в които няма начин за изразяване на определеност-неопределеност се използват падежи. Така е в руският език.\nПрилагателно име – изразява граматичното значение качество, свойство като назовава това свойство или качество неотвлечено, не само за себе си, а и като признак, присъщ на някакъв предмет. Например: зелена трева, червена ябълка.. Ако прилагателното име се употребява без съществително име, то се превръща в название на предмета според някои от неговите признаци.Например: Ситият на гладния не вярва. В случаите, когато дадена част на речта се използва със функцията а съществително име, този процес се нарича субстантивация. Тук имаме субстантивирани прилагателни имена. Основната функция на прилагателното име е атрибутивната. Т.е. функцията на съгласувано определение. Прилагателното име назовава статичен признак, признак който не се изменя във времето., но означаваните с прилагателни имена признаци могат да се променят според степента на интензивност и при качествените прилагателни се обособява категорията на степените за сравнение.(положителна, сравнителна, превъзходна).\nГлагол – глагола изразява граматичното значение действие. Той назовава динамичен признак, който протича във времето и назовава този признак неотвлечено, а по време на неговото възникване от действащото лице. В понятието за глагола винаги влиза отклонението за лицето независимо дали то е реално или ефективно. В езиците се обособяват 2 редици от форми. Това са личните глаголни форми. Глаголите се спрягат затова имаме падежи на глагола, а имената се скланят (склонение на имената само за езиците с падежи). Основната функция на глагола е предикативна. Глаголът в изречението изпълнява функцията на сказуемо. Глаголните граматични категории са време, вид лице, залог, наклонение. Другата редица форми на глагола са неличните, неспрегнати глаголни форми, които притежават признаци свойства на глагола и на други части на речта. Те се определят с термина вербоиди. Вербоиди, които притежават свойства на съществително име и на глагола, това са инфинитивът и супин. В инфинитивът се съдържа вид, залог (това са глаголните грам. категории). Друга група вербоиди притежават свойства на глагола и на прилагателното име. Това са причасрията. Причастията представят действието като свойство на предмета или лицето. Причастията притежават глаголните категории залог, време и вид. Имат и същите синтактични връзки. А от именните категории притежават род, число, падеж. Видовете причастия са: сегашно деятелно причастие (-щ), минало деятелно причастие (-л), минало страдателно причастие (-н,-т). Деепричастието е вербоид който притежава свойства на глагола и на наречието. Деепричастието назовава действието като признак, който характеризира друго действие.\nНаречие – наречието притежава граматичното значение признак на признака. Затова наречието функционира в изречението като обстоятелствено пояснение. И това обстоятелствено пояснение се отнася или към сказуемото, изразено с глагол, или към прилагателното име, което се използва във функцията на определение. Пи наречията липсват каквито и да било категории и затова те не се променят. При тях няма словоизменения. Само качествените наречия имат степен за сравнение.\nЧислително име – изразява граматичното значение количество, което може да бъде количество на някакви предмети или абстрактно число. Назовавайки броят на предметите, числителните имена се съчетават със съществителните и в зависимост от семантиката на съществителното име, то може да си промени формата, материалната обвивка на числителното име.\nМестоимения – те се определят като думи заместители. Те образуват система, успоредна на частите на речта. Например: местоименията аз,ти,той,някой,никои посочват предмети и затова се употребяват вместо съществителното име. А местоименията мой,свой,никакъв назовават свойства, признаци и затова се използват като прилагателни имена. Местоименията имат една обща функция, а именно да заместват имената. Те посочват нещо, което вече е споменато. Местоименията притежават същите граматични категории като имената, които заместват, но специална категория за личните местоименния е категорията лице. Освен това при местоименията ссе наблюдава противопоставеност при признака близо-далече, признака одушевеност-неодушевеност.\nII КЛАС НА СЛУЖЕБНИТЕ ДУМИ\nТе се делят на морфологични, които участват в образуването на аналитичните форми- предлози следлози, спомагателни глаголи, числителни форми, думи за образуване на степените на сравнение. А синтактичните служебни думи се използват в словосъчетанията на изреченията. А именно това са съюзите частиците, относителните местоимения, с които се въвеждат подчинителни изречения.\nТЕМА 16: Начин за граматичното изразяване\nЗа изразяване на граматичното значение и отношение се използват следните средства:\nАфиксация - най-употребяваният начин на граматично изразяване. Състои се в прибавянето на афикси (префикси и постфикси) към корена или основата на думата. С термина афикси се назовават всички морфеми без коренната(ядрената) морфема. Има езици, в които се използват само суфикси. Това са тюркските езици. В тях няма префикси. В българският език и в другите индоевропейски езици се използват и префикси и постфикси. (Виж: функции на морфемата)\nВътрешна флексия – такъв начин на граматично изразяване които се състои в изменението на гласните звукове в ядрената морфема. Като начин на граматичното изразяване е широко застъпен в семитските езици (арабски, иврит). В тези езици, коренът на повечето думи се състои от 3 съгласни и те образуват скелета на думата и между тях се разполагат гласните с което се изразяват различни граматични значения и се образуват нови думи. Вътрешна флексия иима в английския език (при образуване на формите за множествено число на някои съществителни, образуване на формите на неправилни глаголи).. В българският език няма.\nСловоред – Разположението на думите изпълнява важна граматична функция в езиците с аналитичен граматичен строй (без падежна система). В синтетичните езици, в които има развита падежна система словоредът е относително свободен, тъй като флексията е показателна за функцията, която изпълнява определена дума в изречението. Свободен е бил словореда в старобългарския език, тъй като там има 7 падежа. А в съвременния български език както и в други езици с аналитичен граматичен строй, словоредът е фиксиран. В българския език в началото на изречението е подлогът, следва сказуемото, допълнение (прякото предхожда непрякото). Например: Учителят даде книгата на ученика. Изключително важна е ролята на словореда при изразяване на субектно-обектните изречения (Майката обича детето). Ако променим словореда се променя смисъла.\nСуплетивизъм – такъв начин на граматично изразяване, при който граматичния словоред на една и съща дума притежава различна материална обвивка. Например при формите на спомагателен глагол (аз съм, аз бях), преобразуване на множествено число: човек – хора, при числителните имена: едно-първи, две – втори.\nТЕМА 17: Лексикология. Семантика на думата\nЛексикологията е дял от лингвистиката, изучаващ лексиката (речниковият състав на езика). Лексиката е състои от думи и устойчиви словосъчетания, които функционират в речта като отделни лексеми. Лексикологията се занимава с езикови единици, които са двустранни (имат материална обвивка – означаващо, и семантика – означаемо) не е възможно да се установи точния брой на лексемите в даден език, тъй като лексикалният състав постоянно се попълва. Лексиката отразява непосредствено материалната и духовна култура и отразява всички промени, които настъпват в обществото т.е. намира се в постоянни изменения,, но това не изключва наличието във всеки език на ядро, което се запазва с вековете. Спецификата на лексикологията се изразява в нейната многоаспектност. В нея се включват редица частни дисциплини, които изучават речниковият състав от различни гледни точки. Тези дисциплини са:\nСематология – изучаване на значението на езиковите единици (лексемите)\nОномастология – изучава процеса на именуване\nЕтимология – изучава произхода и значението на морфемата и думата\nОномастика – изучава собствените имена езика\nЛексикография – изучава принципите на събиране на лексикален материал и неговата обработка в речниците\nЛексиката е абстрактна езикова единица. Тя притежава материална обвивка съставена от една или няколко фонеми, разположени в линейна последователност. Притежават едно или няколко значения. Морфемата също е значеща единица, има план на изразяване и план на съдържание, но се открива само в състава на думите и словоформите. Лексемата в сравнение с морфемата е по-голяма самостоятелна единица. Тази самостоятелност бива 2 вида:\nПозиционна самостоятелност – свежда се до липсата на строго установена линейна връзка с думите, които са разположени в съседство в речевия поток. Възможно е думата да се отдели от съседните думи чрез вмъкване а друга дума: Днес времето е топло. И Днес (от утринта и през целия ден грее слънце) и времето е топло.\nСинтактична самостоятелност – състои се в способността на думите да изпълняват определени синтактични функции т.е. да бъдат отделни части на изречението или самите те да съставляват изречение. Това свойство не притежават служебните думи.\nЛексемата е централа езикова единица и се определя от вътрешно езикови и външно езикови фактори. От външно езикова гледна точка лексемата служи като основен номинативен елемент на езика. По своята природа лексемата е предназначена за назоваването на конкретни предмети, явления и признаци от околната среда, така и за абстрактни истини.\nЛексемата е единица, посредсвтом която се характеризират всички останали единици. По- малки от лексемата единици са нейни елементи. А по-големите се определят като съвкупност от лексеми. Лексемата е не само основна структурна единица , която с помощта на останалите лексеми служи за построяване на акта на комуникация, но е и основна семантична единица. В нея се откриват всички аспекти на значението. Лексемата като абстрактна езикова единица е инвариант. В речта е представена от своите варианти. Тя има инвариантно обобщено значение. В речта семантиката на думата е представена в нейните словоупотреби (вариантите на значението). Планът на изразяване в речта е представен от словоформи. Лексемите са свързани посредством своето значение с предметите и явленията от действителността, които играят определена роля в живота на хората. Едни от реалиите са по-важни, срещат се по-често за разлика от други. Това намира отношение в езика и се опира на факта, че различните думи имат не еднаква честотност на употреба.\nУстановено е, че думите, които се срещат по-често са по-кратки, прости и дребни по произход. Притежават повече значения. Своеобразието на семантикат на думите е в основата на тяхното формално граматично значение на ........ Ако служебните думи имат граматични функции както и елементите на пълнозначни думи –окончанията – то пълнозначните думи имат лексико-семантична функция. При служебните думи е представено граматично значение а при пълнозначните – лексикално. Едно от най-важните свойства на лексемата е обобщаващият характер на нейното значение. С нея обозначаваме не определен предмет или свойство, а цели класове от тях. Семантиката на думата е една от най-сложните лингвистични, философски, логически и психологически категории. От лингвистична гледна точка се смята, че семантиката на думата е открива най-добре в текста. Определено значение на думата се разкрива с оглед на нейната употреба в речта.\n# Posté le vendredi 10 février 2017 04:22\n# Posté le mardi 01 décembre 2015 12:51\n# Posté le samedi 23 février 2013 19:18\nНа мама диването\nпак се прояви\nда играе с игли!\nИ като набучкал\nвсичките в леглото\nс баба му се чудим\nоткъде ще дойде злото.\nНякой ако седне\nи да се набучи\nа пък ако легне\nщо ли ще се случи?\nАла той не мисли\nи не осмисля\nкакво може да стане.\nЧудя се кога ли\nще стане по-лошо\nкога ли ще му изхвърля\nвсичките играчки за да му го върна.\nЗа белите дето прави\nзнам, така не бива,\nколко мъки и тревоги\nоще ще да имам.\nДокато порасне още\nмного време има\nа каквото диво ми е\nколко ще да пати!\nна едно място се не спира\nи за минута значи!\nДявол да го вземе\nтуй проклето време\nдето все не стига\nдаже и на книга!\nКриво ми е само\nвиж какво направих\nвзех че се опарих!\nМъчно мие, че не мога\nвреме да намеря вечно\nнещо да погледна в къщи\nда поиграя с него, че да не се мръщи.\n# Posté le samedi 28 juillet 2012 18:21\nНа мама буйното момче\nдето мама много го обича\nвсеки ден само прави бели\nи мама само го наказва.\nНа мама малкия помощник,\nкойто много неща върши\nнищо, че понякога се случва\nнещо да събори и да скърши.\nТи си Слънцето,\nкоето всеки ден\nот утринта изгрява\nи свети само за мен.\nИскам само да си до мен\nи да мога да те гушна\nи в края на всеки ден\nвъв леглото да те мушна.\n# Posté le samedi 28 juillet 2012 18:01\n22.5.2012 За Кирил и Методий!\nНа солунските двама братя\nпосвещавам аз това.\nБлагодарение на тях където\nнаучих се да пиша и чета.\nИска ми се и сега\nда имаше такива хора,\nкоито със перо в ръка\nнова азбука нареждат.\nИма ли таквиз - не знам\nима , може би поети,\nкоито весден -векове\nнареждат рими за прослава.\nБлагодаря, Методи и Кириле,\nче създадохте ни азбуката\nза да можем да ви славим\nс нея по целия свят!\nРабота и в къщи - цял живот така\nвечно сме намръщени и на колена.\nДокато пред някого скланяме глава\nняма да успеем да променим света.\nИ уж вече сме свободни\nала тази свобода 'дарена'\nколкото и да е 'родна'\nне е навеки подарена.\nИска ми се само за ден,\nсамо веднъж да мога да се върна\nбез да мисля за каквото и да е\nв къщи при порасналото ми момче.\nИска ми се и да бъда\nПо-добра майка и жена\nала много са ми нервите\nи не зная докога ще издържа!\n# Posté le jeudi 26 juillet 2012 06:59\nModifié le samedi 28 juillet 2012 18:23\nАйс Крим (Ice Cream) - Мисля Си (Mislia Si) (2012) - OFFICIAL HD\n# Posté le jeudi 26 juillet 2012 06:43\nне влизат в коловоза,\nа клюката работи\nна пълни обороти!\n# Posté le jeudi 26 juillet 2012 05:16\nСЪБУДИХ СЕ ОТ НЯК'ВО КЛАТЕНЕ И СЕ ЗАПИТАХ - ... jeu. 26 juillet 2012\n14.5.2012 ПИСНА МИ...\nПисна ми живота скапан вечно да 'пера пешкира... jeu. 26 juillet 2012\n<!-- Поставете този маркер там, където искате... dim. 01 avril 2012


До Костур и наоколо - OFFRoad-Bulgaria.com\nДо Костур и наоколо\nПътуването до Костур е лесно – само магистрали. Солун се заобикаля отдясно по пътя за Атина - Е75 и се отклонява надясно по Е90. На разклона се плаща такса 1.50 € и после нищо до града. Пътят е добър, няколко добре осветени тунела и сме там.\nГрад Ко̀стур (на гръцки: Καστοριά, Кастория ) е в северозападната част на Егейска Македония, Гърция. Известен е с красивото си местоположението и с многобройните средновековни църкви. Център на кожухарството от византийско време до днес.\nСпоред български автори, към средата на IX век Костур попада в границите на Първата българска държава. Костурско е в българския комитат Кутмичиница, образуван при управлението на Цар Борис I, между 853 и 856 година. Град Костур е в България по договор от 864 година. В 904 година българският статут се препотвърждава чрез договор на Цар Симеон I за определяне на границата. Тогава в околията се заселват много български села, някои ги има и днес. В началото на XIX век френският консул при Али паша Янински, Франсоа Пуквил, пише за Костур: „… околните жители, разбират само своя език, българския…“. Днес, единствения българин там бях аз.\nРазположен е на полуостров в Костурското езеро, на 703 m надморска височина. Смятан е за един от най-красивите в Егейска Македония. Местен зимен курорт.\nПроизходът на името е спорен. Една от версиите е, че има български корен – от „кост“. Аз подкрепям това мнение, но само че е българско, а иде от рибата костур, която гъмжи в езерото.\nНай ми харесаха малките заведения по крайбрежната и игривите моми, дето се закачат с батьо си.\nВ града има много хотели – скъпи и по-евтини, малки и големи. Купонът е целогодишен. Местните моторджии се събират в Келетрон. Най ми хареса х.Кастория – в грая на крайбрежната Νίκης, на брега на езерото.\nКостурско езеро (Ορεστιάδα) е с площ 28 km2, а водосборът му e 253 km2. Дълбочината на езерото е средно 9 m, дълго е 30 km и има обем 100 милиона m3 вода. Оформено е през миоцена преди около 10 милиона години и е остатък от много по-голямо езеро от 165 km2, заемащо цялата Костурска котловина. В района му се срещат над 200 вида птици. То е второто по улов на риба в Гърция. Край бреговете има сенчести алеи и малки отбивки, удобни за риболов и за любов.\nГърците наричат града Кастория. Българското му име от османския период е Костур. Хубав град. В района има и други бивши български селища с променени имена - Воден(Едеса) например.\nграда има много реставрирани стари къщи, както нови и модерни:\nтака и изоставени и срутени:\nнякои се продават:\nОттатък Костурското езеро, на 24 км от града, е село Загоричани (Βασιλειάδα, Василиада). Там са родени много видни българи, в т.ч. Димитър Благоев Николов, наричан от последователите си Дядото, български политик и философ, основател на организираното социалистическо движение в България и на първата социалдемократическа партия на Балканския полуостров. За съжаление, в селото няма дори малка паметна плоча, а никой от познатите ми пишман-комунисти и социалисти не знае дори името на родното му село.\nно гърците не забравят и ценят стоите - така трябва\nСело Черешница (Πολυκέρασος), в Южна Македония, е създадено през Първото Българско Царство, по времето на цар Борис І, а тези територии са били заселени от войниците му. Това е вероятната причина 1000 години по селата да няма смесени бракове с местните гърци, въпреки че с тях имаме една и съща вяра. Разбира се, има и други версии, кога е създадено това село. След Първата световна война и другите войни, които България губи, много от местните български семейства емигрират, повечето в Цариград и в България.\nПо програма ЕСПА 2007-2013 селото е частично реставрирано с бюджет 4.850.000 € и сега е етнографски музей. Аз видях само двама жители.\nна входа има кандило, за селото ли, за хората ли или за късата памет на българите ...\nима къщи с нови покриви\nдруги чакат по-добри времена\nкакто всяко християнско село, и Черешница има гробище. Беше заключено ...


Анализът на данни в реално време – основа за дигитална трансформация - CIO.bg\nCIO Media 29 Ноември\nДигиталната трансформация e процес на цялостно навлизане на цифровите технологии във всяка една сфера на бизнеса. Ако до момента технологиите само подпомагаха управлението на бизнес процесите, то оттук нататък те ще се превърнат в двигател на тяхната промяна. Една от тези трехнологии е анализът на данни в реално време (Real-time analytics).\n“Компаниите, които взимат своите тактически, стратегически и оперативни решения на база информираност и систематизирани данни, са много по-успешни. А за да имат тази възможност, трябва да разполагат с инструменти за постоянен мониторинг и анализ на потока от информация, който се генерира всяка една секунда. Ако сте транспортна компания например можете да следите в реално време от къде точно минават вашите превозни средства, колко гориво използват, къде има задръствания и т.н. По този начин можете да ги пренасочвате според обстановката и да бъдете една стъпка пред обстоятелствата”, категорична е Цветелина Пейчева, експерт бизнес анализи и складове за данни, IBS България.\nПо думите ѝ това важи в пълна степен за всеки бизнес сектор – телеком операторите могат да прецизират офертите си спрямо точното потребление и нужди на всеки един клиент, финансовите институции да предлагат продуктите си в точното време, когато даден потребител има нужда от средства, и т.н.\n“Можете да направите клиентите си щастливи, като им предложите в точния момент конкретни продукти, които отговарят на нуждите им”, подчертава Цветелина Пейчева.\nТя обаче обръща специално внимание, че данните сами по себе си са нищо, ако липсва знание за тях и не са обвързани с конкретна информация. “Ако видите едно число – 675 например – то няма да ви говори нищо. Но ако разберете, че това е единичната цена на най-продавания ни продукт, а вие знаете, че основната ни дейност е продажба на телевизори, това вече носи някакъв смисъл. Няма значение колко данни събирате, ако не можете да извадите смисъл и полза от тях”, смята експертът и добавя, че анализът на данни в реално време прави именно това – превръща данните в знание.\n“Нека се върнем към примера с телевизорите. С наличието на инструменти за анализ на данни в реално време мениджърите могат не само да следят постоянно продажбите, но и статистиката за хората, които проявяват интерес към продуктите, но не купуват. Съответно получават навременна възможност за реакция – намаляване на цени, провеждане на маркетинг кампании и т.н. Но дори тези инициативи да не проработят и да не донесат повече печалба, компанията вече е спечелила от анализа в реално време, защото срещу инвестирания ресурс добива ново знание за потребителските нагласи, което може да се моделира и да се използва отново”, коментира още Цветелина Пейчева.\nКогато се пристъпва към интеграция на решения, свързани с анализа на данни в реално време, обаче, трябва да се обърне специално внимание на процеса по извличане и обработка на данните и близостта им до услугите, които ги използват. Важно е също така складът за данни бързо да преизчислява резултатите и да ги предава нататък по веригата към инструментите за бизнес анализ. Тези процеси се обединяват от термина “data gravity” - намаляване на времето за прочитане, обработка и приближаване на данните до бизнеса, и са от изключитена важност за успеха на една организация.\nInfoSphere Change Data Capture (InfoSphere CDC) на IBM e решение, което прихваща промените в основната база данни, когато те се случват, и ги доставя в целевите бази данни. То гарантира бързо предаване на данните и подпомага ключовите инициативи за управление на информацията, включително динамично съхранение на данни, управление на основни данни, консолидиране или миграции на приложения, оперативни BI и активиране на SOA проекти.\n“Данните, с които оперира една компания, могат да бъдат много различни – данни от вътрешни системи, от външни източници, “плоски” файлове от доставчици и т.н. Ако искаме да ги управляваме в полза на нашия бизнес, те трябва да са събрани на едно място, защото в противен случай няма как инструментите за анализ и прогнози да направят точни изчисления”, предупреждава Цветелина Пейчева от IBS България и изброява предимствата, които дава InfoSphere CDC - лесен и бърз достъп до данните и тяхната история, намаляване на заявките към оперативните системи, улеснен процес на генериране на отчети и анализи и “една точка на истина” (всички данни, които влизат в хранилището, са предварително описани и всеки отдел, който чете от тях, има една и съща точка на истина, а не всеки отдел да има своята гледна точка към статистическите данни).\nС развитието на технологиите се променят и дейностите, които влизат в обхвата на човешките възможности. И ако допреди няколко години едно от най-силните оръжия, които бизнесът можеше да получи от технологиите, беше възможността за анализ, то в днешно време те също така могат да му осигурят и нещо още по-важно – точни прогнози.\n“Днес вече говорим за изкуствен интелект, машинно обучение, когнитивни изчисления, компютри и алгоритми, които могат да ни кажат какво би се случило в близко бъдеще. Тези прогнозни анализи могат да се използват във всяка сфера – маркетинг, човешки ресурси, публична сигурност, управление на риска и т.н. Един от мощните инструменти, който може да ни осигури предимство в това отношение, е системата SPSS на IBM”, обясни експертът бизнес анализи и складове за данни Цветелина Пейчева.\nПлатформата се състои от няколко модула – SPSS Statistics (модул за статистически анализи), SPSS Modeler (модул за обработка на голямо количество данни в реално време с помощта на изкуствен интелект и машинно обучение), SPSS Decigion Management (модул за създаване на сценарии, автоматизиращ процесите по взимане на решения) и SPSS Colaboration&Deployment Service (сървър, който управлява всички модули и има връзка с външни източници).\n“Това е едно цялостно корпоративно решение за анализ на данни в реално време и прогнозиране на базата на статистически модели. С него имате абсолютен контрол върху потребителите. Също така той може да бъде свързан с различни инструменти, които правят отчети за дейността на компанията, и да визуализира данните. В същото време системата дава възможност на потребителите да правят различни настройки на входящите данни”, обясни още Цветелина Пейчева.\nВ крайна сметка обаче, колкото и статистически данни да има една компания, колкото и да са добри нейните инструментите за анализ и прогнози, ако позициите, от които зависи бързото взимане на решения, не са поверени на подходящите хора, то тя няма шанс да се превърне в лидер в която и да било бизнес сфера.


„Берое“ посреща състава на „Локомотив“ (Пловдив) утре, 3-и ноември, в мач от XVI кръг на „А“ футболна група. Срещата е с начален час 16:30 и ще бъде ръководена от Стефан Апостолов от Симитли.\nБилети за неделния двубой ще се продават в деня на срещата от 13:30 часа на касите на стадион „Берое“. Пропуските са на стойност 2, 5 и 30 лева съответно за ученици и пенсионери, възрастни и VIP ложа. Входовете на съоръжението ще бъдат отворени в 14 часа. В деня на мача фенмагазинът на стадион „Берое“ няма да работи до 14 часа, а ще отвори с часа на отваряне на вратите на съоръжението и ще работи преди, по време и след края на срещата докато има желаещи да закупят фенартикули.\nАмир Саюд, Владимир Зафиров, Георги Костадинов и Костадин Стоянов са все още в лазарета и ще пропуснат неделния двубой.\nСрещата между двата отбора, играна в началото на август, бе спечелена от домакините от „Локомотив“ с 3:1. Единственото попадение за „заралии“ отбеляза Давид Каядо в началото на втората част.\nВ миналия кръг на родното първенство отборите на „Берое“ и „Локомотив“ записаха поражения съответно с 1:0 от ЦСКА в София и 2:3 от „Левски“ в Пловдив. След 15 изиграни двубоя възпитаниците на Петър Хубчев са с актив от 19 точки, заемащи девета позиция. „Смърфовете“ са четвърти с 28 пункта.\n25-годишният Стефан Апостолов от Симитли е главен арбитър на утрешната среща. Негови помощници ще са Крум Стоилов от Благоевград и Емил Вангелов от Петрич. За по-голяма прецизност на съдийските отсъждания ще помагат Ивайло Стоянов от Петрич и Таско Тасков от София. Четвърти арбитър е столичанинът Иван Вълчев. Дежурен делегат на БФС е Иван Кюркчиев също от столицата, а съдийството ще оценява Георги Виделов от Бургас.\nОтборите на „Берое“ и „Локомотив“ (Пловдив) се изправят за 78-и път един срещу друг в историята на българския футболен елит. Досега „заралии“ са записали 22 победи и 40 поражения, а 15 срещи са завършили без победител. Головата разлика е 79:137, в полза на „смърфовете“.\nЕЛА И ПОДКРЕПИ ЛЮБИМИЯ ОТБОР! НЕКА ОТНОВО БЪДЕМ НАЙ-ДОБРИЯТ 12-И ИГРАЧ!