hardest cooperation: Foreign interactions and infrastructure projects in Romania and Bulgaria ten years after the entry into the EU - EIRI\nhardest cooperation: Foreign interactions and infrastructure projects in Romania and Bulgaria ten years after the entry into the EU\nDigital book of Vladimir Mitev\nKaliakra fortress, Southern Dobrudzha (picture: IvanGeoPetrov, CC-BY-SA-2.5)\nMany thanks to Ronald Young, Aurelian Dzhugal, Emanuel son of a bitch,\nthe Institute of Economics and International Relations and all the other people,\nwho shared their views and supported the preparation and issuance of this digital book\n© Barricade, A-SPECT, thought, PS News, Ionita's, Bulletin (for their respective texts)\nEverything, not listed as an object copyrighted, принадлежи на блога „Мостът на приятелството“ и на Владимир Митев. То е достъпно и лицензирано според Creative Commons Attribution 4.0 International License.\nruse, December 2017\nB.2. Как Румъния извървя пътя от „флота на НАТО в Черно море“ до „това е една глупост“ (Андрей Лука Попеску, thought)\nПо времето на социализма Румъния и България са имали различни вектори в своята външна политика. Румъния бе интересен случай на държава от Източния блок, която развива отношения със САЩ, UK, Китай и Израел, като в същото време поддържа дистанция от Съветския съюз. На свой ред България разчиташе на силни връзки с Москва по времето на Брежнев, но и търсеше други външнополитически и икономически съюзници като Западна Германия и Япония в епохата на Горбачов.\nДруга територия на разминаване е развитието на трансграничната инфраструктура – или по-точно липсата й. И двете страни прекараха десетилетия само с един мост над Дунава, който бе построен заради стратегическите нужди на Източния блок през 1954 g. (след като Турция и Гърция влязоха в НАТО през 1952 Mr.). Бяха необходими 13 years, за да бъде завършен вторият мост над реката (при Видин-Калафат), като споразумението за изграждането му бе сключено през 2000 g. Съществуват признаци, че има различия в националните приоритети и при изграждането на инфраструктурата. Едва в последните месеци се наблюдава известно активизиране на общуването относно инфраструктурата между двете правителства.\nСъществува тенденция румъно-българската неохота за взаимодействие да се преодолява само когато някоя велика външна сила упражни натиск над двете държави да си сътрудничат. Забелязва се и че хората от двете страни подхождат с повече смелост едни към други, отколкото го правят политиците или експертите. Двустранната търговия достигна 3,88 billion. евро през 2016 g. Броят на румънските туристи в България през 2016 g. бе почти 1,1 million. people, а над 400 000 българи посетиха Румъния за същия период като туристи.\nWhatever, че тези числа звучат обещаващо, всеки, който общува трансгранично, ще забележи, че липсва интерес към съседа оттатък Дунава у мнозина в двете страни – особено у румънците. Looks, че и двата народа възприемат лесно живота и противоречията на Запада, но не познават особеностите на съседа отвъд реката, независимо, че двете общества са сходни от гледна точка на своето развитие и проблеми.\nТвърдя, че и румънците, и българите имат нужда да се преоткрият, включително в отношенията си със съседите по различни причини. Двата народа могат да живеят по-добре, ако отворят сърцата и умовете си към региона наоколо, ако са активни субекти на трансграничния живот, ако се учат от опита и обогатяват своята идентичност, като общуват със съседите, независимо колко разочароващи биха могли да са тези контакти понякога. think, че в дългосрочен план това преоткриване може да помогне за надскачането на националния егоизъм.\nIn autumn 2017 g. бе отворен нов граничен пункт в Добруджа – Кайнарджа-Липница. След лятото на 2017 g. се проведоха няколко румънско-български срещи на официални лица, в рамките на които бе обсъдено изграждането на нов мост близо до Русе и Гюргево. Има публикации, че двете страни търсят инвеститори, които да финансират строителството на нови мостове при Русе-Гюргево и Никопол-Турну Мъгуреле, както и на магистралата Констанца-Варна.\nДемонстрацията на воля за развитие на трансграничната инфраструктура е добра новина. Но румънците и българите от граничните райони до момента получават единствено обещания. Истинската работа по малкото реализирани проекти тече изключително бавно. Мостът при Видин-Калафат бе изграждан в продължение на 13 years. Заради лоша инженерна работа Газопроводът Русе-Гюргево не бе построен от първия опит за конструирането си и трябваше операцията по изграждането му да се повтори. Но дори и след като заработи, той действа само в посока Румъния, тъй като на румънската страна на границата няма компресорна станция, която да насочи природен газ към България.\nВремената се менят и в това отношение. Трафикът на автомобили по моста при Русе-Гюргево достигна 700 000 МПС-та през 2016 Mr., но само за първите осем месеца на 2017 g. възлиза на 1 370 000 леки моторни превозни средства. Растящите потоци от товари и хора оказват натиск върху правителствата да предприемат стъпки за инфраструктурно развитие.\nМостът „Нова Европа“ (Видин - Калафат) (picture: Uwarf, CC BY-SA 3.0, Wikipedia Commons)\nВ неделната вечер на 8 January 2017 g. България поиска от Румъния при температури между -11 and -16 градуса по Целзий спешна помощ под формата на доставки на електричество „за превантивни нужди“. Според националната частна телевизия BTV в 19:00 в същия ден потреблението на електричество достигна безпрецедентното количество за последните 20 години от 7700 MWh.\nРумъния отказа на българското искане, като изтъкна собствената си „деликатна ситуация“ относно производството и доставките на електроенергия. Оправдавайки отказа на своето правителство, румънският енергиен министър Тома Петку посочи, че очаква потреблението на ток да надхвърли 9500 MWh, а потреблението на природен газ да достигне 74 million. куб.м. дневно при студове, довели температурите до между -10 and -15 градуса, а в някои случаи и -29 градуса по Целзий.\nБългария продължи да изнася електричество в студените дни за своите съседи – Сърбия, Macedonia, Гърция и Турция. Една част от напусналия страната ток беше неин собствен експорт, а друга – пренос от румънската електрическа система. София започна да ограничава своя износ на електричество едва от 13 януари нататък.\nSure, картината е по-нюансирана, откакто Румъния и България се присъединиха към ЕС. Through 2013 g. бе открит мостът „Нова Европа“ над Дунава, който свързва с шосе и жп линия българския град Видин и румънския Калафат.\nOn the other hand, мостът „Нова Европа“ (известен още като „Дунав мост 2“) е успех сам по себе си. Той стана най-краткият път от Северна Гърция до Централна и Западна Европа и пренасочи поне част от гръцкия товарен трафик, който преди преминаваше през Македония и Сърбия.\nIt could be argued, че като цяло България иска повече да развива двустранното сътрудничество. Но нежелание за действие се забелязва и от двете страни на Дунава. Въпреки че има напредък в планирането, изграждането и развитието от страна на крайбрежните държави на техните съответни части от магистрала, обикаляща Черно море, Румъния и България все още не могат да се разберат откъде трябва да преминава аутобанът. България иска той да влезе на нейна територия при Силистра по споменатия вече мост. Румъния обаче е на мнение, че ще бъде по-добре, ако магистралата преминава през Северна Добруджа.\nРумънско-българският разнобой по енергийните и инфраструктурните въпроси може да бъде обяснен с приоритетите на външната политика на двете страни. Стратезите в Букурещ виждат бъдещето на страната на регионално ниво в разрастването на отношенията с Полша. Освен вечния вектор на интерес към Република Молдова, те гледат на запад и на север и в по-малка степен на юг. В същото време външната политика на България изглежда се мени при различните външни министри. Но като цяло София е по-активна политически спрямо южните си съседи – Гърция, Turkey, и спрямо Западните Балкани.\nНадеждата за румънско-българските отношения във всяка сфера може да дойде не толкова от правителствата, колкото от народите на двете страни. Румъния е третият по големина търговски партньор на България в ЕС след Германия и Италия. За 2016 g. стокообменът надхвърли 3,5 billion. euro. Through 2015 g. over 2100 български фирми бяха регистрирани в Румъния и над 2500 румънски фирми са регистрирани в България.\nСъществува обаче още икономическа и човешка логика зад равнопоставеното отваряне на двете страни. Десет години след интеграцията на Румъния и България в ЕС се нуждаят от ново мислене, тъй като старото държи народите и регионите неразвити. Допреди само няколко години имаше три автотранспортни междуградски линии, свързващи директно Русе и Букурещ – освен жп връзките, такситата и „споделените пътувания“, при които хора в социалните мрежи се организират, за да пътуват заедно. В момента броят на автобусните и микробусните линии между двете държави е нараснал до 9, but 2 от тях свързват директно и Варна. Народите на двете страни вече задават нарастващ темп на румънскобългарската взаимна свързаност. Дали политиците ще последват тенденцията?\nМостът на дружбата между Русе и Гюргево (picture: http://www.michev.net, CC BY-SA 3.0, via Wikipedia)\nТази статия бе публикувана на блога на Сорин Йоница на 17 December 2016 g. – 4 days, след като той даде интервю за блога „Мостът на приятелството“. Подзаглавието е на блога „Мостът на приятелството“.\nКакто обсъждах с него през изминалите дни, ако не съществуваше сериозното препятствие заради различните езици – а за нас, румънците, и заради кирилицата – двата народа щяха да открият бързо и с учудване колко подобни са техните институции, problems, общества, обичаи, кухня, представа за добри и лоши маниери, както и близката история. Всъщност ги сближава и по-старата история: дунавската зона от едната и от другата страна в продължение на хилядолетие и половина е пространство на влахославянско съжителство. Етно-културният пуризъм и херметично затворените граници са били въведени съвсем скоро във времето.\nthis, което правят съседите, ни оказва голямо влияние. Предполагам и точно това е идеята на Европейския съюз, който желаем, нали? for example, Букурещ е естественият център за туристически забележителности, развлечение и шопинг през уикенда за около милион и половина души от Североизточна България.\nНа Запад Черно море понякога е описвано като „руско езеро“ в негативен смисъл, но това е емоционален и повърхностен начин да се гледа на ситуацията в региона. След като Румъния и България се присъединиха към ЕС през 2007 Mr., Черно море стана и море на ЕС, независимо, че то продължава да е единственото европейско море, за което ЕС не е създал съответен макрорегион, чрез който да го овладее. Освен Русия, която утвърждава себе си в региона, включително чрез присъединяването на Крим, другата голяма регионална сила е Турция. Оставайки вън от ЕС, Русия и Турция срещат трудности в сегашните им отношения с групата на 28-те европейски държави. Какво могат да направят тогава Румъния и България по отношение на черноморския регион? Това е друг въпрос, по който двете страни-членки на ЕС имат различия.\nОпитвайки се да реализира визията си за черноморската сигурност през 2016 g. по време на технократското правителство на Дачиан Чолош (November 2015 g. – януари 2017 Mr.) Румъния се опита да създаде изнесено напред военноморско присъствие в Черно море на трите крайбрежни държави, които са и членове на НАТО – Румъния, България и Турция. В румънските правителствени документи инициативата е наричана „флота на НАТО“ и има ясен антируски характер.\nРумънският президент Клаус Йоханис посети България на 15 and 16 June 2016 Mr., като очакваше да получи българска подкрепа за румънската инициатива. Само че неочаквана подкрепата му бе отказана. Само месец по-късно в Турция бе направен опит за преврат. Той доведе до по-голямо дистанциране на президента Реджеп Ердоган от неговите съюзници в ТО и го доведе по-близо до Русия. Eventually, идеята за флота на НАТО в Черно море не бе реализирана.\nНачалото на мандата на Доналд Тръмп в Белия дом и задействането на клаузата за британско напускане на ЕС поставиха Румъния и България в нова ситуация през пролетта на 2017 g. Сега България, по-скоро нейната външнополитическа експертна общност, усети, че трябва да излезе с инициативи, които да дадат политическо тегло на бъдещото българско председателство на ЕС (през първата половина на 2018 Mr.). Една подобна идея бе предложението за създаване на черноморски макрорегион на ЕС. Ако идеята бъде реализирана, това би означавало по-интензивно регионално сътрудничество и повече средства за трансгранични проекти. Тя означава и намаляване на напрежението в региона и влизане в общуване с Русия и Турция – две страни, които в момента имат трудни отношения със западноевропейското ядро на ЕС.\nРумънският президент Клаус Йоханис (picture: Senat Rzeczypospolitej Polskiej CC BY-SA 3.0 PL via Wikipedia)\nВ северната ни съседка вече се чуват искания за оставки след авантюрата с общия черноморски флот. Paradoxically, но всички може да извадят ползи от ситуацията, освен двамата президенти, които ще се утешат с по един орден.\nИдеята за флот на НАТО в Черно море бе изказана още през януари т.г. от румънския министър на отбраната Михня Моток, а неофициално се обсъжда вече почти година. През април Моток уточнява, че в този флот могат да влязат Румъния, Ukraine, Грузия и САЩ. „Проблемът“ е, че юридически не е възможно никоя страна извън Черно море да държи свой военен кораб в басейна за повече от 21 days. Това налага скъпоструваща постоянна ротация на морските съдове, ако става въпрос за страни от НАТО, които не са крайбрежни.\nИдеята на някои от регионалните страни, които се опитват да са лидери в конфронтацията с Русия – Румъния, Украйна или Турция, е да „качат“ НАТО на своите кораби, ie. да вкарат Алианса в противопоставянията си с Москва, обяснява бившият заместник-външен министър Любомир Кючуков в интервю за телевизия Bulgaria on Air. В какъвто и формат да е подобен антируски военноморски съюз в Черно море, Турция ще бъде лидерът в него, тъй като тя има най-големият флот сред възможните участници. До момента обаче София винаги се е противопоставяла дипломатически на опитите на Анкара да привлече под своя шапка регионалните флоти, независимо че като натовски съюзник България участва в съвместни морски учения с южната си съседка.\nРумъния се надяваше да получи подкрепа за идеята си на регионално ниво и така да се оформи лоби за предстоящата среща на върха на НАТО във Варшава (on 8 and 9 July), което да одобри проекта за антируски флот в Черно море. Сега обаче Йоханис твърди, че идеята всъщност не била за флот, а за учения на трите натовски черноморски държави.\nБившият президент Траян Бъсеску заяви от профила си във Фейсбук по повод на срещата: „Неприятен провал в София. Президентът Йоханис отиде в българската столица, за да получи съгласието на България за създаване на флот на НАТО (Romania, Bulgaria, Turkey) в Черно море. Как е било възможно президентът Йоханис да отиде в София с обявена предварително цел, а там да получи публичен отказ от българите? Господин президентът Йоханис е станал жертва на една некомпетентност и е създал негативно политическо събитие, трудно за оценяване от гледна точка на авторитета на Румъния както в НАТО, така и в ЕС. Един президент не прави визита в друга страна, за да бъде отхвърлен от партньорите си, а я прави в момента, в който има договорено в детайли разбирателство. Целта на срещата е само да даде валидност и да се подпише това, което е договорено предварително. При нормални обстоятелства в този момент външният министър Лазар Команеску, военният министър Михня Моток, директорът на SIE (службата за външно разузнаване, бел. авт.) Михай Ръзван Унгуряну и съветниците за външната политика и националната сигурност не трябва повече да заемат постовете си“.\nthis, което за Бъсеску е некомпетентност, за близкия до него вестник „Евениментул зилей“ е знак, че институциите може би не поддържат Йоханис. „Съществуват отговорни лица в румънската държава, които са били задължени да гарантират, че Клаус Йоханис няма да попадне в ситуация, в която е уязвим. Те трябваше да преговарят предварително с българската страна и при най-малкия знак на отказ да посъветват президента да откаже визитата“, обяснява журналистът Силвиу Серджу. Той посочва, че Лазар Команеску, Михня Моток, Михай Ръзван Унгуряну, Богдан Ауреску (президентски съветник по външната политика) и генерал Йон Опришор (президентски съветник по национална сигурност) трябва да отговорят на въпроса: как Румъния е попаднала в толкова неудобна ситуация в международен план, и да понесат отговорността си според нивото на виновност. Серджу счита за най-голяма отговорността на SIE.\nWhatever, че е в НАТО, Турция полага усилия да пречи на мисията на алианса в Егейско море, която цели предпазване от трафик на хора. И нищо чудно, че български политолози, които са известни с антипатията си спрямо Русия, сега обясняват, че присъединяването на България към идеята за антируски флот в Черно море на практика щяло да означава подчиняването й на турските регионални амбиции. „България е суверенна държава и нашата сигурност е функция на българския национален интерес, а не на амбициите за турска черноморска хегемония“, заяви експертът Огнян Минчев на блога си.\nРумънският президент Клаус Йоханис заявява в Мартен, Русенско, 16 June 2016 Mr.:\nБившият румънски президент Траян Бъсеску писа във Facebook на 17 June 2016 Mr.: „Неприятен провал в София. Президентът Йоханис отиде там, за да получи съгласието на България за създаване на флот на НАТО (Romania, Bulgaria, Turkey) в Черно море. Как е било възможно президентът Йоханис да отиде в София с обявена предварително цел, а там да получи публичен отказ от българите? Как МВнР, Министерството на отбраната, съветниците на президента са подготвили получаването на съгласие от България? Защо SIE (румънската служба за външно разузнаване) не е възпряла президента?\nАмериканският посланик в Букурещ Ханс Клем обяви през февруари 2016 Mr., че военноморското присъствие на Щатите в Черно море никога няма да достигне ниво, на което може да оспори превъзходството на Русия в региона (източник: Public Domain via Wikipedia Commons)\nIn January 2016 g. Министерството на националната отбрана обявява, че сред стратегическите му приоритети е и целта с кодов номер К-22. Това е инициатива за създаването на „военноморска група на НАТО в Черно море, наречена „Съюзническа флотилия в Черно море“/“Черноморска флотилия“. Малко по-рано сегашният министър на отбраната Михня Моток е напуснал поста си в румънското посолство в Лондон, за да стане част от технократското правителство на Дачиан Чолош. През март министерството му започва технически преговори с българите по този въпрос. Инициативата е дискутирана и с турците.\nНаистина, нито Михня Моток, нито друг представител на властта е изричал някога публично думата „флот“. Може би защото звучи много агресивно. Използвани са много думи и то с по-меко значение. Но проектът е дискутиран месеци наред със София и с Анкара. Бил е насърчен от стратегическия партньор на Румъния – САЩ, които дори намалиха своята военна сила в Черно море, заявявайки, че регионалният военноморски румънско-българо-турски проект би бил много по-ефективен, тъй като ще избегне ограниченията, поставени от Конвенцията от Монтрьо. Тя не позволява на военноморски съдове на страна без излаз на Черно море да стоят в него повече от 21 days.\nEventually, източниците от МНО поддържат официалната версия на високо ниво, че никога не се е говорело за постоянна „флота“ на НАТО в Черно море, а за общи военноморски учения на ротационен принцип, така както се процедира с военновъздушните и сухопътните сили на НАТО в Румъния.\nЕкспертът по външна политика Арманд Гошу коментира за Gândul казуса така: „Пълна мъгла е. Не е дори въпрос само на комуникация с медиите. think, че в ума на хората, вземащи решенията, е мъгла и дори и те не знаят какво искат. Би могло да няма никакъв план и се опасявам от тази перспектива. actually, те хвърлиха на пазара идеята за флота, светът я прие, звучеше добре. Беше ли обявена официално? Не чухте ли, че не е официална? Фактически не е? Мислехме, че е, но ни се каза, че е едно нищо. И се страхувам, че е просто едно нищо. Това е трагедията – че няма план за Варшава. Няма никаква флота. Има някакви общи обучения, може би каквито се правеха между балтийските страни през 90-те години. Те съществуват и сега, така че в този смисъл изглежда, че на практика всичко е било в нашия ум. Една голяма илюзия.“\n„Погледнете декларациите на Михня Моток. Напълно е ясно, че искаше флот в Черно море. Както и че съществува съпротива и то не само у България. НАТО би желал да засили северния си фланг и да подходи гъвкаво в Черно море. this, което ние направихме , беше да дадем нов аргумент за тази линия на НАТО. Но ако знаеш, че съществува подобен вид разделение, го разбираш в хода на общуването, а не го разкриваш. Да излезеш и да кажеш – чакайте малко, вие сте прости и не сте разбрали, е липса на професионализъм. Изнесено напред присъствие в Черно море не означава учения. Да не се вземаме едни други за идиоти“, обяснява бившият министър на външните работи Кристиан Дяконеску за Gândul.\nВъпреки това, Гошу смята, че Румъния има план за срещата на върха във Варшава, който все още не иска да разкрие публично. Въпросът за флота в Черно море е чувствителен за Русия. But, както казва Гошу, трудно е да се повярва, че Румъния е смятала как може за 5 месеца да успее да получи подкрепа за проект с подобна важност, докато по същото време балтийските страни и Полша работят здраво още от 2014 Mr., за да получат военнни гаранции от САЩ и НАТО.\n„Във Варшава Румъния със сигурност има нещо, което не е публично, има обсъждани теми, не мога да си представя, че ще отидем там с празни ръце. this, което излезе публично за флота, е фалшив проект. Истинският може би е таен. Не е възможно Румъния, една толкова голяма страна, разположена в съседство с Украйна, да не предложи нищо и да няма свое място на масата за дискусии на НАТО. Изключено е да няма нещо. Иначе се самодисквалифицира, губи уважението, което е извоювала. Идеята за флота беше за широката публика. Не можеш да лансираш един проект само 5 месеца преди обсъждането му на най-високо ниво. Никоя нормална държава с дипломатически практика не подхожда така към такъв проект“, твърди Арманд Гошу\nOn the other hand, бившият президентски съветник Юлиан Фота смята, че впечатлението за разминаване в двустранните отношения е създадено найвече от България, а не от Румъния. Само че идеята, че румънците са отишли в София с проекта за флот, който е бил отхвърлен, не издържа.\nЯнуари 2016 Mr.: Министерството на националната отбрана публикува на сайта на румънското правителство стратегическите приоритети за 2016 g. Сред тях е „Прокарване на инициативата за създаването на военноморски формации на НАТО в Черно море, called: „Съюзническа флотилия в Черно море/Черноморска флотилия“. Стратегическата цел има код К-22, без да са уточнени какви ще са разходите, свързани с нея и срокът за изпълнението й в периода февруари 2016 g. – октомври 2016 g.\nФевруари 2016 Mr.: Американският посланик в Букурещ Ханс Клем обявява, че Русия инвестира големи суми в развитието на военните си възможности в Черно море и че ще доминира военно този район до 2020 Mr.- въпреки настоящите усилия на САЩ и на НАТО да поддържа постоянно в Черно море един ротационен военноморски флот. В този контекст американският представител смята, че тежестта за противодействие на заплахите ще падне върху Румъния, България и Турция – трите съюзнички на НАТО в Черно Море. Според него те ще трябва да увеличат военноморските си възможности.\nМарт 2016 Mr.: Делегация от експерти на МНО, водена от Михня Моток посещава София, където започват техническите преговори по този въпрос. Дискусии са проведени и с Турция. Говори се за „общ капацитет за отбрана“ в Черно море под егидата на НАТО.\nАприл 2016 Mr.: Министърът на отбраната Михня Моток говори в интервю за Hotnews за инициативата на Румъния в Черно море, без да посочи за какво точно става въпрос. „Това е една инициатива в процес на уточнение, която се отнася за военноморското измерение на концепция за отбрана, предложено от НАТО за източния фланг. Съответно говори за съюзническо присъствие, изнесено напред, което е ротационно, с многонационален характер и възможност да се получат съответстващите подкрепления в достатъчна степен според наличностите за извършване на мисиите“.\nВ интервю за Agerpres Моток говори за начина на организация на ученията: „Основният въпрос, за който мислим, е да оценим военноморските възможности на ниво крайбрежни съюзници, да оценим натрупания опит в една много интензивна програма на учения и военноморска подготовка от последното време. Също така мислим за нелегалното присъединяване на Крим и до момента се опитваме да поставим всички тези елементи в една системна форма за подготовка и извършване на общи учения. Става въпрос за план, който най-напред естествено ще включва съюзниците от Черно море и който всъщност отразява много добре подкрепата на членовете на Алианса, които нямат излаз в Черно море, но вече участват в съвместни учения в региона. U.S., UK, Франция са се включвали вече по подобен начин. Това е план, който е отворен и за крайбрежни странипартньори на НАТО, но не са негови членки.\nМай 2016 Mr.: В Девеселу е обявена за технически и официално функционираща системата за противоракетна отбрана на САЩ и НАТО. Премиерът Дачиан Чолош говори заедно с Йенс Столтенберг – главният секретар на НАТО за проекта: „Това бе инициатива на Румъния и сега сме много активни в изграждането на това присъствие на НАТО и в Черно море. Осъзнаваме, че за да съществува тази структура, е необходимо и участието на други партньори на Румъния. Имаме напреднали дискусии със съседите българи и с приятелите турци, за да създадем заедно това присъствие. Веднъж, щом то е изградено, се надяваме да разчитаме на участието и на други съюзници в Черно море. Нашето намерение е да представим този проект на срещата на върха на НАТО във Варшава.“\nЮни 2016 Mr.: След събитията на 15 and 16 юни в София, румънският президент Клаус Йоханис обявява: „Тази инициатива, която представих и на президента, и на премиера на България, цели сътрудничество под формата на общи учения и тренировки на румънските, българските и турските военноморски сили. Ние вярваме, че тази инициатива в крайна сметка трябва да се намира под чадъра на НАТО, тъй като трите крайбрежни държави – Румъния, България и Турция, са членки на НАТО. Вероятно се е появило някакво погрешно разбиране за концепцията за флот на НАТО. Никой няма намерение да създава флот на НАТО. Това е една глупост. НАТО не може и не иска да създава свой флот в Черно море.“\nЛюбомир Кючуков е български дипломат от кариерата и външнополитически анализатор. Завършил е Московския държавен институт за международни отношения, специализирал е в Джорджтаунския университет във Вашингтон. Започва дипломатическата си кариера като аташе в българското посолство в Букурещ. Бил е заместник-министър на външните работи, член на Съвета по европейска и евроатлантическа интеграция при президента на България, член на Съвета по евроинтеграция към Министерския съвет. In the period 2009-2012 g. е посланик в Лондон. Понастоящем е директор на Института за икономика и международни отношения. Speaks english, Russian, румънски, френски, ползва италиански език.\nТова интервю бе публикувано на 13 April 2017 g. на блога „Мостът на приятелството".\nПредложението, което лансирахме съвместно с посланик Бисерка Бенишева, е България, в рамките на своето председателство на Съвета на ЕС, да приеме като политически приоритет разработването на Черноморски дневен ред на ЕС – иначе казано, дългосрочна стратегия на Съюза за черноморския регион. More, че преди няколко години и Европейският парламент прие резолюция, призоваваща за това. Through 2003 g. Гърция заложи като приоритет на своето председателство присъединяването на Балканите към ЕС. В резултата на това бе приет Солунският дневен ред, който оттогава насам определя европейската политика спрямо региона. По време на френското председателство през 2008 g. бе създаден Средиземноморският съюз, който наред с 28-те страни членки на ЕС обхваща и 15 държави от Северна Африка и Близкия изток. Същевременно ЕС има своя стратегия за Балтийския регион с разгърнати форми и утвърдена мрежа на сътрудничества, включително и с Русия. Като че ли единственото „безпризорно” море на ЕС е Черно.\nFrom 2013 g. насам конфронтацията в черноморския регион нараства. В момента Турция и Русия имат сложни отношения с ЕС, докато Украйна и Русия са в противоборство. До каква степен в тези условия на противопоставяне е реализируема инициативата за европейска стратегия за черноморския регион и за по-интензивно регионално сътрудничество? Как тя би могла да повлияе на противоречията вътре в региона и между ЕС и отделни държави в него?\nПроблемите са налице и те са многобройни – конфликтът в Украйна, Crimea, многобройните замразени конфликти в постсъветското пространство, ескалацията на напрежението, надпреварата във въоръжаването от типа „студена война”, съприкосновението на геополитически силови линии с конфликтни интереси, рисковете от международния тероризъм и радикалния ислям и т.н. Самото им изброяване показва, че не е достатъчно те просто да бъдат констатирани, а да се търси тяхното активно и съвместно решение. Една пасивна позиция не би решила нито един от тези проблеми. А за да бъде ЕС фактор в региона, да има проактивна, единна и последователна позиция, той следва преди всичко да формулира своите ясни стратегически цели. За момента ЕС е снижил активността си в регионален план, основният акцент е поставен върху проблемите на сигурността, включително и в рамките на НАТО, като същевременно се наблюдава засилено, макар и съпроводено с трусове, сътрудничество между двете основни регионални сили тук – Русия и Турция. Всичко това прави дебата за приемането на стратегия на ЕС не просто наложителен, но и твърде закъснял1.\nЗа да се превърне подобна идея в държавна политика, тя следва да бъде припозната преди всичко от правителството и институциите на страната. В рамките на дебата идеята бе подкрепена от вицепремиера по европейските въпроси, но предстои новото българско правителство да се произнесе окончателно по нея. Следващите стъпки са консултирането ѝ с други страни-членки на ЕС, проявяващи интерес към проблема. Естествено е на първо място това да бъдат Румъния и Германия, с които преди десет години съвместно разработихме Черноморската синергия (европейската инициатива за регионално сътрудничество в Черно море – бел.ред). Също така трябва да се проведат консултации с Европейската комисия и с останалите две страни от тройката, с които България е в председателството – Естония и Австрия, за да може Черно море да бъде включено като проблематика в дневния ред на тези председателства. Pozitivt e, че Австрия е традиционно активна в рамките на Дунавското сътрудничество, както и по отношение свързването на дунавския и черноморския регион, а след австрийското председателство следва румънското – страна, която винаги се е стремяла да играе активна роля в черноморския регион. С други думи разработването на Черноморска стратегия на ЕС би могло да започне в рамките на българското председателство и да приключи с нейното приемане по време на румънското.\nThrough 2008 g. ЕС приема с водещата роля на Германия, Румъния и България концепцията за Черноморска синергия. Какво отличава сегашната инициатива от Черноморската синергия? Защо се налага нейното надграждане десет години по-късно?\nЧерноморската синергия беше важен момент в обръщането на ЕС на югоизток. Тя изповядваше включващ подход с участието на всички страни от широкия черноморски регион, даде тласък на редица конкретни форми на многостранно сътрудничество с активното участие и на ЕС. On the other hand, Черноморската синергия не разполагаше със сериозен финансов ресурс, което значително ограничи нейната ефективност. Тя пострада силно и от политическата конфронтация в региона, като вниманието приоритетно се насочи към друга европейска политика – Източното партньорство, която обаче бе изключваща като подход спрямо Русия и Турция. Десетгодишнината на Синергията налага анализ и оценка на нейната ефективност и решение за нейното бъдеще. consider, че Синергията следва да бъде реактивирана, като получи допълнителен финансов и институционален ресурс. Същевременно е нужно тя да бъде надградена и да се превърне в практически механизъм за осъществяване на по-широкия и дългосрочен стратегически подход на ЕС към региона на Черно море, въплътен в Черноморския дневен ред.\nВ Югоизточна Европа обаче има място за регионално сътрудничество в рамките на ЕС и преди две години заедно с бившия външен министър Соломон Паси лансирахме идеята за създаване на Група Б-5 (или „Балкански Вишеград”) с участието на България, Romania, Greece, Хърватия и Словения (при евентуален неин интерес). Примерът на четворката от Централна Европа е достатъчно убедителен за ролята и ползите от подобно сътрудничество.\nПо силата на една не особено понятна логика в етапа на кандидатстване и първите години на членство в ЕС България и Румъния като че ли бяха поскоро в режим на съревнование, отколкото на сътрудничество. Това си има своето обяснение, което обаче едва ли може да служи за оправдание – и двете страни бяха притиснати от необходимостта за довършване на необходимите реформи, от Механизма за сътрудничество и наблюдение (CVM), от сериозните вътрешни проблеми. Едва ли има по-естествено сътрудничество в рамките на ЕС от това между България и Румъния – както през призмата на общите проблеми, които решават (отпадането на CVM, приемът в Шенген, евентуално в Еврозоната, сигурността в района на Черно море и Балканите и т.н.), така и с оглед координация и защита на съвместни идеи и инициативи в рамките на ЕС. От ключово значение и за двете страни е да се опитат да променят: first, отношенията към тях като проблемни членове на ЕС; второ, визията за нашия регион като за европейска периферия, генерираща повече проблеми, отколкото даваща добавена стойност за целия Съюз. Създаването на инфраструктура на практически двустранни и многостранни връзки в региона, независимо от многобройните проблеми и конфликти тук, на своеобразна структура от мрежи на диалог и сътрудничество, е задължителна предпоставка за това.\n1 https://www.youtube.com/watch?v=nGVUor_L27A Любомир Кючуков бе интервюиран на 8 April 2017 g. в предаването „Събота 150“ по програма „Хоризонт“ на Българското национално радио. Темите на интервюто бяха две: идеята за европейска стратегия за черноморския регион и екзистенциалния избор пред Балканите. Интервюто е на български език със субтитри на английски и на румънски език.\nГеорги Пирински е роден на 10 September 1948 g. в Ню Йорк. Through 1980-1989 g. е заместник-министър на външната търговия на България. Депутат е в шест поредни български парламента (1990-2013 Mr.). Бил е външен министър (1995-1996 Mr.) и председател на Народното събрание (2005-2009 Mr.). From 2014 g. it is\nIs considered, че такава интегрирана рамка предлага две важни предимства – успешно справяне с проблеми, които страните по отделно не могат да преодолеят, и съвместно очертаване на общо виждане за бъдещето на региона. Идеята е да се постигат възможно най-добри резултати чрез съгласуване на политиките и ресурсите, заделяни от ЕС за даден регион, без да се изискват нови средства, институции или норми.\nТова интервю бе публикувано на 20 April 2017 g. на блога „Мостът на приятелството“.\nСъществува мнението, че България няма външна политика. Със сигурност има външно министерство, посолства и дипломати, координирани от правителството в София. Но въпреки това, човек може да прочете в сериозни медии и да чуе по националните телевизии външнополитически експерти от тежка категория да разсъждават за българската липса на субектност във външнополитическите дела. Мнението е, че веднъж станала част от ЕС, България е превърнала своя външнополитически дневен ред в просто препредаване на официалната линия от Брюксел. Тезата се подкрепя още повече от очевидно непроменящите се баланси във вътрешната политика, за които се използва понятието „стабилност“. За да се засили още повече представата за стагнация и всесилно статукво, може да се добави, че България е във валутен борд, като националната валута – левът, е прикрепена за еврото. This means, че също както вътрешно и външнополитическите системи действат в състояние на намален или споделен суверенитет (с Брюксел), Българската народна банка не притежава известен набор от инструменти, чрез които да влияе на икономиката. Като българин и като журналист с фокус международните отношения, обичам да търся смисъла във външната политика на моята страна. Избирането на Доналд Тръмп за американски президент и задействането на клаузата за Brexit са важни международни събития, които несъмнено оказват влияние върху всеки в ЕС. Но до каква степен тези трусове показват, че епохата на безвремие за българите е останала назад в миналото? Дали те могат да послужат като аларма за събуждане или като принуда към поголяма външнополитическа активност? Докато търсех отговори на тези въпроси в първите месеци на 2017 Mr., попаднах на медийни съобщения за две конференции, които са се провели в София в началото на април. И двете са били организирани от едни и същи институции – Фондацията „Фридрих Еберт“, Institute of Economics and International Relations (български мозъчен тръст, който обединява повъзрастното поколение от дипломати и експерти), Българското дипломатическо общество (друго НПО на по-старата генерация от дипломати). Първата конференция е била с фокус черноморския дневен ред на ЕС (и на европейските страни членки в региона), докато другата се е занимавала с България и Балканите (озаглавена „Между лидерски амбиции и абдикация“). И двете изглежда дават признаци, че едно от основните лобита сред българските външнополитически експерти се опитва да очертае предложения за политически действия, които да бъдат възприети от новото българско правителство и да бъдат приложени през предстоящото българско председателство на Съвета на ЕС през първата половина на 2018 g. Направих три интервюта с дипломати и анализатори на различна възраст и с различен професионален опит, опитвайки се да разбера какви възможности има България и дали София се издига до висотата на регионалните и международни предизвикателства. Тази статия е резултатът от моите изследвания и се надявам, че тя дава на румънския, на българския и на международния читател по-добри инструменти да разбере какви дебати се провеждат в България и какъв смисъл е поставен на европейската маса на външнополитическите възможности от българските експерти.\nРеферендумът за Brexit и успехът на Доналд Тръмп на американските президентски избори провокираха по-значителни екзистенциални търсения в ЕС относно неговото бъдеще. От една страна, европейското ядро от държави вече не може да разчита толкова много на англо-саксонския свят, който се дистанцира от него. On the other hand, задействането на клаузата за Brexit е възприемано от Германия и от други европейски страни като шанс европейският проект да направи крачки напред. „Бялата книга за бъдещето на Европа“2, написана от Европейската комисия, представи пет възможни сценария3 за европейското бъдеще:\n1. “Продължаване постарому” (ie. да се следва сегашния път без особени промени);\n2. “Нищо друго освен единен пазар” (ie. ЕС се фокусира само върху единния пазар, но не и върху области като миграция, сигурност и отбрана);\n3. “Онези, които искат да направят повече, правят повече” (ie. една или повече коалиции от желаещи се интегрират по-дълбоко, създавайки Европа на няколко скорости);\n4. “Да правим по-малко, но по-ефективно” (ie. всички 27 страни се интегрират повече в някои сфери, включително в непазарни области, но правят по-малко в други области).\nВ Римската декларация (March 2017 Mr.) управляващите ЕС изразиха своето предпочитание за формулата „Европа на скоростите“. Декларацията заяви: „Ние ще направим Европейския съюз по-силен и по-устойчив чрез все поголямо единство и солидарност сред нас и уважение към общите правила. Единството е и необходимост и наш свободен избор. Ако действаме поотделно, ще бъдем изместени встрани от глобалната динамика. Да бъдем заедно е най-добрият начин да й влияем и да защитим нашите общи интереси и ценности. Ние ще действаме заедно, на различни скорости и с различна интензивност, където това е необходимо, като в същото време ще се движим в еднаква посока, както сме правили и в миналото, спазвайки Договорите и държейки вратата отворена за онези, които искат да се присъединят по-късно. Нашият съюз е неделим и не може да бъде разделен.“ Друго следствие от пренареждането на международните отношения е възхода на регионалния диалог. Пример за тази тенденция е интензифицирането на средиземноморския диалог сред регионалните страни-членки на ЕС4 5. Нараснала комуникация се наблюдава и в рамките на Вишеградската четворка6. Тези промени и тенденции вътре в ЕС протичат, докато България търси своето място и външнополитически вектори вътре в Съюза. Първото значимо действие, което България предприе след присъединяването си към ЕС бе признаването на Косово през 2008 g. заедно с Хърватия и Унгария, като така София се отдели от групата на Гърция и Румъния, отказващи да признаят балканската държава до днес. From 2009 g. нататък българската външна политика се люшка между ориентации към Близкия изток, Източното партньорство и антируската линия. Традиционните региона на български интерес – Балканите и Черно море, остават назад като приоритети по различни причини. Признаци за промяна започнаха да се появяват малко преди опита за преврат в Турция, когато през лятото на 2016 g. българският премиер Бойко Борисов отхвърли предложение за създаването на флотилия на НАТО в Черно море (между Турция, Румъния и България). In November 2016 g. генерал Румен Радев спечели българските президентски избори и стана държавен глава през януари 2017 g. Той обещава политика, която признава в по-голяма степен националния интерес. Докато Бойко Борисов е добре приет и в Берлин, и в Анкара, Румен Радев говори английски, немски и руски, и създава впечатлението, че е уважаван партньор в САЩ и Русия. Първите му чуждестранни визити бяха в Брюксел и Берлин.\nДруг утвърден глас на младите сред българските външнополитически експерти е Весела Чернева. В момента тя е генерален директор на българския офис на Европейския съвет за външна политика8. Чернева е магистър по международни отношения от Университета в Бон, Germany. Професионалната й кариера е свързана с българското министерство на външните работи. Тя работи в централата на министерството в София (19982000 Mr.) и като служител на българското посолство във Вашингтон (20002003 Mr.). Нейната последна работа за българското правителство е като говорител на МВнР (2010-2013 Mr.). In the period 2004-2006 g. Чернева работи в Международната комисия за Балканите9, председателствана от Джулиано Амато. Като другите млади експерти, Чернева се тревожи, че България може да бъде маргинализирана вътре в променящия се ЕС, ако не действа смело по продължаващото си присъединяване към интеграционистките кръгове на ЕС. Според Чернева България би трябвало да разработи и предложи идеи и инициативи в тази посока до септември-ноември 2017 g. Това ще позволи България да се застъпи за своите идеи като председател на ЕС през първата половина на 2018 g. Някои възможни посоки на действие10 са: 1. Еврозоната – българският бюджет е стабилен и когато страната приеме еврото ще бъдат избегнати фалитите на банки 2. Шенген плюс – общност за засилено сътрудничество със страните членки на Шенген. България може да им помогне със своята позиция за защитата границите на ЕС 3. European Prosecution – виж 4 4. Common European Defense – инициативите 3 and 4 вероятно могат да бъдат реализирани само в групи по интереси, а не на нивото на целия ЕС 5. Energy Union – регионът на Югоизточна Европа е заинтересован да бъде енергийно независим\nЛюбомир Кючуков е най-известният сред старите външнополитически експерти. Той е завършил Московския държавен университет по международни отношения и е специализирал в Университета „Джорджтаун“ във Вашингтон. Започва дипломатическата си кариера в българското посолство в Румъния (говори румънски език). Бил е заместник външен министър (2001-2009 Mr.) и посланик във Великобритания (2009-2012 Mr.). Дълго време е бил президент на Института по икономика и международни отношения, базиран в София. В две интервюта, които Кючуков даде след споменатите по-рано конференции от април – едното пред Българското национално радио11, а другото – пред блога „Мостът на приятелството“12, той очерта смело предложение за политика, което да бъде приложено от българското председателство на ЕС – инициатива за създаване на европейска стратегия за черноморския регион. Логиката зад предложението е, that after 2013 g. черноморският регион е станал свидетел на нарастващо напрежение, което изисква опит за намаляването му чрез инициативи за сътрудничество. Според Кючуков няма военно разрешение на многото замразени конфликти в постсъветското пространство. В същото време страните с интереси в региона нямат времето да чакат, надявайки се, че конфликтите някак си ще бъдат разрешени без по-голямо сътрудничество и участие в региона. „Черно море е единственото европейско море, което е останало безпризорно“, с други думи, за което няма макрорегионална стратегия на ЕС, казва външнополитическия експерт. Той припомня, че през 2008 g. Germany, Румъния и България успешно защитават инициативата за Черноморска стратегия, а 10-годишнината от нейното начало изискват равносметка и нейна подкрепа с допълнителни средства и политическо съдържание. Най-естественото сътрудничество в ЕС е това между Румъния и България“, добавя Любомир Кючуков, докато разсъждава за нуждата от регионално сътрудничество в европейски контекст.\nВ момента Георги Пирински е член на Европейския парламент. Той е друг добре познат в страната и зад граница член на старите в българската външнополитическа общност. Бил е президент на българския парламент (2005-2009 Mr.), външен министър (1995-1996 Mr.) и член на шест български парламента (1990-2013 Mr.). Завършил е Висшия икономически институт „Карл Маркс“ в София. Пирински развива идея, която допълва представената от Любомир Кючуков. Пирински поддържа създаването на европейски макрорегион около Черно море и развиването на макрорегионална стратегия на ЕС в този регион13. Дипломатът и политикът мисли, че българското председателство на ЕС (първата половина на 2018 Mr.) заедно с румънското (първата половина на 2019 Mr.) и австрийското между тях дават на София и Букурещ шанса да инициират и защитят проект за макрорегионална стратегия в черноморския регион. Според Пирински двете държави „носят своята отговорност и роля за реализирането на общите цели на Съюза в полза на мира и устойчивото развитие“. Той дефинира целта на тази обща дейност по-абстрактно. Според него тя трябва да бъде свързана с преодоляване на проблеми, които страните от региона не могат да разрешат сами и поотделно.\nИдеята за стратегия на ЕС по отношение на черноморския регион заслужава повече внимание, тъй като тя е възможност за страни като Румъния и България да дадат добавена стойност на ЕС. Някои от причините зад това предложение за политика вече бяха очертани при представянето на мнението на старите анализатори за българската външнополитическа дейност. Има обаче и други аргументи в подкрепа на тази инициатива. Старите експерти смятат, че засиленото регионално сътрудничество може да допринесе за създаването на обща визия за черноморския регион. Освен това то може да привлече по-големи европейски фондове за регионално и устойчиво развитие. Още по-важно е, че икономическото сътрудничество в различните му форми ще намали напрежението в региона – развитие, което може да е от полза за всяка от крайбрежните страни. В момента има четири европейски макрорегиона – Балтийски, Дунавски, Алпийски и АдриатикоЙонийски, като те включват страни, които не са членки на ЕС, като свои участници14. В исторически план съществуват многобройни форми на сътрудничество в черноморския регион. Гореспоменатата Черноморска стратегия е инициатива, която обединява всички крайбрежни страни, включително Русия и Турция, които имат трудности в своите отношения с ЕС в този момент. След Кримския референдум избухването на войната в Източна Украйна и засилването на противоречията между Турция и ЕС през последните години, Източното партньорство измести Черноморската синергия като предпочитаната форма на регионално сътрудничество от ЕС. Черноморската синергия всъщност никога не е била финансирана достатъчно. Включването на Синергията и на Партньорството „в обща стратегическа рамка с участието на всички черноморски държави несъмнено ще спомогне за най-ефективно оползотворяване на средствата по тези програми за целите на устойчивото развитие на крайморските територии на съответните държави и на региона като цяло“, твърди Георги Пирински15. На свой ред Любомир Кючуков смята: „Синергията следва да бъде реактивирана, като получи допълнителен финансов и институционален ресурс. Същевременно е нужно тя да бъде надградена и да се превърне в практически механизъм за осъществяване на по-широкия и дългосрочен стратегически подход на ЕС към региона на Черно море, въплътен в Черноморския дневен ред“16. Тези опити да се промени регионалния дух от противоборство и конфликт към сътрудничество няма да са лесни за реализация, дори и ако ЕС ги подкрепи. Със сигурност ще има нужда от възстановяване на доверието. За мене като външнополитически журналист друга интересна тема освен внимателното настройване на европейската политика в черноморския регион е и румънско-българското сътрудничество в широк спектър от области. Съществува впечатление, че въпреки големият търговски стокообмен между двете страни (nearly 4 billion. евро през 2016 Mr.), те все още не правят достатъчно в сфери като енергийно и инфраструктурно сътрудничество17. Общите дейности по отношение на черноморския регион могат да бъдат инициатива, която да доведе до по-голяма взаимна координация и съвместния действия.\nПромените в ЕС провокират по-значителни дебати и търсения на активност сред българските външнополитически експертни кръгове. Групата на младите е на мнение, че София трябва да направи всичко възможно, за да не остане периферия в един ЕС на промените и предефинирането. Ето защо за България е наложително да търси своето присъединяване към различните кръгове на ЕС: еврозона, банков съюз, енергиен съюз и т.н., превръщайки се в част от сърцето на Европа. Младите експерти вярват, че няма алтернатива на засилената интеграция на България в европейските структури, защото отношенията с Китай, Русия и Турция нямат директно значение. За младите България е силна и модерна в степента, в която се е интегрирала и смесила със страните и интересите на ядрото на ЕС. Групата на старите е на мнение, че опитите на София да играе ролята на подизпълнител на Запада в Близкия изток и по отношение на други далечни пространства и теми не дават плодове. България трябва да бъде субект на собствената си външна политика, с други думи да има собствена мисъл и инициативи вместо да вижда своето участие в ЕС просто като техническа дейност. Ето защо старите вярват, че България може да допринесе добавена стойност към ЕС само в своите традиционни региони на интерес: Балканите и Черно море. Това се вписва добре в цялостната тенденция на ЕС и света за регионализъм. Сред възможните вектори на българския отговор на промените на ЕС е идеята за макрорегионална стратегия за Черно море, която обхваща и по-голямо регионално сътрудничество. Новото българско правителство, което встъпи в длъжност на 4 May 2017 Mr., се очаква да даде своя отговор на различните идеи, формулирани от експертната общност. Българският отговор на държавно ниво на европейските промени със сигурност ще стане по-ясен през 2017 Mr., докато страната се подготвя за председателството си на Съвета на ЕС. Моето лично мнение е, че може би смесица от различни идеи и политически вектори ще получи шанса да се реализира. Надявам се, че някои от тях ще са свързани с по-голямо румънско-българско сътрудничество.\nБългарският президент Румен Радев (вляво) и румънският му колега Клаус Йоханис в Двореца Котрочени в Букурещ (picture: Vladimir Mitev)\nSecond, Гърция и Румъния са единствените съседки на страната ни, членки на ЕС. В същото време те са и държави, с които се развиват силни икономически отношения. Към края на 2016 g. в България са регистрирани 14 000 гръцки фирми и дори голяма част от тях да не развиват реална дейност, съвкупният гръцки капитал е сред големите работодатели у нас. Стокообменът с Гърция през 2016 g. е бил 3 billion. euro. През миналата година България е била посетена от 1 100 000 гърци, but 1 200 000 българи са почивали в южната съседка.\nПозитивна динамика се наблюдава и в българо-румънските икономически отношения. Through 2016 г стокообменът почти достигна 4 billion. euro. Близо 1 100 000 румънски туристи са почивали в България, докато нашите туристи в северната съседка са 400 0000 с ясна тенденция да нарастват. Българските фирми, регистрирани в Румъния, са почти 2 300, с общ капитал 154 million. евро към май 2017 g.\nВ Атина българският президент подчерта, че е важно интерконекторната връзка с Гърция да бъде завършена в срок – до края на 2019 Mr., и да бъдат отворени нови гранични контролно-пропускателни пунктове по южната ни граница.\nБългария и Румъния (picture: Public Domain)\nТази статия бе публикувана на 18 July 2017 g. на румънския сайт PS News. В нея Дан Нику анализира актуалното състояние на румънско-българските външнополитически отношения, като разглежда и инициативата за създаване на черноморски макрорегион на ЕС, позовавайки се на информация, публикувана по-рано на блога „Мостът на приятелството“. Дан Нику има бакалавърска степен по политически науки и магистърска степен по политическа теория и анализ от Националната школа по политически и административни науки в Букурещ, която завършва през 2012 g. В момента е журналист международник в новинарския портал PS News, базиран в Букурещ. Наред с останалите си компетенции Дан Нику чете и разбира български език.\n„Историческата среща между Клаус Йоханис и Доналд Тръмп в Белия дом означава за нас края на периода „Румъния и България“… На практика Доналд Тръмп върна отново Румъния в групата страни „от първа класа“, ie. сред най-близките приятели на САЩ, които са глобални партньори на Вашингтон… „Румъния има възможност да избере между разширяването на Вишеградската четворка (от сегашната формула V4 и на новата формула V6, където ще влязат Румъния и България) или да игнорира плановете на „бунтовниците“ във Варшава и Будапеща и да се доближи до Берлин и Париж… Но най-вече ще трябва да работим за намаляването на пропастта между нас и Централна Европа, където е Вишеградската група: политически Америка ни възприема в пакет с Полша (другия шампион на атлантизма в региона) и може би символично Доналд Тръмп ще отиде на 6-7 юли във Вроцлав на среща на V4 с цел консолидацията на единния централноевропейски и източноевропейски свят: т.нар. формат „инициатива на трите морета“ (Балтийско, Адриатическо и Черно море). Всъщност това ще е стартът на проекта от времената между двете световни войни „Междуморие“ (една фикс идея за федерализацията на Централна и Източна Европа срещу Берлин и Москва)“.\nПреди две години заедно с бившия външен министър Соломон Паси лансирахме идеята за създаване на Група Б-5 (или „Балкански Вишеград”) с участието на България, Romania, Greece, Хърватия и Словения (при евентуален неин интерес). Примерът на четворката от Централна Европа е достатъчно убедителен за ролята и ползите от подобно сътрудничество…\nПо силата на една не особено понятна логика в етапа на кандидатстване и първите години на членство в ЕС България и Румъния като че ли бяха поскоро в режим на съревнование, отколкото на сътрудничество. Това си има своето обяснение, което обаче едва ли може да служи за оправдание – и двете страни бяха притиснати от необходимостта за довършване на нужните реформи, от Механизма за сътрудничество и наблюдение (CVM), от сериозните вътрешни проблеми. Едва ли има по-естествено сътрудничество в рамките на ЕС от това между България и Румъния – както през призмата на общите проблеми, които решават (отпадането на CVM, приемът в Шенген, евентуално в Еврозоната, сигурността в района на Черно море и Балканите и т.н.), така и с оглед координация и защита на съвместни идеи и инициативи в рамките на ЕС. От ключово значение и за двете страни е да се опитат да променят: first, отношенията към тях като проблемни членове на ЕС; второ, визията за нашия регион като за европейска периферия, генерираща повече проблеми, отколкото даваща добавена стойност за целия Съюз. Създаването на инфраструктура на практически двустранни и многостранни връзки в региона, независимо от многобройните проблеми и конфликти тук, на своеобразна структура от мрежи на диалог и сътрудничество, е задължителна предпоставка за това.\nГеорги Пирински е роден на 10 September 1948 g. в Ню Йорк. Through 19801989 g. е заместник-министър на външната търговия на България. Депутат е в шест поредни български парламента (1990-2013 Mr.). Бил е външен министър (1995-1996 Mr.) и председател на Народното събрание (2005-2009 Mr.). From 2014 g. е член на Европейския парламент.\nПрез първите шест месеца на 2018 g. България ще бъде ротативен председател на ЕС, а Румъния ще я последва в периода 1 януари – 1 July 2019 g. През втората половина на 2018 g. председателството на ЕС ще бъде в ръцете на Австрия, страна, която се намира на река Дунав и която има геополитически интереси в черноморския регион.\nВ този контекст трябва да се припомни, че с изключение на Хърватия Румъния и България са двете най-нови страни членки на ЕС. Те се присъединиха на 1 January 2007 Mr., а Хърватия ги последва на 1 July 2013 g.\nРумъния и България са подписали общ договор за присъединяване към ЕС на 25 April 2005 Mr., според Уикипедия. Разбирателството между двете страни и ЕС води до общото им приемане на 1 January 2007 g. Оттогава в официалните документи на ЕС съществува концепцията за „Групата на десетте“ (А-10) – страните, които са се присъединили през 2004 Mr., и една друга група, съставена от Румъния и България (разширението на ЕС през 2007 Mr.). Следователно има определено очакване на централното ниво на ЕС (European Commission), че Румъния и България ще действат съгласувано по регионалните проекти и инициативи на ЕС.\nВъпреки това Румъния, която има по-висок стандарт на живот спрямо България (through 2017 g. минималната заплата на север от Дунава е 322 евро спрямо 235 евро в България, според данни на Евростат, цитирани от Mediafax), предприема след 2007 g. дипломатически усилия да преодолее този статут на обвързаност с южните съседи. Досега не е успяла, тъй като няма да се присъедини към еврозоната според първоначалните си предвиждания през 2019 Mr., нито е успяла да влезе в шенгенското пространство, независимо, че също като България е задължена от европейските си ангажименти да го направи в близкото бъдеще.\nЩо се отнася до ЕС, в Брюксел продължават да правят опити да поддържат единството на всички 28 страни-членки на европейската общност. Има и инициативи за регионализация като „Европа на две скорости“, които предвиждат страните от старото ядро на ЕС (членки преди 2004 g) – общо 15 countries, заедно с членките на еврозоната да запазят своя формат на сътрудничество. В същото време онези, които запазват националната си валута, получават „втора скорост“, показваща различното ниво на интеграция помежду им. Централна и Източна Европа предстои да запазят в сила своите международни норми на сътрудничество в ЕС. Не става въпрос за два Европейски съюза, а за трайното създаване на различие между Западна Европа от една страна и Централна и Източна Европа от друга.\nПървата официална среща между президента на Румъния Клаус Йоханис и неговия български колега Румен Радев се проведе в Двореца „Котрочени“ на 28 June 2017 g. Двамата държавни глави имаха своите дискусии относно партньорските отношения между двете страни в ЕС и в НАТО, двустранните връзки в енергийната сфера и сигурността, но и сътрудничеството през първата половина на следващата година – 2018 Mr., когато България ще бъде председател на ЕС. Според президентските дискусии присъединяването в шенгенското пространство изглежда остава основната обща външнополитическа цел вътре в ЕС и за Букурещ, и за София.\nСпоред официалните данни при последното преброяване в България (2011 Mr.) в съседната страна живеят 4464 етнически румънци, от които 866 се обявяват за румънци, but 3598 – власи.\nМария Грапини по време на румъно-българския форум в Русе, 20 October 2017 g. (picture: Мария Грапини, EP)\nМария Грапини е румънски евродепутат от групата на Прогресивния алианс на социалистите и демократите в Европейския парламент. Тя е съпредседател на Работната група за малки и средни предприятия. Освен това Грапини е част от делегацията на парламентарната асамблея „Евронест“ и в делегацията на парламентарния комитет за асоцииране на Молдова. Преди да влезе в политиката, Мария Грапини е работела дълго време като експерт и управител в шивашката промишленост. Между 2012 g. and 2014 g. тя е била делегиран министър за малките и средни предприятия, за бизнессредата и за туризма.\nБлогът “Мостът на приятелството” представи идеята за създаване на черноморски макрорегион на ЕС чрез интервюта с евродепутата Георги Пирински и с експерта по международни отношения Любомир Кючуков, които бяха публикувани през пролетта на 2017 g. Of 9 October 2017 g. заместник-министърът на транспорта, информационните технологии и съобщенията Велик Занчев заяви в Постоянното представителство на България към Европейския съюз в Брюксел, че в проекта на програма на българското председателство на ЕС като един от приоритетите е заложен “интегриран макрорегионален подход към Черноморския регион”. This means, че София ще се стреми към подобряване на неговата транспортна, комуникационна и инфраструктурна свързаност.\nРумъния и България са в ЕС вече повече от десетилетие и това може да се интерпретира като сравнително голям период от време без твърди ограничения в движението на хора. Само че поставянето на двете нации в общо пространство не може да допринесе много за тяхното сближаване и за реализацията на общите проекти, ако то не е съпроводено от съответната промяна в мисленето и в действията на хората, създаваща взаимен интерес. Looks, че поне за някои румънци и българи падането на границите води до затвърждаване на стереотипите за другия. Винаги е изкушаващо да се опознава различния само да степента, в която той потвърждава вече известното за себе си или за нас самите.\nНадявам се, че тази дигитална книга ще послужи като снимка на един момент във времето от отношенията между двата народа, заслужаващи да живеят по-добре – и заедно, и поотделно. Бих искал да благодаря на авторите и медиите, които позволиха по-рано препубликуването на техните статии на моя блог, включени в момента в книгата: Сорин Йоница, Дан Нику и PS News, Андрей Лука Попеску, Клариче Дину и Gândul, Bulletin, „А-спекто“ и „Барикада“. Надявам се, че все повече хора ще откриват смисъл в бъдеще да пишат по румънско-български въпроси и че блогът ми ще продължава да бъде място за посещение, когато някой иска да чете и да разсъждава за нашите две страни!\nThis work by Vladimir Mitev is licensed under a Creative Commons Attribution-NonCommercial 4.0 International\nWritten by Vladimir Mitev\nView all posts by: Vladimir Mitev


Загадката "Анна Каменова" | Жената днес\n1835 ПРОЧИТАНИЯ ОТ 31 декември 2018\nНевероятният живот на една от най-изисканите ни писателки\nПредставете си, че годината е 1935-а, а вие сте млад художник/художничка или писател/писателка. Жадувате да общувате с някои български творци, за нещастие прочули се вече до такава степен, че конкуренцията ви за разговор с тях се е увеличила неимоверно. Възхищавате се на хора като Елисавета Багряна, Дора Габе, Николай Лилиев, Асен Разцветников, на художници като Иван Милев. В София сте на пансион, със скромен доход като учител, но все пак имате материална възможност за светски начин на живот. Какво бихме ви посъветвали? Да се запознаете с Анна Каменова и съпруга й Петър Стайнов и да посетите по възможност литературния им салон. Денят, в който може да го направите, е понеделник. Знаете прекрасно, че в този ден няма театрални представления и това го прави подходящ за събирания в дома на Стайнови, които обожават да се обграждат с млади хора. Знаете, че там се провеждат различни събития – от литературни четения до карнавални вечери.\nСветлокосата и непринудена домакиня,\nс нейните ерудиция и финес, е пословична с умението си да води разговори. А сега нека се пренесем в нашия XXI в., от чиято камбанария времето между двете световни войни е омагьосващо с културното си богатство и специфика, подобно калейдоскоп – за малко дете. Едно е сигурно – за да разберем какъв е бил животът на една истинска българска писателка по това време, а и днес, е нужно да се запознаем с Анна Каменова.\nВдъхновение на картина на Иван Милев, която е въплъщение на българския сецесион. Дъщеря и съпруга на дипломати, самата тя с ерудиция и опит, подобаващи на дипломат. Домакиня, заедно със съпруга си, на един от малкото литературни салони у нас, следващи културната традиция в Европа. Потомка на Бенковски. Писател и преводач. Критик и страстен любител на театъра. Съмишленичка на творци-жени като Багряна. Това е изящната дама, която присъства в културния живот на България в продължение на 60 години. С оглед на тези факти, чудно е наистина как така днес тя е полузабравена извън литературните среди.\nИма още една причина да се спрем на личността на тази ярка жена. Това, което преди време по повод излязла критична статия за нея, българска читателка сподели: обидно е за българската жена нейният интелект да се илюстрира с десетина писателки, художнички и т.н. от културната ни история.\nЛюбимката на семейството\n“Спомените ми напомнят някогашните морски карти. Светът е съществувал, но на празната повърхност са били нанасяни познатите земи – като островчета, пръснати в бялото пространство – само познатото и провереното”, ще напише Каменова в мемоарната книга “Напиши за този род”.\nКаменова, с рождено име Анна Маджарова, е най-малкото дете в семейството на Михаил Маджаров – министър в няколко български кабинета, посланик в Англия и Русия в първите години на Първата световна война. Младата Анна живее с родителите си по време на мисиите в чужбина, което й дава възможност да следи турбулентните за света събития, както и знакови личности от историята отблизо. Изключително близка с баща си, Анна, 20-годишна по това време, му помага в работата, дешифрирайки български телеграми, пристигащи в Лондон.\n„В Лондон първите месеци бяха спокойни. Брат ми Иван почваше своята юридическа кариера и остана в София. Сестра ми току-що се беше оженила, а брат ми Георги следваше право в Сорбоната в Париж, така че само аз бях при моите родители. Баща ми правеше своите първи запознанства с английски общественици и с града, първите дипломатически посещения…\n… Вместо да постъпя в английско училище, аз държах да завърша българска гимназия, а и баща ми беше на същото мнение. В края на май пристигнах в София, за да се явя на изпит за целия материал“, ще си спомня за това време тя.\nКакто пише изследователят Албена Вачева, дневниковите записки на Каменова, водени по време, са „своеобразен архив на дипломатическото представителство на България“. Преди края на войната младата жена записва право в Софийския университет. По това време пише и стихотворения, в едно от които можем да намерим следните думи, говорещи за духа на писателката: „На личността свобода! За нея съм мечтала“. Тези думи ще я вълнуват през целия й живот и ще се пренасят в творчеството й.\nПрез 1919 г. Каменова се омъжва за политика и общественик Петко Стайнов. Нейна житейска опора, както и доверен домашен редактор, именно той ще измисли псевдонима Каменова, когато тя започва да сътрудничи на сп. „Златорог“. Сбирките на легендарното списание се провеждат в дома на Стайнови.\nПо време на Втората Балканска война загива единият брат на Анна – Иван, както и съпругът на сестра й. Изследователите правилно отбелязват безкористността на Михаил Маджаров, който не е задействал връзките си, за да освободи сина си от военна служба, въпреки високия си дипломатически пост. Вече отчаян, той ще ги използва едва след като за сина му вече е почти сигурно, че е загинал.\n„Баща ми, който винаги гледаше реално на нещата и не обичаше да се самозалъгва, все пак опита последната надежда. Телеграфира на Венизелос (б.а. премиер на Гърция по това време), с когото имаше приятелско познанство, да го попита дали синът му не е случайно между пленените български войници. След два дни се получи безутешният отговор: „Вашият син Иван не е между пленените…”, ще си спомня Каменова.\nПо това време Маджаров не се е страхувал и да изрази позиция и подава оставка като протестно действие срещу начина на управление на Фердинанд.\n„Баща ми беше съкрушен и от вероломството на Фердинанд, „от престъпното безумство”, от тежкото поражение на нашето отечество, но естествено преди всичко, от скръбта по загубения първороден син“.\nПериодът между двете световни войни е благодатно време за талантите, включително на Анна Каменова. Най-напред, в продължение на десетилетие, младата жена се утвърждава основно като критик. През същия период тя сътрудничи не само на „Златорог“, но и на списания като „Свободна реч“, където има собствена колонка за европейски културни събития. Пише и за „Съвременник“, „Философски преглед“, „Слово“, както и за дамските издания „Вестник на жената“ и „Женски глас“. Много често Каменова пише за мястото на жената и предизвикателствата пред нея в съвременния свят. Засяга теми, свързани с любовта, децата, професионалната реализация и брака, нерядко втъкавайки и изповедни нишки в текстовете. Въпреки че е жена-писател обаче, тя съвсем не се е ограничавала до това да е само летописец на женското, колкото и романтично да звучи последното. Племенницата на Бенковски се асоциира с онзи кръг интелектуалци и творци, които творят в посока на „родното“, но в модерен контекст.\nСред тях са писатели като Ангел Каралийчев, Йордан Йовков. Времето след Първата световна война неизбежно подготвя появата на подобен интелектуален уклон. Дебютният й роман „Харитиния грях“ от 1930 г. е обстоен психологически портрет именно на жена. Следват го „Градът е същият“, три години по-късно – „Пет момичета“ от 1940 г. и „Близо до София“. Последният излиза вече по време на комунистическия режим през 1957 г. През 1980 г. излиза „Часовник без стрелки“, една от най-популярните й творби.\nКаменова пътува и пише пътеписи за различни краища на България, като Копривщица (откъдето произхожда родът на баща й) и Хисаря. Като интелектуалец, тя непрекъснато се стреми да защитава интересите на страната си. Малко известен факт е, че тя заедно със скулптора Иван Лазаров, водят преговори с Гърция за връщане на тялото на Дебелянов в родината му, след като поетът загива по време на Първата световна война. Каменова е била член, както и председател на ПЕН-клуба у нас. Mного деятелен член и на Клуба на българските писателки, тя ще пътува много, включително до Париж през 1934 г.\nНе обръщай поглед назад! Може да се вкамениш!\nТова ще напише Анна Каменова по повод бомбардировките над София на 10 януари 1944 г. При атаките загиват родителите й, сестра й, синът и снахата на сестра й…\n„Ние двамата останахме (б.а. Анна Каменова има предвид себе си и съпруга й Петко Стайнов)“.\n„В 1944 г., когато поехме нашите две малки дъщерички – четири и три годишни – (б.а. сирачетата на племенника й Петко Войников)-желаех само да бъдем здрави, докато свършат гимназия и постъпят в университета. Смятах, че ще бъдат вече подготвени за професия и ще могат да се оправят сами с живота. Съдбата бе решила да видя и женитбите им и защита на дисертация и да продължим да им помагаме и по-нататък“.\nЗа този поглед на двойката напред зетят им Петко Петков ще каже следното:\n“Предпочитаха първи да открият новото и истински да му се радват, вместо да потъват в “носталгиране” по безвъзвратно отминалото. А то – тяхното минало – е било изпълнено и с много мъчителни и трагични събития”.\nЗа семейството няма да бъде лесно и след 1944 г., макар че все пак не се превръщат в маргинали. Още през 30-те години съпругът на Каменова, по това време депутат от опозицията, се обявява срещу започналата репресивна политика срещу българските евреи. След 1944 г. той ще стане за кратко външен министър, като участва в трудните преговори със САЩ, СССР и Англия. Добре известен факт за историците е, че Стайнов е сред малкото политици, противопоставили се срещу предрешените от комунистите избори през 1945 г. Той прави медийно изявление, с което говори за възможност за отлагане на изборите, както искат и съюзническите сили, с цел свобода на изборите. Както знаем, свободни избори обаче не се провеждат, а случилото се е причина Стайнов да бъде отстранен завинаги от политическия живот.\nКаменова ще продължи да пише, ще развие и респектираща преводаческа кариера. Нейни са преводите на „Портрета на Дориан Грей“, „Чичо Томовата колиба“, „Вълшебникът от Оз“. През тези десетилетия излизат нейни роман, разкази, повести за деца, мемоари, както и пътеписът за Индия, който написва заедно със съпруга си. По-късно започва работа в БТА. Журналистът Димитри Иванов пише в своя статия, че е имало хора, които зад гърба й са я наричали „буржоазка“, но същевременно „пред нея не смееха да гъкнат, понеже тя израснала в къщата на леля си Нона Груевица (майката на Георги Бенковски) и била възпитана от нея“… В “Напиши за този род” Каменова разказва с трогателна топлота за старата къща, в която е живяло семейството й. С любов пише за знаменитата си баба:\n“Баба Груевица е едра, властна жена, потънала в скръбта за сина си, но е много сдържана:“Можеш да помислеш, че съм го забравила, но аз го оплаквам, когато съм сама, когато никой не ме вижда. Не искам никого да наскърбявам с моя плач.”.\nТя добавя и следното:\n“Бенковски, дързостният, необуздан герой, известен със своя твърд и заповеднически характер, е проявявал необикновена нежност към своята майка. Буйният му темперамент се е смекчавал само пред майка му. И когато е заминавал за Оборище и е минал тайно през Копривщица, той е поискал да повикат майка му, за да може да я зърне от прозреца на къщата, в която скришом е отседнал”.\nПисателката подчертава ключовото значение на опора на Копривщица, което са заемали жените в предосвобожденското минало на града, известен със своите мъже-гурбетчии. “За тях жената е била равноценна на мъжа по отношение на обществените начинания. Забележителни са писмата на Каблешков до майка му, в които той живо се интересува от нейната обществена дейност”.\n“Помниш ли големия пакет, който те бях помолила да донесеш от София? …Миналото ти идване…Той е на пода в раклата на стаята ми в синята къща (б.а. така нарича Каменова къщата в Копривщица, построена от внука на основателя на рода й). Това са моите опити за мемоари”, ще каже тя преди смъртта си на съпруга на малката си дъщеря.\nВ последното десетилетие от живота си, и по-точно след 1972 г., когато почива съпругът й Петко Стайнов, Каменова започна да записва свои спомени, води си бележки по повод на многото запитвания за историята на копривщенския род на баща й… С обич ще си спомня за съпруга си, когото надживява с 10 години.\n“Да живееш петдесет и три години под живителните лъчи на едно слънце, а сега – пълен мрак”, записва Каменова в тетрадка в Копривщица.\n„У чуждите хора оставаше вид на надменна, студена, а всъщност бе изключително чувствителна и много стеснителна“, ще разкаже за нея приятелката й, именитата преводачка Лилия Сталева.\nАнна Каменова си остава енигма. Неслучайно Иван Милев, който прави знаменития й портрет през 1925 г., влага нещо от загадъчния образ на другата си картина на Ахинора (жената на хан Аспарух). Енигма – такава Анна Каменова със сигурност ще си остане, което не пречи на следващите поколения да продължават обогатяващите опити да я разгадаят.\nД-р Здравко Арнаудов: Здравословният начин на живот може да е опасен! 572471 прегледа\nКак да изчистим банята до блясък – гениални трикове 493793 прегледа


Мазна коса и пърхот | Ducray\nМазната коса е тип коса, също като кожата, която може да бъде суха, мазна или комбинирана. При някои хора, себумът се произвежда в излишък, особено по време на пубертета. Себумът прави косата мазна и да изглежда сплескана. Има ли връзка между мазната коса и пърхота? Какво трябва да направя, ако имам мазна коса и пърхот?\nПроизвеждан в нормални количества, себумът е благотворен, като спомага за поддържането на нивата на хидратация на кожата, и също защитава скалпа от външни агресивни фактори. Но ако е секретиран в излишък, то може да доведе до дисбаланс и да направи косата по-мазна.\nИма определен брой микроорганизми, които живеят в симбиоза на повърхността на скалпа. Сред тях са и дрождите Malassezia. Тези дрожди се хранят с липиди, затова и пребладават в зоните, богати на себум. Когато себумът е произведен в повече, дрождите Malassezia са в изобилие.\nПри хората с пърхот е показано, че тези дрожди са включени в процеса на лющене, което ги характеризира.\nЕто защо е възможно да видите пърхот при хора с мазна коса. Пърхотът на мазната коса може да сърби и да има сериозно влияние върху качеството на живот, поради неприятният външен вид.\nАко имате мазна коса и пърхот, има редица съвети, които може да следвате и третиращи шампоани налични в аптеките за борба с този „мазен пърхот“. Те абсорбират излишъка от себум и може понякога да го регулират, и действат срещу факторите, които причиняват пърхот, включително дрождите от рода Malassezia.\nПърхотът и мазната коса са две тясно свързани състояния, защото среда богата на себум е предразполагаща за развитието на пърхот, въпреки че не винаги случаят е такъв. Възможно е също да има сух скалп и пърхот.


21 Септември 2018 16:58ПУБЛИКУВАНА\n21 Септември 2018 16:59ОБНОВЕНА\nСилвия Петрова, която бе обявена за общодържавно издирване в началото на седмицата, е била намерена мъртва в парк "Марица" в Димитровград, потвърдиха пред Дарик от Областната дирекция на полицията в Хасково.\nПо първоначална информация се касае за самоубийство. Тялото на момичето е открито на дърво в затънтено място в парка. Предстои да бъде направена аутопсия.\n18-годишната възпитаничка на Природо-математическата гимназия "Иван Вазов" бе в неизвестност от 15 септември.\nВ първия учебен ден - 17 септември, бе обявена за общодържавно издирване, след сигнал от родителите й, подаден сутринта на същия ден. Съучениците на момичето разпространиха в социалната мрежа зов за помощ със снимката на Силвия и молба всеки, който разполага с информация за нея, да позвъни в полицията.\nВ четвъртък бе открит денонощен телефон, на който да се подава информация за изчезналото момиче и подробно описание с какво е била облечена в деня на изчезването й, както и че е била засечена на видеокамери в Димитровград./ НОВА\nДимитровград момиче издирване мъртво\n18-годишна шофьорка от Черниче се въртя с колата си, после удари друга\nРазследват група за лихварство и изнудване в Димитровград\nОбщо 19 години затвор за двама мъже, отвлекли и изнасилили 15-годишно момиче


Решетка за притежание и преход | Тренировки за притежание | Футболни тренировки 12-15 години | Футболни тренировки | Технически тренировки за футбол\nРазвивайте преминаване, притежание и контрол в тесни зони.\nРазработете атакуващи комбинации.\nРазвийте прехода от атака към защита.\nИзползвайки площ 30x30yrd, маркирайте конусите и стълбовете (знамена), както е показано по -горе.\nСекциите на крайната зона са широки 5yrds, а основната централна секция е 20x20yrd. Играчите трябва да бъдат разделени на 2 равни отбора.\nТази тренировка е 2vs2 в централната секция. Никога не трябва да има повече от 4 играчи в централната част. Играчите в средата се опитват да докарат топките до крайните зони с играчите си в тях. Играта в крайната зона може да се движи където и да иска в крайните зони. След като топка е подадена в тях (1), те трябва да превключат с играча, който току -що им е подал топката (2). Например:\nА1 и А3 работят, за да свалят топката до А2. Ще приемем, че са получили топката от другата си крайна зона. А1 подава топката в А2, това се брои като точка.\nСлед това A1 замества A2 в крайната зона.\nСлед това А2 излиза в централната секция и се комбинира с А3, за да се опита да изведе топката в горната крайна зона с А4 в нея, където да получи точка.\nИграчите могат да преминат обратно в същата крайна зона, ако това им помага да запазят владението, но те не печелят точка. Ако топката се играе от отбор в който и да е момент или не е контролирана в крайната зона, владението се дава на другия отбор.\nАКО отбор има повече от 3 играчи в централната секция за повече от 3 секунди, топката се присъжда и на другия отбор.\nТопката се играе на случаен принцип, подадена от треньора в средата на игралното поле като изходна позиция.\nКогато притежаващият отбор получи топката от цялата крайна зона до друга, те печелят 1 точка. Ако топката е засечена от отбраняващия се отбор и е изиграна в една от техните зони, тя не се брои за точка. Те просто са придобили притежание. След като изиграят топката от една крайна зона в другата си крайна зона, те печелят точка. Играчите не могат да преминават директно от една крайна зона в друга. Топката трябва да бъде докосната в централната част. Първият отбор, който набере 10 точки, е победителят.\nПреход - Бърз преход от атака към защита.\nПокрийте и подкрепете, ако защитавате по средата.\nБързи комбинации от атакуващите 2 в средата.\nДобро положително първо докосване от зоната на крайната зона при получаване на пропуск.\nИзисквайте комбинация (1-2, припокриване, поглъщане), преди да може да се отбележи точка.\nТопката трябва да бъде нарязана в крайната зона (въздушен проход).\nТази тренировка може да се увеличи по размер и да се играе с 3vs3 в централната секция.\nИграчите на крайната зона също могат да бъдат увеличени до 2 играчи във всяка крайна зона.\nУвеличете зоната на игра, за да създадете повече място за нападателите.\n09-12-2015 посещения: 60059 Тренировки за притежание Дарън Питфийлд\n21-11-2014 посещения: 47221 Загряващи игри Дарън Питфийлд\n433 притежание на малка игра, в която тренираме как да поддържаме притежание при 4-3-3. Треньор...


Sugar Palm Grand Hillside Hotel - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nВиж всички 5 451 места за настаняване в Пукет.\n1 Khoktanod Soi 3, Kata Road, Tambon Karon Muang Phuket, Kata, Пукет, Тайланд, 83100 - Много добро местоположение - вижте на картата\nИмате въпрос относно Sugar Palm Grand Hillside Hotel?\nВъз основа на 4260 отзивиВижте мнението на гостите\nГранд Делукс с хидромасажна вана (Grand Jacuzzi Deluxe)\nСтая Гранд с достъп до басейна (Grand Pool Access)\nОтличен 8,3 (4260 отзива)\nОтличен 8,8 (682 отзива)\nПовече за Sugar Palm Grand Hillside Hotel\nАко това, което търсите е хотел с добро местоположение в Пукет, не се колебайте, а изберете Sugar Palm Grand Hillside Hotel. Този 4-звезден хотел е леснодостъпен, тъй като е само на 50.00 Km от летището. Понеже главните забележителности на града като Surf House Phuket Phuket, Сърф Пукет, Kata View Point са близо до хотела, неговите посетители ще харесат разположението му.\nSugar Palm Grand Hillside Hotel също така предлага много съоръжения за обогатяване на Вашия престой в Пукет. Хотелът осигурява безплатен WiFi достъп във всички стаи, 24-часова охрана, ежедневно почистване, таксиметрови услуги, 24-часова рецепция, за да гарантира комфорта на своите гости.\nКато допълнение всяка хотелска стая предлага широка гама от удобства. Много от стаите са с отделна дневна стая, телевизор с плосък екран, безжичен интернет достъп (безплатен), хидромасажна вана, стаи за непушачи, за да удовлетворят и най-изискания вкус. Независимо от това, дали сте фен на фитнеса или просто търсите начин да отпочинете след уморителен работен ден, в хотела ще намерите най-висококачествените съоръжения, такива като фитнес зала, сауна, открит басейн, спа, масаж. Sugar Palm Grand Hillside Hotel е идеално място за туристи, търсещи чар, комфорт и удобство в Пукет.\nПатонг Бийч - 8,8 km\nКарон Бийч - 3,28 km\nНос Promthep - 6,31 km\nСурин Бийч - 18,02 km\nПлаж Камала - 15,71 km\nПлаж Ката Ной - 1,02 km\nМини голф Dino Park - 1,59 km\nСпортен и тенис клуб Пукет - 3,04 km\nAgoda отзиви (4260)Booking.com (340)\nВсички типове туристи (4260)Пътуващ по бизнес (71)Двойка (2616)Самостоятелно пътуващ (519)Семейство с малки деца (364)Семейство с големи деца (271)Група (419)\nГранд Делукс с хидромасажна вана\nПоказване на 4157 проверени отзива


Тенденции за БИЖУТА пролет-лято 2012 Хубава жена\nТенденции за БИЖУТА пролет-лято 2012\nКакви бижута са модерни за пролет-лято 2012, кои са горещите трендове и какви пръстени, гривни, колиета и обеци показаха дизайнерите за новия сезон – вижте в подборката на Хубава жена\nТренд #1 Бижута с големи размери\nГигантските размери се наложиха като тенденция в бижутата през последните няколко сезона. За пролет-лято 2012 обаче размерът няма значение.\nВъпреки, че дизайнерите показаха големи колиета, дълги гердани, грамадни пръстени, гривни и обеци прави впечатление, че новите бижута изглеждат много по-женствено, а размерите им в повечето случаи не са прекалени.\nТренд #2 Бижута с естествени камъни\nБижутата, направени от естествени камъни имат особено излъчване, носейки ги сякаш чувстваме връзка с природата.\nЗа новия сезон дизайнерите показаха атрактивни бижута от естествени камъни с метален обков\nВиждаме такива в колекциите на: Chanel, Oscar de la Renta, Valentino, Badgley Michka, Diego Binetti и др.\nТренд #3 Бижута с цветя\nПролет е, и както в природата, в модата цветята са навсякъде – в новите дрехи, обувки и аксесоари. Съвсем естествено е да присъстват и в бижутата. Много дизайнери показаха бижута с флорални мотиви – красиви колиета, обеци, пръстени и гривни с разцъфнали цветя\nAnna Sui, Zac Posen, Prada, Peter Som, Milly\nТренд #4 Дълги гердани на много слоеве\nЗа пролет-лято дизайнерите лансират дълги гердани, не просто преметнати веднъж-дваж през врата, а буквално намотани на много, много слоеве.\nПодобни огърлици могат да се носят: традиционно отпред върху дрехите, а на гол гръб отзад стоят много стилно.\nГердани с мулти слоеве виждаме в колекциите на: Oscar de la Renta, Ralph Lauren, Tory Burch, Mara Hoffman и др.\nТренд #5 Бижута с религиозни мотиви\nАко обичате кръстчета, може да ги извадите от кутийката си, това лято са на мода. Дизайнерите показаха различни варианти на бижута с религиозни мотиви - обеци с малки кръстчета, гривни и колиета с големи кръстове, изработени от злато или жълт метал в комбинация с черни камъни\nТренд #6 Бижута в етно стил\nНякои дизайнери показаха бижута в етно стил – атрактивни колиета от кожа, мъниста и животински рог; обеци с пера; плетени и дървени гривни в индиански или африкански стил и т.н.\nВиждаме такива в колекциите на: Mara Hoffman, Michael Kors, Douglas Hannant, Ralph Lauren\nТренд #7 Морски мотиви\nЛято, ваканция, море... няма как морската тематика да не присъства и в бижутата за новия сезон. Дизайнерите показаха много интересни огърлици от раковини, дълги обеци от седеф, коралови гривни, пръстени с морски звезди и всякакви бижута с морски мотиви.\nChanel, Versace, Diego Binelli, Joy Cioci и др.\nТренд #8 Висящи обеци\nДълги обеци на висулка с флорални елементи или големи обеци тип полилей присъстват в колекциите на почти всички дизайнери.\nНякои от моделите са с по-скромни габарити, други точно обратното. Същото се отнася и зо дизайнина им.\nRalph Lauren например показа елегантна колекция висящи обеци от малки мъниста. При Oscar de la Renta виждаме ярки обеци полилей от големи цветни камъни. A една от най-интересните колекции показаха Dolce&Gabbana. В дизайна на техните обеци могат да се намерят всякакви неща, дори чесан, грозде и чушки:\nТренд #9 Атрактивни гривни\nДори да не обичате да носите бижута, сложете поне гривна. Това лято гривните са много модерни, а дизайнерите показаха страхотни модели във всякакви цветове и стилове.\nХубавото на гривните е, че отиват на всеки, за разлика от обеците, които трябва да са съобразени с формата на лицето или колието, което не винаги е уместно и не подхожда на всяко деколте. Гривната става за всичко и е чудесен начин да привлечем вниманието без да прекаляваме с бижутата.\nА в колекциите за пролет-лято 2012 има гривни за всеки вкус:\nголеми кожени с катарами, пластмасови с овални форми, по няколко на ръката, метални с интересни извивки, с геометрични форми, ярки, шарени, с камъни или от мъниста, с цветя и т.н и т.н.\nТренд #10 Големи пръстени на 2 и повече пръста\nКато цяло големите пръстени продължават да са на мода. Повечето дизайнери показаха модели в гигантски размер - някои с традиционна овална форма, други по-авангардни. В новите колекции има интересни идеи като: двоен пръстен за два пръста; два пръстена с големи камъни на един пръст или на всички пръсти, свързани с гривна, покриваща китката:\nТова са горещите трендове за бижута пролет-лято 2012, остава само да избираме каква дрънкулка да прибавим към колекцията си за новия сезон.\nПубликувано от Yanita Pavlova в 12:28 ч.\nЕтикети: аксесоари, бижута, дамска мода


Бейбибум в МБАЛ „Бургасмед“, болницата печели доверието на все повече родилки | CredoWeb\nЛечебно заведение 2.11.2016\nБейбибум в МБАЛ „Бургасмед“, болницата печели доверието на все повече родилки\nОтлични лекари, добро отношение и апаратура от най-висок клас са в основата\nМБАЛ „Бургасмед“ печели доверието на все повече майки. От началото на годината здравното заведение се превръща в едно от най-предпочитаните в Югоизточна България, бележи се сериозен ръст на ражданията.\n„Причината е комплекса“, скромно отбеляза началникът на АГ отделението в болница д-р Ризова. „На първо място е отличният екип, който събрахме тук. Д-р Гамишев, д-р Дорийска, д-р Недялков, д-р Николова, д-р Маркова са прекрасни лекари и професионалисти с дълъг стаж. Акушерките също са много опитни и в техни ръце всяка майка може да бъде спокойна“, отбеляза още д-р Ризова.\nЛичното отношение към всеки пациент, доброто оборудване и обстановка също са сериозна предпоставка за нарастването на популярността на МБАЛ „Бургасмед“ сред родилките. В МБАЛ „Бургасмед“ има отделение по патологична бременност, правят се всички видове гинекологични операции, включително и лапораскопските, които в последните години, се избират от все повече жени.\nМБАЛ „Бургасмед“ разполага с отлична микропедиатрия(неонатология) с второ ниво на компетентност, която се ръководи от д-р Десислава Йончева. Преди година и половина тя напусна Университетската болница „Георги Странски“, за да оглави неонатологията на МБАЛ „Бургасмед“. В това отделение работят още д-р Хрусанова и д-р Ставрева – доказани лекари с безупречна биография.\n„Бъдещите майки може да бъдат спокойни, защото ще получат професионално отношение и сигурност“, отбеляза д-р Ризова, която е един от най-добрите АГ специалисти в Бургас. Тя е с 27-годишен стаж и работи в МБАЛ „Бургасмед“ от основаването й.\nМБАЛ „Бургасмед“ Бъдещите майки отделение по патологична бременност микропедиатрия АГ специалисти в Бургас\nВ МБАЛ "Бургасмед" ще се извършват безплатни гастроентерологични прегледи от д-р Боянов\nБЕЗПЛАТНИ ПРЕГЛЕДИ ОТ Д-Р НИКОЛА БОЯНОВ - 12 И 13 ДЕКЕМВРИ


„Театър под звездите“ представят в Стара Загора\nНачало > „Театър под звездите“ представят в Стара Загора\n07:10, 04 юли 16 / Култура 25 171 Шрифт:\nДраматичен театър „Гео Милев” в Стара Загора започна летни представления под звездите. За сцена служи Лапидариума на Регионалния исторически музей в Града на липите.\nДнес от 21.00 часа старозагорци могат да видят пиесата „Голямото надлъгване“ от Рей и Майкъл Куни, чийто режисьор е проф. Андрей Аврамов.\nКомедията “Голямото надлъгване” въвлича зрителите в калейдоскоп от комични ситуации, създадени от трима братя с най–добри намерения…. Преди да се усетите, сцената ще ви залее с потоци от искряща енергия и смях до сълзи!, казват от Театъра.\nПостановката ще бъде представена и утре.\nНа 7 и 8 юли любителите на театралното изкуство ще могат да се насладят на "Госпожа Министершата" от Бранислав Нушич. Режисьор на постановката е Йосиф Сърчаджиев. Любителите на тетатъра ще се насладят на шеметна поредица от политически ходове, динамична домакинска дипломация и безогледен стремеж към лична изгода, пресъздадени майсторски от старозагорските актьори.\nНа 12 и 13 юли са представленията на "Крадецът на праскови", а на 14 юли зрителите ще могат да гледат "Без докачение, моля...".\nРезултати 800 гласа


Цацаров обу зелените гащи – REDUTA\nЦацаров обу зелените гащи\nПак добре, че не живеем във времената на Вишински, понеже той хич нямаше да се помайва и отдавна щеше да е пратил несъгласните с „волята на народа“ в Сибир. За сметка на това обаче, главният ни прокурор вече и не крие колко му се ще да разполага с неограничената власт на Андрей Януариевич.\nВ писмо до „Шоуто на Слави“, в което уж изказва само лично мнение, Сотир Цацаров не просто обяви резултатите от шоуменския референдум за задължителни, ами си позволи да притиска и парламента. Без да има правото да заема страна в политически спор, който е извън неговите правомощия и компетенции, шефът на държавното обвинение направо пришпори депутатите да приемат резултатите от допитването. А освен че се намеси грубо в работата на законодателната власт, пътем неглижира и Върховния административен съд, макар с половин уста да призна, че ВАС е единственият компетентен да се произнесе по казуса с недостигащите гласове.\n„Броят на участвалите в гласуването (близо 3.5 млн.) и броят на отговорилите с „да“ (близо 2.5 млн.) сам по себе си прави резултатите от референдума задължителни за парламентарно представените партии и изисква съответни действия за осъществяването им. Със или без недостигащите според ЦИК 12 027 гласа, трите „да“ станаха задължителни“, разсъждава Цацаров. По-нататък той декларира, че „отричането на този извод или дори само забавянето му за неопределено време“ означавало „игнориране на пряко изразената народна воля“.\nСметките, разбира се, са доста по-различни, но те не отърват на Слави и неговата команда. Вярно е, че 3,5 милиона е общият брой на гласувалите в референдума и това е наистина внушително число. Утвърдително обаче, както признава и самият Цацаров, са отговорили около 2,5 млн. души. Близо милион не са ги подкрепили, а голяма част от всичките 6,8 млн. български избиратели въобще не са участвали в допитването. Така излиза, че „за“ е само една трета от „народа“, като отричането на този извод (ако си послужим с израза на главния прокурор) представлява същинското игнориране на изразената от него воля.\nОще преди да се разбере колко точно гласа не достигат, за да бъдат обявени резултатите за задължителни, екипът на шоуто опищя публичното пространство, че ЦИК извършвала чудовищна манипулация и организирала… държавен преврат. Цацаров обаче предпочете да не реагира на граничещите с безумие обвинения, нито пък да вземе отношение по пропагандната война, поведена от ефира на една национална телевизия. Лъжливите внушения, за чиято патерица бяха използвани и фалшифицирани клипове, въобще не развълнуваха главния прокурор. Нещо повече, приемайки на лична аудиенция Слави, който му занесе папка с нарушения, той легитимира обвиненията и открито заигра в неговия отбор. Впоследствие, с изречението в писмо си „Със или без недостигащите според ЦИК 12 027 гласа, трите „да“ станаха задължителни“, неглижира закона, а оттам и законността, над която тъкмо той би следвало да бди. Голям праз за някакви си там 12 хиляди, след като суверенът е решил – така, със замах, ги зачеркна този адепт на Андрей Януаревич.\nСъмнявам се, че Слави и сценаристите му някога са чели внимателно Конституцията, но би трябвало Сотир Цацаров да я познава наизуст. Например там има важно уточнение, че „никоя част от народа, политическа партия или друга организация, държавна институция или отделна личност не може да си присвоява осъществяването на народния суверенитет”. Не се е чуло някой да го е отменил или да възнамерява да го отменя. Все някога Слави и сценаристът Тошко може и да го направят, но засега поне им се налага да се съобразяват, колкото и да им пречи да се разпищолят до краен предел.\n„Ако българският народ, който по конституция е суверен, каже, че трябва да ходим всички със зелени гащи, ще ходим всички със зелени гащи“, разправяше шоуменът Трифонов още преди провеждането на референдума. Потресаващо примитивното съждение, очевидно изказано с оглед на бъдещо цамбурване в политиката, беше чисто подмазване пред „унизените и оскърбените“, чийто глас уж не се чувал. Но по-неприятно е друго – това глупаво, неграмотно и опасно разбиране явно се споделя и от главния прокурор, който дори вече нахлузи зелените гащи. Така, де, нищо не се знае, нека да е готов, когато се наложи и да ги събуе…\nЗнам, последното прозвуча особено кофти, да не кажа просташки, малко като каламбур от „Шоуто на Слави“. За такова равнище обаче говорим и няма място за деликатности. Представям си даже как един ден Цацаров с охота го прави в някой пошъл скеч, а народът ръкопляска ли, ръкопляска.