Съвети за запознанства за жени: Какво мислят момчетата за секс на първа среща - Любов\nВремената се промениха, дами, а с това и най-добрите съвети и съвети за запознанства. Влизаме в нови видове връзки като по-нов тип жени.\nНо въпреки че всички традиционни правила за запознанства се променят, трябва ли да се промени и начинът, по който мислим за секс на датата?\nКолко скоро е твърде рано - или е добре да правите секс на първи срещи, ако смятате, че това искате да направите?\nЗа да разберем перспективата на момчетата, помолихме мъжете в живота ни да се хранят, когато смятат, че е подходящо да направят делото за първи път, и отговорите им, е, може да ви изненадат.\nСВЪРЗАНИ: Сексът на първата среща може да доведе до любов (но не разчитайте на това)\nТака че без повече шум, ето отговори от мъже, които познаваме лично, когато ги попитаме какво честно мислят мъжете за спане заедно - или по-конкретно, за секс - на първата среща:\n1. Сексът е да, но и типът жена, която си, също има значение\n„Ще получа толкова много глупости за това“, казва 27-годишният Бен, „но съм се срещал с много артисти - и открих, че те са много по-свободолюбиви, когато става въпрос за сексуалните аспекти на връзката. Като човек има нещо в това да бъдеш с някой, който е толкова безгрижен - и това е нещо, което чувстваш веднага, така че да, сексът през първата вечер е добре ... с правилната жена. Не ми се струва, че сексът през първата вечер ще предизвика или компрометира това, което се случва след това. Той добавя: „Не казвам, че това са само художници! Просто говоря от личен опит. '\n„Мисля, че сексът през първата вечер зависи от това дали ще съжаляваш или не“, казва 25-годишният Марк, „Наистина ме привлича типът момичета в бара, които изглеждат малко отдалечени от цяла сцена. Не се опитвам да бъда глупак, но не искам още първата вечер да прибера добро момиче. Мисля, че това би съсипало шансовете ми с нея.\n- Ако те чувствам - и ти ме чувстваш - и двамата сме възрастни, нали? Така че включването му трябва да е наше решение; и добре, ако и двамата го искаме и сме наясно с чувствата си, тогава не виждам смисъл да отлагаме секса до втората или третата среща “, признава Джош на 33 години.\nСВЪРЗАНИ: 6 причини Силните, чувствителни мъже са най-добрите мъже, които да обичат\n2. Има просто „нещо“ за жена, което те кара да чакаш\nМомчетата, с които говорих, които се съгласиха да издържат няколко срещи, наистина ме изненадаха. Отговорите им бяха откровени, честни и те доказаха, че макар времената да се променят, определено все още има какво да се каже за страстта, търпението и задържането му в гащите, докато часовникът не нагрее.\nвагина за печено говеждо месо\n„Първият път, когато излязох с това момиче, в което наистина се занимавах, имах големи надежди тя да ме покани обратно горе, след като вечерята приключи. Когато тя не го направи, бях приятно изненадан, въпреки това, за което първоначално бях направил пари. Разбрах, че и аз искам да го изчакам - и колкото по-силно тя беше готова да ме накара да работя за това, толкова по-привлечена от нея бях, казва Итън, 29,.\n„Освежаващо е да срещнеш някой, който не иска да се откаже от всичко наведнъж. Не мисля, че означава, че ти е лесно, ако искаш да правиш секс на първата среща или дори след първата вечер, но много повече ме привлича жена, която знае колко рядко е да имаш нещо, което да очакваш напред да се. Всичко, което правим, е насочено към незабавно удовлетворение. Не искам да кажа, че след секс мисля за момичета по начин като: Какво още имате да предложите ? ' защото определено не го правя. Но наистина е хубаво да имаш време да опознаеш някого и да оставиш някаква стая между решението да го попиташ на втора среща и решението между мисионер и кученце “, казва Тони, 31.\n„Когато приятелката ми и аз се срещнахме за първи път, напуснахме бара и се бях убедил, че ще се озовем в апартамента й, правейки секс. След това тя поиска номера ми и поздрави такси, оставяйки ме на прах. Бях хванат толкова неподготвен - някак си мислех, че това е нещо, което виждате само във филмите - но не можех да спра да мисля за нея цяла нощ. На следващия ден, когато тя ми изпрати съобщение, бях толкова по-заинтересован от нея. Беше неочаквано, но напълно страхотно да се наложи да чакате някой друг веднъж “, казва 26-годишната Мадисън.\nсекси дяволски цитати\nуникални стилове на татуировка\nчовек мръсни приказки


Мастурбиращи Шимейл модели пред камери на живо\n649 На линия\nГорещи транссексуални бъркат с пръсти в задниците си на живо\n#от гъза в устата#духане#свирка#изпразване вътре\n#пръсти в гъза#свирка#дилдо ебане#мачкане\n#анална игра#от гъза в устата#свършване върху цици#ohmibod\n#ебане в гъза#дилдо игра#фейшъл#правене на любов\n#анална игра#дийптроут#лизане#близане на гърди\n#свирка#фистинг#мастурбиране#лизане на гъза\n#ебане в гъза#духане#чукане на крака#lovense\n#от гъза в устата#фейсситинг#събличане#лизане на гъза\n#от гъза в устата#двойки се ебат#наслаждаващи се#близане на гърди\n#чукане на крака#здраво ебане#мастурбиране#лизане на гъза\n#анална игра#подскачащи#сперма от уста в уста#целуване\n#танцуваща#дийптроут#игра с дилдо#ohmibod\n#bdsm#изпразване вътре#правене на любов#мастурбиране\n#свирка#подскачащи#свършване в устата#фейшъл\n#лизане отзад#двойно проникване#пушене#ohmibod\n#лизане на топки#фистинг#ебане#близане на гърди\n#азиатски масаж#пръсти в гъза#чатене#наслаждаващи се\n#пръсти в гъза#свирка#изпразване#изпразване\n#дийптроут#дилдо игра#наслаждаващи се#без секс\n#изпразване#лапане на хуй#игра с дилдо#ебане\n#уебкам шоу#дилдо игра#правене на любов#свършване върху цици\n#анална игра#азиатски масаж#пръсти в гъза#изпразване върху задник\n#от гъза в устата#чатене#мечтаещи#наслаждаващи се\n#анална игра#лизане отзад#игра с дилдо#секс машини\n#от гъза в устата#мечтаещи#чукане на крака#събличане\n#чукане в дупето#танцуваща#чекия#чекия\n#bdsm#чатене#мечтаещи#свършване върху цици\n#ебане в гъза#фейсситинг#ебане#смукане\nГледай секси шимейли как си бъркат с пръсти пред безплатни камери на живо!\nНищо не доставя на шимейл моделите повече удоволствие от това да се чукат с пръсти колкото могат по-здраво!\nПонякога е изумително да помислиш колко много време прекарват някои от тези транс момичета в бъркане с пръсти в задниците си пред уеб камерите си. По цял ден, всеки ден, ще ги видиш как мастурбират и се чукат с пръсти сякаш са обладани от демон! Толкова е голяма страстта им да си бъркат с пръсти пред камера, че често прекарват цели дни в стоене голи пред уеб камерите си със задници напълнени до горе! Вярваш или не, много от тях стигат до там, че да пъхат огромни секс играчки вътре в задниците си заедно с дългите си транссексуални пръсти. Всичко нужно, за да получат сексуалното удовлетворение, за което копнеят! Бъркането с пръсти също е любимия им вид предигра. Гледай ги как стенат и пъшкат неконтролируемо докато са натъпкани с големите си дебели пръсти. Отново и отново, докато не започнат да се гърчат в екстаз и се изпразнят върху цялата си уеб камера. Транс момиче, което се чука с пръсти определено е гледка достойна за възхищение!\nИ така, без повече приказки, ние ти предоставяме най-добрите порно видеа на живо с транссексуални, които си бъркат с пръсти в цялата мрежа! В този хипер популярен уебкам сайт ще намериш транс момичета, които бъркат с пръсти в тесни задници или ги чукат с пръсти от изгрев до залез! И най-хубавото е, че всички тези секс шоута на живо са напълно безплатни. Всеки посетител на нашия уебкам сайт може да гледа горещите транссексуални модели как им бъркат с пръсти пред камерите ни на живо без да плати и една стотинка. Много е просто! Повечето от тези перверзни шимейли обичат да правят шоу от мастурбирането и се възбуждат, когато знаят, че милиони мъже и жени от целия свят могат да ги видят докато си бъркат с пръсти в спалнята си. Тези похотливи създания знаят как да се справят с желанията си и са много отворени в задоволяването на сексуални си нужди. Нецензурни и необуздани, те определено знаят как да превърнат гледането на секс шоутата им на живо в незабравимо преживяване. Гледай ги как вкарват и изваждат пръстите си от тесните задници със страст и жар, която може да засрами повечето професионални порно звезди. Повечето от тези модели са маниачки на тема чукане с пръсти и не могат да изкарат и един ден без си вкарат пръстите отзад. Няма нищо, което да ги вълнува и радва повече от това мъж да позволяват на мъж да си вкара месестите пръсти в тях! Можеш да ги гледаш как мастурбират и правят перверзен секс със случайни пичове, точно тук в нашите безплатни чат стаи. И ако започнеш истински да харесваш някой шимейл модел, можеш винаги да я поканиш в личните ни чат стаи за малко перверзен уебкам секс! Забавлявай се!


Ники Михайлов разчувства Instagram със страхотни пожелания към татко си за рождения му ден (СНИМКА) – Луд Спорт\nНики Михайлов разчувства Instagram със страхотни пожелания към татко си за рождения му ден (СНИМКА)\nБарселона шокира с избора си за нов нападател! (СНИМКА)\nКак да си направим лесна къпана баница? (РЕЦЕПТА)\nАнтония Петрова за пръв път показа бебето и разкри как са го кръстили (СНИМКА)\nДоскорошният футболен национал Ники Михайлов отправи много мили пожелания към своя баща – шефа на БФС Борислав Михайлов, по повод 55-ия му рожден ден. Вратарят уважи татко си със снимка и емоционален текст, който набързо събра одобрението на стотици последователи на Михайлов-младши в социалната мрежа.\n„55 години достоен живот, пример, себеотдаване! Честит рожден ден, Тате! Ти за мен си много повече от “легенда”, защото деянията ти са не просто легендарни, а стойностни и титанични! Ти познаваш най-добре вкуса на победата, защото я заслужаваш! Не правиш нищо на всяка цена, но цената на нещата, които ти правиш е безценна! Пожелавам ти да бъдеш здрав, щастлив и удовлетворен, защото всичко, което създаваш е достойно, такъв се старая да бъда и аз! И ако бъда запитан, кое е нещото, с което най-много се гордея, то без колебание отговарям: с факта, че именно ти си моят баща! Обичам те!❤❤❤“, написа Ники Михайлов.\n55 години достоен живот, пример, себеотдаване! Честит рожден ден, Тате! Ти за мен си много повече от “легенда”, защото деянията ти са не просто легендарни, а стойностни и титанични! Ти познаваш най-добре вкуса на победата, защото я заслужаваш! Не правиш нищо на всяка цена, но цената на нещата, които ти правиш е безценна! Пожелавам ти да бъдеш здрав, щастлив и удовлетворен, защото всичко, което създаваш е достойно, такъв се старая да бъда и аз! И ако бъда запитан, кое е нещото, с което най-много се гордея, то без колебание отговарям: с факта, че именно ти си моят баща! Обичам те!❤❤❤\nA post shared by Nikolay Mihaylov (@niki_mihaylov13) on Feb 12, 2018 at 4:51am PST\nТаг:Боби МихайловБФСНики Михайлов\nСериозна промяна: вижте кога ще започне новият футболен сезон в България\nКакво всъщност рекламираше Боби Михайлов в Белград? (ВИДЕО)\nЕдин от най-добрите български треньори – Станимир Стоилов – Мъри, тактично обясни на бившия си клуб Левски защо не би го поел отново сега. Хасковлията в момента е без отбор, след като през миналата седмица официално напусна поста национален селекционер на Казахстан след 10-месечна работа, след като преди това постигна много успехи са клубно ниво с ФК Астана от лятото на 2014 до март миналата година.\nСтоилов очевидно смята, че Левски не е израснал като клуб, за да заслужи треньор от неговата класа, са необходими редица промени.\n„Винаги ме чакат в България. Много години играх в Левски, бях капитан на отбора, спечелих много пъти шампионата и купата на страната.\nКато треньор също постигнах сериозни успехи – играхме в групите на Шампионската лига, достигнахме до четвъртфинал в турнира за купата на УЕФА.\nНаправихме големи победи.\nФеновете ме уважават и винаги спрягат името ми за завръщане в Левски, когато съм без работа.\nНо мисля, че клубът още не е готов за моето завръщане.\nКогато си тръгнах преди десет години, имаше създадена основа, клубът беше започнал да се развива.\nТам пари има, но е необходимо да се променят много неща, за да се върна. Привържениците очакват да отида и да постигна чудеса, защото вече веднъж го направих. Там резултатите бяха по-добри в сравнение с Астана“, каза Мъри Стоилов пред казахстанския „Вести“.


Румен Петков: Изграждането на АЕЦ „Белене“ е стратегически важно за България. Това значи икономика, хиляди нови работни места, нови технологии и образование - abv-alternativa.bg - Официална медия на ПП АБВ.\nРумен Петков: Изграждането на АЕЦ „Белене“ е стратегически важно за България. Това значи икономика, хиляди нови работни места, нови технологии и образование\nПубликувана на: 06.06.2018 г., 13:02 ч.\nИзграждането на АЕЦ „Белене“ е стратегически важно за България. Това значи икономика, хиляди нови работни места, нови технологии и образование. Това заяви по време на дебат в ефира на БНТ председателят на АБВ Румен Петков. Той подчерта, че решението България да спре изграждането на нова ядрена мощност и да прекрати „Южен поток“ е политическо и е станало под много сериозен външен натиск. Затова Петков призова политиците в страната ни да загърбят делението по геополитическа принадлежност и да помислят за това какви са националните приоритети и интереси на България. „По отношение на АЕЦ „Белене“ не може да става дума за деление на русофили и русофоби. Виждаме, например, че една Австрия има изключително динамични отношения с Русия и отчита 30 процента ръст на стокообмена и милиардни инвестиции между двете страни. Унгария за миналата година също отчита 40 процента ръст на стокообмена с Русия. Така че тук не говорим за фили и фоби, а за националния ни интерес. По ред причини провалихме газопровода през България. Имаше и заклинания, че той ще ни направи зависими от Русия, тогава се обясняваше, че няма да има газопровод и през Турция и че това били блъфове. Сега се оказваме в ситуацията, че трябва да се борим да си купуваме руски газ от Турция. Така че, пак казвам, националният ни интерес трябва да бъде сложен пред всички и емоциите от типа обичаме или не обичаме Русия не трябва да влияят. Да не мисли някой, че в Унгария много обичат Русия, защото все пак там съветският ботуш се е разхождал известно време след 1944 г., но това не им пречи да строят два реактора. Аз не мисля и че Турция изпитва огромна любов към Руската федерация, но това не им пречи да строят четири реактора. Така че ние трябва да запазим ключовото си място и роля в енергийната сигурност на Европа и да гледаме напред за развитието на България“.\nРумен Петков отговори и на опонентите на АЕЦ „Белене“, които без особена аргументация твърдят, че проекта няма да бъде икономически изгоден за България, както и че централата е сеизмично опасна. “Вие плашите хората със сеизмичността на района на Белене. Но беше направен стрес тест, от Международната агенция за атомна енергия, не от някакви руски шпиони. Този стрес тест показа безупречността на площадката. Така че хайде да не плашим хората с несъществуващи рискове. Второ, подчертавам, че всички правителства след 1990 година, с изключение на това на Жан Виденов, са декларирали необходимостта от строителството на АЕЦ „Белене“. През 2000 година, например, вицепремиерът тогава Петър Жотев внася доклад в Министерския съвет за възобновяване на строителството на „Белене“. И аз не бих обвинил тогавашното правителство на Иван Костов в стремеж да слугува на Русия или на когото и да е. Вие сега казвате и че „Южен поток“ не е изгоден за България. А изгодно ли е сега да купуваме руски газ от Турция?“, попита той.


ЗАЩО ПТИЧИТЕ ЯЙЦА СА РАЗЛИЧНО ОЦВЕТЕНИ?\nНово проучване разкри защо някои птици снасят светли яйца, а други - с тъмен цвят. Причината е температурата.\nПо-тъмната пигментация по-ефективно абсорбира топлината. Поради тази причина в по-студените райони яйцата на птиците са по-наситени на цвят, отколкото например в тропиците. Резултатите от изследването бяха публикувани в Nature Ecology and Evolution. Цветът на яйцата на птицата се получава от два пигмента. Единият е зеленикав, другият - червеникаво-кафяв. Различните концентрации на тези пигменти, в комбинация с основния бял калциев карбонат, водят до различно оцветяване на черупките - от тъмносиньо през зеленикаво бяло до наситено кафяво.\nКакво конкретно определя оцветяването на яйцата е тема на редица научни изследвания. Някои теории твърдят, че това е за маскировка и защита от естествени хищници, а други - за предпазване на зародиша от вредното въздействие на ултравиолетовото лъчение.\nВъпреки че новото проучване приема, че горните фактори могат да играят роля, определящият фактор за оцветяването на черупките е температурата.\n„Яйцата в по-студените райони са тъмнокафяви. Допълнителен фактор е по-голямата конкуренция в по-топлите райони и тези с умерен климат, така че яйцата там са по-разнообразни на цвят“, обяснява изследователят Дейвид Ханли от университета Лонг Айлънд.\nПо време на изследването той и неговите колеги са анализирали яркостта и цвета на яйца от 634 вида птици от цял свят. Резултатът от тяхната работа е карта на разпределението, която показва, че по-тъмните яйца са по-често срещани в региони с по-малко слънчева светлина.\nНа места с по-висока интензивност на слънчевата светлина, черупките са оцветени по-разнообразно - от светлосиньо до кафяво - и като цяло са по-светли. Типът гнездо влияе на тази тенденция.\nСпоред авторите на изследването по-тъмните яйца абсорбират повече топлина и с това дават повече шансове за оцеляване на зародиша в по-студените райони. Температурата под черупката трябва да се поддържа в тесен диапазон, но зародишът няма контрол за това. Опитите на учените с пилешките яйца с различни цветове са потвърдили, че тъмните яйца се затоплят по-бързо от по-светлите и остават по-горещи за по-дълго.\nЕкологът Саймън Грифит от университета Macquarie в Австралия, който не участва в изследването, каза, че изследванията показват как птиците по света са успели да се адаптират към природните условия. Но много въпроси остават неясни, според Грифит. Например, изследването не обяснява защо някои яйца са петнисти или на ивици, докато други са с еднакъв цвят.


PumaУнисекс спортни обувки Smash v2 с кожа11299 лв.6799 лв.\nPumaСпортни обувки Flyer Runner10299 лв.6999 лв.\nPumaКомплект чорапи, 2 чифта 2610100012099 лв.1099 лв.\nPumaСпортни обувки Smash v2 Buck V от еко кожа6199 лв.4799 лв.\nPumaПлетени спортни обувки Ignite Limitless19999 лв.12399 лв.\nPumaСпортни обувки с контрастни детайли23999 лв.10599 лв.\nPumaЧехли Epic с лого4499 лв.3299 лв.\nPumaСпортни обувки RS-0 Sound без закопчаване20999 лв.10799 лв.\nPumaОбувки Ignite v2 за бягане21499 лв.11599 лв.\nPumaФитнес клин капри DryCELL6699 лв.4099 лв.\nPumaУнисекс спортни обувки ST Runner v2 Full12899 лв.7899 лв.\nPumaМрежести спортни обувки Flex Essential Jr14999 лв.6999 лв.\nPumaСпортни обувки Breaker Mesh Fight Or Flight без закопчаване17999 лв.\nPumaКожени спортни обувки Prevail18499 лв.\nPumaСпортни обувки Muse Maia без закопчаване19499 лв.\nPumaТениска с лого6199 лв.3899 лв.\nPumaБоксерки с еластична талия - 2 чифта4099 лв.2499 лв.\nPumaТренировъчна тениска Active Tee с DryCELL4999 лв.3299 лв.\nPumaКъс панталон DryCELL Ignite6199 лв.4099 лв.\nPumaФитнес бермуди DryCell Liga4099 лв.2899 лв.\nPumaЧехли Divecat с лого4499 лв.3299 лв.\nPumaСпортни обувки Smash v2 от кожа и еко кожа11299 лв.6599 лв.\nPumaЧехли Leadcat от еко кожа5299 лв.3699 лв.\nPumaСветлоотразителни спортни обувки Cell Endura27999 лв.19899 лв.\nPumaОбувки за бягане NRGY Neko13999 лв.8299 лв.\nPumaУнисекс комплект къси чорапи – 3 чифта1699 лв.1199 лв.\nPumaСпортни обувки Smash с кожа и велур15499 лв.9899 лв.\nPumaСпортни обувки Smash от еко кожа и велур15499 лв.9099 лв.\nPumaВелурени спортни обувки Vikky12899 лв.7899 лв.\nPumaСпортни обувки Muse Satin Ep без закопчаване19999 лв.9199 лв.\nPumaСпортни обувки Vikky от еко кожа, с равна платформа13999 лв.6999 лв.\nPumaТениска Chase с лого7399 лв.4999 лв.\nPumaТениска от велур с гумиран дизайн6399 лв.2899 лв.\nPumaTениска с лого4999 лв.3099 лв.\nPumaТениска Essentials с лого4599 лв.2899 лв.\nPumaКомплект от 2 чифта боксерки в сиво и зелено4099 лв.2499 лв.\nPumaКожени спортни обувки Cali18299 лв.12099 лв.\nPumaСпортни обувки Defy Luxe без закопчаване21999 лв.11199 лв.\nPumaКожени спортни обувки Cali18299 лв.12799 лв.\nPumaСпортни обувки ST Runner v2 NL с контрастни детайли12699 лв.7899 лв.\nPumaКомплект бикини тип хипстър с модал - 2 чифта3499 лв.1699 лв.\nPumaТениска Graphic Box с лого5299 лв.3299 лв.


Читателски коментари — за „Ние“ от Евгений Замятин — Моята библиотека\n(за „Ние“ от Евгений Замятин)\n1. der Vogel (16 юни 2011 в 00:55), оценка: 5 от 6\nДобра книжка спор няма, но не мисля че е от ранга на 1984. С тия 40 глави ми се струва доста неподходящо, а и понякога ми се струва, че има увисване на действието. Случва се нещо и после 2–3 глави съвсем нищо свързано.\nВъпреки това на мен ми хареса. От мен 5.\n2. Iffa (28 октомври 2011 в 03:13)\nder Vogel, не съм убедена, че си чел внимателно. Няма нищо „висящо“ в действието. Явно книгата не те е пленила, но приеми съвет от мен — ако искаш, разбира се — прочети я пак и си попълни празнините. След евентуалния повторен прочит, прочети и „1984“ отново, тогава може и да успееш да вникнеш и в смисъла, и да откриеш връзката между двата романа.\nКакто и да е, радвам се, че ти харесва все пак.\n3. зз (17 декември 2011 в 20:41)\nА някой ще каже ли какво мисли за единадесета глава на дневниците на Станислав Лем….\n4. Star Rover (18 февруари 2012 в 00:21)\n„Но не мисля че е от ранга на 1984.“!? Що за изказване, именно „Ние“ е произведението, вдъхновило Оруел да напише 1984.\n5. oddy (3 юни 2012 в 14:31), оценка: 5 от 6\nАко прочетете коментари на самият Оруел за 1984, ще видите, че и той самият казва, че се е вдъхновявал от „Ние“, което категорично си личи от текста. А и не трябва да забравяме, че Замятин пише книгата си в едно много по-ранно и, как да кажа — неподходящо време. (все пак в Русия издават книгата чак 80те ако не се лъжа). Та това, което искам да кажа, е че „Ние“ има много голям принос към стила към който се причислява и да не е толкова грабваща за съвременния читател, все пак може да гледаме на нея като пионер в областта :)\n6. Мир0нка (28 януари 2014 в 15:03)\nОт „Ние“ тръгва цялата линия антиутопии, а не обратното…\n7. Митко (3 септември 2014 в 13:37)\nВерно е, че „Ние“ е началото, интерсно е да се види неговата (на Замятин) представа за бъдещето. Но като писателски талант, моето мнение е, че отстъпва много на Оруел, не можах да усетя такава драма и съпреживяване като в 1984. Същото ми е мнението и за „Прекрасният нов свят“, четох книгата с интерес, но само за да разбера какво има под „талаша“ (извинявам се за грубата дума). На базата на прочетените „Ние“ и „Прекрасният нов свят“, мнението ми е, че Замятин и Хъксли са по-скоро учени, а Оруел е и психолог и писател.\n8. der Vogel (31 май 2016 в 20:12), оценка: 5 от 6\nАаа, видях си коментара от преди време. Винетката е изцяло моя, съжалявам! тогава бях по влиянието на „1984“ и нейната тежина (в положителния смисъл на думата), докато при Замятин явно тази катарзис на главния герой Д-503 нещо не ми е паснал в контекста на изцяло изчисления свят на Утопията на „Ние“.\nПо това време не бях се зачел в историята извън книгата. Действително „Ние“ е една от родоначалниците в жанра анти-утопия. Проблемът, който обаче фиксирам и трудността да се определи чисто една творба като утопия или антиутопия. Защото „Ние“ може спокойно с малко по-реверсирана гледна точка да се възприеме като утопия, която се и препотвърждава.\nИзвинявам се, ако мнението ми в миналото е отказало някой да я чете или нещо подобно, но корективът на коментарите мисля е спасил от такова… недоразумение :)\n9. the_valkyrie (19 ноември 2016 в 09:12), оценка: 6 от 6\nСлед РУР(четох сборника Черно слънеце), този разказ ми дойде като светлина в тунела :) Прекрасна антиутопия. Идеята за душата като болест ме очарова :)


Касета за принтер EPSON LQ/FX 2170/2070/2180/2080, на ТОП Цена — Sim.bg\nКратко описание: Касета за принтер EPSON LQ/FX 2170/2070/2180/2080\nКасета за матричен принтер EPSON LQ 2170\nEPSON LQ 2170/2070 H/D, EPSON FX 2170 N/D\nТова е качествен продукт с продуктов номер LF-CAS-EPS-LQ2170 произведен от фирма NIKO. Марката NIKO се е доказала с времето като изключително качествена и креативна. Може да откриете Касета за принтер EPSON LQ/FX 2170/2070/2180/2080 листнат в категория Касети за матрични принтери , на цена 12.00лв. На онлайн магазина ни в този раздел Принтери и консумативи, Консумативи за принтери,факсове,копирни машини, Касети за матрични принтери ще откриете разнообразие от продукти на цени за всеки вкус, започващи от 4.80лв до 46.80лв. Голяма част от продуктите - Касети за матрични принтери са специално изработени за конкретния мобилен телефон или таблет.\nПродукта Касета за принтер EPSON LQ/FX 2170/2070/2180/2080 е добавен в сайта на 29 Март 2015


Възможно е Диего Марадона да е бил убит! - DC news\nДеца от район „Северен” изработиха подаръци за Деня на майката - преди 9 часа\nДопълнителен градски транспорт за Задушница - преди 11 часа\nМасов бой в Шекера снощи, арестувани са 9 души - преди около 1 часа\nАпартамент изгоря посред нощ в Коматево, трима са обгазени - преди 8 часа\n918 нарушения по пътищата в Пловдивско установи полицията само за 6 часа - преди 23 часа\nИндиец е задържан за агресия по време на полет на авиокомпания „Ер Франс“ - преди 3 часа\nПравителството ще отпусне 4 267 000 лева за музикалните творци на свободна практика - преди 6 часа\nПразнуват всички, чиито имена значат „който краси света“, ето кой има имен ден - преди 12 часа\nВремето: Навлиза студен въздух, ще завали дъжд, който ще преминава в сняг - преди 12 часа\nАстро-нумерологична прогноза за 7.03.2021 г. - преди 2 часа\nМечтатели в бяло летят в Народния театър и в Опера Пловдив - преди 9 часа\nМарица на 3 точки от върха след 2:0 над Атлетик в Куклен - преди 11 мин\nСпартак (Пловдив) разби с 6:0 като гост Сокол (Марково) - преди 31 мин\nФеновете на Ботев надъхаха отбора преди дербито с Левски (СНИМКИ) - преди 47 мин\nАсеновец твърдо на върха след 2:0 като гост на Марица (Милево)! - преди около 1 часа\nСдружението овласти УС да прехвърли 99% от акциите на Антон Зингаревич - преди 5 часа\nТрагедия! Внезапно почина бащата на Мико! - преди 24 часа\nЛеополдо Луке – личният лекар на легендата, е фалшифицирал подписа му върху ключови документи, той е и основният заподозрян\nСкандалите и разкритията след смъртта на легендата Диего Марадона продължават. Всеки ден се появяват нови изумителни действия от близките на гениалния аржентинец. Оказа се, че личният лекар на Дон Диего – Леополдо Луке, е фалшифицирал подписа му в ключови медицински документи.\n„Трите листа бяха намерени заедно – това беше нещо много очевидно и много непохватно. Ние потвърждаваме подозренията, което вече имахме относно фалшификация“, се казва в констатациите на експертния съвет.\n„Всеки гледаше към мен, защото знаеше, че аз съм единственият човек, който може да измъкне нещо от Диего. Никой не смееше да влезе в стаята му, аз бях единственият. Игнорирах ме на срещите, искаха ме само за да могат да влизат при него“, каза от своя страна Луке.\nСпартак (Пловдив) разби с 6:0 като гост Сокол (Марково)\nФеновете на Ботев надъхаха отбора преди дербито с Левски (СНИМКИ)


Култура :: Важна статия :: Интернет, четенето и изливащата се култура\nКултура - Брой 22 (2495), 31 май 2002\nИнтернет, четенето и изливащата се култура\n- Разпространението на новите носители на словото - и преди всичко на дигиталните - ни кара да се замислим над връзката им със самото писмо: как да я опишем? Какви наблюдения могат да се направят по еволюцията на практиките на четене? Има ли драстични промени? Съществува ли начин да запазим писаното слово като присъщо на нашата епоха?\n- Преди да говорим за самите практики на четене, първото заключение, което можем да направим, засяга производството, а не възприемането на текстовете, пред които са изправени хората.\nДа вземем първо традиционните носители: книгата, печатът. Книгата продължава своя ход, но под една парадоксална форма: днес се публикуват повече заглавия от преди, а в същото време средният брой на купувачите по заглавия намалява. Що се отнася до печата, той разширява тематичната си територия: Франция е страната с най-голям брой списания, посветени на всякакви теми и насочени към всички видове възможна и въображаема публика. За година изникват няколко стотици заглавия. И още толкова изчезват - "желанието за хартия" е живо.\nНо към тези носители се прибавят нови, свързани преди всичко с развитието на информатиката и, отскоро, на Интернет. Това, което се вижда по екраните днес, е главно текст. Повсеместното разпространение на телевизора повлече след себе си умножаването на образите и спомогна публиката да се преобрази в "оптичен гладник". Но дали сегашното развитие на компютърните монитори ще я превърне отново в читател? Трябва да сме доволни от това разпространение на писаното слово и да помечтаем това разнообразие от текстови носители (книгата, печатът, компютърният екран) да увеличи шансовете на всички за достъп до огромния резервоар от натрупано знание. Действителността обаче е по-сложна: при наличието на свръхизбор, който надхвърля всяка лична способност за възприемане и поставя под въпрос традиционните умения за локализиране на информацията, трябва да си виртуоз по четене и по ориентиране в текстовете, за да овладееш всички възможностите, които се предоставят.\n- Независимо от въпроса за свръхизобилието, словото на екрана провокира ли същия процес на четене, както печатното слово?\n- Роже Шартие много добре показа, че в хода на историята измененията на материалните форми на писания текст са засегнали начините на мислене. Преминаването от волумена, свитъка (т.е. от рулото, което се развива постепенно с четенето и чиито завити краища крият текста отгоре и отдолу на четения пасаж) към кодекса (т. е. шитата книга, съставена от подвързани листа) позволи да се настанят други начини на ползване на текста: прелистването, движението вътре в него, достъп чрез показалеца или съдържанието, ориентиране благодарение на номерацията на страниците и т.н. Парадокс - днес текстът, който се изписва на екрана, особено когато е дълъг, преоткрива едновремешния свитък: всеки новопоявяващ се ред физически заличава предшестващия го.\nЕкранът не допуска това, което прави книгата, още повече двойната страница на вестника и списанието, силни: синоптичната визия, осигуряваща едновременното присъствие на изложените пред окото информации, т.е. взаимодействието им - без прочитът на едната да заличава другата. Всъщност, съществуването на хипертекстовото сърфиране пречи четенето на екран да се сведе до един високотехнологичен свитък: човек може да тръгне от даден пасаж, през съдържащи се в него дума или израз да стигне до друг и така да се разхожда от текст на текст, като за компас използва сведена до термин тема.\nТози подход е ефикасен оперативно, но той причинява и един епистемологичен ефект, обременен с последствия: смисловото единство не е вече контекстът, т. е. книгата, статията, авторът и т. н., а текстът, считаният като "уместен" или "подходящ" фрагмент, разглеждан в самия себе си, който разиграваме с други фрагменти, за да се образува един метатекст без автор и без издател. В книгата или вестника аз владея това, което чета, понеже знам дали заслужава доверие, знам и социалното, и интелектуалното място на пусналия го в обръщение (еди-кой си автор, издател, издание и т.н.), или понеже мога да уловя, чрез останалата част от творбата или изданието, с кого и с какво си имам работа. Докато в случая с Интернет влизам направо в едно съдържание, откъснато от всякакъв определител, дори пусналия го в обръщение не може да бъде идентифициран. Накратко, с печатното се влиза през вратата. С Интернет - през прозореца.\n- Има ли спад в четенето и ако е така, засяга ли той по същия начин всички носители: главно до книгите ли се отнася, или до всички видове текст? Какво е положението с четенето на вестници, списания и т.н.?\n- Социологическите проучвания, засягащи практиките на четене, показват едно парадоксално положение: налице е едновременно повишаване на броя на читателите и намаляване на количеството на прочетеното. Ако се позовем на анкетите, отнасящи се до културните практики на Министерството на културата, установяваме, че от 1970 г. насам броят на хората, прочели поне една книга в годината, чувствително нараства. В замяна на това, за същия период броят на много четящите намалява в полза на средно четящите. С други думи, интензивността на четене, т.е. броят прочетени книги от тези, които и преди са били читатели, клони към спад. Четенето днес е отслабено именно от тези, които досега са му били главната опора, отслабено е включително и сред досега опазената университетска среда. Това няма да се размине без верижни последици, тъй като "много четящите читатели" изработват предписанията в областта на четенето.\nАнкетите измерват доста зле развитията в начините на четене. Но с други подходи се наблюдават известни отклонения в отношението към книгата, в начина на достъп до нея и на ползването на нейното съдържание. И, успоредно с това, те улавят появата на нови видове достъп до четенето, върху нови носители.\nЩо се отнася до отношението към книгата, една от основните тенденции се крие в нарастващата "целевост" на прочита. Все повече хора четат с определена цел: за да се подготвят за пътуване, за изпит, да съблазнят съученичка и т.н. Другояче казано, намалява броят на хората, които четат, "за да четат", заради самия акт на четенето и за породеното от него удоволствие, без някаква утилитарна цел. Следователно, тук имаме един първи вид изместване: развива се четенето от функционален тип.\nВторият вид изместване донякъде допълва първия. Той не се отнася до мотивациите на читателя, а до неговите техники на четене: "плътният" прочит губи позиции за сметка на "плановия" прочит (подхващам използвания от Еманюел Фрес израз по повод студентското четене). Плътният прочит е четене, което се движи между страниците на самата книга, което евентуално използва препратките, индексите, което прекосява книгата от край до край. Плановият прочит е този, чиято базова единица е двойната, сдвоената страница: това е прочит, приспособен към печата; при него читателят, като се води по йерархизиращите текста кодове върху страницата, отива направо там, където му се иска; новото се крие в това, че този начин на четене сякаш се поощрява не само от печата (с неговите режисиращи текста техники), но и от книгоиздаването, най-вече от документалното книгоиздаване, което все повече разполага текстовете по маниера на печата. Следователно, наблюдаваме едно изместване на наложените на читателя изисквания, от него се иска все повече виртуозност в плановия прочит и все по-малко в плътния прочит.\nИ все пак, плановият прочит не може да замести плътния прочит. В някои случаи, и по-специално когато става дума за сложно дискурсивно мислене, той дори е единственият, който зачита фундаменталния проект на текста. Рискът се крие в това, че немалък брой нови читатели са вече неспособни да се справят с един вид организация на мисълта, която постепенно може да им стане чужда.\nТрета забележителна еволюция: "ксерокса", който придружава стремежа на читателите да поддържат утилитарната си връзка с книгата. Видяхме тенденцията, при която смисловото единство не е вече в книгата или вестника, а в текста или във фрагмент от текста. Ето защо копирната техника, водеща до отделянето на най-полезните нам фрагменти, се превърна в "естествена" практика. Първата последица от ксерокопието е заличаването на контекста. Втората - заличаването на автора. Практиката на ксерокопирането разкрива твърде актуалната тенденция да не се гледа на културата като на мисъл на друг човек, който ви тегли напред; като на памет, която правим своя; като обект, на който се подчиняваме - ние придаваме значение единствено на това, което има смисъл само в даден момент, за точно определена цел. Практиката на принтера, който често придружава използването на компютъра, е от съвсем същото естество. Бягащото по екрана писмо фрустрира и поставя ергономични проблеми за комфорт на прочита; то, следователно, иска намерените по Интернет текстове да бъдат фиксирани. И не е чудно, че заедно с компютрите (най-усъвършенствания предмет на модерността) се продават и толкова принтери (предмет, производен на старото откритие на Гутенберг). Книгата може би не се чувства много добре, обаче печатното слово никога не се е чувствало толкова добре.\n- Тези еволюции имат като последствие предоставената на читателя възможност да се разграничи по-лесно от търсената от автора последователност. Веднъж зачетена тази реалност, каква стратегия могат да възприемат тези, които оформят съдържанието - и най-вече издателите и авторите?\n- Нека припомним най-напред, че всеки прочит по природа е различен от мисълта на автора. Така е от веки веков. Четенето не е акт на приемане, а акт на смислово изграждане. Това, което читателят изгражда в своя прочит, е нещо, което самият той внася в текста, в зависимост от собствената си близост със сюжета, от първоначалните си познания, от хоризонтите си на очакване - точно тях текстът ще актуализира. Неговото действие не е нито пасивно, нито вярно на обективността на текста. Но ако това предателство/присвояване не е ново, неговите форми се променят според природата на носителя. Последователният прочит, присъщ на книгата, е наистина един градивен акт, но при него читателят напредва благодарение на постъпателната мисъл на автора (понякога срещу нея). Прочитът с извадки, присъщ на Интернет и на хипертекста, е, напротив, градивен акт, в който организацията на мисълта е грижа изцяло на този, който сърфира - без дискурсивна рамка и предварително съществуваща логика, които могат да бъдат уловени и да му служат за опора.\nИ като бумеранг: тези, които пишат (сравнително малко измежду пишещите художествена литература, те не са твърде чувствителни към подобни влияния), изработват в текстовете си форми, с които смятат да улеснят извадките на читателите. Лабораторията, в която се изработват тези нови практики на писането, е печатът, не книгата.\nДа вземем (един особено показателен пример) режисурата на информациите във вестниците и списанията, видяна през ъгъла на полезността. Начинът, по който се представят рубриките, свързани с всекидневния живот, дълбоко е променил естеството си: от практични текстове се преминава към прагматични текстове. Особено характерно за тази еволюция е, че текстовете все по-малко се изграждат в зависимост от категориите на познанието (например текст за влиянието на развода върху децата преди включваше познанието на специалисти по логики на идентификацията, действието на траура, бащински и майчински модели и пр.) и все повече са организирани около употребата (ако детето е момиче, кой да ходи да го взима от училище; ако родителите се развеждат, как да се разделят вещите и т.н.). Големи въпроси, за чието обяснение се налага да се опрем на дадена представа за света - мисловно да възприемаме дадена представа за света - са вече накъсвани на безброй маловажни въпроси, които имат определени и управляеми отговори. Тази вълна на, да го наречем, утилитарно фрагментиране, лежи върху подразбиращото се схващане, че едно цяло не е нищо друго, освен сбор от части. Другояче казано, преминахме от една култура на проблемите към една култура на решенията.\nЗаслужава да се спрем върху факта, че книгоиздаването имитира все по-отблизо еволюцията на печата. Такъв е случаят с "нехудожествените" книги. Такъв е случаят и с "училищните" книги: преди близо двайсетина години те се изграждаха по дискурсивен и йерархизиран начин. По същото време, редом с учебниците, се развиваше културен и документален печат, предназначен за млади читатели. Там информацията беше изградена съобразно степените на нарастващия интерес, бе структурирана в зависимост от читателското любопитство, а не както е структурирано познанието по една тема. Тази формула проработи така добре, че постепенно и учебниците бяха премислени по модела на младежкия печат; и вече не само компетенцията на авторите, но и любопитството на читателя служи за критерий при структурирането им.\nВлиянието, което оказва печатът, се забелязва и в начина, по който книгоиздаването третира изображенията и най-вече "наместването" им към текста. Доста дълго изображенията - както в учебниците, така и в документалните книги - служеха за илюстрации към текста, бяха дори плеонастични. Днес твърде често констатираме как - и в книги, и в печата - изображението се използва като средство за навлизане в текста, а не като илюстрация. Изображението е поместено, за да стимулира навлизането в текста: към текста се обръщаме, за да се опитаме да разберем по-добре изображението. От изход то се превърна във вход.\nЕдна друга развиваща се тенденция: тифецването на изображенията в книгоиздаването. Набляга се на "най-уместната" или "въздействащата" част от снимка, картина и пр., тази част бива извадена от иконографския си контекст (фона), за да проговори sui generis, без нейното родословие, без обкръжаващото я, точно както извадките от текста, иззети по Интернет, споменати по-горе. Пример: спомням си една илюстрация в списание, в която, тифецвани, бяха събрани заедно Гилгамеш, Исус и Батман - в един и същ мащаб върху общ фон. Лишен от специфичността, която му придаваше фонът в оригиналното изображение (декор, елементи от епохата, вторични персонажи, относителен размер и пр.), всеки персонаж можеше да бъде сведен до статута на взаимозаменяем герой, още повече, че всички бяха в сходни пози. Практиката на тифеца, използвана поначало в печата, с оглед да бъде избягнат неясният фон и да бъде концентрирано вниманието върху предните планове, днес се прилага нашироко и в книгата.\nВъв вестниците, с които работя, защитавам идеята, че няма добри и лоши форми, има само форми, пригодни към различни типове мислене. Може ли за бързащите читатели мисълта на Хегел да бъде поставена на дигитален носител? Не мисля... Но ако, напротив, искаме да обясним начина, по който се образува ураган - да, разбира се. Проблемът е, че днес тези нови писмовни форми са модни. И че някои от нас са склонни, от конформизъм, да ги прилагат към обекти, към които те не би трябвало да се прилагат.\n- По-голямата самостоятелност на читателя може ли да бъде схващана като разширяване на полето на критичната мисъл? Един вид да не се поддава на приказки, да не допуска повече онзи отсреща, в случая авторът, да има последната дума?\n- Не е задължително. Съществува наистина едно завземане на власт от страна на читателя - и то е особено осезаемо при четенето на екран, при което читателят наистина прави каквото си иска. Там писаното слово се подчинява на пръста и на окото (натиск на пръста върху мишката, когато курсорът е точно върху подходящото място). Читателят се е превърнал в демиург: той притежава власт да промени текста, вместо само да обръща страници. Ето защо може да се мисли, че той заема по-активно положение. Но дали е по-самостоятелен поради това?\nСърфирането по Интернет или изследването на текстови дигитални бази данни развиват съвсем особена форма разум: синкретичен разум или асоциативен подход: минава се от страница на страница, от информация на информация, от парче текст на друго парче, от дума на дума, като всеки фрагмент е извадка от различни съвкупности, чиято вътрешна логика не е явна (книги или статии, научен или емпиричен източник, легитимен разпространител или съмнителна организация, професионално или аматьорско слово и т.н.). И тъкмо на читателя се пада да обедини тези разединени предмети, за да направи от тях нещо, което да се държи... Така може да се стигне до бог знае какво... Но може и да се стигне до поезията (всъщност фразата на Пол Елюар "Земята е синя като портокал" беше асоциативна находка, преди космонавтите и науката да я превърнат в истина на наблюдението...).\nСинтетичният разум (или дедуктивният подход) се противопоставя на синкретичния разум. Задачата му е да съумее да определи кое от излишното е основното, кое принадлежи към реда на причините и кое е от реда на следствията в разсъждение или текст, преминат от край до край. Това предполага привиден акт на подчинение пред разгръщането на логиката на предлагащия текста. Но читателят в крайна сметка успява да си върне свободата, защото може да му противопостави своята, или да я обогати с перспективи, а не само с нови информации. Между тези две форми на разум, между тези две форми на свобода рискът днес е - след период, в който е господствал синтетичният разум (в ущърб на поезията) - да се премине към нова ера, където господства синкретичният разум (в ущърб на подредеността и строгостта).\n- Въпросът беше по-скоро: способни ли сме наистина днес да се подчиним на един автор?\n- Все по-трудно става да не прекъснем някого. Към това ни привикна постоянното щракане с дистанционното; ние постоянно щракаме пред телевизора и постоянно прекъсваме - филм, документално предаване, предаване от студио и пр. Правим извадки - вземаме онова, което ни харесва, и го напускаме, когато интересът ни към него отслабне. Т. е. смята се, че даден дискурс има стойност само със силните си моменти, забравяйки, че "мъртвите" моменти, от които бягаме, "щракайки", присъстват, за да подготвят силата на тези, които следват. Вярно е, че при четенето на книга авторът може да бъде прекъснат: може да се прескачат глави или пасажи. Дори ако те са замислени да бъдат прочетени без прекъсване, винаги е възможно нишката да се възстанови. Нещо, което е невъзможно в случая с телевизора, защото докато си обърнал гръб, нишката на дискурса продължава да се развива, без да е възможно да се спреш повторно върху него.\nТази "култура на нетърпението", улеснена от дистанционното, все повече и повече заразява печата. Доста вестници, обсебени от практиката на "щракането" на телезрителите, решават, че хората вече не понасят дължината. Те се стремят да пишат все по-кратко, или да накъсват информацията на безбройни параграфи или карета, готови за "щракане". Което води до изцяло обратен смисъл: прескачането из телевизионните програми означава да правиш по свой вкус и по своя воля извадки - фрагменти от даден дискурс (например от филм), чиято първоначална дължина и цялост е запазена. Пишейки кратко, вестникът "щрака" вместо мен. И аз вече не мога да избирам това, което ми допада, от една съвкупност, чиято цялост би била запазена. "Щракането" е форма на упражняване на свобода - дори и тя да бъде оспорвана. Фрагментирането още при източника е форма за ограничаване на свободата на читателя. В действителност фрагментирането не отразява културата на щракането, а налага културата на клипа.\nДруг начин на приближаване до авторовата мисъл: вземането на бележки или коментарът - една основна практика на интелектуалния подход, за което свидетелстват бележките в полето, анотациите, тълкуванията и т.н. Последните развития на студентската практика на вземане на бележки е твърде поучително: за предишното поколение вземането на бележки означаваше да се резюмира книгата или статията, да се възстановят важните движения на мисълта, да се кондензират идеите й; въоръжени с маркер, днешните студенти само маркират. Вземането на бележки означаваше извличане на основното, а маркирането се свежда до извличане на най-доброто.\nТова не е едно и също, въпреки че изглежда така: маркирайки извадки, без усилие за кондензиране на съвкупността в по-сбит текст, те се вписват всъщност в типично модерна логика: тази на "best-of" (най-доброто); един метонимичен подход, при който се предполага, че частта отразява цялото. Същият подход действа по всички регистри на комуникацията - от телевизията (множащите се предавания с монтирани най-добрите моменти от изпълнението на даден актьор или от даден филм, или предаване) до музикалната индустрия (модата по компилации и албуми с хитове), като се мине през книгоиздаването (триумфалното завръщане на цитатите чрез книги с афоризми и остроумия, посветени на определена тема). По същество се намираме отново пред същата логика на извадката, в ущърб на последователността, която вече видяхме в интернет-практиката. И както в единия, така и в другия случай това почти епистемологично преместване на начините на мислене е улеснено, ако не и предизвикано, от появата на един инструмент - веднъж твърде сложен (Интернет), друг път твърде прост (маркерът), но винаги определящ, решаващ.\n- Критичната традиция е форма на асимилация на дадено съдържание, на даден дискурс, но не е припомняне или възстановяване на форма. Критичният разум, обаче, сякаш все повече се отказва от всякаква форма на асимилация, проявява принципна враждебност спрямо съдържанието...\n- Под въпрос е преди всичко отношението към времето. Книгата е нещо, което отнема време, но вътре в него всеки читател владее изцяло своето време: можем да прочетем от нея малко днес, малко утре, да отложим прочита за по-късно, да го забавим, да го ускорим и т. н. С книгата се намираме в "културата на складирането": човек управлява както пожелае четенето на книгата. Нещо невъзможно при "изливащата се култура": при телевизията, при радиото наистина можем да поискаме да гледаме всичко или да видим само една част, но протичането на времето не ни е подвластно, можем да реагиране само в едно наложено ни време (използването на видеото не внесе никаква промяна, защото твърде малко хора използват възможностите му за забавяне или спиране върху изображението). А всяко прекъсване на вниманието води до изпускане на съдържание, което продължава да се развива без намесата на възприемащия.\nВ този смисъл евентуалното отстъпление на печатното слово би било отстъпление на свободата, схващана като свобода на отношението към времето. Голямата новина днес е, че Интернет наруши статуквото и заличи следите: като предлага не само образ, но и писмено слово на екрана, в края на краищата Интернет се явява като комбинация на "културата на складирането" и изливащата се култура. Вместо да бъде складирано на достъпно място, досегаемо за този, който го ползва (рафтовете на личната библиотека), писменото слово е складирано във виртуално пространство (което всъщност е латентно време) и се овеществява само по волята на мишката на компютъра на съответния потребител. Четенето по екрана може да бъде владяно по същия фин начин, както и четенето на книгата. Но тук текстът не се обективира (освен ако не се отпечата). След ползването му текстът отново се връща в безкрайната и подвижна маса от информационни приливи и отливи.\nЧетенето се храни от празното, от свободното време, от промеждутъците в употребата на времето (Даниел Пенак дори казва, че най-добрият съюзник на четенето е скуката...). Но ние живеем в култура, разполагаща с все по-малко мъртво време, с все по-малко незаети отрязъци от времето. Дори мълчанието се изживява като нещо все по-непоносимо (влизайки у дома, включваме радио, магазинът или ресторантът също са озвучени). Нарастващото накъсване на времето на по-кратки периоди в ущърб на по-дългите дялове, намаляването на незаетостта до промеждутък между две занимания (социолозите казват, че увеличаването на свободното време се придружава всъщност от нарастващо задръстване със задачи в така освободеното време) благоприятстват по-скоро прочита на печата, отколкото четенето на книги; а що се отнася до книгата, това благоприятства по-скоро консултиращото четене, отколкото постъпателния прочит, защото книгата изисква време да се настаниш.\n- Интернет се вписва в "културата на складиране", но пренася идеологията на характерната за "изливащата" се култура безплатност. Мрежата въвежда безплатността в културата на складиране. Каква заплаха представлява това за писаното слово?\n- Днес "психологичната" цена на книгата, това, което сме готови да платим, за да я имаме, намалява. Книгата изглежда скъпа, разбирано не абсолютно (обективно цената на книгите еволюира по-бавно от поскъпването на живота), а в сравнение с другите носители на информация, които все повече зависят от привидната "култура на безплатността". Достъпът до изливащата се култура, било по радиото или по телевизията, изисква само еднократна инвестиция - при купуването на радио или телевизор. След като първоначалната инвестиция е направена, консумацията се смята за безплатна; за индивида стойността не зависи от обема на консумацията: и да стои денем и нощем пред телевизора, той няма да плати повече, отколкото ако го включва само един път на месец. Стойност има приемникът, а не употребата му.\nДа вземем сега електронните носители: намираме за естествено да купим чиста касета, както и дискета или CD за запис, за да презапишем плочи, филми или софтуер, които нямаме намерение да плащаме във формата, под която са издадени. Стойност има носителят, а не посланието.\nНа туй отгоре пристига Интернет не като революция, а като еволюция: теренът за това бе добре подготвен. Всички общодостъпни сайтове са безплатни. И в този случай цена има достъпът (абонамент при провайдера, цена на телефонната връзка), но не и съдържанието.\nОстават книгата и печатът, т.е. печатното. Икономическият им модел, бил дълго време правило, накрая ще се превърне в изключение в полето на информацията. При тях продължаваме да плащаме както за носителя, така и за посланието - т.е. всеки път, когато купуваме книга, вестник. Но дори и в света на печатното книгата се отличава от печата, той е отчасти платен от рекламата и може да си позволи да не се продава на костуемата си цена.\nСумирано, нито един от носителите на информация не е сам по себе си решаващ, определящ. Но тяхната конвергенция превръща книгата в крехък и притиснат отвсякъде предмет, островче на реална стойност в един океан от изкуствени цени или безплатност.\n- Интернет е невероятно сегментиращ инструмент, но пък и нещо като рай за колекционерите на орхидеи, на репродукции от XVIII век - а защо не и за колекционерите на китайски репродукции на орхидеи от XVIII век - дава им възможност да се срещат, това ще да е било немислимо преди интернет. Какво влияние може да има това върху идеята за обща култура?\n- Интернет често е представян като реализация на голямата мечта за универсално знание, за виртуална библиотека, достъпна за всички и отвсякъде. Това е вярно на теория (не бива да се забравя, че дори и в най-развитите страни все още малко домове имат връзка с Мрежата - във Франция те са 15 %). На практика обаче, както добре го показа Патрис Флиши, при извършените вече повече от век открития, свързани с комуникациите, социалната им употреба и ефективните начини за ползване на техническите инструменти рядко отговарят на това, за което изобретателите са мечтали. За да функционира ефективно, Интернет предполага изострено любопитство: ако се интересуваме от орхидеята от XVIII век, достатъчно е да се чукнат двете ключови думи в търсачката - информацията идва много по-бързо, отколкото от книга или енциклопедия. Обаче ако се интересуваме от класическата епоха и чукнем XVIII век, стълпотворението е гарантирано!... Интернет е ефикасен само ако знаем какво търсим. Или ако това, което търсим, е относително прецизирано. Ако някой търси "нещо за Китай", той ще бъде затрупан с хиляди отпратки, които би трябвало да отваря една по една. Минавайки покрай рафтовете на Фнак (голяма верига книжарници във Франция - б.пр.) или на дадена библиотека, при раздел "Китай" той може веднага да съзре кое е произведението, което най-добре подхожда на неговите очаквания; докато ключовата дума "Китай" обещава невероятно лутане по следите на хиляди абзаци из купища текст... По Интернет се намира това, което се търси, при условие, че търсенето е прецизно. Сред книгите се търси това, което се намира там, дори (и най-вече) когато търсим от общо любопитство. Книгата позволява ефикасност на неясните търсения. Опитът показва, че това е по-скоро правило, отколкото изключение.\n- Дали сърфиращите по Интернет се припознават в общностите на интернавтите?\n- Много повече, отколкото в читателските общности. Когато изследвам един вестник, се опитвам да установя, от една страна, каква връзка поддържа читателят с този вестник, но също и каква връзка поддържа този читател (в главата си) с другите читатели. Например читателите на "Телерама" четат "Телерама", защото обичат това издание (или защото го мразят, някои обичат да мразят) и едновременно имат носещото им значителност чувството, че са част от читателска общност, чийто други членове приличат на тях.\nИнтернет прави общността видима, нещо невъзможно, когато се чете вестник или книга. Общността на читателите на Плеядата*, например, още не е стигнала до пълното си самоосъзнаване... По Интернет винаги има обсъждания, винаги имаш възможност да участваш в дискусионна група. Дори когато само четеш, без да обменяш, Интернет е основно "диаспорна" медиа: например "диаспората" на любителите на орхидеите...\nИдеята за универсална общност, благодарение на интерактивността, не е напълно погрешна, но и да съществува универсална общност, става дума за твърде стеснена общност от специалисти или любители. Много далеч сме от идеята за универсалност в смисъла на XVIII век, или от концепцията, която се опитват да осъществят модерните демокрации: отвореност към другите. На теория Интернет реализира мечтата за вездесъщност, създава чувството, че едновременно можеш да бъдеш там, където си, и навсякъде другаде. На практика Интернет ме сближава с далечния подобен, но ме отдалечава от близкия различен.\nИнформационното предлагане днес е свръхизобилно. Потъваме в свят на свръхизбора, на натрупване на възможности, предложени от една теоретична "безразлична свобода". Като предоставя достъп до "голямото всичко", Интернет прави тази действителност още по-крещяща. Дълго време образован човек беше този, който притежаваше много информация (тогава паметта играеше централна роля). С експанзията на книгите, на библиотеките и т. н. образован човек стана този, който бе способен да намери информация. Днес, в контекста на свръхизобилие от писано слово, образован човек е този, който е способен напълно съзнателно да губи информация, т. е. човек, способен да включва в нея полезна разреденост, което да му позволи наново да владее процесите на подбора. Но не е сигурно, че тази способност е по-добре разпределена социално от тази, която имаше за цел да погълне колкото е възможно повече информация. "Дигиталното разделение", за което толкова много се говори, почива до голяма степен на това повече или по-малко овладяване на крайното изобилие - което, разбира се, се дължи по-скоро на културното владеене на определена информационно среда, в която си подготвен, отколкото на високата стойност на покупката на компютрите, които пренасят информацията.\nОбщественото мнение държи да имаме работа с две култури - на предполагаемо остарялата култура "хартия/печат" (американците стигат до там, че говорят за "dead tree version", "версията на мъртвото дърво" по повод книгите) и нарочената за модерна култура "информатика/Интернет". Говорят ни, че има две поколения, които биват противопоставени. Грешката в перспективата ми се струва очевидна: ясно е, че способността да подбираме информацията от новите носители е толкова по-резултатна, колкото повече имаме способността да овладяваме и класическата информация, иначе казано - да овладяваме книгата, дискурсивното, виждането в перспектива, йерархизацията... Хората, които овладяват добре културата на книгата, ще са по-добре подготвени да изследват съдържанията на новите технологии и да ги владеят, без да бъдат потискани.\nНо осъзнава ли се днес,, че трябва да се мине през една култура, за да се пристъпи към другата? Не. Всеки път, когато чуваме за нова култура, която се е задала, винаги ни се обяснява, че тя ще замести досегашната. Определения от рода "всичко или нищо" и "едното наследява другото" произтичат от една абсурдна идеология. Цялата история на културата и на нейните техники показва, че интелектуалните инструменти не се прогонват взаимно, а се прибавят един към друг и накрая заемат нови ниши. Новите форми винаги се наслагват към старите. Ето защо по основното си оставам оптимист: аз вярвам, че социалната реалност ще има грижата да припомни тези факти. Дори ако дотогава идеологията на "новата парадигма" причини щети: тя предизвиква отслабване на логиката на посредничеството и, следователно, на дискурсивната култура, която това посредничество пренася, в полза на остойностяването на прекия и инстинктивния контакт с информацията и културата. Сякаш събирането на един индивид и на една информация би било достатъчно, за да осигури спонтанно комуникацията!... Опасността е да не би тази идеология да произведе онова, което тя само постулираше, да не би да се самореализира пророчеството; повтаряйки непрекъснато, че посредниците и посредничествата вече не служат за нищо, рискуваме да ги изоставим и да не ги използваме повече в процесите на предаване на знания.\nСтрува ми се особено важно да продължим да преподаваме всичко и да практикуваме всичко - дискурсивната мисъл и извадките, стратегиите за овладяване на познанията и техните тактики (за да цитирам една скъпа на Мишел дьо Серто отлика). Беше казано, в друг контекст, че неграмотен днес е този, който познава само родния си език. Това може да бъде отнесено и до интелектуалния подход: днес е важно да бъдеш двуезичен...\nСп. Espris, декември 2001\nРазговора водят Оливие Монжен, Марк-Оливие Пади и Ришар Робер Превела от френски Вера Маринова