Рая Пеева и Явор Бахаров: (Не) Бягай, обичам те! | Лайф.dir.bg\nЛюбов по време на трезвеност\n16:09 | 23 октомври 2019 | Автор : Криси Димитрова 0 37083 Снимка: Studio KARE за URBN\nТе са сякаш в бурните, луди, златни 20-те години на миналия век. Живеят като след Бел Епок и с житейските уроци на няколко преживени войни и революции. Походката им по софийската улица "Георги Бенковски" е в ритъма на чарлстона. Филмът им, на фона на понеделнишкия следобед, е сякаш първият цветен в историята от черно-бели ленти.\nВръзката на Явор Бахаров и Рая Пеева е перманентно кацнала върху най-високата точка на амплитуда от летни преживявания.\nОткакто Рая е в живота му е категоричен, че се намира в абсолютното, безкрайно лято. Усеща се като кубински ром в ръцете на Хемингуей. Бездънна чаша с коктейл. Двамата искат да вярват, че ако краят е задължителен, ще дойде в ден, който не съществува - например 31-ви февруари.\nСлънчеви очила Рая: Gucci от Grand Optics // Явор слънчеви очила Ray-Ban от Grand Optics\n"Започва през март и преминава в циганско лято до следващия март", казва актьорът.\nРая е практик, използва думите буквално. Така и разбира въпроса ми:\n"Нашата връзка е като есента, защото е цветна, топло е в нея, като през лято. Същевременно падат листата, къпят се в пролетен дъжд и след това идва сняг! Бял, който пада, покрива, топи се, изтрива всичко. Имаме някакви спадове и възходи във връзката, които се изчистват, както листата. Пристига пролетта през март и започваме отначало".\nСъгласява се с Явор, но само до известна степен. За нея връзката им не се побира в рамките на "свободното лято".\nВиж още Рая Лъвското сърце\nВсичките им дни са неделя... с палачинки. И да вали - им е светло. И да е лято - е март.\nМладите актьори застават пред #URBN, за да изживеят и запечатат един от следобедите си в столицата. Срещаме се малко преди Явор да започне репетиции на две нови представления. А тя е изнесла премиерите си на два спектакъла. Денят ни е процеп в ангажиран график, който не търпи компромиси. Точни са като по часовник, а Явор е способен да прекара часове из безистен в ремонт, заедно с малката Чийта - домашният им любимец, който ги придружава навсякъде. Сред работници и латекс Явор няма проблем търпеливо да чака Рая. А тя вече пътува "век назад".\nРая е готова за чарлстон вечер\nС #URBN сме им приготвили изненада - връщане назад във времето - в декадите на Сухия режим в САЩ, когато е забранен алкохолът; в годините, когато Коко Шанел е революционер и лансира нова мода в банските костюми - "придобиването на загар" - напълно в летния тон на Явор и Рая.\nИ така - роклите вече са над глезена, жените се подстригват късо, мъжете носят бели ръкавици на официални приеми, а в българските училища класните карат учениците да събират по 10 стотинки и задължително да четат вестник "Трезвеност" - издание на Националния комитет по въздържание.\nПо-важно е да си с разума си, а разумът не идва от четене.\nИзкушаваме се да ви разкажем историята на това емблематично печатно издание, което случайно попада в ръцете на Явор Бахаров. Той с любопитството на малко дете се заравя в страниците му. "Трезвеност" може да бъде видян единствено в архива на Националната библиотека, в някои аукциони и при домакините на URBN. Намираме се в старинна къща, а "Трезвеност" се мъдри на вехта ракла до френско издание и аналогов телефон - от онези черните, с навития кабел. "Трезвеност" определено печели вниманието на Явор Бахаров, за разлика от пресата в наши дни.\nПрез цялото време Явор я слуша внимателно // Гардероб: Рая Пеева - Рокля с контрастни шевове Marc Cain от Week & Shop MDL\nМакар да е треторазряден социалистически вестник, на страниците му откриваме завоалирано чувство за хумор, изтънчен изказ, фейлетони и няколко карикатури. Поради добро възпитание и респект към миналото, Явор оценява подобаващо тази архаична находка, чиито страници се разпадат.\n"Когато се облякох в дрехите за снимките, погледнах през прозореца на къщата, и обстановката - леко винтидж, и визиите, ми върнаха спомени. Опитвах се да говоря нещо на фотографа, за да вляза в настроението. Казах нещо и на Рая, за евреите. Репликата просто се изплъзна от устата ми. Представих си, че сме, може би, в началото на Втората световна война, без да искам. И после осъзнах, че отсреща има магазин, където преди време съм бил. Там беше първият ми снимачен ден в сериала на БНТ - "Недадените" преди 5-6 години. Бях изстрелял реплика покрай образа на ремсиста, млад нацист, който играх. В епизода хвърлях камъни към къщата, която беше стара, еврейска бръснарница. Трябваше да разбия стъклото и да скандализирам евреите. Моят герой беше хулиган, който започва да се разправя с тях. Действието е около 1942 година. Бях казал нещо неволно, което дълбоко в мен е било закодирано. Колкото и малка да е била тази роля, в този образ съм бил агресивен към евреите и това е оставило стигмата си. Споделих с Рая. Всички роли, които изиграваме, оставят отпечатъци в нас. Някои и белези", казва Явор.\n"Ролите остават белези дълбоко в нас", спомня си Явор.\nВ ролята на Шекспиров Ромео едва ли повече ще го видим. Сега се усеща по-скоро близък до Меркуцио. Но пък смята, че Рая все още може да играе Жулиета. Въпреки това предпочита да я види като Нина Заречная в "Чайка" на Чехов".\nТя, от своя страна, го вижда по Бергман - шведски гений, заключил в творчеството си смели теми за смърт, измяна и лудост.\n"В театъра, в рамкираните условия на представлението, трябва да внимавам не само за себе си, но и за другите. Макар да съм индивидуалист, работата с колегите е уговорка, която се спазва до краен предел", казва Явор. "Може би на сцената съм толкова внимателен, както и когато съм сам, в планината. Но е вярно и обратното - има много случаи, в които в планината съм по-внимателен, отколкото на сцената. В планината можеш да умреш, а на сцената - много по-трудно. Когато над тебе е природата, тогава действаш спрямо нея".\nНаясно е и със своята собствена природа - също стихийна сила. Признава, че понякога избухва бързо, но успява и да се владее.\n"В екстремните неща съм си сам, но в живота не. Понякога трябва да се грижиш за другите и да внимаваш, както когато ходим на ски. Има защо бабите ми да са изплашени. Тях, както и майките, винаги ги е страх. Ние с Бойко Кръстанов ( бел.р. - актьорите са близки приятелите) не правим чак толкова екстремни опити, както те си представят, но въпреки това им спестявам доста", споделя актьорът.\nЯвор говори за екстремните си влечения съсредоточено, изражението му се променя и това има своето естествено обяснение. Рая ни разкрива какво ги е довело до настоящата "трезвеност", която ги заземява:\nПренесохме Явор Бахаров и любимата му Рая Пеева в автентична частна къща в малките столични улички - там се запознаха с вестник "Трезвеност" // Гардероб: Рая Пеева - Рокля с контрастни шевове Marc Cain от Week & Shop MDL // Явор Бахаров - Сако, риз\n"Имахме приятели, които загинаха в планината преди около 6 месеца. Тази трагедия беше изтрезвителна и за нас двамата, и за цялата ни компания. Притеснявам се за Явор, когато се качва горе. Преди това не го мислих толкова, но откакто ни сполетя случилото се, оттогава, мисля, е ходил само два пъти. И то само по пистата, а не извън нея".\nРая Пеева е от онези жени с ум като бръснач, които вадят заключенията си по своя начин - от собствените си грешки. Тя е безкомпромисна в забележките, казва каквото мисли, когато я "светне", и със сигурност не рискува безразсъдно:\nГардероб: Рая Пеева - риза с принт и панталон от Marella; слънчеви очила Gucci от Grand Optics; Явор - риза, панталон, обувки и колан Marc O'Polo; слънчеви очила Ray-Ban от Grand Optics\n"По-важно е да си с разума си, а разумът не идва от четене. Той идва от заземяване. Да си на земята, а не да си мислиш, че живееш в литературата. Това е усещане. Говоря за заземяването, което настъпва именно след изтрезвяването. А уви, трезвеността идва след катарзиси и обрати".\nПрез цялото време Явор я слуша внимателно. Казва, че взима думите му от устата и ги подрежда дори по-добре от самия него. Заговори ли тя, той обръща поглед към нея и видимо губи мислите си. Въпреки респектиращото поведение един към друг и опитите за обрани ласки, между тях се прокрадват и онези "захаросани" моменти на влюбените, в които си държат ръцете под масата, говорят си с мили обръщения и взаимно се имитират. Като в случая, в който въпросът е един и същ към двамата, но някой търси помощ за отговора...\nРая: - Хмм..., Какво не направих миналото лято? Не бях послушна. Бях само на нашето море, а искам да ида в чужбина. Какво ли не направих...? Не правих йога, правих само планкове...\nЯвор: Аз не отидох за риба в морето. А, няма да ти помагам с отговора, каква е тази ръчичка, която ми я пускаш да ти помогна...\nРая: Ами ти си моето момче...\nЯвор: Няма да ти помагам, отговаряй. Какво не направи миналото лято?\nРая: Не бях послушна...\nЯвор: Добре, приема се, съгласен съм. Аз не излязох в морето на риба, ходих само на сладководен риболов.\nКолкото и да са еднакви, Рая и Явор имат нужда да се допълват. Тя държи на свободата си, но предпочита да е в "плен" на Явор.\n"Не сме това, което сме, когато сме заедно. Колкото и проблеми да имаме, като всяка двойка, се изграждаме и ставаме все по-силни след проблемите. Аз без него съм си Рая, но с него съм Обичащата Рая. Затова трябва да сме заедно."\nКатегорична е, че случващото се в живота и кариерата й е заради любовта, която открива във всеки ъгъл на дома си, където живеят тримата с малката Чийта. Казва, че за годежи и сватби не говори, защото обетите вече са дадени в сърцето.\n"Като актьори често ни вадят от контекста, но като цяло има и много истини, които се пишат в жълтите вестници и вероятно са си така. Но ние пък не ги признаваме, ние ги оборваме, това ни е работата. Не бива да се съгласяваме, трябва да си траем", шегуват се Явор и Рая.\n"Започва през март и преминава в циганско лято до следващия 21-ви", казва Явор за връзката им Гардероб: Рая Пеева - Рокля с контрастни шевове Marc Cain от Week & Shop MDL; ботуши H&M Явор Бахаров - Сако, риза, панталон, обувки и колан Marc O'Polo\nНе се чувстват ни най-малко уморени от личните драми, в които спрягат имената им, защото филмът за тях е на голям екран, а не в тесните офиси на редакциите. Това, с което и двамата не правят компромис, е подбора на роли и времето един за друг.\n"Аз категорично не бих направила нещо, което да има твърде висока цена. Не правя всичко на всяка цена, а точно обратното. Това, което искам е онова, за което мога да платя с лекота, без да се усещам ощетена".\nПри Явор подборът е по-скоро емоционален.\n"Това, което не искам да се случва кариерата ми, макар да е на начално ниво за мен още, е да участвам в нещо, което предполага конфликти. Вече избягвам провокиращи моменти, в които ми се налага да влизам в спорове, които, на всичкото отгоре, не са интелигентни и градивни. И аз не бих направил всичко на всяка цена в професията. Тук отговаряме еднакво".\nПоследната дума е на Рая:\n"Никога не можеш да предположиш кога и какво ще ти се случи, не можеш да се изолираш, конфликти винаги има".\nТой я вижда като Нина Заречная.\n"Много бързо избухвам - чувал съм го. И е вярно, и не е. Понякога съм възпитан и спокоен, но друг път паля. Като всеки нормален човек. Тоест аз съм си нормален човек", смята Явор.\nЗатова и не вижда проблем в това, да говори за двуполюсните моменти в живота си. Като онзи, в който излезе от Къщата на ВИП Брадър - формат, който продължава да гледа от време на време, защото все пак е бил част от него.\n"Влязох за пари, но всички влизат за пари. Разбира се, участниците в предаването се представят по различен начин, но всеки се бори за едно и също - пари. Докато гледам отново предаването, често засичам хора, които много добре се правят, че не са заради парите в предаването. Но и там е всяко чудо за три дни. Не казвам, че съм бил прав тогава. Хората имат право да имат свое мнение, но аз имам моите основания. Затова е направено това предаване, за да може хората свободно да се изразяват. Казва, че в повечето случаи не говори по темите, които вълнуват обществото и са свързани с него, защото никой не се осмелява да го пита.\n"Не съм чак толкова страшен. Рая е по-страшна от мен по принцип", разчупва ледовете Явор.\nЯвор Бахаров свиква бързо с образа си като от 20-те години на миналия век\n"Интелигентността на актьора е въпрос на избор. Той трябва да знае какво се стреми да постигне в публичното пространство, как иска да изглежда. Имидж. Чак толкова не съм напреднал да овладявам това, което излиза за мен в медиите. Би ми се искало обаче. Не ми личи, че толкова ми пука, защото това работя", казва Явор.\nЗа имиджа си като двойка Рая и Явор не полагат целенасочено старание. Но държат да се знае, че се обичат повече, отколкото показват. Толкова, че тя го пуска да ходи сам на риба, а той я възнаграждава за моментите, когато е особено тиха рано сутрин, когато си стяга такъмите.\n"Събужда ме рано сутрин, преди изгрев и тръгва с Чийта, а аз си оставам сама в леглото, в прекрасната вила край язовира. Преживявам мои женски, романтични моменти. Часът е около 5.30, на развиделяване. Свежо ми е в главата. Знам, че той прави това, което обича, а аз си почивам. После си готвим. Разбираме се по отношение на "самотните ни" моменти. Обичаме понякога да ни няма. Не може непрекъснато да сме заедно."\nТрудно може да се повярва, че издържат дълго разделени, заради хармонията, с която комуникират, докато ги снимаме в есенно-лятната градина на столичната къща, наподобяваща музей. Тя му чете заглавия от вестник на измислен френски, той патетично рецитира колонка от "Трезвеност". Двадесетарска идилия.\n"Изненадва ме не на сцената, а в живота, защото не съм го гледала толкова. Ще ми се да има повече психологически роли, като по Бергман. Искам да го видя в театър на абсурда по Бекет", казва Рая.\nА той мечтае да я гледа в повече комедийни роли.\n"Рая не може да бъде друго освен актриса, което не е малък талант. Нина Заречная - това е ролята, която й отива. Тя има самочувствие на сцената и изобщо си мисля, че може да изиграе много неща. Много е талантлива. Практик в детайла на работата, но не и в живота. Съчетание от умна, красива, естествена, талантлива жена. Повтарям красива, защото това е важно за една актриса, както казва и Стефан Данаилов", падат комплимент след комплимент от Явор към Рая.\nЗа Рая всички жени са красиви, но някои са по-красиви на сцена.\n"Жената е като любовта, а тя - като пролетта. Затова продължавам да твърдя, че ние сме пролет, ние сме разцъфтяващи", казва тя.\nРая: Всички пишат как сме се запознали - разхождаше кучето, валеше дъжд - ето пролет е!\nЯвор: Според мен започнахме в лятото, защото беше бурно като лятото...\nРая: Не! Любовта ни започна края на януари месец, любов!\nЯвор: За мен започна лятото. Събличахме се бързо. Беше топло, беше лято. Горещи отношения.\nДвамата са единодушни, че в ролите си са крайно различни от това, което са в живота. Иронията идва от там, че зрителите харесват повече техните противоположности, за които получават аплодисменти, номинации, награди. Нито един от двамата, обаче, не се осмелява да отвлече своя герой от сцената в реалния живот, само за да бъде харесван от масата. Предпочитат да са далече от представите на наблюдателите.\n"Ние сме си диви и щастливи, като едноименния филм на Александър Сано, в който играя Цветан. И за други образи ми се е случвало едно и също, както в представлението "Редки тъпанари" (бел.р - Явор Бахаров взе "Икар" за ролята си). Някой друг колега отказва дадена роля, защото е ангажиран в други проекти, или поради някакви обстоятелства. И идва предложение за мене: "Абе тука чудехме се дали може да изиграеш тази роля". Първият ми въпрос обикновено е "Добре де, кой ви прее*а вас? Защото явно някой ви е прецакал?" Та, така започва при мен изграждането на образа, това в кръга на шегата, но и не съвсем. Говоря с продуцента, режисьора, чета сценария и после започваме да разсъждаваме кой какво може да даде на образа. Сложни са тези противоположни образи, но започват да се ваят от това, което прочетеш за героя си. Важно е да си във времето, да си сверявате часовниците с екипа. Това ни е работата. Индивидуалист съм с колективно мислене. Не знам дали е хубаво това, не знам, наистина. Но нека останалите хора преценят. Отборен играч съм, затова играя футбол, но мисля и за себе си", казва Явор.\nРая и Явор са категорични, че едно от любимите им занимания е да четат заедно.\n"Колкото за професионалния спортист е важно да тренира и да е в залата, толкова и за актьора - да си стимулира мозъка", смята Рая.\nИ Явор я допълва: "И аз мисля, че това е задължение. За да се поддържаш актьор - трябва постоянно да четеш и мозъкът ти да работи. Дали ще четеш или гледаш нещо, важното е мисълта. Баба ми сега е в 90-те си години и изпитва проблеми вече с паметта, но психиатърът препоръчва ребус, телевизия, радио. Да се ангажира мозъкът. Това бих препоръчал на всеки жив човек".\nКазват, че в живота хората се разминават помежду си, с лица, със събития, с моменти. Забравя се само това, което не трябва да се помни. Помни се само това, което не може да бъде забравено. Рая и Явор не искат да приличат на известните двойки като Ален Делон и Роми Шнайдър, но отношенията им са достатъчно питателни, за да захранват вдъхновението.\nТя, от своя страна, предпочита нещо абсурдно за него, като по Ингмар Бергман Гардероб: Рая Пеева - Рокля с контрастни шевове Marc Cain от Week & Shop MDL; ботуши H&M Явор Бахаров - Сако, риза, панталон, обувки и колан Marc O'Polo\nЗатворени в къща от 20-те години двамата мечтаят да се транспортират директно във времето назад - в парковете с безкрайна върволица от пейки, където цари тишината на усамотението; в библиотека сред прашните рафтове с книги, където да си подхвърлят закачки и заглавия; в пусто квартално кафене със зазимени маси, на които необезпокоявано може да седнат с пластмасови чашки в ръка, без да чакат сервитьора, сметката, без да си гледат часовниците; в гонитба по паветата или край релсите на Графа в октомврийския следобед; в закусвалнята, която току-що е отворила вратите си, а стъклата блестят запотени в сутрешния сумрак.\nТе не приличат на другите двойки.\nКриси: Оприличават те на Натали Портман, Шарън Стоун. Намираш ли прилика с тях?\nРая: Аз приличам на себе си...\nКриси: А Явор? Има ли прилика с някой за теб?\nРая: И той прилича на себе си и на никой друг. Прилича си на моето момче.\n(Към Явор) Сега защо ми стискаш ти на мен ръката?\nРая // слънчеви очила Gucci от Grand Optics\nЯвор // слънчеви очила Ray-Ban от Grand Optics\nРая // рокля с контрастни шевове Marc Cain от Week & Shop MDL & риза с принт и панталон от Marella\nЯвор // сако, риза, панталон, обувки и колан Marc O'Polo\nРая Пеева може да гледате да в представлението "Петел" на 1 ноември от 19 часа, в "По-полека" на 31 октомври и в "Иначе казано" - на 15 октомври.\nЯвор Бахаров може да видите още тази вечер - на премиерата на дългоочаквания спектакъл "Маркиз дьо Сад" на режисьора Иван Урумов. На добър час!


заведения софия | паралел 44 силистра новини\nСправочник болници, дкц, поликлиники, диспансери, медицински центрове и др. здравни заведения в София град\nЛетни градини в софия – заведения. Механа 789, Студентски Град. Студентски Град – 0888345344\nСофия, Красна поляна 1 10 септ Заведение в Варна-Левски площ 38 цена 500 Наеми » Заведения\nПовече от 417 ресторанта в София. Ние Ви помагаме да изберете добър ресторант с вкусна кухня по ваш избор.\nЗаведения.com София. VIP заведения. Ресторант Petrus (Петрус) Лозенец, бул.Свети Наум 48. 11.00 – 23.30.\nЩастливеца – Колекция от вкусове и аромати. Заведенията са част от верига ресторанти, която дава своето начало през 1997 година във Велико Търново и заимства от Алеко Константинов не само псевдонима, но и ни връща към.\nСофия, Subway of G. S. Rakovski Str. and Vasil Levski Blv., 1000 Sofia, Bulgaria 4.5 / 5 от 144 отзива Motto София, Aksakov 18 4.2 / 5 от 59 отзива Music club SOUND WAVE София, Студентски Град, ул.


Украинската общност в Сливен иска мир и се надява на диалог — Радио и ТВ 999 новини от България и света, слушайте ни и онлайн по РАДИО 999\nУкраинската общност в Сливен иска мир и се надява на диалог\nДобавено на: 25.02.2022 10:47\nУкраинската общност в Сливен иска мир и се надява на преговори. Това каза за БТА Иван Иванов, председател на Обществения съвет за сътрудничество на българите в Бесарабия и Таврия. Представители на съвета, заедно с една от живеещите в Сливен украинки, вчера са запалили свещ в сливенския храм "Свети цар Борис Михаил" и са се помолили за мир.\nОколо сто души от Украйна живеят в Сливен, като сред тях има предимно етнически украинци, както и такива с български произход, посочи Иванов. Работят основно в софтуерна фирма за промишлено програмиране, дошли са със семействата си. Те са пристигнали в Сливен през 2014 година, след събитията на украинския „Майдан“.\nНякои от близките и познатите на тези хора искат да дойдат в Сливен, но градът ни е много далеч - на около 1300 - 1500 км, каза Иванов. Има наши бесарабски българи, които са преминали през Молдова, стигнали са до Румъния, но на граничния пункт не ги пускат от румънска страна. Той уточни, че информацията му е от вчера, когато е имало огромна опашка от хора, тръгнали с личните си автомобили. Големи опашки имало и на ферибот между Украйна и Румъния, но капацитетът му бил малък, като на час извършвал един курс.\nМаркери: Сливен, Иванов, каза, общност, иска, надява


12.03.2021 | Технологии\nДокато в България се правят едва първи стъпки в изграждането на така необходимата за насърчаването на електромобилността зарядна инфраструктура, в други части на Европа вече търсят решения за предизвикателствата на мобилността на бъдещето.\nВизионерският проект на Sortimo и eLoaded в Германия - Sortimo Innovationspark Zusmarshausen впечатлява с мащабите си. На ден съоръжението може да обслужи до 40 000 коли, като идеята е то да служи като постояннотоков захранващ хъб, където електромобилите да се зареждат възможно най-бързо и ефективно.\nSortimo Innovationspark Zusmarshausen се намира на магистралата между Мюнхен и Щутгарт и разполага с над 144 зарядни станции, 24 от които са проектирани като SupraChargers с изходна мощност от до 420 kW. Зареждането на 120-те станции за бързо зареждане с мощност 140 kW ще отнема около 45 минути, като те могат да бъдат ъпгрейднати до 280 kW, без да са необходими каквито и да било промени в инфраструктурата.\nИнвестицията на Sortimo се очаква да се изплати бързо – компанията ще използва съоръжението за собствения си автопарк и тези на клиентите си. То ще се използва и от първата експресна електрическа автобусна линия, която ще бъде пусната между Цусмарсхаузен и Аугсбург.\nSortimo Innovationspark Zusmarshausen ще използва електричество от местни фотоволтаични централи. Предвижда се възможност за доставки на електричество от ВЕЦ.\nСред иновациите, създадени в рамките на проекта, е специалният постояннотоков захранващ кабел, разработен от Lapp. Компанията е проектирала цялостно решение за свързване на зарядните станции, включително и хибридни постояннотокови захранващи кабели за контрол и мониторинг. Кабелът е проектиран специално за алуминиевите проводници с напречно сечение от 30 mm2 на eLoaded. Изолацията е от омрежен с помощта на електронни лъчи полиетилен. За обшивката са използвани медни жици, обвити спираловидно около сърцевината на кабела. Решението се допълва от две тръби от калена стомана, всяка с оптични кабели с шест влакна. Те се използват за измерване на температурата и активират аларма. в случай че температурата в зарядната станция се повиши твърде много. Външната обшивка е направена от PVC в съответствие със стандарт IEC 60502.\nИзползването на постоянен ток играе централна роля в проектите на eLoaded. Изчисленията на фирмата показват, че с използване на постоянен ток могат да се постигнат икономии на енергия от 20 до 25%, а зарядното съоръжение може да спомогне за спестяването на 30 млн. литра гориво и 60 000 тона емисии от въглероден диоксид на година.\nSortimo Innovationspark Zusmarshausen ще бъде пуснат в експлоатация през първата половина на 2021 г.\nИзточник: Lapp, TLL Media\nКлючови думи: ВиВ Изоматик Lapp зарядна инфраструктура електромобили SupraChargers кабели


Събуждайки се една сутрин, всичко щеше да е изтрито, а блясъкът на чистото ни съзнание щеше да е завиден. Тогава нямаше да живеем със страховете си от минали връзки, нито щяхме да ближем рани от наранената си гордост и разбитото си сърце. Нямаше да носим товара на минали щастливи моменти, които никога повече няма да се повторят такива, каквито са били. Това би било щадящо, но… и отнемащо, защото да ти отнемат моментите на интимност е като да ти откраднат лятото. Може да забравиш за дългите дни, за вечерите, в които небето е отрупано със звезди, и за мириса на море, но ако някой ти разкаже за лятото, винаги ще имаш копнеж по него. Та и така с любовта. Романтични или не, всеки един от нас иска веднъж да срещне човек, който го обича такъв, какъвто е. Колкото и зле да завърши една любов, тя все пак е била някога любов. Ще срещнеш хората, които трябва да срещнеш, и ще страдаш, когато трябва да страдаш. Спомените правят живота интересен. Другото е просто делник. Кафе. Задължения и повторения. Мигове, в които не винаги ни се ще да сме, но в което сме задължени да бъдем. За щастие обаче съществуват и други моменти и в тях си на правилното място в правилното време и с правилния човек. Чувстваш се щастлив и дори някак безсмъртен… Ще ги забравиш ли?\nАз – не. Най-красивите думи понякога се раждат във вечерите, в които меланхолията е единственото, с което можеш да се завиеш. Най-красивите текстове понякога са за копнежа по изгубените крила, по изгубения рай. Гумичка за спомени така или иначе не съществува. Притежаваме само дните пред нас, в които да разглобяваме спомени и да сглобяваме себе си. Като в кутията на Пандора остава и надеждата, че някога няма вече да си говорим за раздели, защото никой никъде няма да ходи.\nИ когато есенната тишина нахлуе с мрака в моята стая, изгасям светлината и се завивам със спомени. Затварям очи и тъмнината става по-малка. Колко хубаво нещо са спомените! Отново съм там, където искам да бъда. Отново чувам глас, заради който още сърцето ми може да се пръсне на хиляди парчета.\nМога да умра.\nПросто съм толкова щастлива.\n“Да комуникираш не значи да говориш постоянно.”\n“Нима сме станали като онези отегчени двойки, които съжаляваме по ресторантите. Вечерящите мъртви. Не мога да понеса, че хората ще ни приемат като такива.”\n“Поглеждаш едно бебе и веднага осъзнаваш колко е свободно и необременено, а възрастните са пълна каша от тъга и фобии.”\n“Блажени са забравящите, защото техен е раят на невежеството.”\n“Много мъже твърдят, че ги завършват, допълвам или ги карам да се чувстват живи, но аз съм прото едно момиче, което все още се опитва да открие себе си.”\n“K.: Това е краят, Джоел.\nДж.: Ще се насладим на момента.”\nК: Какво ще правим?”\n“Може да се сбогуваме… все едно сме го правили.”\n“Дж.: Но аз харесвам всичко в теб!\nК: Не след дълго ще спреш да ме харесваш. Ти пък ще ми станеш скучен и ще се почувствам като в капан, защото съм си такава.\n„Възможно е да заличиш някого от ума си. Трудно е да го изтриеш от сърцето си.”\n“Сега мога да умра. Толкова съм щастлив. Никога не съм се чувствал така. Сега съм точно там, където искам да бъда.“


ролетни врати | Correct Doors Гаражни врати, Индустриални врати, Интериорни врати, Ролетни врати, Външни врати, Задвижвания за врати\nРолетните решетки за вашата защита\nРолетните решетки са идеално решение, ако имате подземно гаражно помещение. Те осигуряват оптимална вентилация и, едновременно с това, сигурна защита. Не ръждясват, изработени са от висококачествени материали – алуминий или [...]\nРолетни врати на атрактивни цени\nРолетните врати ще са вашето най-добро решение, особено ако имате работно или търговско помещение. Могат да бъдат използвани и като гаражни врати, защото са практични. Предлагат се в няколко разновидности [...]\nВсички ролетни врати и решетки на Hörmann са тествани и сертифицирани, имат характеристики за безопасност, съгласно Европейската норма 13241-1. Без значение, дали вратите се задвижват ръчно или автоматично, те са [...]


С 30 см се понижи нивото на река Дунав при Ново село 13.03.11 - Видин онлайн\nС 30 см се понижи нивото на река Дунав при Ново село 13.03.11\nНеделя, 13 Март 2011 22:00\nНивото на река Дунав се понижи в началото на българския участък, съобщи за радио “Фокус”- Видин дежурният от Хидрометеорологичната станция в Ново село. Измереният спад за изминалото денонощие е с 30 см, водният стоеж при станцията е 241 см. При Видин отчитат спад с 8 см, стойностите са 304 см. При Лом нивото на Дунав също се е понижило с 14 см за последните 24 часа, водният стълб е 324 см. Температурата на водата е 3 градуса.\nдежурният от хидрометеорологичната станция\nпонижи в началото на българския участък\nНивото на река Дунав спадна в началото на българския участък 08.02.11\nТрадиционно Лазаровден се праз\nТрадиционно Лазаровден се празнува в Градец повече от 20 години. Това каза за Радио “Фокус”- Видин Пролет Борисова, сек... виж още\nДжебчиите използват оживлениет\nКриминалистите от ОДМВР-Видин напомнят на гражданите, че джебчиите използват оживлението по търговските улици, в хиперма... виж още


Купи Комплект чорапогащници , Детски дрехи от KidsMall, 114715\nРазмер по етикет: 6-12 месеца 61-67 см\nКод на продукта: 114715\nБърза Доставка до Вашия дом. Връщане без въпроси. Уникални бебешки дрешки и модерни детски дрехи. KidsMall е един от най-големите вносители на детски дрехи. Удобни и практични детски дрехи за всеки сезон на отлични цени. ..


Мишлен игнорира Нома и още новини - Нови рецепти - 2022\nМишлен игнорира Нома и още новини\nВ днешния Media Mix продуктите за справедлива търговия са големи, плюс липсва 500-килограмов кошер\nDaily Meal закръгля най -големите новини от света на храните.\nНома остана с две звезди: Известният скандинавски ресторант на Рене Редзепи не успя да вземе трета звезда от Мишлен тази година, докато други копенхагенски ресторанти Den Røede Cottage, Geranium, Grønbech & Churchill и Relæ получиха първия си. [Бизнесседмица]\nПътната храна става здравословна: Мъжът зад щандовете за органични хот -дог в Ню Йорк сега отваря магазини за биологични храни по магистралата, като дава на хората по -здравословни възможности за пътуванията им. Къде е забавлението в това? [NY Times]\nКрадци крадат 500-килограмов кошер: 500-килограмов кошер е откраднат извън ресторант в Тексас, в него има около 5000 пчели. Кошерът беше на стойност около 1000 долара и макар да беше откраднат в дъждовен ден, когато пчелите са неактивни, ние сме сигурни, че крадците не са натъпкайте нещо по гащите си. [CBS]\nНай -големият бургер във Великобритания побеждава Strasburger в калориите: Докато новият Strasburger в Nationals Park тежи 8 паунда, най -големият бургер във Великобритания има 7 килограма говеждо месо, девет ракери бекон и 18 000 калории. Това е поне 8000 повече от Strasburger. [Daily Mail]\nАртикулите на справедливата търговия стават все по-големи, особено сладоледът: Съобщава се, че тази година продажбите на продукти за справедлива търговия са се увеличили със 75 %, 95 % от които са храни. В отдела за замразени десерти продажбите на честна търговия нараснаха с 394 %. [HuffPo]\n6 готвачи със звезда Мишлен готвят аспержи\nНашите Серия готвачи на готвачи от Мишлен винаги ви предлага най -добрите видеоклипове на топ готвачи, които работят по своя занаят. Следвайки нашия неотдавнашен списък с идеи за великденски рецепти на готвачите на Michelin, тук ви показваме шест готвачи със звезда Michelin, използващи аспержи за създаване на шест напълно различни ястия от аспержи, вариращи от малки дегустатори до ферментирали бели аспержи, разкривайки някои от техните съвети и трикове зад известните ястия в техните световноизвестни ресторанти.\nНаучете как да приготвяте, готвите и съставяте достойно за звезди ястие с готвачи Фран Агудо, Рене Редзепи, Клод Боси, Кристоф Поли, Rasmus Koefoed и Сорен Селин, и се възползвайте максимално от пиковия сезон на аспержи в момента.\nНашите Серия готвачи на готвачи от Мишлен винаги ви предлага най -добрите видеоклипове на топ готвачи, които работят по своя занаят. Следвайки нашия неотдавнашен списък с идеи за великденски рецепти на готвачите на Michelin, тук ви показваме шест готвачи със звезда Michelin, използващи аспержи, за да създадат шест напълно различни ястия от аспержи, вариращи от малки дегустатори до ферментирали бели аспержи, разкривайки някои от техните съвети и трикове зад известните ястия в техните световноизвестни ресторанти.\nГледай видеото: Мазда СХ-5 меняем масло после 8000 пробега (Януари 2022).\nCopyright 2022 \_ Мишлен игнорира Нома и още новини...


Майкъл Дибдин "Смърт в семейството"\nЛитературен клуб - 20 години! | страницата на автора | преводна литература\nСМЪРТ В СЕМЕЙСТВОТО\nДокторе, особено съм Ви задължена, че се съгласихте да ме приемете веднага. Всъщност, смятах да се обърна към Вас и преди да се повтори кризата ми. Хората, с които разговарях у дома, горещо Ви препоръчаха. Сигурно знаете, че в Аржентина има повече психиатри на глава от населението отколкото във всяка друга страна. Това е единственото нещо, по което сме първи в света. Черна статистика. Да търся помощ там е немислимо, както ще Ви стане ясно по-нататък. За съжаление, още с пристигането си в Лондон влязох в лош период. Не, в момента не съм на дрога. Не обичам да го правя повече от крайно необходимото. Опиатите, разбира се, не ме лекуват, просто ме превръщат в друг човек, който няма нужда да бъде лекуван. Вероятно това е всичко, което би могло да се направи, не знам. Именно затова искам Вие да ми кажете дали е така. Все пак, първо да ви разкажа какъв е проблемът. Няма да ви отнема много време.\nАз съм portena, коренячка от Буенос Айрес. Бях отгледана в семейство от върхушката. Баща ми бе морски офицер, а майка ми пряка наследница на Хулио Роса, генералът, натоварен с изчистването на местните племена. Точно когато загубили надежда за потомство и майка ми вече прехвърляла четиридесетте, аз съм се появила на бял свят. Това чудо не се повторило и за да наваксат, на мен не ми бе отказвано нищо. Бях изпратена в едно от най-добрите частни училища, имах кон и няколко кучета, треньорът ми по тенис бе участвал в Уимбълдън и така нататък. Всяка зима се ходеше на ски в Барилоче или Сан Мартин, а летата изкарвахме във вилата ни край Пуента дел Есте в Уругвай.\nКакто става с повечето единствени деца в семейството, бях доста интелигентна и с развито въображение. Четях много и най-различна литература, макар и ограничавана донякъде от консервативните възгледи на семейството си за добро и зло. Като сега си спомням гнева на баща ми, когато откри Сартър вкъщи. Бях го намерила в заемната на Хародс по Кале Флорида. Според него Сартър беше комунист и атеист, а книгите му подривна пропаганда. Ако ти се чете съвременна литература, каза той, чети нашия Хорхе Луис Борхес. Той е известен в цял свят, а политическите му възгледи са съвсем разумни.\nБеше като да попаднеш в окото на ураган. Представите ми за история, хора и характери тъкмо бяха започнали да се оформят и изведнъж силата на въображението на Борхес просто ги разтвори, потапяйки ме в странното състояние на блуждаене в свят, където абсолютно всичко е възможно да се случи по всяко време и всекиму. Разбира се, неизбежно се стигна и до задължителното пътешествие на борхесовите поклонници. Тръгнах и аз до светото място - малката книжарница, където старецът прекарваше следобедите си. Постепенно преодолях вълнението си и го помолих да постави автографа си върху "Измислици".\nОгромното му благо лице се извърна бавно, а очите му бяха втренчени върху някой, който стоеше малко встрани от мен. Разбира се, знаех, че Борхес е сляп, но усещането бе толкова силно, че не се стърпях да се огледам наоколо. Естествено, нямаше никой друг. Попита ме кои от разказите са ми харесали. В бързината се сетих само за един разказ, този, който бях препрочитала най-скоро. По устните му се плъзна странна усмивка, изразяваща някаква ирония, която само той разбираше. След това надраска няколко реда и се подписа. Преди да изляза от книжарницата бях твърде напрегната, за да погледна какво бе написал. Чак като потеглих за вкъщи видях последния ред от "Ема Цунц", разказът, който бях споменала. "Не отговаряха на истината само обстоятелствата, часът и едно или две имена". Предполагам, че именно под влиянието на тези думи, той бе допуснал и грешката в посвещението си. Първото ми име беше вярно, но вместо фамилията ми Мартинез, Борхес бе написал "Маркес".\nБях много огорчена, но не ми стигна кураж да се върна обратно. Вечерта баща ми ме помоли да му покажа книгата. Като видя какво бе написал Борхес, той се сепна така, все едно някаква невидима ръка го бе зашлевила. После откъсна гневно страницата и я захвърли в огъня. "Акълът на стареца съвсем се е размекнал". Повече този въпрос не се повдигна и когато погледнах книгата няколко дни по-късно, нямаше и следа от откъснатата страница. Някой бе подменил старата книга с нова. Все едно че нищо не се бе случило и цялата история се бе изпарила от живота ми.\nТова необичайно развитие на нещата, липсата на всякакво обяснение, тогава изглеждаше само като още едно доказателство за разширяващата се пропаст между мен и родителите ми. Все повече ми ставаше ясно, че семейството ми бе просто фасада, зад която нямаше нищо. Никога не се бях замисляла, че може да е просто пубертетска фрустрация, през която преминаваха и всичките ми приятели. Приемах го като част от съзряването си, като усилие да разкъсам родителските окови. Бях горда с тъмните коси и смугла си кожа, защото те сякаш бяха знак, че съм създадена за едно необичайно и ярко бъдеще, контрастиращо с бледата "идеална" двойка на моите родители. Харесваше ми да си представям, че съм еврейка, защото това като че обобщаваше всичко различно, което родителите ми не бяха, всичко, което отхвърляха или пренебрегваха. Въпреки всичко, никога не поставях под съмнение версията на родителите си, че моят вид е просто едно разместване гените, което отново е извело на бял сват мулатската хубост на баба ми. Портретът й, който висеше над камината винаги бе цитиран, в случай, че се повдигне този въпрос.\nПродължението на историята дойде в един уикенд, в началото на лятото, когато аз и баща ми тръгнахме към Пуента дел Есте. Майка ми си остана вкъщи. От известно време, тя имаше проблеми със сърцето, а освен това беше променила отношението си към вилата след един неприятен обир у наш съсед и приятел, който бе прострелян и сериозно ранен. Тъй като тя нямаше да идва, баща ми бе поканил един от колегите си от Военноморското училище. Полетът ни беше рано сутринта. Както обикновено, взехме такси. Аз седях отзад между двамата мъже. Бях в онова особено състояние между сън и будуване, в което реалността още не е настъпила с присъщата си самоуверена тираничност. Улиците бяха почти празни. Таксито се движеше бързо, без да обръща внимание на червените светлини и стоповете. Тъмнината преливаше през отворените прозорци.\nИзведнъж ме обзе усещането, че всичко това се бе случило и преди, но не на мен. Макар и кратко, обзелото ме състояние дълбоко ме изплаши и предизвика почти физическо гадене. Наклоних се с цялата си тежест напред, напълно потопена в мътните потоци и въртопите на едно чуждо аз. Усещането постепенно премина, но чувството на ужас и паника, на пълна безпомощност и прилепчив страх се запази през цялата следваща седмица, а и за доста по-дълго.\nСъщото лято изкарах изпитите си с отличие. За награда родителите ми ме изпратиха в Европа да уча английски в Оксфорд. Един следобед, когато бях в центъра на града, внезапно заваля. Скрих се под навеса на една книжарница, а когато стана ясно, че скоро няма да спре, влязох вътре да се поровя. По принцип обичам книгите, но тогава се чувствах самотна, завладяна от носталгия и безкрайните редове от книги сякаш заплашваха да ме задушат под грубата тежест на англо-саксонската култура. Именно затова, когато видях едно заглавие на собствения си език, имах усещането, че съм намерила стар приятел сред тълпа от непознати.\nЗаглавието на книгата бе "Nunca mas", което значи "Никога пак" и ми напомни стиховете на По за гарвана. За съжаление испанско се оказа само заглавието, а текстът бе твърде труден за мен. Въпреки това го прелистих и за моя изненада и удоволствие открих вътре подробен план и описание на Военноморското училище, където работеше баща ми. Имаше също и глава със снимки на някакви семпли сгради в столицата и различни провинциални градове като Тукуман и Формоза. Не разбирах кому е било нужно да заснема подобни сгради като в Аржентина има един куп привлекателни места. Въпреки това купих книгата като носталгичен жест, талисман от родината.\nСледващите няколко дни прекарах часове в мъчителна борба с текста като непрекъснато използвах речник. Постепенно разбрах, че книгата, която бях взела, представлява официален доклад на нарочно назначена комисия за разследване съдбата на безследно изчезналите по време на "мръсната война". Става дума за период от историята на страната ми, в който тя е била изправена пред ужаса на анархията от подривните действия на комунистическите терористи, обучени в чужбина. Дълга и нелека е била борбата на въоръжените сили, докато отново възвърнат цивилизованите западни, християнски ценности.\nТова бяха истините, с която бях израсла. В книгата се разказваше съвсем друга история. В ужасяващи детайли се описваше един безкраен кошмар, в който мъже, жени и деца на най-различна възраст, в по-голямата си част нямащи нищо общо с партизанското движение са били извличани от домовете им под насочените дула на главорезите и са били отвеждани в секретни центрове, където, след като ги измъчвали до смърт в продължение на седмици и месеци, ги разстрелвали и изгаряли, за да може прахта им да бъде хвърлена в безименните масови гробове или да бъде разпиляна в морето. Ако се случело пък някоя жена да роди в това време, децата били давани на семейства на военни, които да ги отгледат като свои, а жените били убивани. Един от най-главните центрове на тези зверства се оказа Военноморското училище, тази елегантна черно-бяла сграда на "Авенида дел Либерадор", в която толкова често бях влизала, за да търся баща си по най-различни поводи.\nПрез последната седмица от моето пребиваване в Англия се разболях тежко. Температурата ми застрашително се покачи, имах треска и бях изпратена в болница за изследвания. Без да знам, от училището се бяха обадили на баща ми в Буенос Айрес. Една вечер, събуждайки се от трескав сън, видях как той седи до леглото ми. "Милата ми Ева" - каза той, изтривайки челото ми. - "Нося ти ужасна новина. Майка ти...", той замълча и тежко въздъхна. Много ми бе трудно да срещна погледа му. "Майка ми е мъртва" - казах аз.\nВълна от ужас и учудване преминаха по лицето му. После бавно поклати глава. Оттогава нататък всичките ми съмнения се стопиха. Знаех цялата история както се бе случила, все едно че бях присъствала на всеки момент. И наистина, аз вече съм била там. Била съм, когато майка ми са я измъкнали от къщи рано сутринта. Била съм, докато колата се е движела бързо по почти напълно празните улици и тъмнината е прониквала през отворените прозорци. Съществувала съм вътре в ужаса й, паническия страх, агонията й. Околоплодната вода е чудесен проводник на електричество. Загърната в утробата на майка си, на мен не ми е било спестено нищо, освен смъртта й. След като са ме откъснали от тялото й, разтърсвано от родилни мъки и приковано към родилното легло, съм била предадена на един от офицерите, надзиравали изтезанията й, мъж, чиято съпруга за жалост не е можела да има деца.\nСега тя също бе мъртва. Баща ми обясни, че е починала от масиран инфаркт, нещо като изстрел в упор. Няколко дни по-късно се завърнахме у дома, за да отидем на погребението. Приятелите ми ме намираха много променена, но го преписваха на шока от смъртта на майка ми. Престанах да ям месо, а това в Аржентина е нещо като държавна измяна. Прекъснах всичките си връзки с мъжете, които се бореха за вниманието ми. Откакто научих за една от особено гнусните гаври с жените в лагерите, имах чувството, че всеки мъж носи между краката си жив плъх, кръвожаден и подивял, готов да разкъса вътрешностите ми.\nИзминаха няколко месеца и моят "наставник", както вече бях свикнала да го възприемам, съвсем изгуби търпение да наблюдава това, което считаше за прекомерна скръб и още веднъж реши да наложи авторитета си. След като напразно се бе опитвал да ме убеждава, примамва или заплашва, той най-накрая постави ръцете си върху ми, жест, който не можех да възприема като напълно бащински - вече бях добре развита млада жена, съпругата му бе мъртва, опасност от кръвосмешение нямаше, защото аз бях негова дъщеря само по име. Разбира се, той очакваше да му се подчиня. В мен той виждаше жертва, скована от покорство и привързаност.\nВместо това, цялата ми сдържана досега омраза избухна с невероятна злост, което учуди дори и мен. Изгубих всякакъв контрол над себе си, нарекох го похотлив старец, изнасилвач, убиец. Шокиран от преображението на милото си момиченце в ангел-отмъстител, той отстъпи, мънкайки неправдоподобни извинения и отричайки всичко. Можех да настъпя още, да разкрия всичко, за което се бях досетила и да настоявам да знам цялата истина, но все пак у мен бе останал малко здрав разум, за да разбера, че неочакваната ми победа се дължеше на изненадата, предимство, което после никога нямаше да имам. Оттам нататък, реших да бъда съвсем хладнокръвна и да планирам всеки следващ ход.\nТой имаше обичая да взема такси на връщане от работа, но никога не слизаше пред къщи. Живеехме в Сан Исидоро, усамотено тихо предградие, чиито зелени улици бяха обърнати към реката. Наставникът ми спираше таксито на отбивката от главния път, защото смяташе, че десетминутната разходка до дома го очиства от всички ежедневни грижи и по този начин му дава възможност да се наслаждава напълно на радостите на семейния живот. Като си помислех само как е прекарвал работния си ден и какво са представлявали тези ежедневни "грижи", цялата изтръпвах при спомена как бързах да го посрещна, за да ме вдигне, целуне и нагъделичка до смърт.\nНаех колата в Авеланеда, едно от южните предградия с лоша слава, където се намират кланиците. Взех метрото до последната спирка и после се отправих към бара, който търсех. Веднага щом го видях, разбрах, че това е мястото. Представляваше малка, сбутана постройка на ъгъла на две напълно незабележими улици, която сякаш не съществуваше сред плетеницата на предградията в Буенос Айрес. Никога преди това не бях идвала тук и никога сигурно не бих могла да го намеря отново. Беше място без минало и без бъдеще. То съществуваше само в този момент, просто една фалшива фасада, която трябваше да послужи на плана ми.\nВътре имаше петима мъже, които играеха карти. Приближих се до бара, поръчах си кафе и казах на собственика, че ми трябва кола за няколко часа. Казах, че плащам добре. Очаквах да прехвърли поръчката на някой приятел, примерно някой от седящите на бара, който да излезе и да открадне нечия кола. Очаквах да откраднат парите ми или да бъда изнасилена като част от сделката. Предполагах дори, че ще трябва да се върна отново в този квартал и да търся друг бар, където ще ми се наложи да премина повторно през тези изпитания. Бях готова на всичко, дори и на много повече. За моя изненада, собственикът просто вдигна рамене и ми подаде връзка с ключове. "Можете да вземете моята" - каза той. Колата се оказа Форд Фалкон, от онези стари чудовища с крилца отстрани. Всъщност, това беше моделът, най-често използван от военните за отвличане на хора по време на мръсната война.\nПо средата на пътя към къщи, настойникът ми тръгна да пресича и тогава стана катастрофата. Бях паркирала близо до мястото, където го оставяше таксито и просто кръжах наоколо. Когато го видях, намалих и направих жест да мине. Носех кърпа на главата си и тъмни очила. Той махна да благодари и стъпи на платното. Целех се в краката му, ала го отнесох почти целия. Докато върна колата и стигна болницата, вече бяха приключили с рентгеновите изследвания. Ключицата, три ребра, хълбока и двата му крака бяха счупени, единият на три места. Всичко това лекарите считаха за по-малката беда. Истински ги безпокоеше деликатната фрактура на гръбначния стълб, която заплашваше да го остави неподвижен завинаги. Само времето щеше да покаже. Като отмина времето на успокоителните думи, стана ясно, че пациентът е "в доста сложна ситуация", както се изрази сестрата. Полицията бе известена за катастрофата, но за жалост моят наставник не успя да си спомни нищо за шофьора или колата.\nСлед шест седмици той най-сетне успя да се прибере вкъщи, но в инвалидна количка. Лекарите изразиха надежда, че постепенно ще може да извършва някои самостоятелни движения, но в близкото бъдеще щеше да се нуждае от постоянна грижа. Поех всичко върху себе си. Хранех го, къпех го, събличах го и го обличах, четях му, водех го до тоалетната. Това ми себеотрицание бе постоянно възхвалявано от приятели и роднини и бях сочена за пример на по-небрежните синове и дъщери. Един от свещениците в местната църква ме превърна в обект на вдъхновена проповед, а някакъв перонист определи поведението ми като "вълнуващо доказателство, че идеалите, направили велика тази република, идеалите извиращи от почитта към Църквата, държавата и семейството не са загинали под натиска на либералната демокрация".\nИзминаха месеци преди състоянието на наставника ми да се подобри достатъчно, за да предложа да посетим вилата ни в Уругвай. Тя бе разположена в едно откъснато от света място, намиращо се на хребета на хълм, от едната страна на който имаше изоставен плаж, а от другата блатиста лагуна, където скитаха фламинга. Той бе купил вилата като убежище от напрежението на ежедневието и винаги я бе свързвал със щастливи спомени и свободен начин на живот. В Буенос Айрес имахме много голяма прислуга, която поддържаше къщата и повечето време прекарвахме във веселба и непрекъснати визити, докато за Пуента дел Есте се грижехме само ние и не се виждахме почти с никого, освен с малкото близки приятели. Аз настоявах, че психологическият ефект от престоя ни там ще бъде особено благоприятен. Що се отнася до практическата страна, не беше ли се превърнала вече моята способност да се грижа предано за баща си в национална легенда?\nСпециалисти и консултанти дадоха съгласието си в един глас. Както обикновено отлетяхме право към вилата с малък самолет, собственост на приятел на семейството. Овце и добитък пасяха из ширналите се пампаси около вилата. Минахме над "еstancia", най-близкото населено място, намиращо се на около петдесет километра по черния път, спуснахме се надолу в полукръг, за да изпъдим животните от полосата за кацане, и после, връщайки се обратно, се приземихме. След десет минути самолетът излетя отново и ни остави сами.\nЗнаех съвсем точно какво ще се случи. Не бях мислила почти за нищо друго през дългите печални дни и нощи, посветени на нуждите на моя пациент, през които подавах неща през единия отвор и чистех другия, мъкнех безжизнената тежест на тялото му из цялата къща. Опознах това тяло твърде добре и имах предоволно много време да обмисля съдбата му. Въпреки всичко, сега, когато бе настъпил моментът за действие, никак не ми беше лесно. Тази нощ превърна вилата в истинска Гетсиманска градина. Всеки път, когато усещах, че много ми се искаше горчивата чаша да ме отмине, припомнях си съдбата на истинския си баща и волята ми се възвръщаше. Уискито, което не преставах да пия, също ми помагаше. Хората говорят за личността като постоянен атрибут, нещо като цвета на очите или отпечатъка на палеца. Всички поддържаме подобна фикция, именно защото знаем, че трябва личността да е една, а подобно знание ни е непоносимо.\nКогато зората най-сетне проби над самотните мочурища и пясъчните дюни, аз се бях превърнала в друг човек, човек способен на всичко. Влязох в стаята, където спеше моят настойник и нахлузих на главата му една кожена чанта, която ми бе подарил за единадесетия рожден ден. Той се опита да махне чантата и аз го претъркулих на пода. Счупванията му не бяха още напълно зараснали и съдейки по стенанията, явно се намираше в "доста сложна ситуация". Естествено, той не можа да окаже особена съпротива, докато завързвах китките му с въже за пране. После съблякох пижамата му, ударих още една глътка и се заех с работата. Всичките ми похвати бяха копие на онези, които най-вероятно той самият бе прилагал върху родителите ми. Измъкнах прахусмукачката от килера и развъртях капака с клещи. Оголих краищата на проводниците с няколко сантиметра, и после включих щепсела в контакта. За да подобря проводимостта, залях проснатото на пода тяло с вода. Всичко се оказа много по-лесно, отколкото си бях представяла. Веднага оцених предимството жертвата да е с качулка. Това не само увеличава чувството й за безпомощност и дезориентация, но и много помага да продължиш с изтезанията. Виждаш не човек, а тяло, една жалка и смешна фигура.\nОсвен оголените жици, използвах още два уреда, които бях купила в Буенос Айрес преди да заминем, ротационна полировъчна машина с набор абразивни дискове и бутанова горелка за сваляне на боя. Опитвах се да действам систематично, но с течение на времето все повече обезумявах. Един от ефектите на електрошока е повръщането и изпразването на червата. Писъците, разбира се, също не са за пренебрегване. Трудно е да останеш спокоен и безметежен в такава обстановка, особено с огромната доза изпито уиски, необходимо за да не се издрайфаш и да запазиш самообладание. Въпреки това, както добре са знаели и колегите на баща ми от Военноморското училище, не е необходимо особено внимание и деликатност с жертва, която така или иначе е обречена.\nСъщо като тях, аз исках имена. Не имената на случайни приятели и познати, които също да бъдат заловени и изтезавани, за да се присъединят и те към списъка от подривни елементи, преследвани от военните. Имена, които да попаднат в нарастващата демонична пирамида от ужас и лъжа. В случая, имената, които аз исках, бяха моето собствено и тези на майка ми и баща ми. Отне ми повече време, отколкото бях предполагала, повече, отколкото изобщо ми се струваше възможно. Часове наред той продължаваше да отрича всичко. Скоро обаче, след като започнах да работя с горелката за втори път, той най-сетне поддаде и призна не само, че не съм му кръвна дъщеря, но и продължи да го твърди с такъв яден тон, сякаш бе горд от това. След това направо му заявих, че съм била родена в секретен център и съм била взета от него и жена му като заместител на тяхното неродено дете. Казах, че името ми всъщност е Маркес, както незрящият зрящ Борхес бе отгатнал, пишейки посвещението си книгата.\nЗа жалост, гаврата с неговото мачистко самочувствие, и то от някакво си там момиче, го хвърли в истерия. Смеейки се и ридаейки, той се съгласяваше с всичко, което му казвах. Разбира се, това не ме умилостиви, нито намали по-нататъшните му страдания, както е било и с неговите жертви. Напротив, самият факт, че той повече не ми е нужен, просто удвои презрението към нечленоразделните му писъци и отвратителни конвулсии. Продължих да се наливам с уиски, повиших радиото до край и започнах да прилагам още по-груби методи, опитвайки се да съкратя този отблъскващ спектакъл.\nКогато всичко свърши, аз просто почистих мръсотията от тялото си и си смених дрехите. Събрах омърляните си парцали в един голям плик, а в друг сложих всичко златно или сребърно, което успях да открия. Изкарах джипа от гаража и ги натоварих. Избрах обиколен път към града и по пътя ги хвърлих в една канавка. Минах през един супер да купя ядене и после вечерях в някакъв ресторант. На връщане се отбих в съседната вила. Обясних, че отдавна не сме наминавали, първо заради страховете на майка ми от бандата крадци, върлуващи наоколо, а след смъртта й, заради катастрофата на баща ми. Побъбрихме около час и казах, че ми е време да се връщам вкъщи.\nВъв вилата нищо не се бе променило. Не беше просто тихо, а най-сетне сякаш бе възцарило пълно спокойствие. От полицията обещаха да пристигнат възможно най-бързо. Докато чаках, премислях съдбата на истинските си родители. Безпардонното нахлуване в дома им, похищението на всички ценности, потока от въпроси, на които нямат отговор, после бавното систематично убийство на духа и тялото. Когато полицията пристигна, аз им разказах какво се бе случило. В мое отсъствие бяха нахлули крадци. Бяха откраднали всичко, което бяха успели да намерят, но са били уверени, че най-ценното е останало скрито. Опитвали са се да принудят баща ми да им издаде скривалищата. Побеснели от отказите му да им се подчини, те са го довършили. Повярваха ми подобно на Борхесовата Ема Цунц, защото историята ми в същността си бе вярна. Не отговаряха на истината само обстоятелствата, часът и едно или две имена.\nПогребенията подобно на коледните празници събират роднини, които иначе едва ли биха се виждали. Със сигурност, поне аз и леля Есмералда не се бяхме виждали преди да отидем на гробищата Реколета, без да броя задължителното коледно присъствие веднъж годишно в ужасната й готическа къща в областа Палермо. Тази асоциация, както и тромавата мебелировка, потопена в сумрака на постоянно смъкнатите щори, ме караше да свързвам тази къща с гробището. Месец след погребението на баща ми бях поканена да отида точно там, за да може леля ми пространно да изкаже съчувствията си към мен. "Бедно дете," - започна тя докато аз приближавах през мрачния безпорядък на гостната - "бедно, бедно мое дете." На върха на езика ми бе да кажа, че последното нещо което бях е да съм бедна. Напротив, току-що бях наследила цяло богатство, от чиито размери дори аз бях учудена. Дори след като направих не малки дарения на организации, занимаващи се с финансовото подпомагане на семейства на "безследно изчезнали", поради увереността си, че просто връщам част от плячкосаното, аз все още бях твърде добре осигурена. Въпреки това, леля Есмералда намираше за уместно да ми съчувства.\n"Бедно дете, остана си ти сам самичко на света! Като си помисля колко щастлива беше бедната ми сестра, след като й съобщиха, че е бременна. Точно, когато вече напълно бе загубила надежда. Не ме гледай така, скъпа. Вече си жена и можем да говорим за тези неща. Раждането също беше ужасно. Бе застанала много лошо вътре, мила. Наричат го напречно засядане. Изкараха те с форцепс. Бях там през цялото време и сега като се замисля не мога да разбера, коя от двете ни страдаше повече. Само ако беше видяла радостта по лицето на баща си! Дори това е достатъчно,за да изкупи всички мъки. Щяха да те задушат от целувки! О, мила, прости! Колко нетактично от моя страна да се разпростирам толкова, когато раните ти са още пресни."\nСедмици наред се опитвах да мисля, че леля Есмералда е част от някаква чудовищна конспирация, замислена от баща ми, така че и след смъртта му никой да не разбере за зверствата, които е извършвал. Постепенно дойде моментът, когато беше вече невъзможно да продължа да си вярвам. Освен думите на леля ми, открих някои неща в семейния архив. Документи, писма и снимки с моята рожденна дата от централната болница в града, които неоспоримо доказваха, че хората, които ме бяха отгледали, наистина бяха мои кръвни родители.\nЩо се отнася до посвещението на Борхес, разбрах от ощетена в завещанието роднина, че една от сестрите на баща ми, на която всъщност съм била и кръстена, е предизвикала на времето си голям скандал като изоставила мъжа си, за да тръгне с някакъв танцьор на танго, наречен Маркес. Стискайки ехидно устни, тя ми обясни, че доста се говорело за това в Буенос Айрес. Старческата грешка на Борхес, предизвикала толкова бурната реакция на баща ми, вероятно е била нещо като последен отглас на ехото от този отдавнашен скандал.\nЩо се отнася до работата на баща ми във Военноморското училище, не можах да открия нищо определено. Днес никой не иска да си спомня за онези дни в Аржентина. Говори се така, сякаш е била просто някаква грешка, един неприятен период, който няма нужда да си спомняме. Повярвайте ми, точно това бих искала да направя и аз. Да забравя. Проблемът е, че не знам как. Понякога успявам да се отърся със седмици, но после рано или късно всичко се връща.\nНе искам да се дрогирам вечно, докторе, но какво друго ми остава? Дали ще мога да свикна с реалността? Кажете ми, моля Ви.\nЙордан Ефтимов "Безстрашие"\nВеселин Иванчев "Благодаря за безсмъртието"\nПубликация в сп. "Летература", кн. 17, 1997 г.


„Убиха го като животно! Сложиха на баща ми „Пфайзер“ и го заварихме с пяна в устата“ | Informiran.net\nВ САЩ разкриха нещо страшно. 55 души до момента са регистрираните американски граждани, станали жертва на ваксините срещу коронавирус. 96 души са с опасност за живота, а 24 са с намалена трудоспособност, пише The Epoch, позовавайки се на данни от Time Vaccine Adverse Event Reporting System, цитирани и от БЛИЦ.\nОсобено покъртителен е случаят в Колорадо, където 66-годишен мъж на име Айзък Джилиан е починал в страшни мъки след ваксинация с „Пфайзер“. Той е бил обитател на дом за възрастни хора, където идват лекари и му поставят ваксината. Веднага чувства сънливост и не става от леглото цял ден. На сутринта е намерен в леглото си с полуотворени очи, много бледо лице и пяна около устата.\nДъщерята на жертвата Дона Макгрей е съсипана и същевременно убедена, че баща й е станал жертва на ваксината срещу COVID-19.\n„Убиха го като животно, това не е човешко! Искам да съдя компанията, н0 не мога, защото ме накараха да подиша декларация.“ – коментира пред медиите потресената щерка на починалия.


Рецепта за лесна торта с шоколад - Lazara.bg\nHomeРецептиЛесна торта с шоколад\nТази рецепта за лесна торта с шоколад и смокини ще допадне почти на всеки вкус. Тя е подходяща за случаите, в които не разполагате с много време ( или умения) за приготвяне на празничен десерт, но имате желанието да го направите. Може да замените плодовете с други според сезона или вкуса си.\nРецепта за лесна торта с шоколад\nТази шоколадова лесна торта се пече в дълбока, кръгла тава за сладкиши. По желание кафето от съставките може да се замени с вода, ако ще я консумират и деца. Набавете си съставките от списъка предварително:\n– 2 пакетчета краве масло\n– 1/3 чаша какао на прах\n– 1 чаша силно кафе еспресо или вода\n– 1 3/4 чаши захар\n– 1 1/2 ч.л. сода за хляб\n– 1/2 чаша сметана\n– няколко смокини\n– 75 гр тъмен шоколад\nНачин на приготвяне на лесна торта с шоколад\nПодгответе си тава за печене на тортата и подмажете дъното й, а след това поръсете отгоре с малко брашно. Оставете я настрани.\nВ малка тенджера смесете маслото, какаото и кафето и я оставете върху котлона, включен на средно-висока температура. Разбърквайте периодично, докато маслото се разтопи и се получи гладка консистенция. Свалете от огъня.\nСмесете в голяма купа брашното, захарта и содата. Към сухите съставки прибавете маслената смес и разбъркайте добре. Към тях прибавете яйцата едно по едно, а след тях и сметаната, като разбърквате постоянно.\nИзсипете тестото в подготвената тава и печете 50-60 минути, докато извадите чиста клечката за зъби от сладкиша, като пробождате с нея вътрешността му.\nИзвадете изпечената торта от фурната и я оставете да се охлади за 20 минути в тавата, след което я преместете върху решетка, за да изстине напълно.\nМеждувременно направете глазурата. В тенджера излейте сметаната и я сложете на котлона, за да се загрее на средно-висока температура. Точно преди да заври начупете шоколада в купа и го залейте с горещата сметана. След 30 секунди разбъркайте, докато се разтопи и стане гладка шоколадова консистенция. Ако не е достатъчно гъста глазурата, изчакайте няколко минути, за да стегне.\nНамажете напълно изстиналата торта с готовата глазура и декорирайте отгоре с няколко смокини.


селегилин - наркотици - 2021\nСелегилин е активна съставка, принадлежаща към класа на инхибиторите на моноаминооксидазата от тип В (иначе известен под акронима МАО-В). По-подробно селегилинът е селективен и обратим инхибитор на МАО-В.\nБлагодарение на своята селективност, селегилин се използва широко при лечението на болестта на Паркинсон, самостоятелно или във връзка с леводопа.\nПримери за медицински специалитети, съдържащи селегилин\nУпотребата на селегилин е показана за лечение на: \_ t\nПървичен психо-органичен синдром.\nПреди започване на лечението с селегилин е много важно да уведомите Вашия лекар, ако:\nВие страдате от сърдечно-съдови заболявания като хипертония, аритмии или тежка ангина пекторис;\nЧовек страда от психоза;\nЕдин страда или е страдал в миналото от пептична язва;\nСтрадате от тежка чернодробна и / или бъбречна дисфункция;\nВие приемате други активни лекарства върху централната нервна система;\nТрябва да се подложите на операция, за която е необходима обща анестезия.\nОсвен това, селегилин не трябва да се използва при пациенти под 18-годишна възраст, тъй като няма индикация за специфичната употреба на това активно вещество в тази категория пациенти.\nСлед употребата на селегилин може да има странични ефекти, които могат да увредят способността за шофиране на превозни средства и / или машини; следователно тези дейности трябва да бъдат преустановени по време на приема на лекарството.\nИ накрая, добре е да се помни, че за тези, които се занимават със спорт, употребата на въпросното лекарство без терапевтична необходимост представлява допинг и - дори ако се приема за терапевтични цели - все още може да предизвика положителни антидопингови тестове.\nУпотребата на селегилин в комбинация със следните лекарства е противопоказана: \_ t\nСимпатикомиметици, тъй като съществува повишен риск от хипертония;\n< Трициклични антидепресанти, селективни инхибитори на обратното захващане на серотонин ( SSRIs ), инхибитори на обратното захващане на серотонин и норепинефрин ( SNRIs ) и антидепресанти като цяло, поради страничните ефекти - понякога много сериозни - които могат да възникнат в централната нервна система;\nДруги инхибитори на моноаминооксидазата, тъй като могат да възникнат сериозни нежелани ефекти върху централната нервна система и сърдечно-съдовата система.\nОсвен това не се препоръчва едновременната употреба на селегилин и перорални контрацептиви, тъй като те могат да повишат бионаличността на селегилин.\nЕдновременната употреба на селегилин и антикоагуланти и / или дигиталис изисква внимателно наблюдение на пациентите.\nВъпреки това, преди да започнете лечението с селегилин, е важно да информирате Вашия лекар, ако приемате - или ако наскоро сте приемали - каквито и да е лекарства, включително лекарства, отпускани по лекарско предписание, лекарства без рецепта, билкови продукти и хомеопатични продукти.\nКакто всяко друго лекарство, селегилин може да предизвика различни видове странични ефекти, въпреки че не всички пациенти ги изпитват.\nВидът на неблагоприятните ефекти и интензивността, с която те се проявяват, могат да варират от индивидуално към индивидуално, в зависимост от чувствителността на всеки пациент към същото лекарство.\nПо-долу са изброени накратко основните странични ефекти, които могат да възникнат по време на лечението със селегилин.\nПо време на лечението, основано на селегилин, може да се появи:\nТерапия със селегилин може да насърчи появата на безсъние, нарушения на съня и промени в настроението.\nДокато приемате селегилин, може да настъпи брадикардия, надкамерна тахикардия и / или ортостатична хипотония.\nДруги нежелани реакции, които могат да възникнат по време на лечението с селегилин са: \_ t\nАлергични реакции при чувствителни индивиди;\nПромяна на кръвни тестове, извършени за определяне на чернодробната функция;\nАко се използват прекомерни дози селегилин, може да възникне хипертония.\nСледователно, ако има съмнение за предозиране на селегилин, препоръчително е да се свържете незабавно с Вашия лекар и да отидете в най-близкото спешно отделение.\nКакто бе споменато, селегилин е инхибитор на моноаминооксидаза тип В.\nПо-подробно, този активен принцип е способен да се свързва селективно, дори и обратимо, към специфично място на действие, присъстващо в гореспоменатите ензими. Взаимодействието селегилин-ензим провокира инхибиране на последното, което следователно вече не е в състояние да метаболизира допамина, като по този начин увеличава неговата наличност и насърчава неговото действие.\nБолестта на Паркинсон се характеризира с намалена допаминергична трансмисия на нигростриталните области.\nКогато селегилин се дава заедно с леводопа, той също удължава продължителността му поради способността му да намалява метаболизма на допамина. Поради тази способност на селегилин е възможно да се намали дозата на леводопа, като по този начин се спомага за намаляване на страничните ефекти, но без да се променя терапевтичната му ефективност.\nСелегилин се предлага във фармацевтични състави, подходящи за перорално приложение под формата на таблетки и перорален разтвор.\nЛечение на болестта на Паркинсон и паркинсонизъм\nЗа лечение на болестта на Паркинсон и паркинсонизъм селегилин се предлага под формата на таблетки.\nКогато се използва като монотерапия, обичайната активна доза, която се прилага, е 10 mg на ден, която се приема като еднократно приложение сутрин или в две разделени дози, една сутрин и една следобед.\nВъпреки това, когато селегилин се използва в комбинация с други лекарства за лечение на болестта на Паркинсон, обичайната начална доза е 5-10 mg дневно, която се приема като еднократна употреба сутрин или се разделя на две. отделно администриране (един сутрин и един следобед).\nПри пациенти с акинезия и дискинезия, препоръчваната доза селегилин е 10 mg дневно.\nЛечение на първичен психо-органичен синдром\nЗа лечение на първичен психо-органичен синдром, селегилин се предлага под формата на таблетки или перорален разтвор.\nОбичайната доза е 10 mg активно вещество дневно, което се приема като еднократно приложение сутрин.\nКато се имат предвид терапевтичните показания за селегилин, малко вероятно е това лекарство да се използва при пациенти в детеродна възраст.\nВъпреки това, поради потенциалните рискове, които могат да съществуват, употребата на селегилин по време на бременност обикновено е противопоказана.\nНе е известно дали това активно вещество се екскретира в кърмата, следователно, като предпазна мярка, дори употребата на лекарството от кърмещи майки е противопоказана.\nУпотребата на селегилин е противопоказана в следните случаи: \_ t\nИзвестна свръхчувствителност към самия селегилин;\nАко страдате от тежки двигателни разстройства НЕ поради недостиг на допамин;\nАко страдате от язва на стомаха или активна язва на дванадесетопръстника;\nАко се лекувате с антидепресанти от всякакъв вид, симпатикомиметици, линезолид (антибиотик) или опиоиди (като петидин);\nАко приемате други инхибитори на моноаминооксидазата;\nBetalmax - МАКСИМИЗИРАНЕ\nХипогликемия - причини и симптоми\nCopyright 2021 \_ Сележилин


Наша метреса вади пари от секс в клетка за осеменяване - НДТ, Добрич, България\n2020-07-12 @ 23:37 EEST\nНаша метреса вади пари от секс в клетка за осеменяване\n2012-04-03 @ 08:21 EEST\nСлед допитване на населението в прочутия град на банкерите Цюрих бе решено уличните жрици да се изолират във „Веррицхтухг боксен”. Това в буквален превод значи „Кутии за харчене на пари” или „Клетки за платен секс”.\nГлавната цел е да се закрие градския „Червен фенер” или „Силке щрасе” -най-прочутата улица в консервативния иначе град, но и неговият резил, както смятат не малко от жителите му.\nИ наистина, когато запиташ някого от централната „Банхоф щрасе” с наредените по нея като шпалир банки, как се стига до «Силке», ще те упътят разбира се типичната хладна цюрихска любезност, но и ще те изгледат подозрително.\nТъкмо затова Градският съвет, след почти двегодишно обсъждане, великодушно разреши жриците да останат по капанчетата си на „Силке”, докато не бъдат окончателно изградени и обзаведени новите клетки за тях. Предимствата им не са малко: полицаите ти пазят тила, клиентите не могат ей така да те употребят и разпарчатосат на органи.\nНо има и сериозни издръжки. Леките жени стават инвентар, следва да си плащат и данъци. А и „червеният фенер” се мести от престижната „Силке”, на далеч по мижавата, забутана и почти безлюдна „Ааргаущрасе”, където ще се монтират „кутиите за харчене на пари”. Защото според новите разпоредби на цюрихските общинари, улична проституция може да се допуска само на места с останало 20 на сто от населението, И да няма никакви общественни заведения като училища, детски площадки, църкви и паркове.\nСъгласно местната статистика, над 65 на сто от практикуващите уличници в Цюрих са унгарки, или знойни мургавелки с маджарски паспорти, които по правило не плащат на общината и пукнат франк данък. Новата им месторабота ще бъде оградена и обозначен с бяла маркировка, подобна на места за паркиране. Тук ще спират возилата си мераклиите. Ще има и контейнери за клиенти пешеходци. Правото на работа тук е от 22 часа до 5 заранта, после си имаш работа с полицаите. Дилърите на дрога нямало да имат достъп до обекта. За бой на обслужващия персонал тук не се е чувало.\nВ обетованата немскоезична Швейцария са най-благоприличните клиенти и най-сигурните плащачи, твърди практикуващата на „Силке”, 28-годишна Венета Христова от Варна. „Каквото и да предприемат властите, където и да ни местят, с колежките пак ще се натискаме да останем в града и региона. Щото малко встрани да мръднеш, например в италианската част на страната, там се усещаш по-кофти като стока и никак не те глезят, като тук добрите и набожни хора”.\nА защо изобщо местните, като имат пари, кълват на битпазарна плът, вместо да го раздават по клубове и престижните дами за екскорт? Варненлийката обяснява:" Дори извратеняците тук имат особено чувство на мяра. Даже имат чувството май, че служат на бога, като се отнесат добре с тебе, точно и честно ти платят за кефа. Така че не е ясно кой на кого е направил кефа."\nНашенката признава, че си нямала дори сводник, а просто съжителствала на семейни начала с два пъти по-дърт адвокат. С него на френски си говорили, щото тя не знаела немски. Той финансирал силиконовите й цици. Безнадежно оженен естествено, но... Някак набожен и ларж бил, залъгвал я дори, че...ще се ожени за нея. Ама неговата законна половинка скръцнала със зъби, че ще го доведе до просешка тояга при развод.\nНашенката се запознала с швейцареца по обява за женитба. Той уредил законното й пребиваване в Швейцария, плащал дори здравната й осигуровка. Това допадало на Венета. Тя се чувствала на ниво и уважавана. "То е като сценичната треска, когато ми благодарят за труда ми. Най-сладкият наркотик за душата.", хвали се тя.\nЗа 4 години съжителство с адвоката и подработване на „Силке”, нашенката си купила двустаен във Варна, пращала редовно пари на пенсионираните си родители, а с пича ходели редовно по курорти .\nТя и колежките й получавали безплатни съвети за каквото и да е, особено за законите на страната, от известната женска консултация „Дора флора”.\nДен преди решението на общината за автосекс в клетки и секс в контейнери, вместо на улицата, в Цюрих бе поканена феминистка номер 1 в Германия, редакторка на сп. „Ева” и писателка Алис Шварцер. Над 1300 души препълниха залата, любопитни да чуят словото на видната амазонка.\nВлиятелната Алис Шварцер заклейми в прав текст местните власти: „Наистина е чудовищно това решение за Verrichtungsboxen. Това звучи като Клетки за осеменяване при биковете. Нима е допустимо , че след като някакъв мъж си вкара банкнотата в автомата на клетката, да получава физическия достъп до тялото и душата на една жена! Трябва да се забрани всякакъв вид робство днес!”.\nЗорница ИВАНОВА-ДИНКЕЛМАН, специално за БЛИЦ\nНаша метреса вади пари от секс в клетка за осеменяване | 0 брой коментари | Регистрация


Ревю: Сама в Париж - Джоджо Мойс ~ Book mouse\nРевю: Сама в Париж - Джоджо Мойс\nBy Мишка с книжка февруари 07, 2019 // No comments\nПреди да започна така нареченото си ревю ми се иска да изтъква факта ,че до преди да започна да чета самата книга аз не знаех ,че тя всъщност се състои от 2 новели и 9 разказа.Винаги съм си мислила ,че е любовен роман и дори започвайки я продължавах да си мисля така ,докато в един момент историята на главните герои не приключи и не започна следващата. В резюмето по никакъв начин не загатват за тази дребна подробност ... не знам защо е така . Аз четох книгата в електронен вариант , но не вярвам да има разлика между хартиеното и електронното издание. И като приключихме с това отклонение е време да премина и към същината на историята или по скоро историите .\nОт резюмето вече сте разбрали ,че първите ни герои са Нел и Фабиан . Нел се оказва сама в най-романтичния град и буквално не знае какво да прави докато не среща крисивия сервитьор Фабиан , имащ амбициите да стане писател. В крайна сметка двамата преживяват един романтичен и изпълнен с приключения уикенд ,който дълго ще помнят .\nВ следващия разказ ставаме свидетел на цели две любовни истории -една от миналото и една развиваща се в настоящето. Дейвид и Оливия са прясно женени и решават да прекарат медения си месец именно в Париж , но за съжаление младия съпруг е обсебен от работата си и Оливия е принудена да прекара по-голяма част от времето си сама в Париж. Същевременно авторката ни прави свидетели и на историята на Софи и Едуар , която се развива в миналото. Тя е обикновена продавачка , а той талантлив художник , а любовта им пламва изведнъж ,но дали ще устои под ударите на завистливите погледи и класовите различия ?\nИ нататък следват девет кратки разказа за различни влюбени двойки , изневери , раздели или провалени бракове ,които в крайна сметка много ми харесаха. Написани са доста леко , не натоварват , четат се изключително бързо и са точно за разтоварване и убиване на времето. По принцип аз не обичам такъв тип разкази , тъй като предпочитам да опозная героите и да се привържа към тях , но в този случай подобен тип романтични разкази на фона на Париж ми се отразиха чудесно.\nСъс сигурност това не е сред най- силните книги на авторката , но пък е нещо различно, леко и отпускащо. Определено се потопих в атмосферата на Париж и почувствах романтиката. Като се замисля книгата е доста подходяща за четене покрай\n14 февруари , със сигурност ще усетите атмосферата и ще почувствате любовта да витае във въздуха.\nОпределено се радвам,че прочетох "Сама в Париж ", доставих си огромна доза удоволствие , заредих сивото си и скучно ежедневие с много романтика и любов , а желанието ми да посетя Париж се увеличи многократно.\nThis entry was posted in Джоджо Мойс, любовни, ревю, Хермес\nРевю: Всичко започна в книжарничката на Хюго - Шел...


Американски инвеститор иска да плати 51% от нова метростанция - iconomist.bg\nАмерикански инвеститор иска да плати 51% от нова метростанция\nМежду станциите "Обеля" и "Сливница" се планира строеж на затворен жилищен комплекс\nСряда, 11 Октомври 2017 18:45\nИма проект за изграждане на интермодален транспортен възел - нова метростанция, която ще бъде в участъка между метростанция „Сливница“ и метростанция „Обеля“ с прилежаща жп гара, съобщи БНР. Тя е залегнала в приетия от Столичния общински съвет общоустройствен план, още преди години, но поради липса на финансиране не е била изградена. Плановете са около новите транспортни съоръжения да се изгради затворен жилищен комплекс от американска фирма.\nАмерикански инвеститор е готов съвместно със Столичната община, да реализира изграждането на метростанцията. Договорът вече е внесен в комисиите на Столичния общински съвет, поясни за "Радио София" общинският съветник Симеон Славчев. В доклада се посочва, че американската фирма има желание да финансира 51% от стойността за изграждането на метростанцията, а Столичната община да участва с останалите 49%. Решението по казуса се очаква на заседанието на Столичния общински съвет на 12 октомври.


Премиерът обеща половин милион лева на Враца за справяне с щетите от урагана - България - Дневник\n11:49, 19 мар 18 , 2569\nОколо 500 хил. лева ще дадем за пораженията след урагана във Враца, каза премиерът Бойко Борисов по време на връчването на наградите "Достойните българи", съобщи агенция "Фокус". Министър-председателят съобщи новината при награждаването на трима млади програмисти от града.\nТой уточни, че парите ще се отпуснат в четвъртък и с тях ще се ремонтират претърпелите щети училища, детските градини, електрически стълбовете и т.н.\nВ неделя силният вятър във Враца отнесе покриви на къщи, събори дървета, изпочупи стъкла и повреди електрически стълбове. За щастие нямаше сериозно пострадали хора.\nРейтинг: 1274 11:57, 19 мар 18 Неутрално\nВреме беше. Просто да мине ден без изява на др. Борисов и отразена в медиите, просто е непростимо.\nРейтинг: 889 12:06, 19 мар 18 Неутрално\nТова с отпуснатите средства е добре, но поне училищата и детските градини не би ли трябвало да имат застраховки? Отделно в България липсва солидарността, фирмите нямат социална отговорност, хората само благодарят, че не се е случило на тях и това е.\nОтносно думите на Баце за условията които е създал кмета - не ставай смешен...:)\nРейтинг: 929 12:11, 19 мар 18 Неутрално\nКога ще бъде въведена практиката на застраховането на недвижимото имущество?\nДокога “ бащицата” спасител ще се изявава като “ добрата фея “ без кото нищо не може да става?\nРейтинг: 2642 12:23, 19 мар 18 Неутрално\nТова, със застраховането го забрави... Нашите застрахователи, за такива работи - пари не дават!\nИначе, нашия бащица си го знаем. Хитрино е, последния пресен пример...!\nРейтинг: 820 12:30, 19 мар 18 Неутрално\nВреме е да се замислите за въвеждане на задължително застраховане на недвижимост за щети от природни бедствия!\nРейтинг: 221 12:32, 19 мар 18 Неутрално\nА премиера би ли обяснил, защо има пари за ПИБ да го "спасят" а няма за емблематична болница като Пирогов?\nРейтинг: 1830 12:35, 19 мар 18 Любопитно\nНезнам защо, но ми липсват коментари от рода „Боко стои зад урагана”.\nРейтинг: 274 12:38, 19 мар 18 Неутрално\nЗастрахователите пари дават и още как. Аз от десет години си застраховам апартамента и при голямата градушка в София имах поражения, след това съседа ме наводни, застрахователите си платиха коректно всички щети. Те вдигнали къщи по на три етажа ( в което няма нищо лошо, разбира се), но 200 лв. ( може и на разсрочено ) да ги застраховат нямат!? Българска работа. А, за Хитрино какъв точно е проблемът, че не разбрах?! Миналата седмица минах от там, вече половината къщи са построени, в някои хората вече живеят, другите яко ги строят. До края на лятото ще ги направят. Е, на някого сигурно това не се харесва, но фактите са такива.\nРейтинг: 1830 12:52, 19 мар 18 Неутрално\nБългарина не е по плащането, той е по оплакването. И винаги друг е виновен. Така е и с гражданската отговорност, гумите на колата ако щеш, земеделската продукция. Такива сме си, Стотинката цепим на две, и държавата да помага. Всякаш не сме ние държавата.\nРейтинг: 541 12:53, 19 мар 18 Неутрално\nОт ден на ден все повече заприличва на тато, но тоа е по-голям артист. Вижте на снимката, изображението му показва аха да заплаче от загриженост.\nНо да попита хората дали са съгласни да се помогне с парите им, не. Добре поне, че този път не е казал ДАВАМ. Пък може и редактора да го е променил на ДАВАМЕ.\nРейтинг: 1354 13:03, 19 мар 18 Неутрално\nНапълно прав сте за застраховането, май е крайно време да стане като гражданската отговорност за колите.\nЩо се отнася до солидарността, най-силно съм впечатлен от БПС - там девиза е никога никому някаква помощ - мълчат като бити г.зове.\nРейтинг: 1274 13:12, 19 мар 18 Неутрално\nПрав е, то и др. Първанов излиза че е прав защото идеята е негова за катастрофичен пул.\nА катастрофиралата композиция в Хитрино беше ли застрахована и колко плати застрахователя? Или застраховката не е покривала експлозия на композиция превзваща опасни вещества?\nРейтинг: 594 13:37, 19 мар 18 Неутрално\nБоко!Време е да се замислите за въвеждане на задължително застраховане на недвижимост за щети от природни бедствия!\nАко се въведе задължителна застраховка на недвижима собственост, всичките бесепари ще гракнете, че обират народа и пълнят джобовете на застрахователите. Всички собственици на жилища и имоти са грамотни и пълнолетни, и могат да си вземат решението за застраховка. На пострадалите от природни действия, които нямат застраховки, трябва да се изплащат някакви минимални суми от правителството и нищо повече.\nРейтинг: 889 13:39, 19 мар 18 Неутрално\nКакво общо катастрифичния пул със социалната отговорност на фирмите? Няма нищо по-нормално от това местни фирми да дарят част от материалите или да помогнат с работници във възстановяването. В нормалните общества това го има. Тук е ролята и на браншовите организации които могат да координират една такава дейност.\nРейтинг: 1784 13:46, 19 мар 18 Неутрално\nРаздава пари, това е добре. Но защо всеки месец ми краде по 500 лв от пенсията? Борисов докога ще ми крадеш по 500 лв от пенсията всеки месец?\nРейтинг: 2642 13:52, 19 мар 18 Неутрално\nГовориш за неща, които нямат нищо общо с това. Какви поражения може да имаш в апартамента от градушка, че не мога да разбера?\nГовориш ми за апартамента си в София, пък наскоро си минал през Хитрино. Даже обясняваш, как се строяло... Личи си от километри, какъв лъжлив ГЕРБ-ер си. Хитрино, трябваше да е готово, още миналата есен. Даже с парите, които се събраха, би трябвало да са го направили наново цялото село.\nДа ти кажа, че при голямо природно бедствие, застрахователите обявяват форсмажор и застрахованите, да се оправят. Аз съм имал вземане-даване със застраховател за щети от леко земетресение и знам, какво говоря. Такива клаузи ти вадят от общите условия, че започваш да се чудиш, какво точно и защо си го застраховал.\nРейтинг: 1830 13:57, 19 мар 18 Весело\nОт теб специално ще спре, когато стане 3лв. киловатчас :)\nРейтинг: 1784 14:00, 19 мар 18 Неутрално\nДо коментар [#8] от "shule":Българина не е по плащането, той е по оплакването. И винаги друг е виновен. Така е и с гражданската отговорност, гумите на колата ако щеш, земеделската продукция. Такива сме си, Стотинката цепим на две, и държавата да помага. Всякаш не сме ние държавата.\nА Защо да плаща. Ето, аз съм примера на съвестния гражданин, плащал всички данъци, 72% ДОО върху ФРЗ за пенсия. Плащал, плащал, внасял в държавата и като се пенсионирах... да не си внасял, да не си плащал, ние толкова ще ти дадем, а това дето ти се полага ... хоп по 500 лв всеки месец ще ти крадем! Това е нашата държава, защо да си коректен към нея?\nРейтинг: 1830 14:02, 19 мар 18 Неутрално\nТо и Стражица трябваше да е възстановена отдавна, ама още се виждат фургони там. Вероятно щото Боко пак е излъгал хората. Ае спрете да плювате за щяло и нещяло и да се упражнявате с трагедията на хората.\nРейтинг: 1784 14:03, 19 мар 18 Неутрално\nО, няма да се откажа! И примера ми "тока ще стане 3 лв преди бензина" се отнася за 10 квтч! Сега тока и бензина са по 2 лв!\nРейтинг: 2642 14:08, 19 мар 18 Неутрално\nА-а-а-а... За възстановяването на Стражица отговорен беше ментора на Бойко. То и затова вероятно, резултатите от възстановяването, са им сходни... :)\nРейтинг: 1274 14:37, 19 мар 18 Неутрално\nОбщото е като гражданската отговорност. Ако беше доброволна както е имуществено застраховане много малко щяха да се застраховат. Затова е задължителна! И затова все още почти 30 години няма бонус=малтус а всеки плаща на око за да има за всички!\nРейтинг: 7272 15:23, 19 мар 18 Неутрално\nУчилища и детски градини не са ли длъжни да се застраховат, домовете, също.\nРейтинг: 274 15:30, 19 мар 18 Неутрално\nКвалификациите ти ще ги пропусна, не ме интересуват (смешно е да ги коментирам толкова са несъстоятелни) . 1. За застрахователите, ( ако изобщо това може да ти говори нещо) ще ти добавя, че имах щети и от земетресението в Перник по апартамента и нищо не са заобикаляли, а си платиха всичко. 2. За Хитрино, кое е по важно, да се построят нови къщи на хората изобщо или да се построят за една година?! Отговор не искам, той е ясен. 3. Като не можеш да четеш договорите, които евентуално ти предлагат да подпишеш ги покажи на адвокат. Не е сложно, но за умни хора.\nРейтинг: 820 16:33, 19 мар 18 Весело\nвсичките бесепари ще гракнете\nТи не си БеСеПар! Ти си ГЕРБаджия! (Резервния отбор на БКП!)\nЩе ме умреш, бе Араламби!


Защо не доказваме коронавирус у нас? - Kamerton.news\nАвтор: д-р Георги Тодоров, czpz.org\nНай-важното от работата на щаба - видяхме прелестта на българската генералска униформа във всичките ѝ разновидности и купища общи приказки, преразказ на международния новинарски обмен. Самообявиха се за последна инстанция, демонстрираха линейка, скафандри, пръскане на асфалта и измислиха нова .... декларация, която всички идващи от Италия и Китай да попълват... Умолявам здравните ни власти, да спрат да се държат сякаш сме в условие на особено опасна инфекция. Не сме! Да успокоят хората и да кажат, че имаме сили да се справим, ако ни дойде на главата инфекцията и да не се правят на последна инстанция в изследванията, на които даже вече не е ясно дали да вярваме.\nОт близо една седмица от екрани и по всички комуникационни канали заради коронавирусната заплаха ме облъчват следните мои колеги: д-р В. Мутафчийски, лекар и военнослужещ – председател на национален кризисен щаб, назначен да координира криза от заразна болест, без да има криза, по специалност коремен и едноскопски хирург. Д-р Кантарджиев – микробиолог, самоназовал лабораторията в ръководения от него НЦЗПБ като Национална и референтна. Д-р Ангел Кунчев – единствен, който в този щаб май разбира за какво иде реч. Основният липсващ - министърът на здравеопазването, но сериозен издател на наредби със съмнителна полезност и практичност.\nВсъщност, мерките да се предпазим от тази идваща инфекция трябва да се насочени към хората, а не към чиновниците. Кампанията трябваше да се организира първо отдолу нагоре, с главно участие на епидемиолози и инфекционисти и да се обясни на колегите от първи ред какво да се прави, да се организират места за пренасочване на съмнителни и болни и да се организира грижата за тях. Вместо това се разпали корона истерията, главният въпрос на епидемията станаха болничните, а говорители станаха синдикалисти и т. н. здравни адвокати. Неадекватният министър пък предложи да се самоизолираме, и самокарантинираме и още куп нелепости.\nОбръщайки подхода към потенциалната заплаха, държейки се неадекватно и много разтревожено, здравните власти показаха че: (цитирам колегата д-р Христов) “Държавната здравна администрация дотолкова е калинкизирана, че практически е тотално интелектуално блокирала и (почти) нищо смислено не може да измисли по въпроса с коронавируса“.\nВ резултат на всичко това естествените първи жертви на чиновническото невежество бяха ОПЛ от страна на медицинските специалисти и пътуващите българи от страна на населението. Принудителното задържане под карантина без симптоми, по заповед на един счетоводител, по признак откъде се връщаме, считам за погазване на човешките права. Изобщо властите се държат като че ли новият инфекциозен агент има признаците на ОСОБЕНО ОПАСНА ИНФЕКЦИЯ – COVID-19 е нова, но не и особено опасна. Създадената паника доведе до спекула, текстилните предпазни лицевоносни маски, абсолютно ненужни на здравите (обявено е от СЗО) стигнаха космически цени и изчезнаха от търговската мрежа. Марлите и спирта изчезнаха почти от аптеките, а премиерът, създал щаба, обяви, че разблокира 100 тона спирт от държавния резерв – и това без нито един болен с причинител коронавирус, камо ли в сериозно състояние.\nНемалко за тази истерия направиха със свръхреакцията си иначе адекватните служители на Световната здравна организация. Работил съм с тях преди време и мога да сравня.\nКакто се казва, никой не може да ти направи на теб толкова лошо, колкото сам може да си направиш. Не намирам логика защо това се случва! Отдавам го на егото и епидемиологичното невежеството на д-р В. Мутафчийски - паднало му се да е началник на още нещо освен ВМА, на относителния страх на д-р А. Кунчев да поема сам отговорност и решително да налага мнението си какво да се прави по неговата основна компетентност и на упорството на д-р Кантарджиев да докаже, главно през медиите, че НЦЗПБ е едва ли не референтна лаборатория в България. С това доказва, че не знае дефиницията за референтна лаборатория, но пък публиката лесно се манипулира.\nДо днес, 02.03.2020 г., инфектиран с коронавирус българин няма, камо ли болен. Официално обявено! Не искам да съм на мястото на горкия нещастник, когото ще обявят за пръв такъв – цитирам доц. Мангъров от събота сутринта! „Това е почти невъзможно да е вярно (да няма такъв) при отворената ни страна, камо ли с Италия - Ломбардия, където диаспората ни е концентрирана”.\n1.Твърди се, че разполагаме с тест, който определя директно вируса в биологичен материал чрез метода на ПСР, ако е изпълнен правилно несъмнено. Тестът се извършваше доскоро на 2 места, а вече на 4, едното обявено за референтно от неговия шеф. Биологичният материал, в който ще се търси вируса, е обявен в заповед на министъра!\nЕдна от причините да не се открие досега коронавирус, може и вероятно се крие в начина на вземане и транспорт на пробите. Преданалитичният стадий, изпълнен правилно, е предпоставка за верен резултат - правило, известно на всички лабораторни специалисти.\nПри положение че се знае, че коронавирусът е много чувствителен и извън биологична среда живее от 5 до 35 минути, се налага да попитам:\nИма ли строги инструкции за начина на събиране, на различните видове подходящ биологичен материал, включващи – с какво се събира, как се съхранява и респективно на какъв режим се транспортира, от кого и с какви компетентности за транспорт, за да достигне до София, годен за да се изследва – с две думи - преданалитичния стадий, как е спазен?\nВярно ли е, че у нас пробите се поставят в контейнер със сух лед (който поддържа -70 градуса) и се транспортират така с линейката на РЗИ или с куриерска фирма?\nСухият лед наистина може да се използва за транспортиране и съхранение, но не на биологични течности, а на промивка от повърхности, с цел изследване за коронавирус, и е описан в специален протокол на СЗО.\nРазполага ли здравната мрежа с темеперирани контейнери за пренос на биологичен материал? Възможно ли е да смесваме две инструкции в една? Ако това е така, не е чудно, че имаме все отрицателни проби.\nВнимателно преглеждайки процедурите, описани от производителите на ПСР в реално време, се откриват много фини изисквания, чието неспазване може да доведе до фалшиво отрицателен резултат. Несериозно е твърдението, че изследването на една проба, кръстосано в две различни лаборатории и получаването на еднакъв отрицателен резултат е едва ли не доказателство за качество. Това е груба форма на непрофесионализъм, защото това не е междулабораторно сравнение, както се твърди. Друго е!\n2. Известно ли е на нашите власти, че освен сега практикувания ПСР има разработени поне два много по-евтини и с приблизителна ФОР/ФПЗ индекс тестове за COVID-19, които се базират на откриваеми антитела от тип YgМ и YgG у вече инфектираните, макар и безсимтомни хора?\nВярно ли е, че е известен на нашето Министерство на здравеопазването и е отказан от тях, за да се купува много по-скъпия ПСР?\nС методите на здравеопазване от началото на 20 век и днешни технологии китайците се справят с корона инфекцията. Ние още нямаме и един случай, но успяхме да си съсипем доверието в институциите, мултиплицирано от негодно поведение и умножено със страховете на хората.\nИ помнете, че правата на човека са също валидни. Задържане, изолиране и т. н. по критерий идва от Италия, не може да служи за 14-дневно изолиране!\nИ един случай на корона вирус, и 100 да има, пак няма да сме в особено опасна инфекция. Ако властите не променят поведението си, ще се превърнат сами в обществена инфекция, довела с невежеството и перченето си само до паника, закононарушения и вреди за мнозина.\nАвторът на статията д-р Георги Тодоров е лабораторен лекар, практикувал три години в Република Гана в условията на епидемии и зарази.