Шеверски Йежи Барлие и мъртвата прислужничка (или Убийство по френски) Книга fb2 :: Translatyr.org\nЙежи ШеверскиБарлие и мъртвата прислужничкаили Убийство по френски\n— Льоклерк, доведи ми тук госпожа Марше. А ти, Жавре, се мушни тук-там из съседите наоколо. Поразпитай за тези хора.\nГоспожа Марше се оказа пълна блондинка на неопределена възраст. Пищният й бюст сякаш всеки момент щеше да се излее извън тясното деколте на тъмносинята, доста поизносена рокля. Тя седна несигурно на другата табуретка и започна нервно да сплита п разплита пръстите на ръцете си. По бузите й бяха избили две яркочервени петна, а челото й беше оросено от дребни капчици пот.\n— Какво нещастие, господин комисар, какво кошмарно нещастие… И какво ще кажа сега на майка й? Тя ми гласува доверие…\n— Познавахте ли майката на момичето?\n— Да, господин комисар. От едно село сме. Беше ми приятелка. Само че после аз се омъжих и дойдох тук, а тя остана на село. Преди една година ми писа, че дъщеря й Анжелик иска на всяка цена да си намери място в Париж. У нас тъкмо се беше освободило място, предишната ни прислужничка се омъжи. Написах й…\nМлъкна и безпомощно погледна Барлие. Той кимна с разбиране:\n— Значи, момичето работеше у вас от една година?\n— Беше по-скоро член на нашето семейство. Помагаше ни в къщи, понеже ние с мъжа ми…\n— Но й плащахте, нали? Жената се зачерви още повече:\n— Разбира се, господин комисар. Ами че то й се полагаше…\n— С кого общуваше? Имаше ли си приятел?\n— Тя беше почтено момиче, господин комисар. В неделя ходеше на черква. Веднаж в седмицата — на кино. Но не се занимаваше с никакви момчета.\n— А приятелки имаше ли?\n— Анжелик беше много привързана към нас… Всички я обичахме, а и тя се чувствуваше при нас като у дома си… Не търсеше компанията на други хора.\nБарлие се замиели, а после помоли:\n— Разкажете ми сега какво в същност стана днес сутринта…\n— Беше страшно, господин комисар. Страшно е… — поправи се бързо. — Толкова ми е трудно да говоря за това…\n— Разбирам ви, госпожо. Но за съжаление иначе не може. Ще трябва да намерите сили.\n— Разбирам — съгласи се госпожа Марше послушно, — ще го разкажа още веднаж. — Както винаги станахме в седем часа. Анжелик приготви закуската. Както винаги беше спокойна и в добро настроение. Не е очаквала, горкичката… В осем Луи отиде на лекции. Петнадесет минути след него и ние с мъжа ми тръгнахме за бара. Отваряме винаги в осем и половина. Анжелик остана в къщи. В един часа трябваше да ни донесе обяд. В бара ни няма условия и затова не приготвяме топли ястия, само сандвичи… нали разбирате… и\nБарлие кимна. Да, знаеше такива бистра, в които предлагаха само вино, кафе и сандвичи.\n— За обяд трябваше да сготви доматена супа и телешко задушено… — разплака се тя.\nБарлие не я притесняваше и спокойно пушеше лулата си. Жената почти веднага се овладя.\n— Около десет часа си спомних, че не съм й оставила пари. Днес можеше да дойде инкасаторът за осветлението… Взех от касата пари и тръгнах към къщи…\n— А кой остана в бара през това време?\n— Люсиен, естествено. Мъжът ми…\n— Вратата на апартамента ни беше леко открехната… Това много ме учуди. Още от прага повиках Анжелик. Не ми отговори. Влязох в кухнята, а там… — Тя отново се разплака.\n— И какво ще кажа сега на майка й, господин комисар? Какво ще й кажа?\nТой тактично поизчака, а после попита:\n— Изчезнало ли е нещо? Забелязахте ли да липсва нещо от къщи?\nГоспожа Марше се оживи и вдигна глава:\n— Не, господин комисар. Всичко си беше на мястото.\nКомисарят не пропусна да отбележи, че тази разплакана жена все пак не беше загубила ума и дума, откривайки в кухнята си труп, и вероятно още преди да уведоми полицията, беше проверила най-внимателно дали не липсва нещо от къщи.\n— Анжелик лесно ли пускаше чужди хора?\n— Не. Винаги само открехваше вратата, затворена с верига. Беше много предпазлива…\n— Нямате ли представа кого би могла да пусне днес сутринта?\nТя поклати безпомощно глава, а от очите и отново потекоха сълзи.\n— Не знам, господин комисар… просто нищо не ми идва наум…\n— Благодаря ви, госпожо. Засега това е всичко. Ще бъдете ли така любезна сега да кажете на съпруга си да дойде тук?\nЗа разлика от своята съпруга господин Люсиен Марше — възпълен, плешив мъж на около петдесет години — напълно се владееше. Беше високомерен и тържествен. Оценяваше сериозността на положението и се опитваше да се държи подобаващо.\n— Седнете, господин Марше. — Барлие му посочи табуретката с лулата си. — Вече разговарях със съпругата ви, но ми е необходима известна информация и от вас.\nМарше кимна в знак на съгласие и приседна, неестествено изправен.\n— Какво беше в същност това момиче? Вие обичахте ли го?\nМарше се изкашля:\n— Не й обръщах кой знае какво внимание, господин комисар. Тя не пречеше на никого в къщи и беше много полезна. Но мисля, че е била много почтена. Във всяко отношение — на място. Много вкусно готвеше… — прибави малко несигурно.\n— Имаше ли приятел?\n— Не знам, господин комисар. Не съм се интересувал. Жена ми сигурно ще може да ви каже нещо повече по този въпрос… Макар че — прибави той, след като помълча няколко секунди — подочувал съм туй-онуй. Вие знаете как стават тези неща, клиентите току ти разправят какво ли не…\n— И какво говореха вашите клиенти?\n— Не знам дали е истина. Някой беше споменал, че е виждал нашата Анжелик с малкия Робер Бержере, но аз не го вярвам…\n— Защото тя беше порядъчно момиче, а този Робер е… пази боже! Не вярвам тя да се е занимавала с него.\n— Кой е този Робер? Къде живее?\n— Синът на обущаря от нашата улица. Хулиган. Два пъти осъждан. Хората тук малко се страхуват от него.\nБарлие се замисли. Не виждаше какво още би могъл да попита и беше малко гладен. Хрумна му, че може да помоли Марше да донесе от бара си нещо за хапване. Но после прецени, че не върви да иска такова нещо от него.\nНадигна се тромаво от табуретката, изпъна плещи и за малко не се протегна, както вероятно би направил в кабинета си на Ке де-з-Орфевр.\n— Благодаря ви, господин Марше. Пак ще си поприказваме.\nОгледа се за пепелник, за да изпразни лулата си, но никъде в спалнята не видя пепелник. Ако беше сам в стаята, сигурно щеше да изсипе пепелта в една от саксиите, но сега беше принуден да пъхне неизчистената лула в джоба си.\n— А сега искам да поогледам жилището ви. Двамата излязоха в антрето. Трябваше да се\nпоспрат на прага, понеже двама полицаи тъкмо изнасяха носилката с увит в чаршаф продълговат предмет. Доктор Молие, полицейският лекар, се опитваше да нахлузи тесните си ръкавици.\n— Добър ден, докторе — поздрави го Барлие. — Можете ли да ми кажете нещо интересно?\n— Здрасти, комисарю! Засега нищо интересно. Ще се наложи да понарежа тази красавица. Може би тогава ще мога да кажа и нещо по-интересно.\n— Кога е настъпила смъртта?\n— Някъде между девет и десет и половина, но по-скоро към девет. Макар че още не съм напълно сигурен — застрахова се докторът и най-сетне се справи с непослушните ръкавици. — Трябва да тръгвам, комисарю. Моите покойници ме чакат — засмя се той гръмогласно, вдигна от пода черното си куфарче, с което никога не се разделяше, и се упъти към вратата.\nНямаше нужда да го пита кога ще получат резултатите от аутопсията. Барлие знаеше, че доктор Молие работи бързо и ще му се обади веднага щом свърши.\nНа вратата на кухнята, от която изнесоха трупа, се показа Льоклерк. Барлие му кимна, инспекторът се приближи и комисарят вече се беше приготвил да му даде разпореждания, но навреме се сети за присъствието на високомерно-тържествения домакин.\n— Господин Марше, можете да отидете в столовата при жена си. Струва ми се, че тя преживява твърде тежко случилото се. Няма да е зле да й дадете някакви капки.\nА когато Марше се отдалечи, той се обърна към Льоклерк:\n— На същата улица живее един обущар. Казва се Бержере. Тичай при него и провери какво е правил синът му днес сутринта. Не се изсилвай и не стряскай хората. Просто учтиво попитай и възможно най-бързо се връщай.\nЩастлив, че е. получил конкретно поръчение, Льоклерк се обърна кръгом и полетя към изхода, а Барлие пристъпи към огледа на жилището.\nНай-напред надникна през полуотворената врата на столовата. До кръглата маса, застлана с плетена покривка с ресни, седеше госпожа Марше и плачеше. Съпругът й се беше навел над нея и й шепнеше нещо на ухото. Комисарят дискретно се оттегли и натисна дръжката на съседната врата.\nСтаята беше много малка. В нея едва се побираха желязното легло с месингови топки, грижливо застлано, малка масичка, стол и шкафче. В тази стая нямаше цветя, но затова пък на стената над леглото бяха закачени изрязани от илюстровани списания цветни фотографии на повече или по-малко разсъблечени момичета. Барлие се приближи до шкафчето и го отвори. Видя книги и тетрадки. Няколко учебника по химия с опърпани корици, двайсетина евтини издания на криминални романи, няколко дебели тетрадки и три броя на „Плейбой“. Помисли си, че вероятно снимките над леглото са изрязани от тези списания. Поразрови книгите, прелисти изпълнените с химически формули тетрадки, огледа още веднъж цялата стая и излезе от нея.\nТехниците все още бяха в кухнята. Всичко наоколо беше посипано със сребрист прах. При вида на Барлие те се изпънаха уставно и прекъснаха работата си.\n— Не ви ли преча, момчета?\n— Не, господин комисар — отвърна най-старшият по чин. — В същност ние вече свършваме.\n— В такъв случай аз ще се поразвъртя тук.\nБарлие извади лулата си, изпразни я от пепелта в кофата за смет, приседна на кухненското столче, .натъпка лулата с тютюн и я запали.\nИ кухнята не беше голяма. Край мивката, там, където преди това се намираше тялото на мъртвото момиче, тъмнееше голямо петно от засъхналата кръв. Комисарят се замисли къде ли е спяло това момиче. Но веднага се ориентира. В ъгъла, до стария изподраскан хладилник, имаше сгънато походно легло. Завивките не се виждаха никъде. Сигурно ги прибираха в големия гардероб в антрето. До леглото стоеше малък черен сандък, приличащ на старомодна ракла. И той беше покрит със сребрист прах.\n— Какво има в сандъчето?\n— Нейните вещи, господин комисар. Нищо интересно. Естествено, прегледахме ги.\nБарлие се надигна от масичката и се приближи до сандъка. В него имаше поли, рокли, бельо. Между отделните неща бяха поставени стръкове изсъхнала билка със силна, приятна- миризма. В картонената кутия, сместена в единия ъгъл на сандъка, бяха подредени кокци, напръстник, малка ножичка, черна селска броеница от едри зърна и няколко писма.\nВсички писма бяха написани с един и същ старателен, но не особено обработен почерк. Всички започваха еднакво: „Скъпа Анжелик! В началото на моето писмо ти съобщавам, че аз съм здрава, и баща ти, и сестра ти Роза…“\nПосле следваха стереотипни новини за съседите, за кръщавки, сватби и благополучни раждания, за болести и за смъртта на хора и животни.\nЗагубил желание да чете по-нататък, Барлие постави обратно писмата в кутията, а нея пъхна в сандъчето. После отново седна на столчето и спокойно запуфка лулата си.\nСедяха в малкото бистро на улица „Сент Антоан“. Зад прозорците се разстилаше влажен ноемврийски полумрак. Пиеха младо червено вино. Барлие си поръча стриди и салата от скариди и дълго се колеба дали с тях нямаше по-добре да върви чашка коняк. Жавре и Льоклерк не ядяха нищо.\nБарлие им беше наредил да спрат колата пред Тази кръчмичка на връщане към Ке де-з-Орфевр, защото беше гладен, а знаеше, че в такова състояние не е особено работоспособен. Ядеше бавно и с удоволствие, а те го чакаха търпеливо да се нахрани. Когато свърши, изтри устните си с хартиената салфетка и рече:\n— Повтори още веднаж какво стана у този Бержере.\nБарлие обичаше да изслушва по няколко пъти рапортите на своите инспектори, Льоклерк вече беше свикнал с това и добросъвестно повтори всичко, което му беше докладвал само преди един час.\n— Цялото им семейство са пияндета от класа. Дъртият вече се беше натряскал до козирката, макар че още нямаше пладне. И жена му не е по стока, вонеше на бъчва от километър. Хич не им се щеше да говорят с мен, пък и вие ми бяхте наредили да се държа учтиво. Накрая успях да изчопля от тях, че младият Бержере се е изпарил някъде рано сутринта и те хабер си нямат къде хвърчи сега. Аз мисля, шефе, че трябва да го издирим. Момчетата от кварталния комисариат ще ни го доставят за нула време…\n— Засега нямаме основания за такава доставка!\n— Може би ще се намери основание, шефе — намеси се Жавре, който беше мълчал досега. — Госпожа Обрьон, собственичката на съседното магазинче, твърди, че е виждала два пъти тази Анжелик в компанията на младия Бержере.\n— Това все още нищо не значи — запъна се Барлие. — Дава ни само основание да му изпратим призовка за обикновен разпит. Рано е да задействуваме апарата за издирване…\nПонякога Барлие обичаше педантично да се придържа към разпоредбите, които по принцип смяташе за смешни и несъобразени с живота.\nВсички замълчаха. Комисарят извади от джоба си лулата:\n— А какво се говори за семейство Марше?\n— Различно — отвърна Жавре. — Общо взето, се ползуват със симпатии, някои сега им съчувствуват, но има и такива, които няма да пропуснат след случилото се да им направят мръсно — както обикновено става при подобни случаи.\n— Нищо конкретно. Но например госпожа Льору, която живее до тях на същия етаж, смята, че от свръхправедници като тях и това можело да се очаква…\n— Смята, че те са убили момичето?\n— Не се изрази така директно. Искаше да каже, че са някак си прекалено „порядъчни“, прекалено „за пред хората“… И че съвсем не се изненадала, когато един божи ден този балон се пръснал с ужасен трясък, когато най-сетне в това благонравно семейство се случило нещо толкова скандално… Разбирате, нали?\n— Да, разбирам. А какви са отношенията между самите тях? Карат ли се, бият ли се?\n— Ами, нито се карат, нито се бият… Гукат си като гълъбчета, обаче старата държи мъжа си под чехъл и на практика тя върти целия бизнес. Само дето пред хората старият се носи с фасон и страшно държи да минава за глава на семейството. В това отношение тя не му пречи. Когато някой иска да уреди някакъв делови въпрос с нея, госпожа Марше винаги заявява, че най-напред трябва да говори с мъжа си. В действителност обаче тя взема решенията и държи касата.\n— Що за птица е синът?\n— Нищо интересно. Нищо особено не може да се каже за него. Следва. Миналата година му купили мотор. Държи го в килерчето до портиерското жилище.\n— Приятели? Момичета?\n— Сигурно има, но съседите не казват нищо конкретно.\n— Ще трябва да се поговори с този млад човек.\n— Готово, шефе. Ще отида при него още днес следобед — побърза да предложи Льоклерк.\n— Няма нужда, драги. Аз ще поговоря с него утре. Е, време е да тръгваме.\nТе допиха виното си и извикаха собственичката.\nСутринта на следващия ден изненада Париж с неочаквано хубаво време. Гъстите ниски облаци, които висяха над града цяла седмица, през нощта се бяха разнесли и плахото ноемврийско слънце надничаше през прозорците в жилищата.\nТази сутрин Барлие беше в добро настроение. Дори си тананикаше, докато се бръснеше. Сервирайки закуската, госпожа Барлие се пошегува, че истинският му талант е в съвсем друга област и че вместо да се занимава с мрачни престъпления, е трябвало да се посвети на оперната кариера. Тази шега тя повтаряше от двадесет години, но Барлие винаги й отвръщаше с леко засрамена физиономия, която госпожа Барлие много обичаше.\nНа Ке де-з-Орфевр нямаше и следа от сънливото настроение на последните дни. Пред кабинета на Барлие го чакаше възбуденият както винаги Льоклерк.\n— Добър ден, шефе! Донесоха резултатите от аутопсията. Малката е била бременна…\nБез да бърза, Барлие свали палтото си и го окачи на закачалката зад бюрото. После седна, извади лулата от джоба си и каза:\n— Очаквах нещо такова. Дай да видя протокола.\nПускайки кълба дим, той се зае да изучава протокола — внимателно и задълбочено. Според него Анжелик е умряла в резултат на прерязване на кръвоносните съдове на врата с остър предмет н е била бременна в третия месец.\nКомисарят остави протокола настрана и се замисли.\n— Шефе, сега вече ще бъде абсолютно необходимо, да разпитаме сина на онзи обущар — позволи си да се обади Льоклерк.\n— Да, ще трябва. И не само него — поклати глава Барлие.\n— Имате пред вид младия Марше ли?\n— Именно. Преди всичко него, но аз ще свърша тази работа. А ти през това време ще ми намериш младия Бержере. Ще го доведеш тук.\n— Разбрано, шефе. Тръгвам веднага.\nОще Льоклерк не беше затворил вратата, когато телефонът иззвъня. Без да бърза, Барлие вдигна слушалката. Обаждаше се съдия-следователят Фьовре. Барлие изобщо трудно го понасяше, така че и сега целият се стегна, когато чу в слушалката познатия глас:\n— Комисарят Барлие? Защо все още не сте ми позвънили? Та нали знаете, че трябва да работим заедно в случая с убийството на улица „Сент Антоан“? Цяла сутрин чакам да ми се обадите…\nВ гласа му звучеше нотка на мек упрек.\n— Ние започваме работа едва в девет часа, господин следовател. Тъкмо смятах да ви се обадя. А освен това нищо ново не бих могъл да ви кажа. А да, оказва се, че убитата е била бременна.\n— Интересно… Възнамерявате ли да арестувате някого?\n— На този етап — все още не, господин следовател. Засега смятам да продължа с разпитите. Ако държите да участвувате в тях…\n— Не, господин комисар. В настоящия момент не е необходимо. Разбира се, когато арестувате някого, ще взема участие в разпита. Уведомете ме, когато решите да арестувате някого:\n— Няма да пропусна, господин следовател.\nБарлие остави слушалката и изсумтя с искрено облекчение, като след приключване на особено тежка работа. Разговорите със съдия-следователя Фьовре винаги му струваха много нерви. Той никога не можеше да разбере какво в същност очаква от него този изплъзващ се като змиорка, бързо напредващ в кариерата си млад човек, но инстинктивно усещаше, че следователят е недоволен от него за нещо неясно, мъгляво и неопределено.\nКомисарят пристигна на улица „Сент Антоан“ с такси. Влезе в малкото бистро, все едно, че беше обикновен клиент. Заведението не блестеше с лукс. Бар със стара машина за еспресо, витрина със сандвичи, шест малки масички с мраморни плочи. Всичко изглеждаше посипано с тънък слой прах, какъвто в действителност нямаше.\nМарше седеше зад бара. Приличаше на тлъст, наял се до насита, паяк, затаен в ъгъла на паяжината в очакване на жертва. Той веднага позна Барлие и го поздрави с приятелска усмивка:\n— Добър ден, господин комисар. Открихте ли нещо?\nВъпросът му прозвуча съвсем естествено — сякаш питаше за цената на цветното зеле на пазара или пък молеше да му услужи с огънче.\nБарлие приседна до една от масичките край бара.\n— Още не, господин Марше — отвърна, като натъпкваше лулата си, — още не. Но мога да ви уверя, че ще се постарая на всяка цена да открия престъпника.\n— Не се и съмнявам, господин комисар — побърза да го увери Марше. — Ще пийнете ли нещо?\nБарлие си поръча червено вино. Оказа се младо, но много ароматично.\n— Нещо няма много хора при вас днес…\n— Винаги е така, повече идват едва следобед. По това време съседите са на работа.\nБарлие поклати с разбиране глава, а после изведнъж настъпи:\n— Тя все пак е имала приятел, господин Марше. Била е бременна.\nМарше, който в този момент тъкмо оставяше бутилката на рафта, замря като истукан.\n— Не може да бъде! — извика след миг. — А изглеждаше толкова порядъчно момиче!\n— Понякога и на порядъчните момичета им се случват такива неща.\n— В никакъв случай, господин комисар! — категорично отсече Марше. — За мен порядъчното момиче си е порядъчно момиче, а порядъчните момичета не вършат такива неща. Ако само можех да предположа, че тя…\n— Щяхте да я изгоните от дома си, ако предполагахте, че има приятел, нали?\nМарше се намръщи и отговори:\n— Да, господин комисар, точно така бих постъпил. Може би това, което сега ще ви кажа, да ви прозвучи несъвременно, но аз съм старомоден в това отношение и не се срамувам от възгледите си. Смятам, че младото момиче трябва да бъде невинно. Уважавам и признавам само такива момичета. Не бих търпял безнравственост под своя покрив. Ако знаех, че Анжелик има любовник, веднага щях да я изгоня от дома си. Може би съм суров, прекалено суров, но така съм възпитан. Моят баща се е сражавал край Вердюн, господин комисар…\nБарлие не разбираше защо фактът, че старият господин Марше се е сражавал край Вердюн, трябваше да обясни суровостта на схващанията на неговия син, но предпочете да запази тези съмнения за себе си. Отпи от виното и запита:\n— Не предполагате ли кой може да бъде мъжът?\nМарше се замисли, което се изрази в интензивно набръчкване на челото и силно присвиване на очите.\n— Нямам представа, господин комисар… Вече ви казах, че и през ум не ми минава с кого може да е ходила… Просто нямам представа…\nТой пак помълча, а после се надвеси над Барлие и с фамилиарно приглушен тон добави:\n— Вече ви споменах за онези клюки. Някой, вече не помня кой, ми беше казал, че е виждал Анжелик с младия Бержере. Тогава ми се струваше, че подобно нещо е абсолютно невъзможно… Но сега… Вие ще го разпитате, нали?\n— Разбира се, господине. Но най-напред искам да поговоря със сина ви.\nМарше се изправи, изпъчи се и попита с нескривано възмущение:\n— Господин комисар, надявам се, не мислите, че моят син?…\n— Господин Марше, не мисля нищо. Просто вашият син е единственият член от семейството ви, с когото още не съм разговарял. Не исках да го разкарвам да идва при нас, затова аз надникнах тук.\n— В момента синът ми си е у дома. Ако държите да го видите, господин комисар… — Гласът на собственика на бистрото все още беше изпълнен с недоверие и обида.\n— Ще прескоча до него — каза Барлие и бавничко допи виното си.\nВратата му отвори госпожа Марше, която поздрави Барлие като стар познат, но и тя се вкамени, когато разбра целта на посещението му. Заведе го до стаята на Луи, без да каже нито дума повече. Пред вратата се спря и почука. Барлие си помисли, че самият той никога не чука, преди да влезе в стаята на дъщеря си.\nПо външност младият Марше никак не приличаше на родителите си. Висок, слаб, с изразително нервно лице, младежът беше облечен в тъмновишнев пуловер и протрити джинси. Той хвърли към Барлие несигурен поглед и преглътна.\n— Казвам се Пиер Барлие и съм комисар от криминалната полиция. Бих искал да поговоря с вас за случилото се нещастие… Мога ли да седна?\n— Заповядайте, господин комисар. Веднага ви познах. Виждал съм много ваши снимки във вестниците.\nКомисарят седна и извади лулата си.\n— Приятно е тук… Вие няма ли да седнете?\n— Предпочитам да стоя, господин комисар. Обичам да разговарям прав.\n— Както ви е удобно — съгласи се Барлие, — на мен лично това никак не ми пречи.\nПомълча, а после започна направо:\n— Анжелик е била бременна.\nРазтрепераните ръце на Луи внезапно замряха.\n— Да няма… грешка?\n— Не, абсолютно сигурно е. Била е в третия месец. Това изненадва ли ви?\nЛуи не отговори, но по лицето му пробяга сянка.\nБарлие запали лулата си и продължи със същия тон:\n— Да сте правили опити да я ухажвате?\n— Господин комисар — повиши тон Луи, —\nкак можете да допуснете подобно нещо? Аз и това момиче?!\n— Защо? Не обичате ли момичетата, Луи? Аз на вашите години…\n— Аз изобщо нямам време да се занимавам с момичета. Трябва колкото се може по-бързо да се дипломирам. Виждате, нашият дом не е от заможните… Баща ми…\nБарлие въздъхна тихо:\n— Мога да си представя що за човек е баща ви. Знам, че не би ви похвалил, ако търчите подир момичета, вместо да залягате над книгите. Но младостта си има свои закони. Нали не искате да ми внушите, че жените изобщо не ви интересуват, впрочем…\nИ Барлие посочи с лулата си изрязаните от „Плейбой“ снимки над леглото.\n— Возите ли понякога на мотора си момичета?\n— От време на време. Колежки от университета — призна Луи, леко зачервен. — А тези снимки…\n— Ох, не се оправдавайте — усмихна се Барлие, — та аз познавам живота. За съжаление по мое време нямаше „Плейбой“ и ние трябваше да се задоволим с цветните картички, които се продаваха скришом около площад „Пигал“. Преди да се оженя, имах цяла колекция от тях. После жена ми ги изгори…\nТой помълча и пак повтори въпроса си:\n— Е, как беше наистина? Имали ли сте някакво вземане-даване с Анжелик?\nЛуи се отпусна тежко на леглото и започна нервно да пука пръстите си. „Също като майка си“ — отбеляза си мислено Барлие.\n— Господин комисар, може би няма да ми повярвате, но аз наистина дори не съм се опитвал да ухажвам Анжелик. Без съмнение тя беше хубаво момиче, но в нашето семейство такова нещо е просто невъзможно. Баща ми не би го допуснал, а и майка ми си отваря очите на четири…\n— Значи, дори не сте се опитвали?\n— Не, господин комисар. И през ум не ми е минавало.\nБарлие мина на друга тема:\n— А да сте забелязали да е била близка с някого?\nПо лицето на младежа отново пробяга почти неуловима сянка.\n— Не, господин комисар. Тя изобщо не ми правеше впечатление. Анжелик беше, как да се изразя… беше почти незабележима. Е, разбира се, виждах я да се върти из къщи, да чисти, да готви и така нататък, но тя просто не се набиваше в очи. Отнасях се към нея като към…\n— Като към домашните електроуреди — подсказа му Барлие.\nМладежът отново се изчерви:\n— Определението ви е грубо, но вярно — май че точно така беше.\n— Добре тогава… Но вие не може да не сте забелязали нищо, пък макар и несъзнателно. Как например се държеше тя през август? Сравнително неотдавна…\n— През август ли? Защо пък през август? — дръпна се Луи и поруменя още повече.\n— Бременността е от три месеца, господине — търпеливо му обясни комисарят, — затова ви питам за август. Апропо — той изведнъж се оживи — тогава тя у вас ли беше? Или всички бяхте заминали?\nЛуи дълго мълча и на Барлие му стана жал за момчето. Помисли си, че ако неговият син не беше починал още като бебе, сега щеше да бъде малко по-голям от младия Марше. И му стана съвестно, че го измъчва с въпроси, на които този симпатичен, нервен младеж няма никакво желание да отговаря.\n— През август… така… през август, господин комисар, тя беше тук. Обикновено ние не заминаваме през лятото на курорт. Не е за нашия джоб. Баща ми казва, че курортите и ваканциите са само за мързеливците и безделниците…\n— И вие ли не отивате никъде през ваканциите? — В гласа на комисаря звучеше съчувствие.\n— Естествено, когато бях по-малък, ходех. На лагери и колонии. Тази година си останах в Париж. Имах един невзет изпит… нали разбирате. Само майка ми замина за петнадесетина дни. При сестра си, на село…\nПак млъкна и се замисли. Погледът му пробяга някъде зад гърба на Барлие и застина там неподвижен.\n— И не забелязахте ли през август някаква промяна в поведението на Анжелик? Не си ли спомняте?\n— Не, господин комисар. Нищо не си спомням. Луи се беше овладял напълно. Гласът му беше\nсух, а погледът — все така втренчен в една точка на отсрещната стена.\n— Много жалко — рече Барлие. — А сега един въпрос от друго естество. Чиста формалност — побърза да добави той. — От колко часа бяхте вчера на лекции? Доколкото знам, излезли сте от къщи около осем…\nЛицето на младежа побеля. Отново почна да пука пръстите си.\n— Наистина излязох от къщи около осем, но не отидох на лекции. Просто вчера не бях в университета.\n— Среща с момиче ли имахте?\n— Не. Главата ме болеше. Реших да се поразходя.\n— В такова време?\n— Обичам да се разхождам, когато вали. Господин комисар! — избухна той изведнъж. — Нямам алиби! Защо не ме арестувате?! Какво чакате? Внушили сте си, че съм съблазнил Анжелик, а после, страхувайки се от скандала, съм я убил, нали? Добре, защо още не ми слагате белезниците?!\n— О, за това винаги ще се намери време — отвърна спокойно комисарят и се усмихна на младежа.\n— Тук е! — докладва Жавре. — Льоклерк го доведе преди два часа. Оставихме го да поседи, та дано поомекне. Ще го разпитате ли, шефе?\nБарлие бавно разкопчаваше палтото си.\n— Да, веднага ще поговоря с него. А ти през това време ми свърши една работа. Вземи когото искаш да ти помага и провери няколко неща.\nПочакай, ей гега ще ти напиша всичко на листче, ла не забъркате някоя каша.\nТоп съблече балтона си и го закачи. Седна зад бюрото, откъсна от бележника си един лист и със своя едър, старателен почерк, за който като ученик винаги получаваше похвали, написа няколко поръчения.\n— Вземай и гледай да не го загубиш. А сега ми дай тоя младок.\nСинът на обущаря Бержере нямаше вид на достатъчно омекнал. Взираше се в Барлие с остър поглед и лесно можеше да се отгатне, че се гласи да изригне вулкан възражения. Носеше джинси и червено яке от изкуствена кожа. Косата му беше дълга и отдавна немита.\nБарлие заби очи в папката, която беше сложил пред себе си на бюрото. Документите в нея нямаха нищо общо с личността на младия Бержере, нито с убийството на улица „Сент Антоан“, но нямаше защо младежът да го знае.\n— И така — започна по едно време комисарят, като затвори папката. — Пак се срещнахме.\n— Никога през живота си не съм разговарял с вас — измърмори младежът.\n— С мен лично не — съгласи се сговорчиво Барлие, — но си имал работа с полицията.\n— Нищо, съвсем нищо. За какво си лежал?\n— Ами нали там всичко е написано — Бержере посочи с пръст към папката на бюрото, — защо да си чешем езиците напразно.\n— Искам да го чуя от теб. И не те съветвам да ми се перчиш. Като преживееш толкова години, колкото лазарника имам аз, ще разбереш, че не си струва да се дразнят полицаите. А засега просто ми повярвай, че е така.\n— Добре, съгласих се. Лежал съм два пъти. Веднаж — по политически причини. През май шейсет и осма…\n— Протестирах, разбира се.\n— Разбивах витрините на магазините.\n— Аха. А втория път?\n— Тъкмо си уреждах сметките с един тип, добре го бях наложил… А ченгетата се оказаха наблизо… И изобщо какво сте се лепнали за мен? Какво искате пък сега? — Той вече почти крещеше. — Хората ви ме прибраха рано-рано сутринта и ме довлякоха тук. Това е незаконно! Нямате право да ме арестувате!\n— А кой ти е казал, че си арестуван? — Барлие старателно палеше лулата си.\nБержере го погледна изненадан. Позамисли се, а после продължи с доста по-спокоен тон:\n— В такъв случай защо е целият този цирк? Защо ме измъкнахте от леглото и дори не ми позволихте да закуся?\n— Искам да си поговорим за момичета, синко.\n— За момичета ли? Какво искате да кажете? Не е ли позволено да се свалят момичета? Да не е излязла специална забрана?\n— А, да е забранено, не е забранено, синко. Само че ако после на някоя такава свалена й се случи нещо лошо…\n— Господи! Значи, вие искате да ме набутате в историята с момата на ония Марше! — В гласа на младежа прозвуча комбинация от разбиране й изненада. — Значи, такава била работата!\n— Не си ли очаквал?\n— По-скоро върбата ще роди грозде, отколкото да си помисля дори! Та аз почти не се познавах с нея!\n— Виждали са ви заедно. Хората не са слепи…\n— И какво от това? Бил съм с нея два пъти на кино. Но отдавна, още през август.\n— След това правил ли си опити да я сваляш?\n— Не. Не ми пасваше, шефе. Не беше от моята кръвна група.\n— Но си спал с нея, нали?\n— Пази боже, комисарю! С нея?! С това олицетворение на целомъдрието?\nБарлие го погледна внимателно:\n— Спомни си добре. Важно е. И не извъртай, синко. Не те съветвам да извърташ.\n— Нямам причини да извъртам! — опери се Бержере. — Мадамата изобщо за нищо не ставаше. Гъска от дълбоката провинция. Ама съвсем нищо не разбираше! В киното дори не ми позволи да й опипам коляното… Чак да ти се доповръща… — Той вдигна рамене. — Или тя сигурно нещо не беше в ред. Да не дава с пръст да я пипнеш…\n— И все пак — бавно каза Барлие — точно тогава, през август, тази непозволяваща с пръст да я пипнат е имала любовник. Знаем това със сигурност.\n— Глупости! — изрева дългокосият. — Какви ми ’ ги разправяте, за нищо на света няма да повярвам. Нали аз самият се опитвах… — Младежът млъкна, уплашен, че е казал повече, отколкото трябва, и хвърли бърз поглед към комисаря.\n— А, значи, си опитвал! — засмя се той. — А може би все пак си успял? Е, казвай най-сетне истината!\n— Господин комисар! — Бержере говореше все по-сериозно и все по-нервно. — Защо ще ви лъжа? Ако наистина беше, както вие казвате, щях още от самото начало да си призная, че съм се любил с нея. Че в това няма нищо лошо! Не е ли така? Полицията копче не може да ми каже! Анжелик беше пълнолетна. Само Марше можеше да ме поступа, понеже, моля ви се, внасям морално разложение под неговия християнски покрив, но аз на него, с извинение, ще му…\n— Не употребявай такива изрази, синко — прекъсна го Барлие. — Мен ме интересува нещо съвсем Друго. Кажи ми, така лесно ли щеше да си признаеш, че си ухажвал момичето, ако знаеше, че Анжелик е била бременна?\n— Анжелик е била бременна?! — Бержере скочи на крака. — Ама че история!\n— Сядай, момче — сурово го изгледа комисарят. — Наистина ли си толкова изненадан? Не ти ли е казвала? Припомни си добре. Кога ти каза, че е бременна?\nБержере погледна безпомощно комисаря, а после поправи с нервно движение падналата на челото му коса:\n— Господин комисар1 В какво искате да ме напъхате? И защо точно върху мен падат подозренията ви? Та нали не аз съм й направил дете! Впрочем помислете сам. Нима приличам на човек, който ще се разтревожи особено, ако някоя мадама забременее от него? И поради тая причина ще взема да я убива? Господин комисар…\n— И все пак — тихо рече Барлие — ти, малкият, си единствената особа, с която Анжелик е поддържала, така да се каже, светски отношения. Не сме чули такова нещо за някой друг. Вчера сутринта тя е пуснала в жилището човек, когото е познавала. Тя не би отворила вратата на чужд човек. Теб те е познавала. От теб не се е страхувала. Така че, както сам виждаш…\n— Не, няма да успеете да ме нахакате в тая гадна история, мръсни ченгета! — кресна Бержере и пак се надигна от стола. — Нямате право да ме набутвате в нея!\n— Мълчи! — Острият глас на комисаря подействува на младежа като плесник. — Мълчи и седи спокойно! Не си ти този, който ще ме учи какви права имам и какви не. Твое задължение е да отговаряш на нашите въпроси.\n— Господин комисар…\n— Отговаряй! Имал ли си през август тази година интимни отношения с Анжелик? — Изведнъж Барлие разбра, че е забравил презимето на мъртвата прислужничка, и трябваше да се позамисли, за да си го припомни. — Повтарям: имал ли си интимни отношения с Анжелик Троло?\n— Не. Вече казах.\n— Ходил си с нея на кино.\n— Само два пъти.\n— Любил ли си се с нея?\n— Не! Не) Още веднаж повтарям — не.\n— Знаеше ли, че е бременна?\n— Не! Не съм обелил дума с нея през последните два месеца!\n— А ако някой каже, че те е виждал с нея през последните дни?\n— Ще излъже най-нагло! Покажете ми го този, който ще каже такова нещо, само ми го покажете…\n— Какво си правил вчера сутринта?\n— Не ви засяга. Казах ви, че нямам нищо общо с тази история.\n— Какво си правил вчера сутринта? Спомни си.\n— Същото, което и всяка друга сутрин. Най-напред се събудих, а после закусих. След това излязох от къщи.\n— В колко часа излезе? Къде отиде?\n— Не съм гледал часовника. А къде съм бил, си е моя лична работа.\n— Не е само твоя лична работа. Ще трябва да си припомниш всичко, което си правил вчера, и да ни се отчетеш за всяка минута. Такъв е животът, синко.\n— Няма да ви се отчитам за нищо. Не ви засяга какво съм правил вчера сутринта, не е ваша работа. Освен това не съм длъжен да доказвам, че съм невинен. Вие сте тези, които трябва да докажете, че съм замесен в тази воняща история. А вие нямате никакви доводи против мен освен няколко женски клюки. Нищо повече!\nБарлие въздъхна и остави димящата лула върху папката на бюрото:\n— Както искаш, синко. Исках да си поговоря с теб човешки. Но щом предпочиташ да бъдеш разпитан официално… Добре, така да бъде. Ще бъдеш разпитан официално.\nТой натисна копчето на звънеца в стаята на инспекторите. След минута на вратата застана Жавре. В лявата си ръка държеше сандвич със сирене. Той преглътна и изтри устни с ръка:\n— Ще вземеш при себе си този младеж и ще го разпиташ официално, с протокол. Ще го разпиташ относно обстоятелствата на неговото познанство с убитата вчера Анжелик Троло и относно това какво е правил вчера между осем и десет часа сутринта. Следобед ще те смени Льоклерк. Ще си починеш малко и вечерта отново ще го поемеш. Сутринта ще си отидеш в къщи. Ще ти дам почивен ден.\nЛицето на дългокосия младеж се опъна и стана зло. Той хвърли към Барлие изпълнен с омраза поглед:\n— Нямам какво повече да казвам. Казах ви всичко. Повече нито дума няма да обеля.\n— О, ще обелиш, миличък — разсмя се Жавре, — виждал съм къде-къде по инатчии от теб, но в края на краищата и те са проговаряли. Ти още не познаваш възможностите ни.\nТой се приближи до Бержере и леко го потупа по рамото:\n— Хайде, тръгвай, приятелю. Работа ни чака…\nБарлие беше закопчал палтото си, когато телефонът на бюрото му пронизително иззвъня. Той реши, че сигурно госпожа Барлие иска да разбере дали ще се прибере в къщи за обяд, и изпита леко угризение на съвестта, че не беше намерил време да й позвъни. Бързо вдигна слушалката. Чу в нея изпълнения с деликатен упрек глас на съдия-следователя Фьовре:\n— Комисарят Барлие? Нали ми обещахте да ме държите в течение… Как протича следствието?\n— Не съм забравил, господин следовател. Просто няма нищо ново…\n— Никого ли не сте разпитвали? — Сега в гласа на следователя звучеше учудване. — Не сте ли се придвижили поне крачка напред?\nБарлие усети, че започва да се изпотява. Наистина, беше с балтон и това би могло да обясни състоянието му, но той си припомни, че в същност при всеки разговор със съдия-следователя Фьовре беше изпитвал неприятно чувство на лепкавост по врата си. Опита се да заглуши раздразнението, което се надигаше у него, и започна да обяснява търпеливо:\n— Разбира се, следствието се придвижва напред, господин следовател. В настоящия момент например се разпитва един човек…\n— Възнамерявате ли да го арестувате?\n— Засега не, господин следовател.\n— А кога най-сетне ще арестувате някого? Ако продължаваме да се мотаем, журналистите ще ни изядат с парцалите, те само това и чакат…\nБарлие изтри оросеното си с пот чело и с леко запъване отговори:\n— Вие разбирате, господин следовател, че не мога да арестувам първия човек, който ми попадне подръка, само за да трябва веднага след това да го пусна. Естествено…\n— Разбирам всичко, господин комисар — прекъсна го нетърпеливо Фьовре, — но независимо от моето разбиране общественото мнение изисква от нас оперативност и бързо реагиране. Надявам се, че утре ще арестувате някого!\n— Ще се постарая, господин следовател — измънка Барлие, — ще се постарая да арестувам някого утре. Само че…\n— Чудесно! Великолепно! Нищо не издига така авторитета на следствените органи в очите на обществеността, както добрата организация и бързото действие! Уведомете ме веднага щом арестувате някого. Ще се включа в разпитите. Сега нямам време, чака ме важна служебна среща, позвънете ми утре! Довиждане, господин комисар!\nБарлие искаше да каже още нещо, но не успя. Преди да си отвори устата, чу звука от оставената телефонна слушалка.\nТой въздъхна тежко и продължи да стои със слушалката в ръка. После я остави на мястото й. Поразмисли и позвъни на жена си да я предупреди, че днес ще закъснее.\nСедна да обядва в близкия ресторант „Одеон“. Поръча си рибена чорба и задушен заек. Изпи две големи чаши червено вино. След обяда му се прииска калвадос. Поръча си една чашка и започна да го смуче бавно, докато размишляваше за случая. За младия Бержере, който отказваше да обясни какво е правил вчера сутринта, за нервния младеж, който се учудваше, че не го арестуват, за госпожа Марше, превръщаща се в статуя при думите, че комисарят иска да разговаря със сина й, и за господин Марше, господствуващ зад бара на своето бистро като гръмовержеца Зевс. Помисли си и за мъртвата прислужничка — просто момиче от Бретан, което не беше позволявало на момчетата да опипват коляното му, а вчера беше проявило доверие към убиеца. За Анжелик Барлие мисли най-дълго.\nСлед като изпи калвадоса си и вече се чудеше дали да не обърне още една чашка, съзря на вратата на ресторанта инспектор Льоклерк. Той продължи да се оглежда несигурно известно време, докато не съзря Барлие.\nТой тръгна към комисаря, промъквайки се между масичките, а Барлие с внезапна спазма на сърцето си помнели, че ако неговият син беше жив, щеше да прилича на този млад инспектор. От няколко месеца насам подобни мисли често му се мотаеха из главата и разваляха настроението му. Затова той вече се беше наежил вътрешно, когато инспекторът се добра до неговата маса.\n— Какво искаш? — попита го Барлие сухо. — Не може ли човек поне спокойно да се нахрани?\nЛьоклерк се стъписа.\n— Мислех си, шефе, че ще бъдете доволен да научите какво съм разбрал…\n— За в бъдеще —- гласът на комисаря беше заядлив — помни, че ако не е въпрос на живот и смърт, не искам да ме безпокоиш по време на обяд. А сега, след като така и така си тук, казвай какъв вятър те довя насам. Сядай, синко.\nЛьоклерк беше почервенял като рак.\n— Извинете, шефе, но ми се струваше…\n— Казах, сядай. Щом си дошъл, казвай, каквото имаш за казване.\nИнспекторът притеснено приседна и започна да докладва:\n— Разговарях с четирима клиенти на Марше. Лесно ги открих. Те ходят в заведението му всеки тен.\n— За съжаление не са единодушни. Четвъртият твърди нещо съвсем различно от останалите трима…\n— Случва се, синко. Винаги става така. Ще трябва да свикнеш. Какво казват тримата?\n— Според тях е било както винаги: най-напред е дошла тя, а после — той. Четвъртият твърди, че е било обратно.\n— Но нито един от тях не твърди, че са дошли заедно, нали?\n— Не, шефе. Нито един.\n— И май че това е най-важното, момче — престана да се цупи Барлие. — Разбира се, остава младият Марше. Как стои въпросът с неговото алиби?\nЛьоклерк почувствува, че настроението на комисаря е влязло вече в нормалните граници и тонът му стана по-свободен.\n— С него нямахме проблеми. Инспектор Фуше провери алибито му. Отначало си мислехме, че нищо няма да научим, но после се оказа, че всичко е адски просто. Достатъчно беше да попитаме в университета. Веднага се намериха куп свидетели. Той е бил там.\n— През цялото време ли? На всички лекции?\n— На всички лекции и през цялото време. Изобщо не разбирам защо му е трябвало да лъже.\n— Ще разбереш — усмихна се комисарят. — Вероятно е имал някаква цел, за да излъже. Така поне ми се струва на мен. Сега всичко зависи от информацията, която ще успеем да изстискаме от младия Бержере. Впрочем ти обядвал ли си?\n— Тогава използувай случая да обядваш. Днес ще се освободиш чак късно през нощта. Ще трябва да смениш Жавре. Той сега разпитва Бержере. Хапни нещо и после го смени. Той ще ти каже в каква насока да задаваш въпросите.\n— Готово, шефе. Ще го изстискам като лимон — с радост прие задачата Льоклерк и се озърна за келнерката, а комисарят си помисли, че това момче нещо прекалено охотно се натиска за всякакъв вид работа, демонстрирайки радост в моментите, когато по-естествено би било да не бъде чак пък толкова доволно. И за кой ли път през последните дни Барлие се запита дали ентусиазмът на Льоклерк не е предназначен специално за него, дали не е маска, скриваща истинските чувства на инспектора. Но веднага си припомни, че самият той на годините на Льоклерк също така се палеше при всяка задача, която му възлагаха, и малко се позасрами от своето моментно съмнение.\nПрез това време Льоклерк извика келнерката, а Барлие използува нейното идване, за да си поръча нова чашка калвадос.\n— Днес трябва да арестувам някого — рече Барлие, привършвайки закуската си. — Следователят Фьовре държи да го направя.\n— Съвсем не си длъжен да слушаш Фьовре — ядосано отсече госпожа Барлие и остави кафето си. — Та той не ти е началник. Освен това и префектът много те цени.\n— Знам, че не ми е началник — разсмя се комисарят, — но той самият се държи така, сякаш ми е началник, а аз не мога да направя нищо против това положение. Щом чуя гласа му, и нещо ме парализира.\n— Толкова пъти съм ти казвала, че не бива да му обръщаш внимание. Нека си мрънка, такъв му е характерът. А ти не му обръщай внимание.\n— Разбира се, че не му обръщам внимание — надигна се от масата Барлие, но гласът му не беше особено убедителен. — Независимо от всичко ще се опитам днес да му доставя удоволствие.\nНастроението му беше добро и ако не знаеше, че няма да му се размине един дълъг разговор с Фьовре, самочувствието на Барлие можеше да бъде определено като великолепно. Наистина ноември отново напомняше, че е есенен месец, и зад прозорците нямаше и следа от вчерашното слънце, но дори упорито ръмящият дъжд не беше в състояние да развали доброто настроение на комисаря. Той винаги се чувствуваше така в дните, когато се виждаше краят на някакъв важен случай. Тогава времето преставаше да съществува за него — беше му (все едно дали грее слънце, или се изсипва дъжд.\nНа Ке де-з-Орфевр инспекторите веднага подушиха благоразположението му и се приспособиха към него. Ясно беше, че могат да си позволят мъничко фамилиарно отпускане, което в други дни комисарят едва ли щеше да одобри.\n— Е, какво стана с малкия Бержере? — обърна се Барлие към Жавре, чиито зачервени очи издаваха безсънна нощ.\n— Готов е, шефе. Сега спи. Ето, това са показанията му. — Той подаде на комисаря няколко изписани на машина страници. — В пет часа сутринта подписа всичко както трябва. Всяка страница.\nБарлие прехвърли набързо страниците.\n— Така. Сега трябва да се провери колкото се може по-бързо дали е казал истината. — Той посегна да извади лулата си.\n— Мисля, че не лъжеше, шефе — отбеляза инспекторът. — Беше капнал от умора, та едва ли е имал сили да извърта.\n— Браво, момче. С проверката ще се заеме някой друг. А ти изчезвай в къщи и да не съм те видял днес тук.\n— Изчезвам, шефе. Само че, честно казано, аз мога и днес да поработя. Отщя ми се всякакъв сън…\n— Казах, че не искам да те виждам тук…\nЖавре излезе, а Барлие се зае да проучи подробно показанията на Бержере. После извика Льоклерк.\n— Виж какво, малкият, днес трябва да приключим тази история. Господин следователят Фьовре ужасно бърза, а и на мен ми писна да тъпча на едно място. Доведи ми ги тук всичките, да речем, в дванадесет часа…\n— Кого трябва да извикам, шефе?\n— Всички до един. Тримата Марше и Бержере. Ще направим очна ставка. Да видим какво ще излезе. Синът Марше сигурно е на лекции. Хвани го там. Бержере вземи от ареста. Старите Марше ще подбереш от заведението им. Да пуснат кепенците и в дванадесет часа да бъдат тук. Отговаряш с главата си за присъствието им.\n— Готово, шефе! Всички ще бъдат налице — както винаги бодро обеща Льоклерк.\nДействително точно в дванадесет часа всички бяха налице. Седяха на столовете, донесени от съседните стаи, и неуверено се взираха в Барлие. Старият Марше беше все така надут като пуяк, но в погледа му се таеше тревога. Госпожа Марше беше явно разтревожена. Десният й клепач трепереше. От време на време захапваше нервно устни. Младият Марше се въртеше неспокойно на стола и не преставаше да пука дългите си пръсти с добре познатия на комисаря жест. Бержере се държеше като човек, комуто всичко е безразлично. Беше навел мрачно глава и упорито се взираше в някаква точка на не особено чистия под.\nКомисарят не бързаше. Пушеше спокойно лулата си и методично преглеждаше документите от папката пред себе си. Пръв се обади старият Марше.\n— Господин комисар — изрече той с достойнство. — Аз протестирам против начина, по който бяхме доведени тук. Аз съм данъкоплатец и свободен гражданин. Аз съм член на ръководството на Дружеството на християнските търговци на град Париж. Смятам, че вие превишихте своите компетенции, събирайки ни тук по този начин. Аз бях буквално отвлечен…\n— Оплачете се писмено — прекъсна го сухо Барлие. — Към префектурата има специален отдел за жалби и оплаквания. Ако ви е необходим точният му адрес, на вашите услуги съм.\n— Няма да пропусна да се възползувам — поклони се сковано Марше и достолепно млъкна.\nБарлие продължи да изучава документите, а после остави лулата и започна:\n— Тук сме се събрали да поговорим за смъртта на Анжелик Троло. Тя е била младо момиче и съвсем не е искала да умира, обаче въпреки това е била убита.\nТой помълча и изгледа събраните в стаята хора.\n— Анжелик е била бременна. Убийството не е било свързано с грабеж. Не установихме жертвата да е имала врагове. При това положение единственият мотив за убийството можеше да бъде желанието да се прикрие бащинството. Някой не е имал никакво желание да става баща на извънбрачно дете. И така, следствието трябваше да установи кое е лицето, с което Анжелик е поддържала интимни отношения през август, когато е забременяла, както и алибито на лицата, с които тя е била свързана през този период. Естествено алиби за деня, когато е била убита…\n— През август Анжелик се е срещала с този хулиган. — Пръстът на стария Марше посочи Бержере. — Клиенти са ми казвали, че са ги виждали заедно. Дълбоко възмутително е, че такива хулигани, осъждани неведнъж…\n— Добре, господине — пак го прекъсна Барлие, — ние сме наясно относно хулиганите. Не ги изпускаме от око, господин Марше. Младият Бержере действително се е опитвал да ухажва Анжелик през август. Бил е два пъти на кино с нея…\n— Да, бях — съгласи се с безразличен тон Бержере, — бях на кино с нея и мога да се закълна, че дори не ми позволи да я натисна…\n— И вие му вярвате! — викна Марше възмутено. — Ето, той самият си признава! Най-напред е съблазнил момичето, а после го е убил!\n— Господин Марше — спокойно отговори комисарят. — Може би този младеж е съблазнил Анжелик. Но не той я е убил. Той има непоклатимо алиби за онзиденшната сутрин. От осем и половина сутринта е бил в компанията на някои си Франсоа Дове и Филип Беко. С тях са го видели най-малко петнайсет души. Тези господа се занимават с търговия на холандски порнографски издания. Бержере е работел с тях. Този род дейност е наказуема. Затова той дълго не искаше да признае участието си в нея. Но в края на краищата разбра, че е по-добре да отговаря за разпространяване на порнографски издания, отколкото за убийство. За първото се стои няколко месеца в затвора, а за второто обикновено режат глави.\n— И вие вярвате на този хулиган? — подигравателно подхвърли Марше. — Няма що, полиция на място! И за какво ли плащаме данъци!\n— Съжалявам много, господин Марше, ако това не ви харесва. Но показанията на Бержере бяха проверени щателно. Онзи ден той наистина е продавал порнографски списания. Много хора са го видели.\nМарше вдигна рамене:\n— Вероятно си давате сметка, господин комисар, колко струват показанията на един такъв тип и на нему подобните!\n— Да, давам си сметка — отсече категорично Барлие, — давам си сметка за всичко. Между другото и за факта, че вие великолепно знаете кой е убил Анжелик Троло. Много добре знаете това — обърна се той към другите членове на семейство Марше, — но съзнателно прикривате убиеца.\n— Господин комисар! — Лицето на госпожа Марше беше станало пепеляво. — Вие ни оскърбявате! Ние сме солидни хора, а не някакви си там сополанковци! Отказвам да слушам подобни клевети! Вие нямате право да ни оскърбявате!\n— Вярно, нямам — съгласи се Барлие. — Нямам. И не възнамерявам да го правя. Аз просто излагам фактите.\n— Господин комисар!\n— Тихо! — Гласът на комисаря изведнъж стана твърд като кремък. Той удари с ръка по разхвърляните по бюрото му папки и още веднаж повтори: — Тихо! Нямаме време за празни дрънканици. Трябва да установим истината. А ако някой ми пречи — прибави той вече по-спокойно, — ще наредя веднага да го отведат в ареста. Ясно ли е?\nОтново изгледа всички, един след друг. Бяха застинали на столовете и само погледите им издаваха безпокойство. Барлие взе лулата си, дръпна няколко пъти от нея и продължи с нормален тон:\n— Връщаме се към темата. Ако веднаж сме приели, че младият Бержере не е убил Анжелик, то трудно можем да приемем за вероятно той да е потенциалният баща. Трябваше да се поогледаме за други кандидати.\nТой замълча и се загледа в закачалката, на която висеше палтото му.\n— Това се е случило през август. Тогава вие — комисарят посочи с лулата госпожа Марше — сте заминали за около две седмици при сестра си. В къщи са останали синът ви, съпругът ви и Анжелик. Анжелик е била хубаво момиче…\n— Господин комисар! — Гласът на госпожа Марше беше толкова писклив, че напомняше кукуригане на петел. — Надявам се, не мислите, че Луи…\n— Какво мисля аз, ще разберете накрая — отново я прекъсна Барлие. — Засега просто отбелязвам фактите. Вече ви обясних и ви моля да не ми пречите…\n— Луи и това момиче! Та това е невероятна глупост! Моят Луи…\n— Да наредя ли да ви изведат?\nТя млъкна, но се виждаше, че малко й трябва, за да избухне отново. Ако погледите можеха да убиват, комисарят Барлие със сигурност щеше да бъде вече покойник.\n— Не само вашият син, но и вие самата сте заподозряна. Имали сте достатъчно поводи да убиете момичето. Просто от любов към сина си. Ако например сте стигнали до извода, че заради Анжелик синът ви може да провали кариерата си… Струва ми се, че при известни обстоятелства вие не бихте се поколебали да извършите престъпление…\n— Как смеете, господин комисар! — Младият Марше скочи със стиснати юмруци. — Как смеете да говорите подобни неща!\nБарлие енергично махна с ръка към него:\n— Сядай, синко! Трябва да знаеш, че полицаите имат едно такова мръсно въображение и могат да си представят най-гнусни неща. Но ти можеш да бъдеш спокоен. Майка ти не е убила това момиче. Впрочем, ти не по-зле от мен знаеш, че не е.\nБарлие изгледа сурово събраните:\n— Госпожа Марше не е можела да убие Анжелик Троло. Онзи ден от осем и половина сутринта до десет часа тя е била в бара. Четирима клиенти осигуряват алибито й. Анжелик е била убита някъде между девет и десет и половина.\n— Господин комисар! — истерично извика младият Марше. — Какво в същност чакате?! Нали аз нямам алиби за онази сутрин! Защо не ме арестувате? Още вчера ви зададох същия въпрос…\nВърху налятото лице на господин Марше се изписа израз на безкрайно учудване. Устните му беззвучно се размърдаха, а после изрекоха:\n— Синко, ти случайно да не си се побъркал? Овладей се!\n— Не, не съм се побъркал! — пак викна Луи. — Не се нуждая от поучения! И знам какво приказвам!\nБарлие тихо въздъхна и се почеса по врата. Това момче все повече му харесваше. Спонтанните му реакции бяха трогателни. Комисарят се загледа в ръмящия зад прозореца дъжд, в кацналия на перваза мокър гълъб и събра всичките си сили, за да може да нанесе на този симпатичен младеж ужасния удар. Каза:\n— Твоите крясъци не ме засягат. Искам само кратко и ясно да ми отговориш на няколко въпроса. Първо: поддържал ли си интимни контакти с убитото момиче през август, възползувайки се от заминаването на майка ти?\n—- Внимавай, Луи! Не отговаряй на този въпрос! — Гласът на стария Марше беше станал изведнъж сух и делови. — Не отговаряй на никакви въпроси без адвокат!\n— Разбира се, Луи може да изиска присъствието на адвокат — меко забеляза Барлие. — Лично аз обаче не виждам такава необходимост. Нали в нищо не го обвинявам…\nЛуи хвърли към баща си поглед, изпълнен с неприязън, и заяви:\n— Не ми е нужен адвокат. На въпроса ви ще отговоря по същия начин, както отговорих вчера: „Не.“ Нищо повече нямам да добавя.\nКомисарят му се усмихна:\n— Много ли обичаш баща си?\n— Какво общо има това? — опери се младежът. — Какво ви пука на вас кого обичам и кого — не!\n— Мислиш ли? — Барлие продължаваше да се усмихва. — Аз обаче смятам, че въпреки всичко много го обичаш. Бих искал да имам такъв син. За съжаление трябва да разкрия истината…\n— Какво имате пред вид?!\n— Истината, синко. Само истината.\n— Защо измъчвате детето?! — намеси се патетичният глас на господин Марше. — Аз ще се оплача пред префекта…\n— Не сте достоен да имате такъв син — спокойно изрече Барлие. — Нито пък такава съпруга. Жена ви излъга заради вас. Прости ви всичко и излъга. Синът ви искаше да се жертвува заради вас и пое подозренията върху себе си…\n— Какво говорите… — започна да фъфли Марше, а лицето му стана пурпурно — какво говорите…\n— Истината, господине. А истината е следната. През август, когато жена ви е заминала на гости на роднините си, вие сте проявили аспирации към Анжелик. Тя ги е приела благосклонно. Впрочем това е типично за селските момичета на служба в града. Недостъпна за младежите отвън, тя не е могла да откаже на господаря си. Традицията, господине. Такава е традицията на село. И после всичко щеше да се потули, ако Анжелик не беше забременяла. Разкриването на този факт би било за вас, господин Марше, абсолютна катастрофа. Краят на света. Вие, образецът на всички християнски добродетели, членът на Ръководството на християнските търговци на град Париж — баща на извънбрачно дете? О, не — такова нещо не може да се помисли дори! — Комисарят си пое дъх и дръпна от лулата. — Вие сте предпочели да я убиете и така да ликвидирате въпроса веднаж за винаги…\n— Господине… вие… как смеете… господине… — езикът на Марше се преплиташе, а очите му сякаш щяха да изхвръкнат. — Аз…\n— И може би щяхте да успеете — продължи Барлие с равен глас, — ако не бяха най-близките ви хора. Ако не бяха тези, които са ви обичали. Съпругата ви и синът ви. Вашият син ви е обичал толкова много, че не се поколеба да поеме подозренията върху себе си. Докато майка му е отсъствувала от къщи, Луи е забелязал вашите усуквания около момичето. Когато вчера разговарях с него, той внезапно съобрази, че именно вае можете да бъдете убиецът. И като добър син взе решение, което му прави чест. Каза ми, че ь деня на убийството не е бил на лекции и следователно няма алиби. Но полицията работи прецизно, господине. Ние установихме, че онзи ден Луи Марше е присъствувал на всички лекции и поради това в никакъв случай не е имал възможност да убие Анжелик Троло. При това положение възникна въпросът (логично, нали, господине?) кого е искал да прикрие той, насочвайки подозренията към себе си. Отговорът беше недвусмислен.\nБарлие замълча и започна да чопли лулата си с металното устройство, което беше купил предния ден, за да замени с него няколкото медни телчета, служещи му досега за тази цел. След миг вдигна очи от лулата и продължи:\n— Още по-показателно беше поведението на госпожа Марше. Тя просто създаде фалшиво алиби. Не мисля, че е била ваша съучастничка. Но тя бързо е разбрала всичко и е решила да поеме нещата в свои ръце. В действителност госпожа Марше — комисарят леко склони глава пред жената пред него — е била ръководната фигура в семейството ви. Винаги тя е уреждала всички семейни проблеми. Тя ми каза, че сте отишли заедно в бара, напускайки жилището в осем и половина. Излъгахте ме, госпожо Марше. Съпругът ви е дошъл в заведението едва в десет без петнадесет. Това потвърдиха трима клиенти на бистрото… Той е имал предостатъчно време да убие прислужничката. Не е било необходимо убиецът да идва отвън. Анжелик не е отваряла вратата на никого. Убиецът е бил в жилището, а жертвата не е подозирала нищо…\n— Нямате право! — изсъска Марше. — Тези глупости сте си ги изсмукали от пръстите! Аз съм невинен!\n— Невинните хора не се нуждаят от фалшиво алиби, господин Марше — заяви спокойно Барлие. — Вие не опровергахте жена си, когато тя каза, че онзи ден сте отишли заедно в бистрото. Това в същност и предреши изхода на следствието.\nВсички се бяха втренчили в него, а погледите им бяха заредени с омраза. Комисарят отклони очи и започна да прережда безсмислено папките по бюрото си. Вече смяташе да нареди на Льоклерк да изведе Марше, когато телефонът на бюрото му пронизително иззвъня.\nВдигна слушалката. Послуша и рече:\n— Добър ден, господин следовател… Разбира се, че не съм ви забравил… Тъкмо исках да ви се обадя. Смятам да арестувам един човек… Казва се Люсиен Марше. Бил е неин работодател… Разбира се, можете веднага да го разпитате. Изпращам ви го с цялата документация… Моля!… Но да, можем да го разпитаме и заедно… Довиждане, господин следовател.\nТой остави слушалката върху вилката и инстинктивно изтри леко изпотеното си чело. Ноемврийският дъжд зад прозореца продължаваше кротко да ръми, а мокрият гълъб се разхождаше бавно по перваза.\nBarliet i nieżywa służaca (czyli morderstwo po francusku), 1976\nСвалено от „Моята библиотека“ (http://chitanka.info/text/10413)\nПоследна редакция: 2009-02-08 17:00:46


Впечатляващи исторически сгради, използвани и до ден днешен – AbelaTour\nВпечатляващи исторически сгради, използвани и до ден днешен\nBy AbelaTourавгуст 18, 2017Uncategorized @bg\nЖ.п. гара „Хуа Хин“ Тайлaнд\nЖ.п. гара „Хуа Хин“ е една от най-старите гари в Кралство Тайланд. Известна става през 1920 година, когато тогавашният крал Рама VI построява нова кралска резиденция и пътува с влак, за да я посещава. Една от най-важните забележителности на тази действаща и до днес гара е „Кралската чакалня“, построена специално за визитите на краля и неговия кортеж.\nЗамъкът „Сант Анджело“, Рим, Италия\nСтроежът на замъка започва през 135 г. по заповед на император Адриан, чиято пъвроначална идея била да използва замъка като мавзолей. Довършена за 4 години, с времето сградата променя предназначението си. През 400 г. става част от крепостните стени на император Аврелий, години по-късно замъкът бива свързан с Ватикана, за да може хората да избягат в случай на нужда. И до ден днешен „Сант Анджело“ е все така величествен и красив. Днес сградата е музей, който очаква своите посетители.\nХотел Im WASSERTURM, Кьолн, Германия\nНякога най-голямата водна кула в Европа, а днес уникален хотел. Im WASSERTURM е пример за историческа сграда, рационално използвана в наши дни. Хотелът разполага с 88 стаи и апартаменти, които посрещат гостите с елегантност и стил. Освен това тук можете да поглезите сетивата и тялото си с приятни спа процедури, а и да се насладите на една от най-добрите гледки към града.\nАстрономическа обсерватория „Quito“, Еквадор\nОснована през 1873г. обсерваторията е една от най-старите в Латинска Америка. Дълги години в нея са се правели научни разкрития, а през 1963г. правителството я трансформира в Национално политехническо училище. Днес тук се пазят изключителни находки – колекция от научни инструменти от XIXв.\nПравославна църква „Света София“\nЕдна от най-значимите православни църкви в столицата е минала през множество трансформации. Днес тя е културен паметник и известна забележителност, но по време на османското нашествие е била разрушена и превърната в джамия. Счита се, че сградата е срината по време на земетресение през 15-ти век. След това отново е изградена като джамия, но пак бива опустошена от природно бедствие и повече не е правен опит да бъде превърната в мюсюлмански храм. Използвана е за склад до Освобождението на България, след което окончателно е издигната като православна църква и културен християнски храм.\nВила Белмонд Сан Мишел, Флоренция, Италия\nТози луксозен, бутиков италиански хотел в предишния си живот е бил манастир. Намира се в района на град Флоренция и се състои от 46 стаи, стилно обзаведени. Запазил е автентичната си красота благодарение на зелените си и тучни градини, спокойствието, което те излъчват и фасадата си, дело на даровития Микеланджело.


Ендодонтия | Денонощен Зъболекар София, Медико Дентален Център 2000\nДенонощен Зъболекар София, Медико Дентален Център 2000\nЕстетична стоматология ( Избелване)\nул. Ген. Йосиф Гурко 52\n+359 897 99 49 37\nЗа огромно съжаление в много от случаите пациентите идват в кабинета, когато вече имат усложнения на кариеса – пулпити, периодонтити, грануломи или абсцес. В тези случаи се налага да се проведе кореново лечение или прелечение на зъба с методите на съвременната ендодонтия.\nНеобходимо е да се отстранят инфектираните тъкани в каналите на зъба, да се обработят механично и медикаментозно и накрая да се обтурират. За тази цел ние прилагаме най-новите техники и протоколи за лечение на коренови канали. Използваме минимален брой никел-титанови инструменти, с които прохождаме и обработваме канала до неговия край без риск от перфорация или счупване на инструмента.\nЕлектронно се измерва работната дължина на кореновия канал. Така няма опасност от травмиране и инфектиране на областта под корена на зъба. Медикаментозната обработка на каналите оказва силен бактерициден ефект и мощно противовъзпалително действие. Болката се повлиява бързо и се възстановява костната тъкан при грануломи.\nПротетична стоматология ( Зъбно протезиране )\nЕстетична стоматология( Избелване )\n© Денонощен Зъболекар София, Медико Дентален Център 2000 2022. Изработка от Web Partners


Europcar Орландо, Летище [MCO] кола под наем | 14CARS.com\nКоли под наем EUROPCAR на Орландо, Летище [MCO]\nEuropcar винаги предоставя някои безплатни опции на летище Орландо, Летище: неограничен километраж, GPS, допълнителен шофьор и т.н.\nEuropcar е един от най-надеждните доставчици на коли под наем на летище Орландо, Летище MCO. Средната оценка на летище Europcar Орландо, Летище е 7 от 10, базирайки се на отзиви на наши клиенти.\nУ дома / Съединени щати / Орландо, Летище ( [MCO]), Съединени щати / Europcar\nКоли под наем EUROPCAR налични на Орландо, Летище [MCO]\nНе се колебайте да разгледате наличните страхотни сделки за коли под наем на EUROPCAR на Орландо, Летище. Вижте тези оферти на летище Arport_Code, за да изберете най-предпочитаната сред наличните към момента.\n$21.05 на ден\n$219.62 на ден\n$89.44 на ден\n$22.12 на ден\n$399.02 на ден\n$24.60 на ден\n$151.63 на ден\n$41.39 на ден\n$278.58 на ден\n$42.27 на ден\n$109.55 на ден\n$43.24 на ден\n$387.81 на ден\n$69.71 на ден\n$220.21 на ден\n$136.39 на ден\nИнформация за EUROPCAR на Орландо, Летище FL\nВ таблицата по-долу можете да намерите информацията на EUROPCAR за място на вземане, адрес на връщане, телефонен номер, работно време, политика за гориво, вид на вземане и бонуси, които EUROPCAR предоставя на Орландо, Летище [MCO].\nОбекти на EUROPCAR близо до летище MCO\nЗа да планирате по-добре пътуването си, моля, потърсете на картата по-долу всички налични обекти за коли под наем близо до Орландо, Летище. Всички иконки съответстват на четири типа обекти за вземане и връщане: летище, гара, пристанище и обекти на центъра.\nСандфорд, Международно Летище ( [SFB])\nНай-добри фирми за коли под наем на Орландо, Летище [MCO]\nКато алтернатива на EUROPCAR има други налични местни и международни агенции за коли под наем, които оперират на Орландо, Летище [MCO]. Уверете се, че сте проверили всякакви специални оферти, отстъпки или дори купони от тези надеждни по цял свят доставчици на коли и изберете най-добрата опция за Вас.\nАко имате нужда от малка кола за следващото си пътуване от Орландо, Летище [MCO], трябва да разгледате добре сделките за коли под наем от EASIRENT и PAYLESS. Те осигуряват най-голямото количество автомобили Икономичен и коли под наем на Орландо, Летище.\nГолям брой средни коли се предоставя от EASIRENT и на Орландо, Летище FL. Обърнете внимание на тези доставчици, за да получите автомобил на най-добра цена от Стандартен и В пълен размер за коли под наем.\nЗа да откриете най-добрата сделка за ROUTES кола под наем на Орландо, Летище [MCO], разгледайте SUV-тата от EUROPCAR5. Този доставчик предлага най-голямата колекция от SUV коли на Орландо, Летище.\nАко търсите голяма кола на Орландо, Летище, трябва да обмислите сделките от THRIFTY и EASIRENT. Те предоставят много коли със Със 7 седалки, Миниван.\nЗа тези от Вас, които искат да карат луксозно превозно средство на Орландо, Летище, трябва да разгледате офертите от THRIFTY. Те представляват достатъчно Луксозен, Екзотичен и Кабриолет на Орландо, Летище, за да задоволят всяка прищявка.\nEUROPCAR Орландо, Летище FL Преглед на парк коли под наем\nEUROPCAR на Орландо, Летище MCO предоставя огромно разнообразие от коло от различни класи коли под наем: Suv , Economy , Compact , Standard , Luxury , Fullsize , Van , Convertible , Exotic ,\nАко сте решили да наемете Икономична кола за EUROPCAR Орландо, Летище, подгответе се да вземете Toyota Yaris, и Hyundai Accent أو ما شابه или да вземете подобрение на клас коли.\nЗа онези от Вас, които са решили да резервират Компактна кола, можете да получите Nissan Versa, и Audi A3 أو ما شابه или да вземете подобрение на клас коли\nКогато резервирате Стандартен клас коли с „или сходни“ знак от EUROPCAR Орландо, Летище, можете да вземете Nissan Altima, и Volkswagen Passat أو ما شابه .\nEUROPCAR клас коли под наем в пълен размер на Орландо, Летище включва следните модели на коли под наем: Chevrolet Malibu, и Infiniti Q50 أو ما شابه .\nКогато резервирате кола от SUV клас коли под наем от EUROPCAR Орландо, Летище, ще получите една от следните коли: Nissan Rogue, и Cadillac Escalade أو ما شابه .\nПремиум клас коли под наем, осигурен от EUROPCAR Орландо, Летище се състои от следните модели коли: Chevrolet Impala, и Mercedes S Class .\nСлед като изберете Кабриолет клас коли под наем от EUROPCAR Орландо, Летище, наличните модели коли ще бъдат Ford Mustang Convertible, и BMW 4 Series Convertible أو ما شابه .\nИзберете своята кола от EUROPCAR Орландо, Летище според Вашата цел\nАко се опитвате да намерите кола от EUROPCAR на Орландо, Летище за пътуване с любимия си, трябва да разгледате различни автомобили на Мини, Икономичен, Кабриолет или дори Луксозен клас коли под наем.\nЗа бизнес пътувания на Орландо, Летище, най-подходящите автомобили от EUROPCAR са в пълен размер, Луксозен и Екзотичен клас коли под наем.\nМоже да намерите подходяща кола и от EUROPCAR на Орландо, Летище за специалните си поводи като сватби, рождени дни и други видове празници. Ако Ви е нужна кола за някакъв вид парти, обмислете Луксозен и Екзотичен клас коли под наем от EUROPCAR на Орландо, Летище.\nЗа млади шофьори EUROPCAR също има някои възможности за коли под наем. Седнете и забележете Мини, Икономичен и Кабриолет клас коли под наем от EUROPCAR на Орландо, Летище.\nЧесто задавани въпроси - EUROPCAR рент а кар на Орландо, Летище\nКак да наема кола от EUROPCAR на Орландо, Летище FL?\nКои са най-евтините коли под наем от EUROPCAR на летище MCO?\nНай-евтината кола от EUROPCAR на Орландо, Летище е Nissan Rogue. Съответната настояща цена е $21.05 на ден.\nКаква е цената на бензин близо до Орландо, Летище?\nЦените на бензин близо до летище MCO варират от $2.40 до $2.89.\nМога ли да платя за своята резервация на рент-а-кар при EUROPCAR с дебитна карта на Орландо, Летище?\nEUROPCAR осигурява ли опция за детска седалка за кола на Орландо, Летище [MCO]?\nТрябва ли да купя допълнителна застраховка за колата си под наем на Орландо, Летище FL?\nEUROPCAR bilutleie i Orlando - Lufthavn (MCO), FL


Тулумби / Tulumba – ТОРТИЧКА\nТулумби / Tulumba\nОнзи ден се завърнах от Варна, където участвах отново във фестивала „Кино и храна“ (разказах ви за провеждането на фестивала в Буртас ТУК) . За мен беше чест, защото всъщност с моята кулинарна демонстрация беше открит фестивалът.\nВъв Варна фестивалът се провежда за втора година и да ви кажа, личеше си и по организацията, и по богатата програма. Отново адмирации за организаторите! За разлика от Бургас, във Варна повече се усещаше изкуството, артистичната страна на фестивала, но разбира се, заслуга имат най-вече участниците и под участници имам предвид всички, не само артистите и кулинарите, които гостуваха, а всички от шатрите и павилиончетата с храни и напитки.\nЗа жалост аз с моите стомашни тревоги не успях да опитам нищо. Представяте ли си – на такъв фестивал, отвсякъде с носят апетитни миризми и ти да не можеш да хапнеш нищо, освен печено пиле и краставици. Хора ядат по масите сочни бургери и ребърца в компанията на пържени картофки и биричка, пък ти само преглъщаш слюнката си. Но за сметка на това се нахраних с изкуство, поднесено от Лили Гелева и Мартин Костадинов.\nВидях и антагониста от сериала „Дяволското гърло“ – Христо Петков и Владо Карамазов мярнах, но ме беше срам да отида да го помоля за снимка.\nА с какво аз допринесох за фестивалния дух? С тулубмички. Когато бяхме в Бургас, Дани, водещата на фестивала, ме попита кое е първото сладко нещо, което съм правила.\nИ ето, приятели, първото сладко нещо, което съм сготвила, са тулумбички или поне това е първият ми спомен. Ето защо реших да направя точно това на фестивала. Там ги приготвих мънички, за да има за повече хора и аранжирах една порция, за да покажа, че и най-простият десерт може да изглежда модерно.\nВ чинията сложиш цедено кидело мляко, върху него тулумбичките, малко пресни ягодки и накрая поръсих с карамелизиран кокос. А как приготвих самите тулумби вижте по-долу.\n30 г мазнина (масло, олио или смес)\n3 ч.ч.* захар\n*чашата е с вместимост 300 мл.\nЗапочнете с приготвянето на сиропа. Сложете водата и захарта в тенджера на котлона, докато заври. Добавете лимонената киселина и разбъркайте, докато се абсорбира. Дръпнете от котлона и охладете.\nЕдва след това започнете с приготвянето на тулумбите. Сложете водата, мазнината и солта в тенджера на котлона и изчакайте течността да заври. Добавете наведнъж цялото количество брашно и бъркайте с дървена лъжица, докато се събере на топка, която се отделя от стените на съда. Дръпнете от котлона и прехвърлете тестото в купа. Размесете леко с лъжицата и добавете гриса. Разбъркайте много добре, докато се поеме. По този начин също ще намалите температурата на тестото и ще можете да добавите яйцата. Когато тестото не пари много при пипане, започнете да добавяте яйцата едно по едно, като след всяко разбърквате, докато се поеме от тестото. В началото, когато добавите яйце и разбъркате, ще забележите, че тестото се „пръска“ и става „лигаво“. Не се притеснявайте, а продължавайте да бъркате – в един момент ще се събере отново. Когато добавите и трите яйца, тестото е готово. Ще ви изглежда тежко и жилаво – за тулумби трябва да е такова.\nВ тиган налейте 3-4 пръста олио. Прехвърлете тестото или част от него (по-лесно се работи на малки части) в платнян пош със звездовиден накрайник или ламаринена преса. По възможност не използвайте найлонов пош, защото тестото е тежко и се изисква известна сила при шприцоването. Често найлоновите пошове се късат или се измъква накрайникът отпред – ще ви скъса нервите. Шприцовайте тулумби в тигана в студеното олио. Големината им е по ваше желание, режете ги с ножичка. Не препълвайте тигана, защото увеличават обема си и не се изпъжват равномерно. Сложете тигана с тулумбите на умерен котлон, а не на най-силната степен. Пържете до златистокафяв цвят. След като са готови, дръпнете тигана от котлона и прехвърлете тулумбите директно в студения сироп. Потопете ги, за да се облеят от всички страни, и ги оставете в сиропа за 5-7 мин. Докато тиганът все още не е на котлона шприцовайте нова доза от тестото в него и чак тогава то сложете отново но огъня. Така се процедира, докато тестото свърши.\nПо принцип можете и веднага да опитате тулумбите, но установих, че са най-вкусни, след като престоят в хладилник 2-3 часа. Най-добри са до 12 часа след приготвянето им. След това започват да омекват прекалено от сиропа, а истинската тулумба трябва да е хрупкава отвън и мека и сочна вътре.\nТова е от мен, приятели.\nдесерти, парено тесто\n4 thoughts on “Тулумби / Tulumba”\n01.09.2019 в 4:51 pm\nБлагодаря ти много за толумбички …ЛИЧИ СИ ЧЕ СИ ДОБРА …ЯСНО ТОЧНО ОПИСАНИЕ НА РЕЦЕПТАТА..ЖЕЛАЯ ТИ УСПЕХ..\n06.09.2019 в 4:52 pm\nPingback: Тулумбички – Kiflichka Cuisine\nPingback: Толумбички – В кухнята с Бени\nАрхив на блога - Избор на месец - юли 2020 (1) септември 2019 (1) август 2019 (6) юли 2019 (7) юни 2019 (3) май 2019 (2) април 2019 (3) февруари 2019 (2) декември 2018 (14) ноември 2018 (7) октомври 2018 (1) август 2018 (5) юли 2018 (3) юни 2018 (1) май 2018 (3) април 2018 (7) март 2018 (4) февруари 2018 (1) декември 2017 (21) ноември 2017 (5) октомври 2017 (4) септември 2017 (8) август 2017 (4) юли 2017 (6) юни 2017 (7) май 2017 (5) април 2017 (2)


ROWENTA Прахосмукачка с торбичка X-TREM POWER SUCCESSOR RO6883EA RO6883EA\nПрахосмукачка с торбичка X-TREM POWER SUCCESSOR RO6883EA\nROWENTA Прахосмукачка с торбичка X-TREM POWER SUCCESSOR RO6883EA\nДълбокото почистване среща абсолютната мощност.\nX-Trem Power ви предоставя най-добрите резултати с достатъчно голяма мощност за посрещане на всяко предизвикателство. Стабилната прахосмукачка с торбичка с голям капацитет (4,5 литра) е идеална за големи повърхности, с решения за козина от животни, специално за нуждите на стопаните на домашни любимци.\nРеферентен код : RO6883EA\nОптимизиран въздушен поток и високоефективна засмукваща глава с изключителни оценки при тестовете за Европейски Енергиен Етикет.\nОсновна четка за всички повърхности.\nНовата основна четка се справя с всяко предизвикателство, почиства в дълбочина и се плъзга безпроблемно по всяка повърхност.\nСвобода при употреба\nГолям радиус (11 м) за почистване на до 95 кв. м. без нужда от местене на кабела.\nРешение Animal Care\nСпециално разработена за собствениците на домашни любимци и търсенето на ефективни решения за премахване на животинската козина. Четката Mini Turbo позволява животинските косми от килима и мебелите да бъдат засмукани бързо и ефикасно. Високоефективният филтър събира по-успешно алергените и бактериите, които животните донасят от външната среда.\nПодлежи на ремонт за 10 години\nПроектиран за лесна поправка, с евтина и бърза доставка на резервни части за десет години, 6500 сервизни центъра в цял свят.\nПрахосмукачка с торбичка и екстремна мощност\nКомбинирана усъвършенствана филтрация, екстремно представяне при засмукване на прах и ХL вместимост в изключителен пакет, X-Trem Power 4**** е издръжлива прахосмукачка на върха на своя клас.\nНовата мощна високоефективна основна четка отстранява дълбоко наслоената мръсотия и се справя с нея на широка повърхност с перфектно представяне както при килими, така и при твърди подови настилки.\nУсъвършенстваната технология осигурява двустепенна филтрация и улавя 99.99% от засмуканите прахови частици.\nXL вместимостта (4.5 L) гарантира максимално удобство за жилищни пространства с голяма повърхност. Новата торбичка Hygiene+ елиминира праховия облак при процеса на почистване.\nСпециално проектирана за собствениците на домашни любимци, четката Mini Turbo предоставя решения за почистване на животинската козина.\nHEPA торбичка 1\nТип торбичка Hygiene + Без неприятен мирис\nФилтрация Постоянен филтър+Торбичка Hygiene+, дунапренен филтър\nДължина на захранващия кабел 8.40 m\nНакрайник за тесни пространства XL\nЦветове Черен и винено червен


Ревю на „Кръстопът“ от Димитър Запрянов – Нов Живот\nРевю на „Кръстопът“ от Димитър Запрянов\nот Администратор · 08:21 / 11.12.2016\nЗа първи път чета българско „ърбан“ фентъзи. Авторът Димитър Запрянов се е справил много добре. Голяма част от книгата навлиза и в дебрите на епичното фентъзи, което само демонстрира необятното въображение на създателя на този фантастичен роман.\n„Кръстопът“ ни запознава с Гарет, който си живее съвсем обикновено. Внезапно главният герой е пренесен в друг свят. Там има три слънца. Гарет се сблъсква с летящи чудовища и малко остава да загине. На помощ му се притичва гигантът Крейвън.\nЗапознатите със сагата за крал Артур знаят, че в митологията Гарет е рицар на Кръглата маса. И че самото име означава „благороден“.\nНа главния герой в „Кръстопът“ също му се налага да се занимава с велики, славни и знатни дела. Гарет се среща със самия архангел Михаил и научава, че му предстои да участва във война.\nЗапрянов му приписва много силни думи:\n– Аз съм пил от кръвта на самия Велзевул, силата на господаря на Ада тече във вените ми и не мога да бъда убит.\nАвторът пресъздава по оригинален начин поредната битка между Рая и Ада. Самобитното в книгата е, че един от главните архангели се присъединява към армията на Ада. Няма да ви разкривам неговото име. Православната църква обикновено назовава този архангел „Вестоносецът на Бог“. А католическата църква го нарича „Лявата ръка на Бога“.\nГлавният герой Гарет научава, че не е човек, надарен е със свръхестествени умения. Налага му се да започне тренировки с гиганта Крейвън, а също така и с архангел Михаил.\nБитките между различните създания са описани с въображение, фин щрих и рисунък: „Тъкмо си мислеше, че няма да издържи още дълго, когато един дълъг кинжал прелетя във въздуха и се заби в лявото крило на ангела, който се олюля във въздуха и кацна на земята.“\nХареса ми, че писателят е вплел философски послания в напрегнатото повествование на книгата. Открих влияние на видеоиграта „Mortal combat”. Допаднаха ми и свръхествените символи, изпълняващи различни функции.


Януари 2016 | The paranoid is never entirely mistaken.\nGalka събота, януари 30, 2016 4 Коментара\nНапоследък отново отворих кутията с акварел. Замислих се (а и приятели ми помогнаха да стигна до това прозрение), че рисуването и въобще творенето на нещо би могло много да ми помогне да се чувствам по-добре сега като не съм добре здравословно. И вместо да се сдухвам от всичко, да си повдигам настроението с рисуване. А и е някак глупаво кутията с бои да си стои в шкафа при положение, че съм пръснала толкова пари за това. Освен това докато бях студентка много си мечтаех да имам хубави и качествени акварелни бои, а не можех да си ги позволя и затова ползвах най-евтините, защото имахме няколко пъти в седмицата живопис и щеше да ми излезне златно :D\nСега вече имам мечтаната кутия, а се скътавам.\nТържествено си обещах, че тази година ще е изпълнена с много повече рисуване и сътворено изпод ръцете ми. :) Пожелайте ми успех!\nДаже се замислих дали да не си направя един блог в който да споделям какво съм нарисувала. Преди имах един за бижутата, но понеже не ме бива много в писането и разтягането на локуми го изтрих. Може да помисля за това. Или тук да си поддържам нов "етикет".\nПланувам освен любимият ми акварел да се заема и с масло. Никога не съм опитвала да рисувам с масло, дори докато бях студентка. Тогава използвах акварел и темпера. Мама напоследък много рисува с масло и много ме зарибява като ми изпраща снимки на нещата си.\nАко още не сте видяли творбите ми може да заповядате в страничката ми във Фейсбук. Признавам си, че не съм правила нищо от много отдавна. Нещо нямах вдъхновение, но можете да надникнете в старите албуми и да разгледате наличните и неналичните неща. Липсва ми да правя бижута. Това е едно от най-любимите ми занимания. Но съм обещала на себе си съвсем скоро да се завърна. А и имам поръчка от една приятелка, на която ме е срам вече да й я бавя.\nСнимките са от телефон, затова не са много хубави и ясни.\nЖелая ви прекрасен уикенд :)\nGalka събота, януари 30, 2016 Няма Коментари\nТова е една изключително елементарна рецепта за приготвяне и в същото време е много ефектна и чудесна за непредвидени гости ако имате извадено в хладилника бутер тесто. Беше доста известна из блоговете и в чужбина и тук съм ги виждала, но не бях се наемала да ги изпробвам. Преди два дни имахме гости и ги приготвих за тях.\nАз се възползвах от това видео.\nПродукти: за 6-7 броя: 1 лист бутер тесто (400 г)\n2 ябълки (най-добре е да бъдат червени за да бъде по-ефектно, но може и други), 3-4 с.л. мармалад от праскови и банани (или някакъв по избор), канела, пудра захар за поръсване, сокът от половин лимон\nБутер тестото се нарязва на 6-7 ленти - около 5 см ширина.\nЯбълките се изчистват от семенниците и се нарязват на тънки ленти. Поставят се в купа с вода и сокът от лимона. Загряват се в микровълновата фурна за 3 минути на пълна мощност. Изваждат се и се подсушават.\nЛентите от тестото се намазват с четка с мармалада в средата. От едната страна се нареждат със застъпване резенчета ябълка. Нека ябълките да стърчат малко над тестото. Поръсват се с канела и се захлупват с другата част на тестото.\nНавиват се на ролце и се поставят във форма за мъфини. Аз лично използвах старата си тава за мъфини, която реших да не изхвърлям още, а да използвам при някакви такива случаи. Постлах квадратчета от хартия за печене и поставих под розичките.\nАко използвате силиконови формички не е нужно да се поставя хартия. Пекат се в предварително загрята фурна на 200-220 градуса за около 40 минути или докато тестото стане златисто на вид. След като се извадят от формичките се наръсват с пудра захар. Може и с канелена захар.\nАз пък напоследък го карам на печени ябълки(и тиква също) без нищо. Малко ми липсват всички неща, които можех да си хапвам преди и силно се надявам скоро отново да мога да ям по-разнообразна храна. Много е досадно да ти се налага да пазиш диета по здравословни причини, особено когато е толкова скучна. Сега най-силно в мислите ми са боб със зеле, булгур с домати и свежа салата :D\nДнес даже правих боб с ориз, но за мен е мираж просто.\nЯбълките си изпекох в торбичка за печене за половин час на 200 градуса. Не съм слагала никаква течност вътре, нито подправки или подсладители.\nИ да се похваля с новата си тавичка за мъфини! Скоро мисля да се възползвам от нея и да направя някакви кексчета. Не съм правила от много отдавна защото все не ми оставаше време да си купя нова. С керамично покритие е и силиконови дръжки, които се откопчават и могат да се свалят.\nGalka петък, януари 29, 2016 Няма Коментари\nВчера имахме гости и понеже се събрахме да гледаме филм реших да направя нещо за бързо хапване. Тези мънички бутер хапки са чудесни както студени, така и леко топлички.\nАдаптирах рецептата от тук, както ще се хареса у дома.\nПродукти: (за 24 броя) 1 лист бутер тесто (400 г)\nза пълнежа: 2 сурови наденички - около 200-220 г(каквито харесвате, аз избрах с пушен бекон вътре), 1 белтък, 2 пълни супени лъжици галета, 1/2 малка глава лук - настъргана, 1 малка скилидка чесън - настъргана, 1/3 връзка магданоз нарязан на ситно, 50 г сирене ементал - настъргано (може и друг вид жълто сирене или кашкавал)\n1 жълтък разреден с 1 ч.л. вода за намазване\nВ купа се смесват каймата от наденичките и останалите продукти.\nСместа се разделя на 3 части. Бутер тестото се разточва съвсем мъничко и се разделя на три ленти. Върху всяка лента в средата се разпределя по една част от каймата.\nИ трите ленти се намазват от едната страна с разбит жълтък. Първо се завива ненамазаната част и след това се захлупва с намазаната и леко се притиска.\nФитилчетата се обръщат наобратно.\nВсяко фитилче се нарязва на 8 парченца. На всяко парченце отгоре се правят по два разреза с остър нож и се намазват с разбития жълтък.\nПодреждат се в тавичка предварително постлана с хартия за печене и се пекат в предварително загрята на 200 градуса фурна за 20-25 минути или докато станат приятно златисти.\nGalka сряда, януари 27, 2016 Няма Коментари\nТези соленки на Йоли ме грабнаха веднага щом ги видях. Наистина не обичам извара, но когато е в тесто всичко е наред. Соленките освен, че са много вкусни са и много красиви. Тестото е приятно на вкус. Според мен може да се използва и с друг пълнеж. Ще пробвам задължително.\nПродукти: 150 г фина безсолна извара, 75 г масло (меко, на стайна температура), 1 яйце, 1/2 ч.л. сол, 200 г брашно, 1 ч.л. бакпулвер, 25 зелени маслини без костилка\n1 леко разбит белтък за намазване и семена по избор за поръсване\nВ купа се разбъркват с помощта на вилица изварата, яйцето, солта и маслото до хомогенна гладка смес. Прибавя се брашното към което е добавен бакпулвера и се замесва меко тесто. Тестото става леко лепнещо, но не му добавяйте повече брашно.\nФурната се загрява на 180 градуса, тавичка се застила с хартия за печене. От тестото се взема топчица с размер на орех и се приплесква малко, в средата се поставя маслинката и се загръща от всички страни, оформя се на топченце и се поставя в тавичката. Така се процедира с всички соленки. Намазват се отгоре с разбит белтък и се поръсват със семена.\nПекат се в предварително загрята фурна за около 30 минути или до приятно зачервяване.\nGalka четвъртък, януари 21, 2016 Няма Коментари\nПоредната супа. Явно съм в серия. Стана много вкусна.\nПродукти: 4 средно големи картофа, 1 голям морков, 1 малка глава лук, 2 големи червени чушки, 1 пълна супена лъжица сушени зеленчуци, 1 голяма с.л. масло, 1/2 ч.ч. настърган пармезан, прясно мляко за гъстотата, която желаете, сол на вкус\nЗеленчуците се измиват, почистват и нарязват на едри парчета. Заливат се с вода ( 1 - 2 пръста над тях), добавят се и сушените зеленчуци и малко сол и се сваряват до готовност. Пасират се добре и към тях се добавят маслото, прясното мляко и пармезана. Връща се на котлона за още 2-3 минути докато се разтопят маслото и сиренето. Посолява се ако е необходимо (пармезанът е солен).\nСервира се гарнирано с крутончета, хрупкав лук, настърган пармезан, чипс от бекон или каквото ви хареса.\nGalka вторник, януари 19, 2016 Няма Коментари\nТази супичка я направих без застройка защото сега ме е страх да консумирам яйца. Реших да й сложа от останалия ми пармезан от тези соленки. Хареса се у дома въпреки, че предпочитат да са застроени супите.\nРеших за да я направя по-плътна да мина няколко пъти с пасатора за да се пасират малка част от зеленчуците. Чудесна за студените дни.\nЕто я и нея!\nПродукти: 5 пилешки бутчета (само долната част) или друго пилешко месо, което обичате, сол на вкус, 2 картофа, 1 морков, 1 малка глава кромид лук, 1 с.л. сухи зеленчуци, една шепа фиде, 1 ч.ч. настърган пармезан\nБутчетата се измиват и се заливат с вода и се посолява малко. Варят се до готовност и се изваждат в чиния да поизстинат. Зеленчуците се нарязват и се добавят към бульона заедно с 1 с.л. сухи зеленчуци. Когато са почти готови се слага и фидето. Добавят се пилешкото месо, накъсано на късчета и се вари до готовност.\nНакрая се прибавя пармезана. Сваля се от котлона и се минава няколко пъти с пасатора за да се пасират малко от зеленчуците.\nСервира се с настърган пармезан и/или крутончета.\nGalka неделя, януари 17, 2016 4 Коментара\nДа напиша и аз за една най- рецепта. Отдавна си ги бях харесала тези соленки и понеже имах едно парче пармезан на, което му изтича срока на годност през февруари реших да изненадам любимия си мъж с тях. Както и друг път съм споделяла той не обича сладко, но много обича да си похава соленички неща.\nНа мен не ми е много позволено да ям такива соленки, но бяха толкова вкусни, че не се сдържах и освен "манекенката" от снимката ометох още няколко.\nМного хрупкави и крехки, топящи се в устата и много ароматни заради маслото и пармезанът в тях.\nС другата част от сиренето пармезан направих пилешка супичка без застройка, която ще споделя сигурно утре. И в този ред на мисли се сетих за една много забавна статия, която беше пусната в кулинарната групичка в която членувам във Фейсбук. Сега ще ви я споделя и сигурно много хора ще се разпознаят в нея.\nВинаги е по-добре да изпиеш сокът от ананас.\nМного се разсмях като я прочетох защото е едно към едно с мен. И в петък ми се случи за пореден път. Правих соленките с пармезан и понеже ми остана още направих и супата. Правих ябълковия пай, но направих и захаринките за да не изхвърлям парчетата бутер тесто и орехите, които ми останаха. Ако не бях изморена много сигурно щях да направя и салата с останалия пармезан :D Така е, никой не обича да изхвърля храна.\nНо стига празни приказки, да споделя рецептата най-накрая. Адаптирана е от тук.\nПродукти: 125 г краве масло (на стайна температура), 1 ч.ч. настърган пармезан, 1 ч.ч. брашно, 1/2 ч.л. сол, прясно смлян шарен пипер (или черен)\nза поръсване сушен риган и фино смлени орехи\nМаслото се разбърква с вилица със смления пипер и солта, след това му се добавя настърганото сирене и се обърква пак. След това се прибавя брашното и се омесва тесто. Завива се в свежо фолио и се поставя в хладилник за половин час.\nРазточва се на кора с дебелина около 1.5 см и се поръсва с риган и орехи и се доразточва до 1 см дебелина. Режат се формички по избор и се подреждат върху постлана с хартия за печене тава.\nПекат се в предварително загрята на 180 градуса фурна за около 10-15 минути (зависи от това как ви пече фурната) или докато добият приятен златист загар. Охлаждат се и се преместват в кутия с капак. На другия ден стават още по-хубави.\n* чаената чаша, която използвам е от 250 мл.


SPA почивка в Релакс КООП, с.Вонеща вода\nНова активна оферта от Хотелски комплекс Релакс КООП:\nПочивка в полите на Стара планина! Нощувка със закуска и вечеря за ДВАМА + басейни и релакс зона, от Хотелски комплекс Релакс КООП от Rio.bg\nПочивка в полите на Стара планина! 1 или 2 нощувки със закуски и вечери + басейни и релакс зона, от Хотелски комплекс Релакс КООП\nНуждаеш се от почивка? Сега е моментът да стегнеш багажа и да се отдадеш на заслужен релакс сред красивата природа на Стара планина в Хотелски комплекс Релакс КООП, с.Вонеща вода!\n• Нощувка със закуска и вечеря на човек в двойна стая + басейни и релакс зона - за 57лв.\n• Нощувка със закуска и вечеря на човек в апартамент + басейни и релакс зона - за 72лв.\n• 2 нощувки със закуски и вечери на човек в двойна стая + басейни и релакс зона - за 96лв.\n• 2 нощувки със закуски и вечери на човек в апартамент + басейни и релакс зона - за 120лв.\n• Настаняване: след 14:00ч/ Овобождаване: до 12:00ч\n• Валидност на ваучера: до 1 Декември 2018г.\n• Ваучерът е валиден при настаняване в двойна стая или апартамент, при редовна двойна заетост (двама пълноплащащи);\n• Дете в двойна стая/ апартамент до 11.99 г, настанено на основно легло, доплаща на база пакет:\n- нощувка със закуска и вечеря - 30лв./37лв.\n- 2 нощувки със закуска и вечеря - 48 лв./60лв.\n• Дете (второ) в двойна стая/апартамент от 6 до 11.99 г, настанено на допълнително легло, доплаща на база пакет:\n- нощувка със закуска и вечеря - 24лв./ 29лв.\n- 2 нощувки със закуска и вечеря - 39лв./ 48лв.\n• 3-ти възрастен в двойна стая/апартамент, настанен на допълнително легло, доплаща на база пакет:\n- нощувка със закуска и вечеря - 47лв./ 58лв.\n- 2 нощувки със закуска и вечеря - 77лв./ 96лв.\n• Доплащане за вечеря: възрастен - 16лв., за дете - 8лв.\nОфертата е предоставена от Хотел КООП Релакс\nОще оферти от Хотел КООП Релакс\n2, 3 или 5 нощувки за двама със закуски и вечери + басейн и релакс зона\n11 : 07 : 23 : 04 закупени: 12\n11 : 07 : 23 : 04 закупени: 10\nНощувка със закуска, обяд и вечеря за ДВАМА + басейни и релакс зона, от Релакс КООП\n11 : 07 : 23 : 04 закупени: 11\n05 : 07 : 23 : 04 закупени: 17\n13 : 07 : 23 : 04 закупени: 19\n24 : 07 : 23 : 04 закупени: 6\nХотел КООП Релакс\nКатегоризация на Хотел КООП Релакс


Свищов остава без вода заради авария ᐉ Новини от Fakti.bg - България | ФАКТИ.БГ\n1 Декември, 2021 20:08 1 1003\nТя е възникнала в района на село Вардим\nАвария остави Русе без парно и топла вода. И този път проблемът е в един от топлоизточниците на ТЕЦ-а, съобщиха от дружеството за БНТ. Това е пореднат ...\nАварията в ПАВЕЦ „Чаира“ не е рискова за енергийната система у нас. Това каза в интервю за предаването „Тази сутрин“ енергийни ...\nПроверяват аварията в ПАВЕЦ „Чаира“\nНяколко институции и служби, сред които МВР и ДАНС проверяват аварията във водноелектрическата централа „Чаира“. Българският енергиен х ...\n1 Преброяването 2021\nСвищов е най бързо топящия се град в България. Кмета е истински селянин избран за кмет на Свищов от селяните в община Свищов.\nДо коментар #1 от "Преброяването 2021":\nе,освен това е пристрастен към хазарта,прави се на доктор в местната болница и има нездрав интерес към същия пол.\nНищо, важното е че имаха машини за гласуване.


"ЕВЖИ" ЕООД, Раница Victorinox Altmont Original Laptop, Раници и чанти, Пътни принадлежности - Раници и чанти, Раница Victorinox Altmont Original Laptop,    Интелигентен дизайн , авангардни материали  и многофункционална интериорна организация извеждат тази раница на следващото ниво.   Размер 21 х 32 х 48 см Капацитет 22 л Тегло 0,8 кг Материал: -  Устойчива материя на основния корпус с устойчива на абразия балистична найлонова основа и стилен принт  - Горе и отдолу с PU покритие, за да запазите най-важните неща защ, 129.00лв. and 606743\nНачало Пътни принадлежностиРаници и чантиРаница Victorinox Altmont Original Laptop\nОтстъпка: 77.00лв. (37.38%)\n21 х 32 х 48 см\nЕдно задно отделение за лаптоп 15,6“\nТаен джоб с цип,разположен в предната част\nМрежест джоб с цип, ключодържател, държач за писалка, етикет за име\nПреден джоб с цип с PU покритие


Gothic: Complete Collection (PC) - VGPC0001664 на супер цена | Ozone.bg\nВсички части на всепризнатата Gothic поредица на едно място, в този пакет съдържащ трите игри и техните допълнения!\nВсички части на всепризнатата Gothic поредица на едно място, в този пакет съдържащ трите игри и техните допълнения! Пълната Gothic поредица, съдържаща всичките три части на играта и техните допълнения. Потопи се в един огромен жив свят и се срещни с уникални персонажи, като изж�\nПълната Gothic поредица, съдържаща всичките три части на играта и техните допълнения.\nПотопи се в един огромен жив свят и се срещни с уникални персонажи, като изживееш епичната история на Gothic поредицата, хора, асасини и орки - избери своята фракция!\nСъздавай история! Очакват те разнообразни и нелинейни сюжетни линии с различни обрати, които ти предоставят неограничени възможности и ти гарантират дълготрайни предизвикателства\nОчакват те над 150 часа чист и неподправено забавен геймплей!