Аз и приятели Ебахме в Оргия Секси Жената на Брат ми | Секс разкази\nСексшоп Еротика 26/01/2022 12\nОргия с приятели и супер секси жената на брат ми. Когато бях женен на съпругата ми дойде супер щура идея да си удължа и удебеля хуя от 18см на 22см и много дебел. Брат ми дойде да у нас с гаджето си като принцеса. На мъжко парти Габи падна на колене и пичовете бяха извадили куровете си, а тя лапаше и желаеше ебане. Макар, че бяха я чукали вече няколко човека се наложи да натисна доста за да проникна и хоп главата влезе беше наистина тясна. Секс разкази от Секс Магазин Еротика Здравейте историята ми е много дълга, но ще се опитам да ви я разкажа без да се впускам в дълбоки подробностиКогато бях на 30 имах собствен бизнес, на които отделях по 2-3 часа на ден , бях щастливо разведен с 2 деца които можех да виждам когато пожелая , през времето което бях женен на нея и дойде една щура идея да удължа и удебеля хуя си беше намерила даже и клиника и така от 18 стана на 22 см и дебел като лимонад...\nСексшоп Еротика 26/11/2021 18\nЖена ми кучката пак я ебаха мъже и стана в центъра на оргия. Курвата му пак се чука с Иво и съседа. На купон в другата стая обаче съседа получаваше френска любов, познайте от кой - от жена ми. Ставайки от хуя му, спермата се стичаше с кеф. Съседът веднага си я нагласи в путката, аз довърших сандвича с кура в гъза. Разбивахме жена ми от секс, а тя оргазъм след оргазъм. Секс разкази от Секс Магазин Еротика След онази секс случка вече се опитвах да подбирам местата където ходим с жена ми. Но все пак не можех да я огранича до край.Беше ми малко по-спокойно, защото братовчед записа висше и понеже сме от провинцията му подадохме ръка и сега живее при нас. С него много се разбираме, свободното време излизаме заедно,веселим се и т.н.Свободните дни на жената през уикенда съвпадаха с неговите и така бях по спокоен. Един ден в Иво правеха купон на вилата и разбира се бяхме поканени. Аз бях на работ...\nСексшоп Еротика 15/09/2021 17\nГаля - Плажна фиеста. Три здрави кура за една разгонена 40 годишна разкрепостена жена. Групов секс на закътан плаж на остров Тасос в Гърция. Останах гола и възбудена в мисли за як групов секс на плажа прекарах пръсти по клитора си, а средният ми пръст се плъзна в путката ми. С всяко навеждане си представях как няколко мъже ме гледат с надървени големи пениси. Секс разкази от Секс Шоп Еротика Галя - С мъжа ми често ходехме до Гърция на плаж по два -три дни, но зараради шибаният ковид се прецака и нашето ходене последната година до миналата седмица.След 4 часово висене по границата и след година пауза най после влязохме на гръцка земя. Любимото ни място беше остров Тасос с малките си изолирани плажчета. Бяхме си намерили нашето местенце до едното село. Наехме си къщичка на края с невероятна гледка към морето от голямата веранда и малко скрито плажче между скалите на около километър от там....\nСексшоп Еротика 23/01/2021 11\nСексшоп Еротика 16/01/2021 26\nСексшоп Еротика 14/12/2020 16\nСексшоп Еротика 12/04/2020 29\nКак жена ми стана курва. Всичко започна, когато гледахме порно за пръв път заедно с жена ми на 47г. Пуснах на жена си любимия ми жанр Гангбанг бгсекс парти. Тя се възбуди и подмокри повече от обикновено и след време се съгласи да я заведа в такъв клуб в Пловдив. Много мъже и се изредиха да си правят чикий и да си вкарат техния хуй в нея. Разцепиха набъбналата зачервена путка на жена ми пред очите ми и нея после я болеше. Секс разкази от Sex Shop Erotika Blog Аз съм мъж на 49 години и все още изпитвам огромно удоволствие и от секса и желание да го правя. Жена ми е на 47г. две години по-млада от мен и е леко по-пухкава със сладко лице и сочно дупе. Тя също е сексуална и обича, освен да правим секс и да мастурбира с вибратор като дори няколко пъти го е правила пред мен с разтворени крака докато аз я гледам.От известно време жена ми започна да гледа порно заедно с мен и това доста ме изненад...\nБарман прави оргия със сестра си | По малката ми сестра прави секс за пари и първата си оргия с брат си | Брат и сестра се чукат като в порно | Секс разкази\nСексшоп Еротика 26/07/2019 6\nПо- малката ми сестра нямаше пари за наема, затова ми плати с ебане. Като барман, женкар и ебач правех безразборен секс с различни разгонени жени всяка вечер. Сестра ми дойде в Бургас да учи при мен и се влюбих в нея. Намерих лубриканти в чантата и разбрах, че вече не е девствена. На един купон я заварих да прави свирки и да се ебе на задна с мои приятели. Сестра ми направи първата си оргия и се чука с брат си. Всички момчета я ебахме навсякъде в путката, в дупето и се изпразнихме на лицето и като в порно. Секс разкази от Sex Shop Erotika магазин за вибратор Никога не съм вярвал, че ще се разделя с дългогодишната си приятелка, и че след безразборен секс със случайни жени ще се влюбя именно в секса с по- малката си сестра. Нека започна едно по едно. Когато се преместих в Бургас, срещнах момичето на мечтите си. Имаше големи гърди, малко дупе , което даваше начало на стройните й крака, крас...\nСексшоп Еротика 20/02/2019 7\nКак с мъжа ми започнахме да практикуваме суинг? Той чука друга жена пред мен, а аз се ебах с нейният мъж. Свърших с най-силният си оргазъм до сега. Размяна на партньори. Размяна на съпруги. Суинг разкази. Секс разкази от Секс Шоп Еротика Казвам се Диляна, всички ми казват Диди. Омъжена съм от 7 години за съпруга ми Марин.Преди няколко месеца с мъжа ми отидохме на сватбата на негов колега, аз не бях много ентусиазира, защото нямаше да познавам никой, но въпреки това отидох.Беше далеч от вкъщи, затова решихме да пренощуваме в близкия хотел, а и бяхме оставили двете си деца да пренощуват у сестра ми. Носех тясна секси рокля за повода, бях без сутиен и с прашка, на която лесно се виждаха очертанията под роклята. Знаех, че да ме гледа така цяла вечер би подлудило мъжа ми!Обикновено се обличам по- консервативно в обществото, но имайки предвид , че нямаше да познавам никого на сватбата, не ме с...


С нови стандарти гарантират добрите грижи за децата в яслите - News.bg\nНова наредба ще даде повече сигурност на родители, че в детските ясли се полагат добри грижи за децата им. Това обяви здравният министър д-р Илко Семерджиев, цитиран от БНР.\nС новата наредба здравното министерство залага стандарти за детското развитие между 1 и 3-годишна възраст. Съгласно документа, едногодишните деца трябва да могат да ходят, водени за ръка. На година и половина трябва да могат да се качват по стълби с помощ, а на две - да се придържат към парапет. На 3 години трябва да могат с минимална помощ да се качват и слизат от катерушки и пързалки.\nВ наредбата е записано, че двегодишните деца трябва да могат да редят кубчета едно върху друго. Тригодишните пък самостоятелно трябва да използват нож и вилица, както и да се хранят без помощ.\nНа година и половина трябва да се очаква малчуганите да реагират на сигналите "да" и "не". На 3-годишна възраст трябва да разбират и спазват дадени им от възрастен инструкции за безопасност. Като стандарт за умения за тригодишните е заложено карането на триколка, която се задвижва с педали.\nЗдравният министър Илко Семерджиев коментира, че полагащите грижи за децата от 10-месечна до 3-годишна възраст в детски ясли ще се съобразяват със стандартите. Оценките също ще бъдат в съответствие с тях.\nВ наредбата е посочено, че персоналът в яслите ще комуникират с родителите във връзка с процеса.\nНови медицински стандарти искат пациентски организации\nПроменят европейските стандарти за оценка\nНачало / У нас / Здравеопазване / С нови стандарти гарантират добрите грижи за децата в яслите


Без наеми за всички общински обекти за декември в Петрич - АГЕНЦИЯ БГ\nКметът Димитър Бръчков ще предложи на общинските съветници да отпаднат наемите за декември за всички, които ползват общински обекти.\nТова включва наематели на: общински жилища – 132 социално слаби семейства, за които кметското предложение е да бъдат освободени от наем и за м. януари, на търговски маси на Общински пазар – производители на плодове и зеленчуци. Също така на Тържище за плодове и зеленчуци – Кърналово, на щандове в ТК ГУМ – Петрич, на ползвателите на тротоарно право пред търговски обекти, на лекарски кабинети, на производствени помещения – наематели на всички отдадени общински обекти.\nПодпомагащата мярка да бъде валидна независимо дали обектите работят или не предвид заповедта на министъра на здравеопазването, предлага още кметът Димитър Бръчков.\nСправката сочи, че посочената икономическа стъпка общо ще помогне на стотици жители на община Петрич и техните семейства в града и селата. „Нашата цел е на местно ниво, според това, което имаме право и можем да направим, да облекчим затрудненото положение, в което Ковид пандемията поставя всички. Надявам се, че приемането на тази икономическа мярка ще се отрази благоприятно за предстоящите празнични дни и ще компенсира до голяма степен евентуални загуби или спад в оборотите“, коментира кметът Димитър Бръчков. Той изрази увереност, че предложението отново ще срещне подкрепата на общинските съветници, които и през м. март подкрепиха социално-икономическият пакет на Общинска администрация.\nПредложението на кмета влиза за гласуване и решение на предстоящото редовно заседание на Общински съвет.\nбез наемиковидобщински обектиПетрич


Код на продукт: SRK25ZSX-W/SRC25ZSX-W DIAMOND\nОтдавана мощност (охлаждане) (kW) - 0.90 - 2.50 - 3.80\nОтдавана мощност (отопление) (kW) - 0.80 - 3.20 - 6.00\nКонсумирана мощност (охлаждане) (kW) - 0.44\nКонсумирана мощност (отопление) (kW) - 0.59\nSEER (сезонна ефективност в режим на охлаждане) - 10.30\nХиперинверторен климатик Mitsubishi Heavy SRK25ZSX-W DIAMOND е с чист бял цвят и мощност 9 000 BTU, подходящ за охлаждане на помещения до 25 кв.м. / 65 куб.м. и за отопление до 19 кв. м. / 50 куб.м. Новите стенни SRK-ZSX хиперинверторни модели от серия „Diamond“ на MITSUBISHI HEAVY INDUSTRIES принадлежат към ново поколение климатично оборудване, създаващо максимален комфорт. Умните климатизатори определят присъствието на хора в помещението и в зависимост от това, регулират мощността си, достигайки рекордно високи сезонни коефициенти (SEER и SCOP) и нива на енергоспестяване клас A+++. Отличават се с изключително ниски нива на шум до 19 dB, подвижен панели за входящия въздух и иновативна двойна клапа за подавания въздушен поток с широк обхват. Красиво се вписват във всеки интериор и имат много опции за удобството на всеки потребител, вкл. Wi-Fi и сензори за движение и човешка активност. Достигат високи мощности и са разработени за работа в режим отопление и при -20°C.. За да се впише идеално в съвременния интериор, модела се предлага в три цвята Pure White, Titanium и контраст Black & White.\nАвтоматичният контрол за спестяване на енергия се извършва чрез засичане на човешката активност. Тя се уловя чрез инфрачервен сензор, който е инсталиран във вътрешното тяло. Когато сензорът отчете, че в помещението няма хора, след около 15 мин. климатика автоматично ще намали мощността си на умерено ниво и ще се върне към нормална работа, когато някой се появи в помещението.\nДвойните клапи оптимизират въздушния поток, контролират хоризонталния и с дълъг обхват въздушен поток в режим охлаждане, силния и низходящ въздушен поток в режим отопление, за да бъде създаден максимален комфорт в помещението.\nПо-добра циркулация и разпределение на въздушния поток във всички посоки, с натискането на един бутон активирате програмираното разпределение на въздуха 3D auto. Чрез него се извършват 3 независими контрола на въздушния поток, в резултат на което той е равномерен, тих и достига до всеки ъгъл на помещението. Постига се икономична работа и се минимизират енергийните загуби.\nКонтролирането на стайната температура и влажността е изключително важно за комфорта на потребителя. Използват се три сензора за контрол на стайната температура, влажността в помещението и външната температура, за да се постигне оптимална климатизация.\nС натискането на бутона Silent от дистанционното управление, нивото на шум на външното тяло е с поне 3dB(A) по-ниско от стандартното ниво. Мощността на компресора спада на 60% от максималната. Максималната скорост на вентилатора на външното тяло става по-ниска от нормалната стойност.\nВъзможност за контролиране на климатикът от разстояние чрез смарт устросйтва (смартфон, таблет, лаптоп) посредством Wi-Fi адаптер, който може да закупите допълнително.\nОтдавана мощност (охлаждане) (kW) 0.90 - 2.50 - 3.80\nОтдавана мощност (отопление) (kW) 0.80 - 3.20 - 6.00\nSEER (сезонна ефективност в режим на охлаждане) 10.30


Как да познаем, че сме на крачка от бърнаута - Lifestyle.bg\nБърнаутът, прегарянето или синдромът на професионалното изчерпване. Много наименования за едно състояние. То е доста разпространено в днешния свят, в който кариерата и материалните блага са издигнати на пиедестал.\nНо често той е поставен на плещите на нашето здраве. И все по-често те поддават на тежестта, а последствията не са никак приятни. След все по-задълбочени изследвания по темата учени и лекари са стигнали до извода, че има разлика между обичайния стрес на работното място и бърнаута, който си е психично заболяване.\nЕто кои са първите признаци, че и ние сме се насочили към "пещта", където нищо чудно да изгорим.\nАко ежедневието ни не е разпределено между работата и личния живот, това е сериозен проблем. Всеки от нас познава поне по един работохолик, който винаги предпочита да свърши нещо "по работа", вместо да излезе на кафе с приятели.\nИ защо наистина е важно\nОсвен че това влияе зле на социалните контакти, след време със сигурност ще окаже отражение на здравето и настроението ни. Колкото и да си обичаме работата, има и други важни неща.\nИ въпреки че много добре го знаем, пак постоянно се опитваме да се превърнем в безгрешна версия на самите себе си. Това най-често става с много часове труд, безсънни нощи и неизбежните угризения защо не ни се получава така, както искаме. И това се натрупва в нас до момента, в който ще избие.\nАко работим много, но въпреки това не можем да се похвалим с особени успехи, значи имаме проблем. Или не действаме в правилната посока и усилията ни са напразни, или ние самите не оценяваме успеха си.\nА липсата на удовлетвореност, съчетана с много труд, не води до нищо добро. Именно тя е един от ясните симптоми за бърнаут, заедно с хроничната умора.\nНевъзможността да изпълняваме ежедневните си задължения както обичайно и чувството, че нямаме сили за нищо, комбинирано с безсъние, са класически признаци за професионално прегаряне.\nОплакванията, че не можем да се концентрираме и да се справим с конкретна задача, зачестяват все повече, а чувството, че няма да успеем, се съчетава с реална физическа невъзможност.\nИ то не на какви да е, а все на негативни. Умората винаги идва с раздразнение. Когато сме професионално прегорели, все по-дребни неща ни ядосват и все по-често използваме цинични думи, за да изразим мнението си. Песимизмът ни завладява и всичко около нас губи смисъл и цвят.\nАко страдаме от синдрома на професионалното изчерпване, проблемите със сигурност няма да са заключени единствено в рамките на офиса. Тях прехвърляме и в личния си живот (ако въобще ни е останал такъв). Често се стига до ситуации, в които успяваме да отблъснем всички точно когато се нуждаем най-много от тях.\nА и да не забравяме здравословните проблеми, които вървят ръка за ръка с бърнаута. Като започнем с безсъние и депресия и стигнем до храносмилателни проблеми и нарушена сърдечна функция. В подобни случаи трябва веднага да потърсим лекарска помощ.\nАко искаме да предотвратим пълното си прегаряне или да се избавим от неговия капан, трябва да извървим няколко, на пръв поглед, лесни стъпки (не толкова лесни, когато сме в подобна ситуация).\nТрябва да се научим да релаксираме ползотворно. Медитация, йога, разходки сред природата, слушане на музика. четене на книга. Време само за нас. Добра идея е да си намерим хоби или да се захванем със спорт, за да осмислим времето, в което не сме на работа.\nВажно е да потърсим помощта на други хора, за да излезем от капана на бърнаута. Социални контакти, семейни събирания, семинари, сближаване с колегите, редуциране на токсичните връзки.\nЛайфстайл / Истории / Идеи / Как да познаем, че сме на крачка от бърнаута


В Свищов намалиха такса битови отпадъци | Янтра ДНЕС live\nВ Свищов намалиха такса битови отпадъци\nПрез тази година бизнесът и гражданите в община Свищов ще плащат по-ниска такса смет. Общинският съвет в крайдунавския град прие намалението на промилите, гласувайки план-сметката за чистота за 2015 година.\nЗа нежилищни имоти такса смет падна от 8,45 промила на 7,9 на хиляда от данъчната оценка. За жилищните имоти намалението е от 4,27 промила на 4,17.\nПрез годините тежестта за разходите по чистотата се поемаха от бизнеса и се стремим максимално да намалим ножицата. Домакинствата в града поемат основно разходите за сметопочистването и извозването на битовата смет от селата. Не е справедливо, но на този етап не е възможно да направим размера на таксата според количеството на генерирания и изхвърлен отпадък, коментира пред “Янтра ДНЕС” кметът на Свищов Станислав Благов.\nС решението на ОбС се запази миналогодишната ставка за такса битови отпадъци на 0,45 промила от данъчната оценка за сградите общинска собственост, болницата “Д-р Димитър Павлович”, учебните и научноизследователските корпуси на Стопанската академия “Димитър Ценов” и на общинските и държавните училища.\nВъпреки че разходите се увеличават, направихме разчет и защитихме възможността за намаляване размера на таксата, коментира Станислав Благов. Основните ремонтни работи бяха направени миналата година. Поставихме GPS устройства на сметоизвозващите камиони, с което намаля значително разходът на гориво, отделно от това паднаха и цените на горивата, посочи още кметът.\nПо думите на Благов ще се търси луфт и в увеличаването на събираемостта на местния налог, въпреки че годишно Общината отчита 96 до 98 % изпълнение на заложените приходи от такса смет.\nОбщият размер на предвидените за 2015 г. разходи за чистотата в община Свищов е 2 013 857 лева. Тази сума е с над 21 000 лева по-малка от разходите за миналата година. В калкулацията на таксата е отчетено двуразовото увеличение на минималната работна заплата през тази година с по 20 лева. Увеличени са разходите за контейнери – от 30 000 лв. за миналата година на 66 000 лв. за тази година. Увеличена е и вноската на тон битови отпадъци в РИОСВ – от 22 лв./тон за м.г. на 28 лв./тон за т.г.\nИ през 2015 г. остава възможността за освобождаване от компоненти на такса битови отпадъци при неползване на жилищни и нежилищни имоти, посочи Благов.


S K R E J I: Април 2013\nКАЛИФОРНИЙСКИ ВИСИНИ - изкачване на Моунт Уитни\nНа принципа, че времето се разделя на два вида – „Егати студа” и „Егати жегата”, преди два месеца избягах от калифорнийския студ по тропическите острови, а сега се за баланс трябваше да се спасявам от жегата. Но тя пък дойде тъкмо на време, защото нарочената дестинация изискваше максимално количество от слънце и топлина, тъй като сцената за развитие на действието особено през тази част на годината е нормално съвкупление от студ, сняг, вятър и всякакви други височинно-зимни предизвикателства. Та седмица преди да пукне пролетта (за да сме сигурни че е още зима) решаваме да превземем най-високо издигащата се скална земна маса в Калифорния, че и на така наречените долни граничещи си щати (изключвайки най вече Аляска), Моунт Уитни извисяващ се със своите 4421 метра над морското ниво по последни данни на геоложката служба. Още от времето на превземане на дивия запад, тези висини привличали жадните погледни на ново пристигналите бледолики заселници, пътешественици, картографи, като не им давало мира докато не си отговорили на въпросите: Колко е висок? и Кой ще се покатери пръв? (за да влезе завинаги в мемоарите на Уикипидия). Странно как местните индианци/туземци не само в Калифорния ами и по целия свят не са изпитвали никога егоцентричната алпинистка нужда да изкатерят тези многохилядници (само за да се хвалят след това), културна черта вероятно подтикната от страхопочитание към боговете им живеещи там или просто скромност неотбелязана в историята/митологията им. А надпреварата за първото изкачване започнала още през далечната 1864-та, когато пътешественикът-геолог Клерънс Кинг наименувал върхът като изчеткал шефа си Джошиа Уитни (който частично ми се пада и колега) , но с първия опит да го изкачи не стигнал до никъде. Пет години по-късно с нови сили извоювал частичен успех до толкова да разбере, че объркал върховете и се озовал на Моунт Лангли (има няма пет километра по на юг) и когато през 1873-та нацелил и самия връх с ужас разбрал че двама рибари от близкото градче вече са били там месец по-рано. Те пък съвсем против каноните на планинското кръщене решили да го нарекат Рибарския връх (име явно не получило достатъчна подкрепа), а заглавието Уитни удържало дори и на опита да увековечат името и на Уинстън Чърчил след края на втората световната . Аз, без да имам никакви намерения да го прекръщавам (например на Бойко Борисов връх) скромно казано вече го бях отхвърлил в графата „Покорени”, но само в летен вариант, а сега предстоеше интересно предизвикателство в по-заснежени условия. А групата бе позната – с изключение на водачът ни – Боб – чиято опитност вдъхнови нашата зимна неопитност, най-малкото с факта, че е катерил върха няколко пъти и зиме и лете, че и с кану на гръб – постижение достойно за мемоарите на всеки авантюрист от движението „Нормалните не оцеляват”, където търсихме членство и ние – аз, Петро, Петър и Тони.\nНяколко часа след сблъсъка със задължителния петъчен трафик зад гъба ни остава и последното градче – Лоне Пайн. Термометърът показва от никого неочакваните 25 градуса (в 10 вечерта), макар да сме все още ниско в сърцето на Долината Оуенс, а силуета на върха да се извисява 2 километра над нас мистериозно очертан от бледата изрязана луна. Подминаваме табелата „Пътя затворен”(нормална мярка за сигурност, в случая напълно ненужна) и стигаме паркинга, на който вече са разхвърляни няколко коли. Почти сгазваме Боб, който се е увил в чувал точно до колата си, и съвсем не изявява желание да изпие по една бира за добре дошли. Градусите на вън са вече около 10, сняг се забелязва в нищожни количества, а небето е натежало от звезди. През лятото картинката е определено малко по-различна – стотици коли, хора, препълнен къмпинг (сега затворен). Заради големия наплив изкачването между Май и Октомври става освен с желание и подготовка и с малко късмет – допускат се по 160 души на ден, бройка определена с лотария, в която трябва да участваш. Сега е пусто и мераклиите са малко. Боб измърморва на бързо че смята да стане в 5 сутринта, а ние опъваме палатката на паркинга, като двама си лягат направо в колата.\nСутрин първа. Ставаме, а на вън е вече светло с много слънце. Уж било хубаво да се тръгва рано – снегът по-твърд, денят по-дълъг, е да ама раниците са до никъде, а трябва и кафе да се пие, закуска да се прави. Лошо няма, и Боб не е тръгнал в пет, ама при него другите проблеми явно ги няма и потегля с предимство (без да каже и добро утро). В началото на пътеката те посреща цял един кантар, при желание да видиш колко багаж си помъкнал нагоре. При мен стрелката закова на 20 кила (това без фотоапарата който традиционно добавя още поне 3 килца мъка към останалото, ама без снимки на къде?) При другите резултатите не са много по-щастливи, но зима е оправдани сме – котки, пикели, снегоходки, спални чували за многоминусови температури, якета дебели, тънки, шапки, ръкавици .... и цял един калорифер! Пецата напоследък без него в планината не тръгва, но всички дружно оценихме ползата му през нощта. А Петро съжалява, че не си носи книга (съчувстваме му, че ще остане без занимание в тези дълги мигове на безгрижие). Първите метри са радост, щастие, слънце, че и сняг липсва. Започваме да се чудим дали не сме объркали сезона. Настигаме Боб, официално се запознаваме (най-накрая), сложил и той тежката раница, тежките обувки, лъха от него опит и респект, но нещо ентусиазма му го няма, ама колко хора чукнали вече седемдесеттака слагат 20 кила раница да катерят чукара? Явно е размишлявал Боб над живота вселената и всичко останало много задълбочено още от ранни зори и след минута разговор ни зарадва, че няма да издържи на темпото на по-младите ни снаги и мисли да се връща. А така....главния причинител, дразнител или така да се каже стимулатор на зимно-планинарската ни лудост излиза от уравнението и ето ни официално без водач! Ама нашият ентусиазъм не умира, а дори се вдига на още по-високи обороти! Получаваме от Боб палатка и карта и само 3 минути след като сме се запознали си казваме чао и той поема към паркинга, а ние нагоре. Пътеката се прехвърля от южния на източния склон и снега се появи, че взе да става и дълбок .\nЗимни варианти за качване на върха са два – труден и по-труден. Трудния е всъщност лятната пътека с възможност за скъсяване на разстоянието с директни изкачвания нагоре при наличие на не брутално голям наклон и по-твърд сняг. Е да ама това с твърдия сняг е ако станеш в четири сутринта, а ние докато нагазим из преспите вече затъвахме приятно дори и със снегоходки, което водеше до смехотворно-болезнени изпълнения (Петро води в класацията известно време, чак на половината път разбра че килналата му се на страни раница е една от причините). Иначе пътеката върти едни серпентини на ляво на дясно свят да ти се завие. Вторият вариант е така наречения алпинистки маршрут, който изисква повече зимно-катерачески умения и поне още 15 кила инвентар. Ние се придържахме към първия с идеята, че като ще е трудно, поне да не е много-трудно, а трудното идва най-вече от снега, студа и височината, другото песен. Песен за някои ама не и за туриста-алпинист индиец, който застигнахме около последните баири преди последното заравняване – така наречения Trail Camp (нещо като базовия лагер,) където трябваше да спим. Индийчето се беше изтупало като манекен на North Face, с малка подробност, че явно бяха забравили да му кажат, че е хубаво да добави към зимната си екипировка и снегоходки. Учуди ни как се бе дотътрил изобщо до тук без тези така важни зимно-планински атрибути и защо така наречените му приятели го бяха изоставили да затъва в снега самостоятелно, като пиян руснак в прясна кал. Винаги съм се чудел на индийците с уменията им да сътворят от нищо нещо, от всяко нещо проблем, тъй да се каже от мухата слон (те за това и слоновете са в завидни количества в Индия). При предишното ми лятно качване пак в базовия лагер други двама индийци разпъваха една палатка (от тия възможно най-простите с две рейки) повече от час. То бе четене на упътвания, въртене, сглобяване, разглобяване, почесване. Появи се и трети (което още повече ги затрудни в разпределението на задачите), че се обадиха и на четвърти по радиостанцията за съвет. Този тук изглеждаше по-интелигентно момче, но това не му помогна в борбата със снега. Добра се горкия няколко часа по-късно по тъмно огрухан, изнемогнал, направо да го съжалиш, а ми е интересно дали и другите от групата му са му още в графата приятели?!\nИ нашите мъки започват с пристигането в лагера. Слънцето отдава последните си измъчени лъчи и се скрива зад билото, което трябва да превземаме другия ден. Залезът заявява потенциал за „Е гати снимката!” ама на нас това ни е последната грижа. Започва оглеждане на района за разпъване на бивака. Изборът е между сняг, камъни и нещо като дребен чакъл пропит леко с вода (вече позамръзнала). Проблемът е вятъра, търсим по-закътано място на завет, изборът не е голям, а температурите падат бързо. На 3600 метра сме все пак, през нощта се очаква да берем студ поне десет петнадесет градуса под нулата, плюс вятъра, който за сега поне е почти благосклонен към нас.\nСъвсем като ония индийци от преди четири години започваме и ние с Тони борбата с палатката на Боб (и тя е с две рейки), макар че тук не толкова неопитността, а по-скоро комбинацията от вятър, странната сглобка с рейките вътре в платнището (палатката е четири сезонна, но само от един слой), и липсата на равно място, създават усложненията. На моменти изглеждам, като щастливо хлапе гонещо хвърчилото си (палатката) из снега. На всичкото отгоре ръцете ми замръзват, а и краката са ми мокри (ама много). Голям провал се оказаха чисто новите обувки, да бях чел по-внимателно отрицателните ревюта като ги купувах, ама вече късно. Не усещам няколко пръста на краката си, но без опъната палатка няма стопляне. Накрая успяваме – разпъваме я леко под наклон, с няколко камъка отдолу, но поне е укрепена – в този лед и замръзнала почва нищо не влиза. Тони решава, че в другата палатка (с калорифера), ще и е по-уютно (защо ли?) и аз оставам сам с мокрите си премръзнали крака. Стоя близо половин час опакован с чувал, пухенка, сухи чорапи, а в главата ми едвам плуват няколко мисли: „Колко ли по студено ще стане през нощта?” и „Дали тия четирите пръста на краката, които не ги усещам ще оцелеят?” Появяват се някакви признаци на кръвообращение и виждам че цветът им не клони към синьо-лилаво. Решавам, че е време да проверя какви ги вършат останалите. Събирам кураж, топлина и малкото останали сили и замъквам изтерзаното си създание до другия бивак. А там кипи живот и как не, температа вътре е с поне 15 градуса по-приемлива от тази в моята палатка, за което помагат и калорифера и газовия котлон и газо-отделянето на тримата, към което се присъединявам с охота. Вмъквам се на топло и не ми се мърда. Най-голям проблем се оказва водата. Последното й течащо наличие остана някъде 2-3 километра назад по пътеката. Лятото има езерца наоколо, които сега са покрити с метър лед и единствения начин за набавяне на вода за всички текущи нужди си остава топенето на сняг. Заниманието изисква огромно количество енергия от страна на газовия котлон и оператора му, който трябва да гребе и допълва сняг почти постоянно. Добиването на 4-5 половин-литрови бутилки питейна вода, както и малко за готвене и чай отнема поне два часа. Калорифера, леко взел да се поразтапя, виси закрепен с карабинери от тавана и току замирише на изгоряла шапка, яке или коса. Обаче е топло!. Четиримата сме окупирали палатка за трима и прилагаме сложни йога стойки във всяка една ситуация. Най-сложно е влизането и излизането в борба с пръснатите из палатката раници, дрехи, обувки, якета, спални чували. Май трябваше да навестим индийците да почерпим йога опит от тях, че поне им е вродено. Тони вече три часа търси една ръкавица, а Пецата слънчеви очила. В цялата тази патардия изчезва и бутилка за вода, която никой така и не намери. Хич не ми се връща в моята палатка и подмамен от топлината лесно оставям да ме убедят, че ще успеем всички да се съберем снаги под един покрив. Познаха, за събирането ...до някъде – получи се така – лягаш там където има някакво малко място, после с малко колена и лакти разбутваш хора и багаж докато си почти сигурен че поне част тялото ти е на земята (т.е. не върху някой от съседите). А да имаш съсед и от ляво и от дясно си е направо лукс с който се бях уредил, макар че чувството на клаустрофобия в някакъв момент превзе мозъчната ми дейност и трябваше да измъкна приклещеното си тяло от чувала за да установя че все още разполагам с двигателна дейност. На високо се спи трудно, дори и без да си заклещен от всякъде. Всички се преструват че спят доста умело, но малко преди 4 сутринта си признават че не издържат на другарската ни близост и решаваме че е време за ставане.\nДен втори. Пецата пръв набира кураж да излезе от платката, щото бъбреците му не им пука че на вън е минус десет градуса. Влизайки обратно ни информира че група ентусиасти вече са тръгнали нагоре – май индийците са станали рано. Това ни амбицира до толкова, че след малко повече от два часа сме наслагали пълна екипировка и сме готови за атака. Вече е светло, а ние бодро приближаваме най-стръмния участък за качване до сега, следвайки поотъпканите следи на ранобудниците преди нас. Слънцето вече се катери по източния хоризонт и обагря назъбения рид в ярки червени отенъци. Събираме сили, желание, екипировка и всичко което сме помъкнали и се започва едно бавно досадно и дълго катерене по приличния 40-градусов наклон. Вдишванията са дълбоки и трудни, като на стара баба с бронхит и асма едновременно. Наближаваме заветните 4000 метра, а снегът който държеше желаната в началото твърдост взе да по-омеква предлагайки възможности да си вкарваш някой от двата крака до чатала и загадката как да го извадиш след това с доста гравитачна борба и неподозирани от теб йога умения.\nДосадният, напечен от слънцето склон ни се отдава и гордо превземаме билото. Първата битка за деня е спечелена, но сме само на половината път. Северният склон открива безкрайни панорами към замръзналата снага на Сиера Невада. Предлага ни и по-малко вертикални предизвикателства, но завишава на места трудността. Разредения въздух кара дробовете да работят на бързи обороти. Душата лети на горе и тялото трудно следва ритъма й. В такива моменти се чудиш защо си причиняваш целия този букет от мазохизъм. Отговорът често идва часове или дори дни по-късно, когато тялото е рестартирало всички мускули и е влязло в нормален режим.\nНай-накрая сме горе. Други няма. Даже и индйците които забелязваме час по-рано са изчезнали безследно. За наша радост и ужас на всички които очакват от нас снимки на ледени блокове, виелица, развети знамена, горе нито има силен вятър, снега почти липсва а и знамето сме го забравили. Днес обаче Пецата е рожденик. Какъв по-хубав морален подарък от това да се качиш баш на рождения си ден на най-високото място в Калифорния...и то през зимата, с приятели. Запаметяваме времепространствения момент в няколко стотин снимки и за мое щастие видео камерата ми или по-скоро батерията й сдава богу дух след като решаваме да потеглим обратно, но вече запечатала пиковия момент.\nВръщането в първите си няколко километра съвсем не ми помага да си отговоря на горе-дразнещите ме преди това въпроси, но дишането взема да става малко по-лесно, а достигайки до онзи 40-градусов наклон дори ни вдъхва сили и кураж да изпробваме влиянието на гравитацията върху поумекналия сняг в новооткритата дисциплина гъз-бординг. Пецата въпреки появилите с в коляното му болки заема пръв седяща изходна поза. Отдава се на притегателната земна сила с идеята, че снегът е в достатъчен баланс на твърдост и мекота и няма да развие много адриналино-вдигащи скорости на долу. Три минути по-късно е преодолял онова което ни отне два часа да изкачим и го виждаме като черна точка в ниското. В близост до него се виждат и други движещи се точки – индийците. Много се разочароваха горките че са тръгнали 3 часа преди нас пък се връщаме заедно, ама като им видях организацията от предния ден нищо учудващо. Гъз-бординга запленява и Тонка и Петро, който изсвистя надолу като финалист в супер гигантски слалом и почти пристига в цяло състояние. За мен не остава много за чудене и за по-сигурно поемам по един от вече изровените канали опитвайки се да използвам котките на краката си за спиране, което се оказва, че не е най-доброто решение. В крайна сметка след две прилагания на методи за спирана с използване на пикел по корем, застигам останалите. Пристигаме в лагера 3 часа преди залез и в групата изникват противоречиви идеи за слизане няколко километра по-надолу с идеята за по-топла вечер, евентуално палене на огън (което по принцип е забранено) и скъсяване на разстоянието за други ден. Умората и разума надделяват и оставаме още една вечер, решение според мен разумно в този момент след 9 часов преход до върха и обратно. Всички са уморени и след като слънцето изчезва зад хребета се опаковаме за нова студена вечер, студена поне за мен, тъй като решавам да заменя топлината, другарската близост и клаустрофобията с пространство (прилично ненаклонено), студ и самота, заемайки другата палатка. Не знам дали е най-правилното решение, но се надявам поне другите да са се наспали.....аз не можах.\nДен трети. Ставането е трудно. Въпреки студа в мозъка ми са оцелели малко клетки пораждащи нови въпроси: Как да изляза от чувала без да замръзна и дали ако си обуя обувките в замръзналото им състояние краката ми ще могат да се движат? За пореден път прилагам себеотрицание и се подлагам тялото си на дискомфорта от студа, който постепенно намалява с първите лъчи на появилото се слънце. След два часа всичко е по раниците, намерени са и ръкавицата на Тони и очилата на Пецата, който потегля преди нас борейки се с болките в коляното си. Слизането е бързо с елементи на гъз-бординг според терена, като в един от моите опити правя няколко салта надолу, почти спечелвайки първо място за акробатично изпълнение, единствено конкуриран от Петро който за малко да прегърне един камък. Малко преди да стигнем края на пътеката срещаме двама ентусиасти тръгнали на горе и съчувствено им пожелаваме успех, защото са се появили облаци, вятъра се усилва и перфектното време с което ни бе възнаградила планината дава сигнали на зачезване.\nВ колата ни чака студена бира, а радостта от сваляне на тежките (в моя случай отново мокри) обувки е направо неописуема. В Лоне Пайн ни чакат заслужени големи бургери от еленско месо и малка торта за до-отпразнуване на вчерашния рожден ден.\nГледката към Уитни пълни очите ни още известно време преди да потеглим обратно към цивилизацията насъбрали студ, умора и много емоции. На дали ще влезем в Уикипидия с нещо грандиозно, но с голямо задоволство се присъединяваме към групата на онези дръзнали да подложат на изпитание физическото и психическото си състояние заради любовта и уважението си към планината.\nПубликувано от SKREJI в 9:36 ч. Няма коментари:


Енцелад притежава масивен океан. | За Науката\nЕнцелад притежава масивен океан.\nИзследвайки едва забележимите „потрепвания“ на спътника на Сатурн, Енцелад, учените откриха, че под ледената му кора се крие глобален океан. Получените данни са от над 7-годишен период на заснемане на Енцелад, благодарение на дългогодишната и успешна мисия Касини, провеждаща се от 2004.\nСъмнения, че под повърхността на Енцелад се крие океан има от по-рано, когато бяха открити гейзери, изхвърлящи частици високо над повърхността. На база по-ранните данни обаче, се предполагаше, че океана най-вероятно е разположен около южния полюс на спътника. Новите данни обаче сочат, че океана е глобален и учените са повече от сигурни в това.\nЗа да достигнат до този извод, те години наред след всяка обиколка на космическия кораб Касини, са измервали и определяли различни топографски образувания на повърхността – над 5800. На база тях е установено „потреперване“ на Енцелад от около 1/10 от градуса. Това може да изглежда малко, но всъщност е многократно повече, отколкото ако ледената кора и скалното ядро на Енцелад бяха свързани с твърда връзка. Данните са проверени и чрез направена компютърна симулация.\nНаличието на течен океан само по себе си е загадка – учените тепърва ще трябва да разберат как се запазва течното състояние, при положение, че океана е притиснат между смразяващата ледена кора и изстиналото ядро. Едно е сигурно, Слънчевата система официално се сдоби с още един океан! А до неотдавна считахме, че Земята е едва ли не единствения свят, който може да се похвали с това… А кои са останалите светове с океани? Разберете сега!


Нашите впечатления от EcommCongress 2018 - Technology.bg\nНачало/Технологии/Бизнес/Нашите впечатления от EcommCongress 2018\nНашите впечатления от EcommCongress 2018\nЙордан Манов 11.06.2018\tБизнес, Събития 410 Преглеждания\nПреди точно месец, на 11 май, се проведе най-мащабното събитие за електронна търговия в България. То се организира ежегодно и събира бизнесите, за да им даде възможност да изградят партньорства, да получат решения и да се запознаят с водещите технологии и тенденции в областта на електронната търговия. Ние бяхме медийни партньори на събитието и логично, а и с малко закъснение – споделяме нашите впечатления от EcommCongress 2018.\nЗасегнаха се важни теми като маркетинг, потребителско изживяване и лоялност. В експо зоната на EcommCongress 2018 всеки имаше възможност да се запознае с различни бизнес услуги, да получи преференциални цени, условия и/или отговори на своите въпроси.\nНа събитието намериха място специалисти от местния бизнес на национално ниво:\nЖанет Найденова (председател на Българската е-комерс асоциация),\nСтанко Йорданов (мениджър, Via Post),\nЛюбомир Чолаков (изп. директор, Isobar Commerce България),\nВиктор Динев (маркетинг специалист, Beyond ID Studio),\nНикола Минков (управител, Serpact),\nГеорги Шопов (управител, Web Seller Guru),\nИво Илиев (управител, Metamark),\nДимитър Димитров (управител, Inbound.bg),\nВелизар Величков (търговски директор, Grabo.bg),\nКирил Динов (бизнес развитие, Retargeting.biz),\nЯвор Тодоров (мениджър електронни търговци, DHL Express България).\nВ рамките на EcommCongress 2018 Любомир Чолаков представи колко скоро гласовите асистенти ще изместят писането с клавиатурата. Той показа как иновират компании като Adidas, Lego и Clarins, за да променят потребителското преживяване и получат нови онлайн поръчки. Според данните, които той изнесе в презентацията си, броят на потребителите в световен мащаб, които пазаруват онлайн се очаква да се увеличи двойно за периода от 2014 до 2019 г.\nЕдна от най-активните дискусии по време на събитието – дискусията около влизащия в сила Общ регламент за защита на личните данни – GDPR – бяха акуратно водени от Игнат Арсенов (директор на Европейския потребителски център в България). На множеството въпроси на бизнеса отговаряха адвокати Биляна Димитрова и Николай Кисьов.\nЛектори от различни дигитални маркетинг агенции проведоха кратки обучения какви техники и по-прецизни решения са подходящи за електронните търговци, за да повишат лоялността на купувачите. Целта на лекциите им беше да представят добри и лоши практики, както и да покажат как да се повиши трафикът към магазините и съответно поръчките.\nПредставители на куриерски фирми в страната запознаха присъстващите с предимствата на България и разкриха връзките между локациите за доставка, новите очаквания на клиентите и бъдещата индустриална революция.\nТази година, за пръв път на събитието, са поканени и гости от Чехия – Петър Свобода (управител на Shopsys), от Хърватия – Марсел Мейсан (президент на e-commerce асоциация) и Джунейт Ерполат (изп. директор на Alibaba.com, Турция), който взе дистанционно участие в конгреса.\nИзпълнителният директор на Alibaba.com Турция изтъкна значителните предимства за бизнесите, които се развиват и онлайн. От една страна броят на продажбите – онлайн търговците, които използват електронна платформа за развитието на своя бизнес е 5 пъти по-висок от еднакви по размер традиционни магазини, от друга – стратегическо предимство: 65% от електронните малки и средни предприятия имат самочувствието и капацитета да оцелеят при лоши икономически условия в сравнение с 10% от офлайн такива.\nКакто вече споменахме, екипът на Technology.bg също присъства като партньор на събитието. Наши представители бяха Йордан Манов, Теодор Захариев и аз – Екатерина Чимбова.\nЕто и нашите впечатления от EcommCongress 2018:\n„Основно впечатление ми направи силният лекторски състав и нетуъркинг. Доста интересни хора сред лекторите и посетителите. Силно присъствие на SEO специалисти. Презентацията на Виктор Динев (маркетинг специалист, Beyond ID Studio) беше много полезна. Мястото беше подходящо и приветливо.“\n„Нетуъркинга беше на високо ниво. Лекторите бяха изявени личности от бранша. Най-интересните неща чух от Джунейт Ерполат (изп. директор, Alibaba.com, Турция) и Виктор Динев (Instagram маркетинг специалист). Запознах се лично с голям брой хора, с които иначе съм правил бизнес онлайн. Организацията и времетраенето на лекциите бяха отлични. Всички лектори разполагаха с нужното време да кажат най-важното от своя опит на аудиторията. Дългите и протяжни лекции доскучават на не дотам запозната аудитория. Информацията беше представена от специалистите на много достъпно ниво, без голям брой термини, които да объркват публиката. За мен това беше поредната успешна година за – eCommCongress и с нетърпение очаквам следващото събитие.“\n„Силните смислови акценти видях в лекциите на Иво Илиев, който направи много важни разграничения свързани с Facebook маркетинга и за това как правилно да се „четат“ резултатите от него. Приятно изненадана съм и от щедрата на полезност информация, която представи Виктор Динев за Instagram маркетинга. Определено бих посетила обучение, водено от него. Учудена съм от малобройното присъствие на бизнеса на това събитие. Дискусията около GDPR беше доста показателна за множеството въпроси, с които са изпълнени предприемачите към новия регламент. Адвокат Биляна Димитрова даде много релевантна информация по казуси на електронните търговци.“\nЗакъснява ли e-бизнесът за срещата с иновациите?\nПредставените на събитието нови технологии, свързани с пазаруването чрез глас, виртуална реалност, тепърва ще намират все повече приложения и сред потребителското изживяване на българите.\nНа повечето от въпросите на лекторите за това дали предприемачите прилагат различни видове нови технологии и стратегии в бизнеса си, мнозинството от ръцете останаха невдигнати за сметка на голямата активност по време на дискусиите и Q&A сесиите.\nОнлайн бизнесът може и да закъснее, но е важно преди всичко да реши да присъства на срещата. Иновациите са ключови за е-бизнесите, а подобни събития добавят стойност с идеи, партньорства и решения.\nСподелете вашите впечатления от EcommCongress 2018?\nБяхте ли на събитието? Хареса ли Ви? Може би имате различно мнение от нашето? Не се колебайте да споделите в коментари своите впечатления. А ако ви харесва това, което правим – присъединете се към нашата фейсбук група – Технологичното общество на България. Надяваме се, че материалът Ви е харесал.\nAliBaba DHL EcommCongress 2018 Facebook Instagram маркетинг\t2018-06-11\nЕтикетиAliBaba DHL EcommCongress 2018 Facebook Instagram маркетинг\nЗа Йордан Манов\nНикога не е късно да станеш за резил... :)\nПредишен Phoenix Point: Backer Build #1 – Първи впечатления\nСледващ Microsoft придобива пет нови first party студия\nОснователят на Alibaba Джак Ма се оттегля догодина\nAlibaba изпревари Amazon в надпреварата за електронната търговия\nПредстои EcommCongress 2018 – най-мащабното събитие за електронна търговия в България


Ученик е бит от учител в училище в Габрово | Габрово Daily\nУченик е бит от учител в училище в Габрово\nУчител в ОУ „Св. св. Кирил и Методий“ в Габрово е проявил изключително грубо отношение към 11-годишен ученик. За това е сигнализирала майка му на 16 април в РУ Габрово, съобщават от МВР Габрово.\nНа детето са нанесени наранявания според информационния бюлетин на полицията. Извършен му е преглед в отделение „Съдебна медицина“ на МБАЛ „Д-р Тота Венкова“ в Габрово и е назначена съдебномедицинска експертиза.\nОбразувано е досъдебно производство за престъпление по чл. 131, ал.1, т.2, т .4 във връзка с чл. 130, ал.2 от НК – за причиняване телесна повреда на малолетно лице от длъжностно лице.\nTagsМВР Габрово ОУ "Св. св. Кирил и Методий"\nPrevious Post Таня Христова на среща със социалния министър Бисер ПетковPrevious Post\nNext Post „Етър“-а кани на Лазаровден на 20 априлNext Post


Мобилна кухня и обиколка на велофабрика – акцентите в афиша на One Design Week - Развлечения | Vesti.bg\nСтартът на фестивала е на 20 юни в Пловдив\n19 май 2014, 18:53, oбновена на 30 май 2014, 13:44\nЕ кипът на фестивалът – One Design Week и тази година изненадва с любопитни, неконвенционални събития, лекции, работилници и автори, които показват своята интерпретация на мотото през 2014 г. – Номад.\nИзложбен, графичен, продуктов, социален, политически, текстилен, велосипеден - дизайнът, който е навсякъде около нас. Дизайнът без витрина, онзи, който консумираме механично, инстинктивно, несъзнателно и без ограничения. Това е само част от Отворената програма на One Design Week. Стартът на фестивала е на 20 юни, от 21:00 ч. За подобаващото откриване ще се погрижи канадският музикант и продуцент Дан Бодан.\nУчастниците за фестивала в Пловдив са:\nArtecnica - компания за продуктов дизайн, базирана в Лос Анджелис. Мисията на създателите ѝ по време на фестивала в Пловдив е да преплетат уменията на местните майстори и типичните български занаяти със съвременните дизайн концепции. Те ще разучават и експериментират със старите техники по време на ежегодния фестивал Седмица на занаятите в Регионалния етнографски музей, а резлутатите, наред със свои творби, ще представят в работилница в рамките на One Design Week.\nОснователят на архитектурното бюро LHSA+DP в Ню Йорк, Лий Сколник, и неговият екип, ще търсят в своята работилница най-подходящите решения за изложбени пространства. Сколник проектира първия у нас детски научен център Музейко. На One Design Week ще участва и с лекцията „Културата като катализатор“, в която изследва влиянието на културната среда върху цялостния облик, качеството на живот и интересите на жителите в един град.\nПортугалският графичен дизайнер Марко Балестерос ще прибегне до формите на неформалното образование, за да въвлече публика Урок по политика, а шотландският проф. Пол Стиртън ще обясни как се пише история на дизайна.\nСоня Щумерер и Мартин Хаблесрайтер от Австрия, които стоят зад марката Honey & Bunny, са лектори в международния форум на 28 юни 2014 г. По времето на фестивала може да се види техният филм Food Design XL и ще разяснят въздействието на дизайна на храна върху нашето здраве и апетит, а младите независими архитекти и студенти от Сдружение Трансформатори отправят покана за вечеря в тяхната мобилна кухня.\nДатчанката Стин Линеман и Марина Драгомирова, продуктов дизайнер, се запознават по време на стажа си в модната къща на Alexander McQueen в Лондон, отскоро работят заедно като експериментират с ръчен текстил. По време на One Design Week, участниците в тяхната работилница в Тютюневите складове в Пловдив ще тъкат и трансформират големи парчета плат с помощта на различни, дори причудливи материали.\nГрафичният дизайнер на велосипеди SPRINT, Димитър Григоров ще представи част от проектите си и ще разкрие процесите в създаването на нов дизайн за велосипед. Той ще бъде домакин и на планираната във фабриката на велосипеди SPRINT обиколка, която ще даде отговор на въпроса „Как се прави колело?“.\nИспанският дизайнер Хорхе Перес, чиято компания FunLab работи за имена като Louis Vuitton, BMW, Mercedes Benz и Carolina Herrera, ще запознае аудиторията със съдържанието на устойчивостта на връзките между дизайна на ХХ и ХХI век.\nВ своята изложба „Джобен формат“ Боряна Пандова уголемява през обектива на камерата малките „съкровища“, които крием в джобовете си, а за номада в професионалния и житейски път на аниматора Антоний Траянов разказва филма „Чичо Тони, Тримата глупаци и ДС” на Весела Казакова и Мина Милева.\nДизайн Базарът ще оживи Капана в последния фестивален ден.\nOne Desing Week дизайн фестивал Пловдив


МОСТ за книги | Използвайте хумора, за да излизате от напрегнати ситуации и да оставяте приятно усещане в другите\nНачало » Обичай • Прощавай » Използвайте хумора, за да излизате от напрегнати ситуации и да оставяте приятно усещане в другите\nИзползвайте хумора, за да излизате от напрегнати ситуации и да оставяте приятно усещане в другите\nАвтор: МОСТ ЗА КНИГИ | Категории: Обичай, Прощавай\nХуморът е прекрасен метод за „спукване балона на напрежението“. Винаги е по-лесно да погледнем с насмешка на грешките си и след това да си простим. При интимните връзки споделеният хумор е индикатор за сходни ценности, интереси, интелигентност, въображение и нужди. А смехът гони скуката, заздравява отношенията и носи спонтанност. Напомня ни го Нанси Ван Пелт, в следващия откъс от книгата Тайната на сполучливия брак.\n„Смехът е за живота това, което са амортисьорите за автомобила, не премахват дупките от пътя, но го правят по-гладък.\nХуморът смъква нашата маска, външния ни блясък. Понижава напрежението. Споделеният смях охлажда разгорещените дискусии. Някой бе казал, че смехът е Божият поглед върху положението. Той ни помага да гледаме напред въпреки безпокойствата и изцелява хиляди рани.\nДори простата усмивка може да подобри здравето, както и настроението ви. Усмихването стимулира тимусната жлеза, а това укрепва имунната система.\nЕдин лекар, който лекувал хронично болни пациенти, им препоръчвал да се усмихват на себе си в огледалото два пъти дневно. Проучванията показват, че дори престорената усмивка помага на ума да се съсредоточи върху приятни неща.\nВсе пак внимавайте да не осмивате всички свои проблеми или да не превърнете в нещо обичайно сериозните проблеми.“\nТайната на сполучливия брак – Нанси Ван Пелт\nИздателство: Нов живот, newlife-bg.com\nПоследното впечатление от разговора е толкова важно, колкото и първото!\nНаранява ни не това, което ни се случва, а начинът, по който му отговаряме…\nНикос Казандзакис: Имаш четка, имаш цветове – нарисувай си рай.\nТагове:Нанси Ван Пелт, Тайната на сполучливия брак\nБогат е не онзи, който има много, а който дава много\nОбичай живота – и той ще ти отвърне със същото!\nКато простим на хората, които са ни наранили, ние спираме да плащаме за несправедливостта, която ни се е случила\nЕто защо понякога се питаш дали партньорът ти наистина те обича,… макар да знаеш, че те обича


В Питанка на битието ("Култура", 25 октомври 2002 г.) Румен Леонидов критикува решението на Шведската академия и анализира сборника с разкази "Нежна спирала" на Йордан Радичков. Бабаит в критиката, поет-лирик в анализа. Не знам дали е сила или слабост на човек на видима възраст около 50 години да има янусов тип поведение - и то в публичното пространство. И дали революционното versus реформисткото мислене след тази възраст води до авторитарно поведение. Но е възможно повече да пречи, отколкото да помага за осъществяването на благородни проекти, какъвто е Нобеловата награда за български писател.\nРумен Леонидов изразява болката и разочарованието си от това, че "грохналият влак на шведския Нобелов комитет за литература отново подмина българските кандидати като малка гара. И отново катастрофира (за кой ли път!) из политическата пустош". Споделям болката и разочарованието на поета, но не и начина му на изразяване. Материята, езикът и диалогът на академията са други. Бабаитството няма място в академизма. Неприлично е така да се защитава една "поезия на изцелението и изкуплението, поезия на естествеността и крехкостта".\nРумен Леонидов е възмутен от политически обоснованите решения на Шведската академия, но вероятно е забравил за политическите комплекси на български интелектуалци. Например, след като проф. Боян Биолчев предложи Йордан Радичков за Нобелова награда, група интелектуалци с манталитет на футболни запалянковци противопоставиха Радичков на друг голям български писател - Антон Дончев. И друго: докато през 2001 г. Биолчев удостоява Радичков с награда за литература на Софийския университет, през 2000-2002 г. Имре Кертес получава няколко награди от престижни международни институции. Който следи историята на Нобеловите награди, знае, че това са оптимистични предвестници за удостояването на даден писател или учен с наградата.\nТогава защо пак умуваме кой какво не е направил за нас, а не анализираме какво ние самите не направихме? И то без да познаваме, както самият Леонидов каза пред "Всяка неделя", книгите на Имре Кертес. Тогава защо упрекваме "самодостатъчните западняци"? Стига толкова, време е наши водещи интелектуалци да се освободят от нарцистични и политически комплекси, а Румен Леонидов да опитоми бабаитския си начин на мислене, когато коментира академични стойности и дейности. По-добре е поетът да си спомни думите на Стен Аск, шведският посланик в България, че нашето предложение ще успее, ако бъде подкрепено "по подходящ начин, защото според мен моят приятел Йордан Радичков заслужава това". И да организира, като първа академична стъпка, превода на "Нежната спирала" и възхитителния анализ за нея на шведски и английски езици. И проф. Биолчев да ги даде на академиците и гостите при връчването на Нобеловата награда на Имре Кертес през декември в Стокхолм. И още, и още, системно да се лобира за Йордан Радичков по света...\nНакратко: без българско лоби, използващо съвременните PR технологии, вероятността за получаване на Нобелова награда от Йордан Радичков, Антон Дончев, Константин Павлов или друг български писател ще бъде малка. Не защото те не я заслужават, а защото по света има и други като тях, които също я заслужават. И който има по-силно лоби от нашето, печели Нобеловата награда. С други думи, по-добре е да не упрекваме влака, а да му покажем, че нашата гара е хубава и голяма. Тогава той ще може да я види. И ще спре на нея през октомври 2003 г. Хубав или лош, такъв е съвременния свят - не само в областта на Нобеловите награди. Книгите на Имре Кертес учат да се адаптираме към него, когато не можем да го променим.\nВарна, 29 октомври 2002\n(Писмото публикуваме със съкращения.)