Слаб Атлетико капитулира на "Балаидос" (ВИДЕО) - Спорта.бг\n15.02.2015 | 23:53 | SPORTA.BG\nШампионът на Испания Атлетико Мадрид изнесе слаб мач във Виго и заслужено отстъпи с 0:2 пред домакина Селта в среща от 23-ия кръг на Примера Дивисион.\nСедмица след разгрома си над лидера Реал Мадрид, воденият от Диего Симеоне състав бе тотално надигран от галисийския тим, който взе три точки след попадения на Нолито от дузпа и Фабиан Ореяна.\nС днешния си успех Селта се изкачва на девета позиция в Примера с актив от 28 точки, докато Атлетико остава на трето място със седем точки пасив от лидера Реал Мадрид и шест от втория Барселона. "Рохибланкос" имат и само три точки повече от четвъртия в таблицата тим на Валенсия.\nДнешното поражение означава и край на серията от четири поредни победи на Атлетико Мадрид в първенството на Испания. За шампионите това е пето поражение от началото на кампанията, докато Селта записа втора победа в последните си три двубоя.\nДиего Симеоне не се поколеба да започне с Марио Манджукич и Фернандо Торес в атака, докато Саул и Антоан Гризман трябваше да атакуват през двата фланга. Капитанът Габи и Тиаго Мендеш стартираха в средата на терена за “рохибланкос”.\nНолито, Ларивей и Ореяна съставиха атакуващия тризъбец на Селта в днешната вечер, докато Крон-Дели, Радоя и Фернандес стартираха в средната линия на Едуардо Берисо.\nДомакините от Селта стартираха срещата по-агресивно, като шампионите трудно успяваха да излязат от своята половина. В 15’ Крон-Дели изпробва мерника си, но датчанинът стреля в аут. В 17’ Нолито впечатли с индивидуална игра и хубав пробив, но Гийерме Сикейра успя да изчисти в корнер. В 20’ Гризман отправи първи изстрел за Атлетико, но Серхио Алварес не бе затруднен.\nШампионите продължаваха да не приличат на себе си, като нищо в играта на Атлетико не се получаваше в днешната вечер на “Балаидос”. Още преди почивката пък Чоло Симеоне извърши и първата си смяна, вадейки Тиаго за сметка на Марио Суарес. Междувременно Селта продължаваше да натиска своя съперник, подлагайки отбраната на “дюшекчиите” под постоянно напрежение.\nВ края на първата част Марио Манджукич напомни за присъствието си на терена и отправи удар в очертанията, но без да затрудни Алварес.\nОще на почивката Диего Симеоне реагира на случващото се на терена, като аржентинецът засили халфовата си линия, гласувайки доверие на Кани. Мястото си на терена пък отстъпи почти незабележимият в днешния ден Фернандо Торес.\nПодобно на първата част, втората също стартира на високи обороти. Антоан Гризман не успя да комбинира при отлична контраакция на Атлетико, докато Диего Годин не бе точен след изпълнение на корнер. В 56’ пък трибуните изригнаха в радостен възглас, защото Селта получи правото да изпълни дузпа. Резервата Марио Суарес фаулира Нолито в наказателното поле на домакините, а потърпевшият застана зад бялата точка. Юношата на Барселона бе беузпречен и даде аванс на галисийците - 1:0.\nМалко след това Селта като по чудо не успя да удвои преднината си. Голмайсторът Нолито центрира остро в малкото наказателно поле, а Лоривей не успя да засече топката на празна врата, правейки непростим пропуск пред вратата на гостите.\nДвадесет и пет минути преди почивката единствено отличната намеса на Серхио Алварес лиши Атлетико от изравняване на резултата. Марио Суарес се включи в атака и върна към Кани, който от своя страна комбинира с Гризман. Французинът стреля силно с левия крак, но Алварес показа завиден рефлекс и спаси. Минута по-късно Манджукич също получи възможност да стреля, но хърватинът намери тялото на противников бранител.\nВ 70’ отличната игра на Селта отново даде резултат, а галисийците успяха и да удвоят преднината си. Крон-Дели пусна прецизно подаване към Ореяна, който се възползва от свободното пространство пред себе си и стреля силно в долния ляв ъгъл на пазената от Моя врата, покачвайки на 2:0.\nДиего Симеоне извърши офанзивна смяна и рискува с включването в игра на Раул Хименес, но Атлетико продължи да изпитва сериозни проблеми в офанзивен план. Единадесет минути преди края Манджукич засече с глава центриране отдясно, но право в ръцете на Алварес.\nИ до края на срещата Атлетико така и не намери път към вратата на домакините, докато Селта задържа отличния си аванс и заслужено се поздрави с три точки в днешната среща. Галисийците можеха да направят резултата и класически, но Моя се намеси при нов удар на Фабиан Ореяна.\nЕтикети:Примера Дивисион | Атлетико (Мадрид) | Селта | Атлетико М\nПропуск от дузпа лиши Ювентус от успех над храбрия Чезена (ВИДЕО)


Идва ли краят на водната криза в Перник? (ВИДЕО) - NOVA\n26 януари 2020 09:37\nТемата коментират Борис Бонев и Прошко Прошков\n„София няма да спаси изцяло Перник от режима на водата. Планът предвижда да се гарантират необходимите за града количества вода. Без връзката, която ще се изгради, рискуваме да задълбочим кризата и да стане истински проблем. Решението, което е предложено, е добро и възможно за осъществяване. Смятаме, че не е морално, политическо и човешко да откажем вода на Перник, при условие че това няма да застраши водния баланс на София”. Това заяви в студиото на "Събуди се" председателят на Комисията по инженерна инфраструктура в СОС Прошко Прошков.


Екстремни измамни порно видеоклипове - Punishworld.com\nИзневеряващи екстремни порно клипове\nЧовекът й беше вкъщи, така че се чукахме в гората\n1741\t70% 02:39\nВъзбудена майка (ava Addams1) Любов, изневеряваща екстремен секс Vid-08\nСъблазнителна майка, импрегнирана от черно\n1912\t100% 05:00\nMdds Sexy Pawg Helena Price Creampied от Black Girl Friend\n2287\t100% 10:14\nТя получава този голям черен кур, когато гаджето си на работа\n1060\t100% 01:34\nLate Night Sneak! Изневеряващата майка идва за повече сперма Pt 2 от 2\n2167\t100% 06:40\nДа я накараш да крещи и сперма, когато пичът й работи.\n1765\t100% 01:09\nПокорната майка в задник Gangbang С 5 момчета.\n1236\t100% 16:39\nХипи Hoe Karma Rx избива съпруга си\n1361\t100% 10:43\nHubby Doesn'knewow Аз съм Fuca Hotsexy Mailman\n1842\t100% 01:14\nВъзбудена брюнетка с големи синигери изневерява на съпруг с недвижими имоти - Brazzers\n2148\t50% 07:00\nЛуиджи ме чука и съпруга ми\n5131\t100% 05:56\nПочистване на рогоносец за късмет за рожден ден\nДейн Джоунс изневерява на брюнетка Майката е прецакана + сметана от водопроводчик\n1545\t50% 11:41\nПожелание за рожден ден Milf Deepthroats лястовици стъпка синове Дик, докато филми\n2188\t100% 03:54\nСестрата не се хвана на братята си\n1484\t84% 08:11\nИзневяра при нея Bf (можете ли да познаете името му)\n2341\t100% 00:52\nИзневеряващ без голям черен кур\nИзневерява на съпруга. Истинско лице за любовник. Изпрати видео съпруга ...\n1305\t100% 00:38\nПочернената съпруга Саманта Хейс първи огромен черен кур\n1371\t50% 11:49\nНикита Фон Джеймс Chesty Mother Doggy Style Interracial\n1621\t63% 33:00\nИзневеряващата съпруга не губи и капка\n3624\t54% 02:22\n4 юли Съставено вдясно - Brazzers\n2179\t78% 07:36\nРевност Мама преживява хардкор позор сред тъкмо тройка\n1925\t100% 16:07\nБрюнетка с рогоносец\nТя не може да спре да се шприцова, когато Би Би Си бие мократа й пичка\nБро споделя своите безумни 18yo Sis със своя Bff\n10046\t82% 03:33\nFuckin The Neighbor When Boyfriend Gone\n1342\t100% 01:38\nИзневяра приятелка на момичето\n2663\t100% 00:54\nHardcore Cuckquean Унижение + словесен позор\n5215\t100% 06:59\nИзневери на гаджето ми с чужденец\nСъпругът със завързани очи и непознат я чука с огромния му чеп\n2652\t50% 09:30\nРазбиха преди мъжът й да се прибере Инста @ _rebelshit_\n1888\t67% 02:35\nИнструкции за ядене на сперма от Цей\n2473\t100% 07:06\nРогоносец от господарката Т + Шейн Дизел\n2178\t50% 33:00\nТя не можеше да чака, докато мъжът й напусне\nТя остави Bf на къща\nДомакинята чука водопроводчика\nЖивотни за тоалетни животни\nИзневяра Bm се радва да духа Bbyc пенис\n1131\t100% 03:07\nПродължава да се чука омъжена бивша (тя не ме накара да сперма в нея)\n1573\t50% 01:25\nТя каза на пича си, че е била с момичетата си ... .. Лъжи\nКакво е изневяра порно\nВъзбудени момичета, които не могат да се справят с възбудените си путки, чукат непознати, за да задоволят техните нужди. Понякога, техните извратени гаджета или съпрузи ги гледат! Но обикновено те се опитват да пазят делата си в тайна, защото знаят, че приятелят им ще ги накаже строго. Да, дори тези действия можете да видите точно тук. Или просто гледайте най-горещите уличници с перфектни тела, опитващи късмета си голям черен петел дълбоко в путката им! Ще съжаляват ли по-късно? Или те ще дойдат за второто натоварване на изпразване в стегнатата им влагалище? Намерете отговорите в най-добрите безплатни измамни порно клипове!\nАко търсите крайност изневерява порнография видеоклипове, ти си на точното място! Видеоклиповете в Punishworld са фокусирани върху хардкор и екстремно съдържание и е необходимо да има хардкор изневерява видеоклипове тук. Тези клипове ще задоволят всички ваши изроди и фетиши, това е сигурно! Ние предоставяме както любителски, така и професионални екстремни изневерява порно клипове. И най-хубавото е, че всички наши изневерява съдържанието е безплатно! Да, можете да се насладите на тонове изневерява видеоклипове напълно безплатно. Но основната причина, поради която толкова много хора се връщат на нашия сайт е, че се фокусираме върху екстремни и хардкор изневерява клипове че няма да намерите никъде другаде. Това място е за всички перверзници, които се отегчават от хардкор и грубо порно, където дълбоко гърло означава да преглътнете половината от размера на петела, а грубите анални видеоклипове са пълни с лубрикант. Това място е различно, защото се фокусираме върху предоставянето на най-доброто хардкор съдържание, виждано някога! Защото обичаме екстремно порно и знаем, че и вие.


Шлиферът тази есен е на върха + съвети как да го носим – eModno\nШиферът е един от основните елементи на есен женски гардероб. Тази опция за връхни дрехи е идеална за хладно начало на падане, ще се превърне в алтернатива на скучните якета, ще се впише идеално в класически и ежедневен вид.\nЧесто връхната дреха изглежда избледняла и скучна, просто защото акцентът върху талията изглежда е там, но е напълно невидим. И предвид факта, че такъв акцент е гореща тенденция днес, струва си да внесете разнообразие и да сложите на полата си не „стандартния“ текстилен колан, а някакъв друг контрастен колан или дори чанта с талия.\nКласическите шлифери обикновено имат ревери, така че нека не ги оставяме празни! Кокетна красива брошка ще направи деликатен акцент и ще ви хване окото. Опитайте се да изберете модерни модели или брошки “за възрасти”, като Chanel. Старомодните опции няма да доведат до желания ефект.\nКупи шлифер с колан\nСложете цветни обувки\nСтрахувате ли се от ярки цветове във вашата зона на стила ви ? Без значение, акцентът може да се пренесе на по-безопасно място – далеч от лицето. Изберете богат цвят, който идеално пасва на вашия шлифер\nКупи крепиран шлифер\nТагове бежов шлифер, брошка, есенна тенденция, как да носим шлифер, класически шлифер, колан, мода, стил, тренд радар, цветни обувки, шлифер


OffMedia | профил на blackbox\nсъздаден на 2016-07-04 12:46:17\n2019-03-30 08:08:41 що за глупави и несъстоятелни извинения - "изблик на силни емоции", "културата на изтока"? да има традиции като прегръщане и целуване, но по челото и по бузите, по врата. целувката в устата винаги е била интимност, повече от приятелска. за целия ми живот ми живот в моето обкръжение, сред роднини, приятели, колеги, съседи, не помня човек - мъж или жена - "в изблик на радост" да си е позволявал да мляска някого в устата. подобен акт дори от приятел и при нас е минаване на границата на приетото. искам да видя с очите си реакцията на някой нашенски токсичен мъжкар, как някой от компанията награбва жената му и радостно я награбва и целува в устата. оставям настрана тъпотии от сорта: "тя е к*рва", "тя си го търсеше", "държеше се предизвикателно", "полата ѝ беше къса, циц*те ѝ извън деколтето". със същите аргументи се оправдават и изнасилвачите. дори и изброените да са факт, не може да се нахвърляш на една жена, докато тя ясно и гласно не изрази съгласие, само защото ти бил "слаб ангелът".\nKъм статия Кобрата е в нокдаун, и то без да е стъпил на ринга\n2018-12-15 22:30:26 ярка противоконституционна проява - в българската конституция ясно е записано правото на изразяване за всички граждани. путинския модел неотстъпно навлиза и у нас.\nKъм статия Свалиха гей билбордове след много обаждания на възмутени в Бургас\n2017-06-26 12:27:35 само абсолютни морални дебили или дежурни тролове могат да коментират стрелба по хора по подобен отблъскващ начин. нивото им не на цивилизованост, а на човещина е под дъното...\n2017-06-23 12:04:33 дежурният трол се изказа – още няколко копейки в касичката. няма значение, че материалът разказва за тежненията на един човек и смелостта му да ги преодолее. няма ли значение?... дехуманизиращите коментари според опорните точки са в пълен ход. хубавото е, че все повече хора почват да мислят с главата си, без да се поддават на подобни тролски изцепки. да си простак на гърба на човешка трагедия, дори и виртуално, не е особена гордост, нито традиционна ценност.\nKъм статия Футболна звезда проговори за своята хомосексуалност и планирано самоубийство\n2017-05-12 17:29:32 време беше тоя фашизоид да си намери майстора.\n2017-05-07 17:45:33 тия безмозъчни смешници от нс вместо да надават смешен вой най-добре да се прекръстят на "съветска съпротива". ако е стигнало дотам, че неонацистите да се обявяват за пазители на морала, кой ще ни пази от пазачите? май тия "юнаци" имат доста безрадостен сексуален живот, щом така активно се бутат да надничат в чуждия.\nKъм статия Крайно десни заплашват организаторите на гейпарада в София\n2016-11-09 09:59:13 славиту си е славиту, чалгаджия с ежедневно медийно присъствие и с базово участие на мутрите в неговия шоу-бизнес растеж... най-нелепото е, че същият тоз е тръгнал уж да бори системните партии, статуквото, налагайки мажоритарна избирателна система, която на практика ще бетонира във властта тъкмо големите партии. но тук е мястото да цитирам веселин желев: "Казано още по-откровено, референдумът на Трифонов показва, че повсеместната българска изостаналост е съпроводена с и вероятно обусловена от опасно високи нива на масова глупост." малоумието бе потвърдено с нарасналото търсене в нета на отговори за "какво е мажоритарна система", ама постфактум гласуването в референдума.\nKъм статия Слави със статия за референдума: Надигна се организиран вой на самозабравили се тъпанари


Стана време за отопление\nМина един голям циклон и температурите изведнъж станаха ниски, а нуждата от отопление в някой случай реална. Мисля че е още рано да се пуска централно отопление защото това беше само един циклон, но все пак има малки нужди от отопление.Вероятно заради това много хора започнаха да предприемат мерки тъй-като все още има добри условия за някой и друг малък ремонт, ама видях че има и други начини.\nГледах вчера в един магазин опашка за покупка на подови настилки, което донякъде може да дължи на обявените ниски цени, но като цяло е важно защото са относително евтини пък с тях донякъде се спира загубата на топлина към съседите и пода не стои така студен.Реално тези подови настилки пестят известни разходи за отопление, ако в долното жиище не се използва отопление, но именно заради това е важно да се полагат грижи целия жилищен блок да има ниски разходи за отопление.\nВ такива случай никой не пести от отопление, почти целия блок е топъл непрекъснато, но за съжаление едва ли толкова лесно и бързо всички обитаеми сгради могат да постигнат такъв добър резултат. Понякога дори е невъзможно заради вътрешни проблеми и така перспективите са две - или се топли околния въздух или апартамента цяла зима си стои студен. Предполагам че именно заради това се търсят подови настилки понеже лесно се решава проблем, когато съседа отдолу не топли жилището си.\nЕ ако не други то поне лесно се застилат няколко квадратни метра, но това което си мисля от известно време е че програмата за саниране на сгради е добре да се раздели на две части и там където хората не успяват да се съберат за цялостен ремонт на сградата то поне да се инвестира в общите части. Към това може да се добави и малък процент съфинансиране от самите собственици с което ефектът може да стане относително голям.\nМисля че това е важно за София, защото е възможно да има хора, които поради липса на пари да прибягват към евтини решения за отопление и най-вече към дървата за отопление. Както е добре известно от една страна София е заобиколена отвсякъде с малки и големи планини, което създава предпоставки понякога да не духа никакъв вятър, а от друга при изгарянето на дърва за отопление се отделят освен всичко останало и големи количества вода. При липса на вятър тази вода се задържа във вид на мъгла, която прави околния въздух студен и нуждите от отоплени стават големи.\nРазбира се има много климатици, които работейки за отопление кондензират вода по техните външни тела. Това е така защото външния топлообменник трябва да е студен за да отнема енергия от външния въздух и по законите на физиката част от намиращата се вода в преминаващия въздух се превръща в течна вода. За съжаление техния брой явно не е достатъчен и заради това мисля че най-добрия начин за решаване на проблема е в дни в които не духа много вятър е да не се отделя много вода от използваното отопление.\nМерките за топлоизолация вероятно ще дадат добри резултати, но все пак е трудно да се направи ремонт на цялата обитаема площ в София, защото това вероятно ще иска много време и пари. Така мисля че с малки усилия могат да се постигнат добри резултати, въпреки че в това може и да няма никакъв смисъл особено след като днес видях рекламен плакат на една банка какви ниски лихви предлага. При такива ниски лихви мисля че е по-добре да се плащат лихви вместо сметки. Предполагам че понеже това е нормален пазар всички банки предлагат ниски лихви, ама какво да се прави пак ми се струва че сме в политически борби пък на теория всяка една политическа спира желанието на хора и фирми да инвестират в своите имоти или фирми.\nзапочна да духа вятър хладен въздух миризма на печени чушки нов избор Трябва да се работи


Защо руснаци рискуват да прекарат почивката си в Северна Корея? - Russia Beyond България\nСевернокорейски деца в лагера "Сонгдоуон", който работи вече в продължение на 30 години.\nБазираното в Латвия рускоезично онлайн списание "Медуза" публикува статия как жители на руския Далечен Изток все по-често пътуват до Северна Корея на почивка. "Руски дневник" предлага обобщение на статията: какво може да очаквате от едно пътешествие до Северна Корея и колко струва то.\nМаркетинг мениджърът Александър Головко от Хабаровск (около 8000 км от Москва) решава да посети Северна Корея и да види как стоят нещата там в действителност. Връща се абсолютно възхитен: "Все едно си на друга планета, където няма мобилни телефони, а хората постоянно са щастливи", казва Головко пред кореспондента на "Медуза" Даря Миколайчук.\nСъс сигурност той разбира, че това е само едната страна на монетата, но следващата си отпуска планира да прекара в севернокорейския ски курорт "Масикрьонг", който отвори врати през 2014 г. Северна Корея твърди, че този курорт може да се конкурира с останалите по света и разполага с 10 писти и 60 спортни съоръжения. Един ден тук струва около $100, но много туристи няма.\nМасикрьонг. Снимка: AFP\nПътешествия до тоталитаризма\nЕлена, мениджър на компания, която продава екскурзии до Северна Корея, твърди, че всеки месец пътувания до "Масикрьонг" си купуват средно по петима души. Освен ски почивки, фирмата предлага и голф пътешествия, планинско катерене, сватбени церемонии и лов в Северна Корея. Хората обаче все още смятат, че да се пътува дотам е опасно. Журналистът Надежда Арсенева си спомня как един граничар насочил към нея пистолет, защото подала глава през прозореца на влака с фотоапарат в ръка.\nЕкскурзоводите следват туристите навсякъде, забраняват им да снимат нещата, които не бива да бъдат виждани, и не им дават да контактуват с местните. Все пак обаче Северна Корея се опитва да се превърне в туристически център в Далечния Изток. Източници от Южна Корея твърдят, че северният им братовчед иска да увеличи броя на туристите, които привлича, до 1 млн. души през 2017 г. и 2 млн. през 2020 г. Всъщност обаче през 2012 г. Северна Корея са посетили едва около 4000 души, което е три пъти по-малко в сравнение с 2014 г. Като географски съседи руснаците се радват на по-ниски цени от останалите чужденци.\nСпоред Наталия Кочугова, говорител на Приморския край, почивките в Северна Корея са популярни сред членовете на руската Комунистическа партия. Дори има специални хотели за комунисти, а Северна Корея е страна, където човек може да види истинската сила на идеологията. "Хората там искрено вярват в своя лидер".\nКочугова е убедена, че проблеми със сигурността в Северна Корея няма, освен ако "не се държиш като задник и отказваш да спазваш правилата". Тя е убедена и че починалият неотдавна американски студент Ото Уормбиър е бил информиран предварително какво може и какво не може да прави.\nДо Северна Корея пътуват не само възрастни хора – всяка година групи руски деца посещават международния детски лагер "Сонгдоуон". Двуседмична почивка там струва около 40 000 рубли ($658).\nРуски и корейски деца в Сонгдоуон. Снимка: AP\nЕва е била на подобен лагер и твърди, че руските деца ги държали далеч от севернокорейчетата, но вечер им позволявали да танцуват заедно. Освен това си разменяли бележки чрез преводач. Много севернокорейчета учили в пансиони без ваканции, а на Ева ѝ харесва начина, по който били възпитани.\nДеца в лагера Сонгдоуон. Снимка: AP\nЛуксозен плажен курорт\nДруг начин да се стигне до Северна Корея е с ферибота "Ман Гьон Бон 92", който превозва пътници от Владивосток до Северна Корея. Марина Огнева е пътувала до курорта "Радзин" на този ферибот и е изкарала 7-дневна ол-инклузив плажна почивка за 30 000 рубли ($494). Изключително ѝ харесало и сега прави видео блог "Да посетим Северна Корея".\n"Бяха ми казали, че хората там гладуват, но ни храниха много добре. Бях чувала много за политическата пропаганда, но прекарахме нормална почивка", казва момичето пред "Медуза". "Хората там са много мили".\nКурорт Кумганг, или Диамантената планина. Снимка: AP\nТуристическата агенция "Фрегат Аеро" раздава на клиентите си брошури за правилата на поведение в Северна Корея. Туристът трябва да носи подаръци на екскурзовода си – парфюми и козметика за жените и алкохол и цигари (но не американски) за мъжете. Забранено е да се снимат военнослужещи и да се говори за религия, както и да се казва, че животът в Русия е по-добър.\n"Знаехме къде отиваме. Слушахме екскурзовода внимателно, покланяхме се на паметниците на лидерите и оставяхме там банкноти от по 10 евро, въпреки че към края на обиколката това започна наистина да ни дразни".\nМария също е почивала на море в Северна Корея и твърди, че са се пекли на плажа сами, плували са в морето и са яли евтини морски дарове. Без обхват на мобилните телефони и без фабрики наблизо, мястото изглеждало идеално за почивка. Екскурзоводите обаче постоянно наблюдавали туристите и дори си бъбрели с тях на плажа – в костюми и със сигурност без намерение да плуват.\nКумганг. Сервитьорки в ресторант. Снимка: AP\n"Разбрахме къде отиваме и че няма да има свобода, но винаги сме търсели нещо забранено", казва Мария. Веднъж видяла едно севернокорейско момче на плажа и искала да му даде бонбони, но разбрала, че това е опасно за него. Така че го приближила и оставила пликче с бонбони на земята. Видяла как то бързо го взема и бяга.\nПодозрителният Силвестър Сталоун\nКогато Мария си тръгвала от страната, граничарите внимателно проверили телефона ѝ и един от тях намерил в него мем със Силвестър Сталоун, издокаран със смешна прическа и надпис: "Ако Сталоун живееше в Русия?". Офицерът попитал за въпросния мъж, дали го познавала и дали носела някакви американски филми. Потърсил американски филми в телефона ѝ и прекарал 40 минути в опит да разбере каква е връзката ѝ със Сталоун.\nМалко по-късно обаче, след като разрешил на всички да се качат на влака, влязъл в тяхното купе и попитал: "Приятели, случайно да имате американски филми? Много искам да ги гледам".\nТекстът на руски език е публикуван на сайта Meduza.io.\nруснаци русия и азия туризъм Общество


MBeauty - Маска за нокти и кожички - store.bg\nКозметика Ръце и нокти Омекотяване и премахване на кожички MBeauty Nail Cuticle Pack - Ма...\nКаталожен номер 316198\nИскате да поддържате ноктите си здрави и красиви в домашни условия?\nСпециалистите от "MBeauty" ви предлагат иновативна шийт маска, която дълбоко подхранва и хидратира ноктите и кутикулите. Тя омекотява кожичките и ги прави лесни за премахване и избутване със специален инструмент. Формулата е обогатена с масла от какао, арган и макадамия, които действат хидратиращо, противовъзпалително и подхранващо. Вложен е соев протеин, който има антиоксидантни, подмладяващи, регенериращи и овлажняващи свойства. Добавеният колаген хидратира, изглажда и заздравява кожата и ноктите.\nФормулата е дерматологично тествана и не предизвика раздразнение. В комплекта са включени 10 броя шийт маски във формата на джобчета, предназначени за всеки пръст.\nПредварително измийте ръцете си с вода и сапун и ги подсушете добре.\nОтворете опаковката и вземете шийт маските.\nПоставете по една на всеки пръст и оставете да подействат 15 минути.\nПремахнете ги и втрийте останалата есенция в ноктите и кожата около тях.\nЗа да оцениш маската "MBeauty Nail Cuticle Pack", избери цифрата отговаряща на твоята оценка по десетобалната система:\nИзползваните в представянето на маската "MBeauty Nail Cuticle Pack - Маска за нокти и кожички" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


09.05.2020 12:53 36272 прочита\nВ bTV сякаш е избухнала истинска бомба, след като става ясно, че от медията се взели решение да спрат рейтинговото кулинарно шоу "Мастършеф" и то по средата на сезона.\nТака многобройните фенове на готварската надпредара ще тръпнат в очакване месеци наред и ще гадаят кой ще грабне наградата от 100 000 лева и "Най-добър хоби готвач". Оказва се обаче, че причината за това решение не е свързана със самото шоу, рейтинга му или друг проблем от този характер, а заради кризата около коронавируса.\nЕпизодите от "Мастършеф", излъчени до момента, са заснети още преди обявяването на извънредно положение в страната. Бързото развитие на ситуацията обаче, спря полетите за България от Дубай, където е постоянното местожителство на една от тримата членове на журито - шеф Силвена Роу. Още тогава дори, атрактивната блондинка се оказа блокирана у нас и не успя да се прибере в родината си, за да продължи работата си в "Мастършеф".\nМеждувременно, за да поддържа интерес към рейтинговата си кулинарна продукция, от bTV планират много рубрики, в които участниците ще дават кулинарни съвети и рецепти на своите фенове. Шеф Силвена Роу също ще се включва всеки понеделник, когато ще провежда виртуални разговори.\nЗа жалост на феновете на продукциите по bTV "Мастършеф" не е единственото предаване на медията, което ще има продължение през есента. Подобна съдба най-вероятно ще сполети и "Гласът на България".\nКо речи? 09.05.2020 13:13\n"Още тогава дори, атрактивната блондинка се оказа блокирана у нас и не успя да се прибере в родината си, за да продължи работата си в "Мастършеф"." Да, всичко разбрахме какво се опитвате да кажете. В крайна сметка къде е тази Роу и къде се снима "Мастършеф"?\nккк ккк 09.05.2020 14:18\nМоже ли да го изчезнат окончателно, моля. Някакъв черпак се взима на сериозно и си търси боя. Аман от чалга ценности.\nсъдията 09.05.2020 23:46\nСамо не мога да разбера кой тъп българин въобще гледа това тъпо предаване .на пълно да го спрат няма да ни липсва .голями готвачи са навъдиха тия бре братче шеф Манчев .заменен е шеф тоалетчев пълен боклук баба ми по хубаво готви от тях\n!!! 10.05.2020 13:57\nИстинска бомба! Толкова съм шокиран, че не мога да го преместя от единия крачол в другия.\nAlekssy 01.06.2020 9:48\nИван 04.06.2020 7:48\nПълна простотия и палячовци.... Жалък опит за конкуренция на нова...


Здраве и хранене на зодия Близнаци | Ezine.bg\n»Здраве и хранене на зодия Близнаци\nВсяка част от тялото на човек се свързва с определен знак на зодиака. Близнаци управляват ръцете, раменете и белите дробове. Влиянието на Меркурий прави Близнаците неспокойни и тревожни.\nМного от представителите на знака страдат от нервни разстройства. Най-често срещаното оплакване, което се среща при Близнаци, е безсъние. Те също така са склонни да боледуват, когато са стресирани. Те са известни, че обичат нездравословна храна и се хранят, когато са нервни.\nСтруктурно Близнаците управляват раменете и горната част на ръцете. Вътрешно Близнаци управлява дишането, нервните влакна, тимусната жлеза, белите дробове, трахеята и бронхите. Те са склонни към развитие на бронхит и пневмония. Когато те настинат, настинката преминава в бронхит доста лесно.\nНякои от тях са уязвими по отношение на туберкулоза, астма, алергии и анемия. Те могат да страдат от чувствителност към околната среда и заболявания, които засягат ръцете, пръстите на ръцете като като артрит и болки в пръстите. Когато изживеят стрес, има тенденция напрежението, да отиде право към белите им дробове.\nУпражненията често са трудни за Близнаци, освен ако не включват движения като бягане. Близнаците предпочитат да четат хубава книга или да поседят на компютъра, за да посърфират в интернет. Те обичат всичко да е бързо и бързо.\nТе обичат приятелите и да общуват с другите. Това е от полза за Близнаците, защото хората им помагат да се отпуснат и да успокоят ума си. От решаващо значение е Близнаците да контролират своето безпокойство, тъй като това може да повлияе отрицателно на тяхното здраве.\nЗа Близнаците е полезно яденето на зеленчуци, които съдържат калиев хлорид, който помага на белите дробове и бронхите. Благоприятните плодове и зеленчуци за Близнаци са аспержи, зелен фасул, домати, целина, моркови, спанак, портокали, праскови, сливи, кайсии и див ориз.\nУмереността в храненето е много важно за Близнаците, защото те трябва да избегнат стреса и при храненето. Грейпфрут, бадеми, миди, печена риба, ябълки и стафиди са особено полезни за тях и трябва да се включат в техните диети. Ако сте Близнак и страдате от повтарящи се инфекции на дихателните пътища, е добре да добавите маруля и карфиол към диетата си, които са известни при борбата с бронхита.\nБлизнаците се нуждаят от храни, които поддържат белите дробове и нервната система здрави. Те следва да изключат кофеина и газираните напитки, разбира се, да бягат от тютюнопушене със все сила.\nМозъкът и нервната система на Близнаците постоянно работят, така че те трябва да бъдат сигурни, че включват някои здравословни "храни за мозъка" в диетата си, като Омега-3 мастните киселини, които се намират в рибата, авокадото и орехите.\nЗдраве и хранене на зодия Везни4\nИзварата за столетници и нейните полезни свойства\nПритчата за зодия Близнаци\nОтрицателните черти на зодия Близнаци


АБВ представи кандидатите си за кмет на Община Плевен и общински съветници - Плевенски новини\nПП АБВ откри официално в Плевен предизборната си кампания за местните избори на 27 октомври. На събитието в Артцентър Плевен пред членове и симпатизанти на партията бяха представени кандидатът на АБВ за кмет на Община Плевен Цветан Антов, както и кандидатите за общински съветници и кметове на кметства. В откриването на кампанията в Плевен участие взе и лидерът на ПП АБВ Румен Петков.\n„Смятам, че нашата листа е най-добрата от всички. Имаме кандидати за общински съветници, които имат свой бизнес, дават хляб на много хора, плащат данъци и са останали в Плевен, за да работят тук и да развиват града ни“, каза кандидатът на АБВ за кмет на Плевен и водач на листата на партията Цветан Антов. Той отбеляза, че в листата има и трима души под 30 години, което е знак към младите хора, които трябва да бъдат задържани тук, ако искаме Плевен да просперира. Като спортист, за мен изборите са едно състезание и смятам, че с номер 14, който съм носил през цялата си кариера и с който съм донесъл много победи за Плевен и България, отново ще постигнем победа, каза Антов.\nСред акцентите в своята програма Цветан Антов открои изграждането на приют за безстопанствени кучета, повече грижа за кварталите и малките населени места в общината, строеж на старчески дом, подобряване на спортната база, която в момента е в окаяно състояние. „Смятам, че имаме един добър колектив и аз съм горд, че съм водач на такава силна листа. Затова се надявам на тези избори с номер 14 да излезем, като победители“, заяви още той.\n„Нашата листа е еманация на патриотичното мислене, на осъзнатата преданост към Плевен и региона. Затова искам да благодаря на всички кандидати, които са чест за Плевен и плевналии“, каза председателят на ПП АБВ Румен Петков. Ние нямаме парите на другите участници и може би това е съществена част от разликата, защото нашата листа и кандидатът ни за кмет са носители на три неща, които генерално ни отличават от останалите – почтеност и преданост към Плевен, сила на духа и енергия за Плевен и воля да подчинят личния си интерес на жителите на прекрасния ни град, изтъкна Петков.\nРумен Петков отбеляза, че от 110 000 човека в момента Плевен има не повече от 70 000 жители, което е резултат от отровена атмосфера и съсипана икономика. „За да се промени това, първата ни задача ще бъдат безплатни ясли и детски градини и гарантиране на достъп до здравеопазване. И затова трябва да кажем на младите хора на Плевен „Ние искаме вас и вашите деца сега тук!“ И това, което можем да направим, е да им дадем сигурността, че децата им са желани. Да покажем нещо, което е генерално различно от поведението на ГЕРБ и БСП“, призова Петков. Тези избори са нашите избори и ако ние не направим силен избор, който може да работи с всяко едно правителство, независимо от неговия политически генезис, ще направим съществен пропуск, каза още той при откриването на кампанията на АБВ.


Демографският срив продължава – самоковци се стопиха с още 42 души за една година | СамокоВест\nДемографският срив в Самоков продължава. През миналата година самоковци се стопиха с близо два учебни класа. Новородените за 2017 година са 305, а починалите – 347 души.\nНезависимо от тревожната статистика, която продължава от години, кметската управа не предприема реални действия за осигуряване на добри условия за живот на младите хора. Създаването на благоприятен бизнес климат не е приоритет на местната власт. Вместо за реални инвестиции, управниците ни продължават безконтролно да трошат парите на данъкоплатците за всевъзможни „атракциони“, интересът към които след година-две напълно се губи. Така нареченото „Самоково“ все така гълта разходи за охрана, въженият град постепенно тъне в разруха и забрава, безбройните детски площадки – като „Тотка“ и „Кокотка“, спортните площадки – покрити с ями и пълни с локви след всеки дъжд, на които никой не спортува. Примери за пилеене на обществени средства, като по учебник.\nВ същото време по какви критерии и показатели се определят успешните кметове остава неизвестно. Със сигурност не е взет предвид демографският срив. Не се отчитат сигналите на гражданите за студа и условията в болницата. Пренебрегва се тревогата на кмета на село Драгушиново, че Самоков се превръща в национален център за събиране на боклуци. Не се отчита пълното отсъствие на реални инвестиции в Общината. Пътищата, ВиК мрежата, поддържането на чистотата в селата всеки път се препращат в пета глуха, но общинският кмет Владимир Георгиев бе удостоен с гръмките награди за „ Най-много велоалеи“ и за „Здравеопазване“, без да се посочва по какъв ред и по какви показатели са присъдени.\nКогато умрелите са с 42 души повече от новородените, да те наградят за добро здравеопазване си е голямо предизвикателство. Когато детските и спортните площадки, за които са потрошени стотици хиляди от общинската хазна, не се поддържат, а се оставят на разрухата – да те наградят за най-много велоалеи…?????????\nДа се чуди човек, той ли се криво моли или Господ го криво разбира!\nВладимир Георгиевдемографски сривкметътнаградиновороденипочинали\nНиколай Фенерски: Военна хунта, камионетка и безименен трап 0\nОт Съвета за сътрудничество одобриха едва 4 работни места от заявени 9 0


Оферта за ХОТЕЛ ЛОНГ БИЙЧ РЕЗОРТ - ЕДНА НОЩУВКА НА ЧОВЕК/ ПРОМО ОФЕРТА МАЙ на база All Inclusive Light от 64.00 лв.\nПРОМО ОФЕРТА ЗА МАЙ В 5* ХОТЕЛ ЛОНГ БИЙЧ РЕЗОРТ В ШКОРПИЛОВЦИ! ALL INCLUSIVE LIGHT + БЕЗПЛАТНА ПРОЦЕДУРА + ТЕРМАЛНА ЗОНА + ПЪРВО ДЕТЕ ДО 13Г. БЕЗПЛАТНО!\nДВОЙНА СТАЯ: 1 НОЩУВКА НА ЧОВЕК НА БАЗА ALL INCLUSIVE LIGHT 71.20лв.\nЕДНОСПАЛЕН АПАРТАМЕНТ ПАРК: 1 НОЩУВКА НА ЧОВЕК НА БАЗА ALL INCLUSIVE LIGHT 67.80лв.\nЕДНОСПАЛЕН АПАРТАМЕНТ МОРЕ: 1 НОЩУВКА НА ЧОВЕК НА БАЗА ALL INCLUSIVE LIGHT 87.80лв.\nДВУСПАЛЕН АПАРТАМЕНТ ПАРК: 1 НОЩУВКА НА ЧОВЕК НА БАЗА ALL INCLUSIVE LIGHT 63.40лв.\nДВУСПАЛЕН АПАРТАМЕНТ МОРЕ: 1 НОЩУВКА НА ЧОВЕК НА БАЗА ALL INCLUSIVE LIGHT 82.30лв.\nЕДНОСПАЛЕН АПАРТАМЕНТ ПАРК: ТРЕТИ ВЪЗРАСТЕН НА ДОПЪЛНИТЕЛНО ЛЕГЛО 50.90лв.\nЕДНОСПАЛЕН АПАРТАМЕНТ МОРЕ: ТРЕТИ ВЪЗРАСТЕН НА ДОПЪЛНИТЕЛНО ЛЕГЛО 65.90лв.\nБОНУС - една безплатна процедура/ на човек (еднократно)\nОФЕРТАТА ВКЛЮЧВА: Джакузи, вътрешен басейн с минерална вода, сауна, парна баня, релакс зона, приключенски душ и солна стая\nМаксимално настаняване на 2-ма възрастни и 2 деца/ трима възрастни (при двама пълноплащащи)\nМаксимално настаняване на 3-ма възрастни и 2 деца


Производството на Viper приключи | Производството на Viper приключи\nТази седмица Dodge произведе последния Viper, а тъжното събитие събра в завода на Конър Авеню в Детройт шефове на FCA, инженери и фенове. Първият сериен Viper се появи през 1992 и мощният американски автомобил изключително бързо се превърна в легенда. Най-новите изисквания за безопасност в Щатите обаче и по-точно задължителните въздушни завеси на А-колонката направиха по-нататъшното съществуване на Viper невъзможно.\nDodge представи Viper като концепция на салона в Детройт през 1989 години и никой в компанията не очакваше силния отзвук, който предизвика автомобила, задвижван от голям V10 мотор с мощност 400 конски сили – показатели, които тогава бяха запазени само за суперавтомобилите.\nПрез 1994 Dodge успя да отстрани голяма част от детските болести на Viper, но моделът натрупа сериозна слава чак с версията GTS Coupe от 1996 година. През 2003 се появи третото поколение на версията SRT-10, което отбеляза превръщането на Viper в истински суперавтомобил.\n„Пепелянката” държи и рекорда за най-бърз сериен американски автомобил на Северната дъга на „Нюрбургринг” – 7.03,45 минути.\nПоследният сглобен Viper отива директно в музея на Dodgе.\nШефът на Chrysler SRT и бивш главен изпълнителен директор на Dodge Ралф Жил също присъства на скромната церемония и обясни, че предпоследният Viper е бил поръчан от негов приятел, който обяви, че е „човек с късмет”.


Защо и как се пише за книга с „избрано” – монумент или услужлив водач на читатели, шляещи се по следите на предишни книги? И все пак: изборът, композицията, изданието – това са като че ли оразличаващите характеристики. А в случая с „Избрано” на Цветан Марангозов те се оказват особено важни, защото до голяма степен действат центробежно спрямо текстовете – и съответно създават фокус на четене, който съвсем не е съсредоточен само и точно върху тях. Изборът и композицията са осъществени чрез нарязване и пренареждане на стихотворения от предишни книги – от „Децата на Русо” (1991) насам, а изданието е колкото литературно, толкова и графично.\nКато всяко „Избрано”, и това на Цв. Марангозов въвлича в изкушението на ретроспективния прочит. Точно той обаче е умишлено париран – няма датиране, няма заявени връзки с първоизточниците, т.е. липсва очакваното биографизиране на книгата. Вместо това тя е скрепена чрез един дадаистичен жест – колажа. Събирайки изрезки от предишни книги, авторът всъщност прави безгрижен жест, който никак не съответства на разнищващия аналитичен скептицизъм и жестокия парадоксализъм на текстовете. Така самата идея за „избрано” е парадоксализирана, превърната е по-скоро в скъсване с предисторията – чрез нарязване, разместване, преподреждане. Затова пък читателят, воден от интереса към това творчество, няма как да не оцени дисонанса на композиционното нарязване-преподреждане и скритата предистория на текстовете.\nСтихотворения от предходни книги на писателя тук са събрани в един персоналистичен сюжет, в който, изведени от досегашните си контексти и отеквания, разказват нова история. Всъщност това е архетипна история, освободена от конкретиката на създаванията си – история, в която авторът свободно се движи сред стихотворения от предишни години, като избира онези, които и сега усеща като съзвучни, за да ги подреди наново. Това е и история на след-преживяването, в която преминалият през отделните събития вече вижда тяхната цялост, тяхната преподредимост, постоянството и принадлежността им в своя свят. И – все по-малко преживяване, все повече част от нещо по-обхватно: своеобразно валидиране на архетипното. В излизането от събитието вероятно е общото значение на тази книга – чрез нарязването, прекрояването, прекомпозирането.\nДемиургична или експериментаторска е тази свобода? И кой кого владее в нея? Най-вероятно отрязъците в стих и авторът взаимно се прекрояват и завладяват. Или просто разиграват.\nНе зная как самият Цветан Марангозов би погледнал на подобна теза. Защото той е изключително критически обмислящ и следмислещ текстовете си поет. А и тезата е толкова амбивалентна, че по нея страна няма защо да се взема. За мен обаче тази игра със себе си, която Марангозов нехайно разиграва, е нещо, което не бива да се отминава. Защото – въпреки липсата на еднопосочно очертана перспектива – тя е. Тя е движение между себе си и текстовете. Тя е значеща именно в херменевтичната си кръговост, с невъзможността за абсолютно стигане до другия (текста) – прозряна в степен, в която текстовете вече не биват писани, а – рязани и преподреждани. И все пак книга – макар и не композирана, а нарязана, разпръсната и преподредена. И това е „композиционната” проява на онзи Марангозов скепсис, който често буди по-голямо доверие, отколкото чистосърдечно излъчените творчески екстази и несъстоими упования.\nОтделям такова внимание на фактологията по подреждането на книгата, защото то е до голяма степен фигуративно – метафора на поезията на Цветан Марангозов. Защото „Избрано”, така погледнато, е „Антиизбрано”: проява на най-свободния избор – да не избираш. Проява на свобода, в която свободата вече не е цел, а инструмент. Без ултимативни положителни ценности. Без робуване на етоса. Но след познанието за тях. Отвъд избора, отвъд свободата, отвъд доброто и злото. Максимално почтено. Целебно ужасяващият старец на поставангардизма – жизнена и по своему блага проекция на безпомощно ужасното дете на модернизма.\nПо-видимият акцент на книгата обаче е нейната средищност. Тя принадлежи на двама автори – на поета Цветан Марангозов и на художника Николай Майсторов. Нещо повече, личната ми среща с „Избрано” на Марангозов започна именно от рисунките на Майсторов. В началото бе все още нефиксираният поглед към корицата – бях почти сигурна, че виждам хипотеза за остарялото лице на Гео Милев, – и по аналогия зачетох Марангозовите текстове като продължение на недописаните български авангарди. Така образът от корицата, до голяма степен случайно и по силата на личен предразсъдък, насложи Цветан Марангозов и Гео Милев. Това съвпадение отключи и логичните въпроси: за продълженията на една пресечена литература, за евентуалната съдба на българската литература, в случай че нейната модернистична чувствителност не бе стигматизирана.\nВ контекста на това металептично наслагване впечатление прави, че и Гео Милев, и българският авангардизъм, и Цветан Марангозов в определен план могат да бъдат метонимично представени като творчески дискурси, достигащи прагови екзистенциални ситуации – като творчество, водещо до екзистенциална санкция за субекта си. Тази пропускливост между литературен/творчески и екзистенциален дискурс впрочем е кодирана от манифестния дух на модернизма. Резултат е, разбира се, и от престъпването на идеологически граници, което не е задължително модернистична проява, но е сред ключовите предписания на модернистичния патос.\nСмъртта на левия авангардист в средата на 20-те години на ХХ век; низвергването на едно литературно направление в средата на 40-те; осъждането за опит за бягство през граница (1951) и емиграцията на един писател през 1960 г. – са проекции на един и същи антагонизъм: хюбристичен тип – институционална санкция.\nРазбира се, това са много различни събития. И все пак има нещо общо в плана на каузалността им – проблематичната свобода. Физическата смърт е само един, макар и краен, резултат от ситуацията на несвобода. Прекъсването на един литературен процес обаче, без да е физически жест, може да се окаже в не по-малка, ако не и в по-голяма степен, репресивен акт. И то не толкова заради драмата на принудителното замълчаване и отклоненото развитие на отделни писатели и критици, колкото заради посегателството върху автономната аксиология на културния процес, в която се пресичат опори и интуиции, фундаменти и нагласи. В този смисъл стигматизацията на модернизма и на мисленето върху него от средата на 40-те години нататък е вид насилие, което цели чрез подмяна на мотиви и названия и чрез префокусиране на интерпретации в крайна сметка да преконструира самите явления. И тук може да става дума за концепцтуално насилие срещу определен етос. Целта на това насилие е да се моделира паралелна реалност чрез преиначаване на представи и понятия, пряко отнесени към етоса на творчеството и изобщо на хуманитарната култура, като тази подмяна прониква до самата основа – до „чистия факт”, отказвайки на факта правото да бъде себе си.\n(Тези процеси, разбира се, са възможни в много и различни контексти. Различни концептуални подходи могат да превърнат дадено явление в литературен факт или да му откажат това право, могат да го игнорират като факт изобщо. Но това все пак е избор в границите на литературното развитие, не е намеса „отвън”, от институцията на политическата власт например.)\nПри този вид репресия биват разклащани дълбинни творчески основания – като доверието в значението и смисъла – пластове, които поради своята базисност се нуждаят от известен наивитет и вяра, за да бъдат ценностно удържани. И именно поради тяхната базисност идеологическата репресия има нужда да се аргументира на първо място чрез тях. Така тя изработва своите симулакруми на репресираните естетически, етически, културни, духовни концепти: моделира основи, излъчва нагласи, които е най-вероятно да се окажат заредени със срив, защото са изкривени по зададеност; проектира светове за пребиваване, които трябва да се крепят силово, защото са силово изобретени и наложени. Впрочем самата модернистична нагласа провокира репресии, доколкото самата тя е склонна да репресира. Тази теза е лесно доказуема, като се има предвид връзката по генеалогия и симптоматика между левия/десния идеологически радикализъм и модернизма. Но и без да се стига до крайности, модернизмът е система, основана на нестабилност – несамодостатъчна, динамична, провокативна по зададеност – факт, който сам по себе си я прави податлива към репресивното. Вероятно превръщането на тази система в ригидна (институция) би довело до същите негативни ефекти, от които, в примера с българския модернизъм, пострадва модернистичната нагласа. Тогава обаче тя би престанала да е именно модернистична нагласа – губейки в ригидността напора на противопоставяне, критицизма, динамиката си. Така че аналогиите в случая са основателни, но извеждането им докрай изисква все пак прецизна разделителна настройка.\nТова отклонение правя, за да изясня плана, в който „Избрано” ме интригува някак отвъд себе си, като – уж случайно, но всъщност чрез синергийното съдействие на авторите си (Цв. Марангозов и Н. Майсторов) – напомня за прекъснатия български модернизъм, който по някакъв начин отеква през 80-те и 90-те години на ХХ в.: с автентични продължения, с реминисценции към ранните десетилетия на века, но най-вече – с постмодернистични иронии. Отчленяването на ясна граница между тези тенденции в случая не ме интересува. А и не бих ги класифицирала като категорично различни. Струва ми се важно обаче напомнянето, че в българската култура съвпадането на рефлексии на модернизма с постмодернистичното в края на ХХ в. в известен смисъл е „разтегнато” повторение на друго знаково съвпадане – на застъпването на „млади” и „стари” приблизително век по-рано (с епицентър в 1907 г.), в което „младите” на д-р Кръстев се оказват „старите” на Д. Кьорчев и Ив. Ст. Андрейчин. – С тази разлика, че в ситуацията от края на 80-те – 90-те години пресичането модерно – постмодерно става след около петдесетина години зев в присъствието на модерното и, което е по-специфично, –в хода на реанимирането му от постмодерното.\nВсъщност едно сериозно очертаване на контекста на Марангозовата поезия предполага доста по-сложен процес на реконструкция. И при всички случаи ще става дума за пораждащи контексти, за полета с активно врастващи се общи територии. Схематично бих отделила три такива.\nНа първо място – генеалогичния поетически контекст на междувоенните авангарди – с корени в германската, българската, бащината авангардна поезия (тук германската поезия присъства като основен субстрат на българския авангардизъм от 20-те години).\nНа второ място – биографичния поетически контекст. Той е обусловен от емигрантското писателско битие, чиито първи съдбовни преходи са България – Германия – България (последвани от умалени и релативизирани амплитуди с по-различно съдържание – от завръщането в България през 1991 нататък): с цялата му интензивна незатвореност, с онова травматично, но и извънредно продуктивно тук-но-не-тук, което отваря към носталгии и засилени чувствителности, към съдействие на реалии, които реално не могат да бъдат съвместени нито времево, нито пространствено. При това България остава перманентно онова напуснато-пропуснато отечество от 50-те, което всъщност е разпознаваемо със знаците на липсите, забраните, рестриктивността – тоест то дори не може да функционира като изгубеното отечество, а по-скоро като територия на липсите и въжделенията за отвъд. С изместването на творческия топос в Германия (1961) България става притегателна по един парадоксален начин – като територия на силно преживени дефицити, и в този смисъл – като територия на силно преживяното. Следва завръщането през 1991 и множеството все по-релативизирани движения, при които фиксацията върху изходния топос отечество със сигурност вече не е толкова актуална и на нейно място идва все по-дълбокото съзнание за космополитното митарство.\nТова биографично пулсиране до голяма степен може би е и скритата школа по парадоксализъм на Цветан. В този дух той определя себе си като човек „с два мозъка и едно сърце”. Пак в този дух Златомир Златанов пише за него: „Българинът, който прекосява българския свят, за да се потопи в чуждия и отново да се върне тук, нито чужденец, нито свой – той осъзнава ли се като по-финото заблуждение? Един космополит без космос, казва за себе си Марангозов. И това е едно надмогване на баналната емигрантска одисея, защото тук става въпрос за нещо много по-значимо – за дистанцията без дистанция в един свят на други предразсъдъци, фантазми и лошо преведен патос (…) Марангозов в нелесната илюзия на завръщането е разпознал скептически света като обезбожествено място на един патос без па-тос, като обеззвездяване на една блуждаеща планета, като Des-Aster, като освободилото се битие от своето отношение и дистанция към една звезда, от всяка космологическа екзистенция, както пише М. Бланшо.”\nКато наблюдаеми прояви на този контекст в поезията на Марангозов бих посочила преките връзки със западноевропейските авангарди от втората половина на ХХ в. и съответно – впечатлението след завръщането му в България през 1991 г. за внасяне на нещо липсвало – на нещо, което е едновременно забравено познато, но и друго: с „Децата на Русо” (и след това). Имам предвид разбудената интуиция за авангард – поетиката на Цветан, която в началото на 90-те ни говори едновременно „отпреди” и „отвън”. Затова и не наричам този контекст точно „германски” или „западноевропейски”, а го свързвам с цялостното биографично лъкатушене на писателя. Защото това е контекст диахронно моделиран и оставя следи, които имат трудно определим характер, ако бъдат разглеждани като синхронни феномени (примерно при сравнение от типа: съвременна българска – съвременна западноевропейска литература). Този контекст е именно протяжен: от дисидентското мислене в България на 50-те, през авангардната западна култура на 60-те – 70-те, до българската литература на 90-те години, която припомня-пречупва своите авангарди.\nКато трети контекст на поезията на Цв. Марангозов ще посоча синхронизмите на 90-те в българската литература – онова наслагване на модерно и постмодерно, в което той се включва, като едновременно припомня корените (на българския междувоенен модернизъм) и внася текущата небългарска модерност на поезията си, кондензирала в индивидуален стил познанието за една авангардна култура, в която Марангозов автентично е пребивавал като творец през предходните десетилетия. Така едва ли е имало по-подходящ културен период от началото на 90-те години за завръщането на Цветан Марангозов в България (като оставим политическата логика настрана). Защото тогава той се оказва пред аудитория, с която сработва и откъм очаквания, и откъм изненади. От една страна, припомня възжеланото за припомняне, от друга, внася недотам познатото и усвоено друго.\nВ този ред на мисли бих определила „Избрано” – и като композиционен жест, и като естетика – като типично извлечение на тази пресечност десетина години след маркирания период, като възможен следпоставен отговор на въпроса: „Какво би станало, ако онези български авангарди бяха продължили?”.\nТук за мен е важно да отбележа текста на Милена Кирова „Девет квадрата нощ” , посветен на „Избрано” на Цв. Марангозов и Н. Майсторов, и особено – три от неговите формулировки: „закъснял отглас от прекъснатия авангардизъм на 20-те години”; принос за съвременната българска поезия „в режима на късномодерния скепсис и на парадоксалната, метафорично претоварена образност”(за Марангозов); и „естетика на грозното” (за Майсторов).\nВ текста си като цяло Милена Кирова прави и редица други аналогии между поезията на Цв. Марангозов и модернизма. Но те се основават не толкова на родството в мисловност, образност, поетика, колкото на по-общата проблематика на литературната рефлексия в поезията на Марангозов.\n(Ще приведа основните посоки на тези аналогии, без те да съответстват пряко на интереса на текста ми, защото, освен че са интригуващи сами по себе си, те набелязват и по-деликатни и труднозабележими съответствия между тази Марангозова/Майсторова книга и модернизма: антологичност („Избрано” на Марангозов – „Подир сенките на облаците” на Яворов); сътрудничество на писател и художник (Марангозов/Майсторов – П.П. Славейков/Н. Петров в „На Острова на блажените”); специфична азовост/автопортретност (тук препратката е към Гео-Милевия Аз–Свят, Аз–Космос и минава през едно запомнящо се позоваване на Йордан Ефтимов, който в предговора към „Избрано” казва: „Двама творци, които не крият, че създават само автопортрети”).\nЗа мен аналогиите между поезията на Цветан Марангозов и модернизма са и в една по-дълбинна (и по-въобразена може би) посока. При всички случаи – не точно и не буквално в поетиката на „онзи” модернизъм, описван хронологически в първите десетилетия на ХХ век, по-скоро в авангардизма от 20-те години нататък, но най-вече – в извора на модернистичната чувствителност, мисловност, понятийност, който е трудно да бъде фиксиран темпорално.\nБих набелязала, като резюмирам казаното в началото на този текст: проблемната свобода и нетърпимостта към несвободата; засилената пропускливост между битие и творчество; екстремната утопия за хармоничен етос, която, осъзнала собствената си утопичност, се превръща в антиутопия.\nМислите, към които книгата на Цветан ме навежда, са, в общи линии, следните.\nВероятно най-голямото зло на всяка тоталитарна власт е създаването на двоен стандарт: разклащането на устоите; релативизирането на ценностите; не просто усъмняването в понятия като истина и лъжа, добро и зло – а принципната загуба на граници, разтварянето в амалгамата на псевдоетическото. Така несвободата и насилието – на територията на културата – конструират нагласи, заредени със срив, изобретяват силово светове, които се оказват експлозивни. Тоталитарната култура страда от фиксации в парадигматичното – от приковаване в парадигмата за сметка на синтагмата, в езика за сметка на речта, в правилото за сметка на изпълнимостта му, в сградата за сметка на нейната обитаемост – все проекции на „план” и „ред”, които обаче биват надстроени върху изначално недостоверни основания.\nМодернистичната нагласа, разбира се, не е най-достоверната за „здравия разум”. Но тя е нагласа на съпротивителната динамика и поради това е здравословна спрямо пребиваването във фалшиви фунаменти и съответните им „план” и „ред”. А с какво антагонистичният ѝ „common sense” (идващ откъм Просвещението) е по-достоверен, като се има предвид конститутивният му потенциал на краен и догматичен концепт? Достоверността очевидно си остава някъде в динамичното съдействие между реда и тягата за промяна (второто – основна понятийна точка на модернизма, изводима по линията Маркс – Брехт). Така блокирането на възможността за промяна би трябвало закономерно да зарежда с крах. Този крах би могъл да е репресия – убийство, забрана, ограничение на движението. Би могъл да е и интериоризиран – в скепсис и цинизъм.\nТоталитарните общества се крепят на забрани – експлицитни и имплицитни. Скептицизмът е изход от несвободата в една система на забраняваща власт. Цинизмът е крайната точка на скептицизма. Безкомпромисно-самоубийствен изход: самоубийство тогава, когато не може да бъде направен компромис. Самоотказ от очакванията. Рационализиран нихилизъм. В този смисъл цинизмът е изход от фрустриращото битие, направлявано от забрани. Той е понятийният свод на едно пречупено, деформирано битие. Цинизмът не връща към автентичната свобода. Той е обременена свобода, вторична свобода, всъщност – достойно понасяна несвобода. Цинизмът е привилегия (в капитулацията) на съзнаващия разум – на разума, минал през несправедливостта, проумявайки, разбирайки я. Така той я покорява със средствата и според силите си, овладява стихията ѝ, за да не бъде несправедливостта нелогична, плашеща, дива. Но и не му достига поривът да излезе отвъд. Не му достига поривът на наивността. Или: цинизмът е съзнателното убийство на идеалите след проумяването на тяхната невъзможност. Впрочем показателен е постоянният катаклизмен сблъсък в поезията на Цветан Марангозов между скептично-циничното концептуализиране и битийстването на инстинктивното. В този смисъл той е едновременно схоластик на скептицизма и стихийно-архетипен автор – две крайности, в които сублимира обреченото търсене на свобода.\nВ този текст, тръгнал от случайното наслагване на портретите на Цветан и Гео, минал през темата за Цв. Марангозов и българския модернизъм, а също и през въпроса за Цветановите (липси на) отечества, ми се ще да отделя внимание на едно стихотворение от „Избрано”, в което изредените мотиви се събират. То, разбира се, се казва „Отечество”.\nСянката на окончателния край\nми спомня времето преди\nбез цвят без звук без лична тишина\nи без убийци които пишат стихове\nи без наркомани на послушанието\nи без гирлянди от мустаци над главите ни\nи без маршове на жизнерадостни трупове\nи без високоговорители за глухите\nКойто не цени отсъствието на всичко това\nТой не е жив\nОт какво тогава се страхувам\nСамо съзнанието че съществувам веднъж\nМи дава смисъл и бъдеще\nПовторението убива лошата мелодия нали\nДа – спомням си: небитието е отечеството ми\nИ така, тръгнах от портретната алюзия... А малко по-навътре в книгата попаднах на: „Да – спомням си: небитието е отечеството ми”. „Да, спомням си отговора на въпроса” –прочитам автоматично аз, – отговора на оня въпрос, мъчил умовете на поколения модернисти от „Тъгите ни” до „Септември”. На скептичната острота на: „Прекрасно: но – що е отечество?” един продължител отговаря с дваж по-скептична умора: „Да – спомням си: небитието е отечеството ми”. Сякаш провиждайки- припомняйки през непрозрачността на десетилетията оня залутан въпрос, така важен някога и после така оборен, за да се разлее в простата си небитийност.\nОтечеството, страхът, краят са общи теми за двете творби („Септември” на Г. Милев и „Отечество” на Цв. Марангозов). И то – типично модернистично осветени. Въпреки различието в сюжетите и модернизмите – и в двата случая четем деструкции на позитивистичните митове, на социалното устойчиво, на конвенционалното етическо. При това – има го и реторическото съответствие на натрупващите се отрицания в двата текста, което още повече подкрепя паралелизма. (При „Отечество” става дума за анафоричните стихове, започващи с „и без…”.)\nЧетейки успоредно „Септември” и „Отечество” през темите за отечеството, страха, края – долавям как неусетно „краят” скъсва с конотацията „роден”, дори за най-смелата и траеща асоциативност, и става само „край”: на битието, свършен хоризонт. Край, спрямо който трябва да се живее отговорно: „Само съзнанието че съществувам веднъж/ ми дава смисъл и бъдеще” – казва Цветан. Краят вече не е отечество. Краят е свършек, непропусклива граница. Граница, отвъд която няма нищо. Граница, отвъд която няма – знак за невъзможната трансценденция. „Сянката на окончателния край” – във философската космогония на Марангозов „сянка”, оказва се, има и самото небитие. Тя е тъмната страна, завършваща монадата (за всеки случай краят трябва да бъде завършен в монада!), нещо като край на края – неговото пределно валидиране. Битие към смъртта е модусът на Цветан.\nИ така: „Що е отечество?” – пита Гео. – „Небитието е отечеството ми” – отговаря Цветан.\nА как текат тези питания и отговори в по-разгърнатата си тъкан?\nТези творби си говорят – и с темите, и със схемите си. В случая с „повторението” концептуализацията на Цветан волно или неволно е прицелена в смисъла на Гео. „Повторението”, изведено в базисно понятие и сентенциозно осмислено при Цветан, в някакъв план отговаря на въпроса, заложен от повторителността и в крайна сметка – пряко зададен, при Гео.\nВ „Септември” фразата „Отечеството е в опасност!” е моделирана в режима на повторителността и затова е изцяло зависима от него. Повторението – с оглед на тази конкретна фраза – има поне две конститутивни измерения.\nОт една страна, то е основен похват на текстовата композиция в която фразата е вписана, самата ѝ поява е в композиционноповторителен контекст, макар и малък на фона на общия за поемата: тя следва след изреждането на знаещите, че отечеството е в опасност, което е изградено на повторителен принцип („черни редици:/ редовни платени войници/ и разлютена милиция./ Всички те знаят:/ „Отечеството/ е в опасност!“) (К.м. – Е.Д.)\nОт друга страна, социалната функционалност фразата също е повторителна – бивайки казионно клише, тя разчита именно на повторението. „Отечеството е в опасност!” не са какви да е думи. Те са повтаряни, автоматизирани казионни думи, лишени от собствен смисъл, думи – знак за съществата, действащи без собствен смисъл: военна команда – в конвенционалността, на която принадлежат. Така и е описано действието им в поемата.\nДо сърцевинния смисъл на „отечество” в поемата така и не се стига – по-скоро той бива анархистично пуснат на свобода с едно прещракване на ключа-въпрос: „Прекрасно, но що е отечество?” Въпросът „що е отечество” е единственият възможен на този етап изход от безсмислието на повторително-казионната, привидно невинна, но всъщност гибелна за съзнаващия субект фраза.\nРазглеждано в тази последователност, това, което Цветан прави, е да измъкне проблема за отечеството от неговата повторителност, да направи следващата крачка – след париращото поставяне на въпроса при Гео – и да превърне въпроса в питане, за да може да му отговори, след като го е освободил от повторителността, защото, по собствените му думи, повторението автоматизира, обезличава, заличава, прави ни безотговорни към границата.\nПри Гео загубата на истинен ориентир в крайността на битието – незнанието за отечеството – е центърът и мотивацията на братоубийството (библейски – също така). Нещо повече – това незнание е станало инстинктивно – нещо като вторичен инстинкт. Знак, белег, подпис на пълната обърканост – на страшната обърканост – онази, която не търси. Защото първичното незнание е тревожено от интуицията за търсене. Вторичното обаче, придобитото, приетото, нахлузеното като втора, не-мислеща и не-чувстваща природа – е без-интуитивно, без-тревожно – то е мракът, то е сянката на битието: юнгианската сянка, утаена във фундамент, в безвъпросен мрак. Това – за модернистичния тревожен ужас на Гео пред апокалиптичния заряд и действие на една „невинна” автоматизирана фраза.\nМарангозов укротява, овладява ужаса в понятия. Не образите, не езикът – понятията водят неговия изказ. При него онтосът на дълбинно разочарования е над-образен и над-езиков онтос. Така Цветан отговаря на Гео – излизайки далеч отвъд и над неговата схема.\nВъпросът за образа, езика и понятието при Марангозов впрочем е централен въпрос за изказа му. Тук ще кажа няколко думи само за двете му крайности – за образа и понятието.\nПрочетох текстовете на Марангозов. Заключих – поезията на Цветан не е образна. В нея няма образи. Върнах се, проследих отново стихотворенията. Пълни бяха с образи. Необичайни, ясно въобразени. И въпреки това – след прочита изчезваха. Наместо тях в паметта оставаха врязани понятия. Сложни – не толкова антитетични, колкото интензивно парадоксалистки, войнстващи, опровергаващи се вътре-в-себе си. Без помирие, или със самоиздевателско примирение пред липсата на смисъл, посока, изход. С радост от безнадеждността – защото тя е обозрима. Тя е своя. Тя е единственото, над което можеш да имаш контрол. И без пропускливост за другия. Изходът в другия не съществува тук, защото в този свят на егоцентрична понятийност не съществува самият друг. Затова именно Николай Майсторов е толкова необходим в тази книга: той прави образите в нея и дорисува другия (последното е споменато в рецензията на М. Кирова, която вижда жената в рисунките на Майсторов като липсващия друг в текстовете на Марангозов).\nТемата за другия в поезията на Цв. Марангозов ме изкушава да припомня една непряко свързана теза – тезата на Йордан Ефтимов за романа „Безразличният” като „антибилдунсгроман” или като „билдунгсроман (…), който завършва с неуспех”, който „е модернистичен дори стратегически – орязан от мига, в който трябва да се състои (и не се състоява) мъжкото съзряване”, в който героят не достига инициация, защото е принципно „инфантилен”, а „неговата съпротива срещу комунизма е част от неговата лабилност по отношение на света изобщо”.\nЛирическият герой на Марангозов ме изкушава да си припомня тези думи не поради дословно сходство, но поради явния проблем да встъпи в зрелостта на битието-с-другия (което е може би ултимативното доказателство за преживяна инициация). Той се блъска в стените на света (си): на своя свят и на общия свят, като единственият модус, в който го обмисля и обживява – макар и многократно, многопосочно и съвършено прецизирано, – е модусът на азовата му представа, единственият глас е азовият глас, единственото (не)битие е азовото. Това е неговата свръх-човешкост и пред-човешкост, неговата сила и безсилие, неговото превъзходство и обреченост – посред трагическата защита на огледалните стени на нарцисизма.\nВърху проблема за другия при Цв. Марангозов, около есенциалния въпрос: „възможен ли е субект без обект?”, дълбоко и центрирано пише Боян Манчев – под свода на темата „Насилието без Свещеното” (по повод на стихосбирката „Децата на Русо”). „Наличието на Другия отнема тоталността на Аза, но в същото време именно това отнемане дарява Аза с граница, чрез която той полага идентичността си. Без Другия няма обект, няма различие, а съществуването е основано на различието. Оттук и неудържимият разрив в/на Аза, който говори не толкова за постигането на някаква екстатична всеобхватност, колкото за невъзможната му идентичност, за изначалната му децентрация. Изчезването на Другия е резултат на крайната му негация, на едно онтологическо насилие, оказващо се първооснова на всяко отношение с Другия.”\nВ заключение ще направя опит да структурирам впечатленията си от „Избрано” в тезиси.\nОбичам писането на Цветан Марангозов. Заради неговата парадоксалност. Заради онази оголеност до кокал – „стихове, излъскани до кинически кокал” (Й. Ефтимов). Заради цинизма на абсолютната откритост. Заради алтруизма на откровения егоцентризъм. Заради отказа от бягство в трансцендентното. И изобщо – заради злия стоицизъм на свободата на родените да бъдат несвободни. Хапеща, самоизяждаща се. Трудна за разбиране. И за съчувствие трудна.\nВъпреки това обаче – всъщност именно заради това – Цветан Марангозов е по някакъв начин етически автор, нещо повече – екстремно етически. Автор, който оголва принципа дотам, че страхът от оголването да стане невъзможен. Защото се превръща в абсурд. Пречистване от страха със страх, от ужаса с ужас, от абсурда с абсурд. Съвсем по Аристотел.\nМного виждащ автор. Без-образен и безобразен – в онази трудно уловима граница, в която се докосват произходът и значението, – граница, в която понятието, ако бъде оставено само да изговори себе си, ще се назове в най-точната и труднодоловима своя същност. Поет на понятието, на мисълта фигура, Марангозов търси територия в понятията – след като е отхвърлил образа като мимезис, след като е отхвърлил и езика като релативен, несигурен и манипулативен етап. Понятието е в центъра на тази мислеща поезия. Там образите – колкото и да се врязват, колкото и да са болезнено очертани – изчезват в свръхподчинеността си на смисъла, на понятието.\nЗатова – и тук ще намеся отново Николай Майсторов – толкова важни в „Избрано” са именно образите. Нарисуваните образи. Графиките. Майсторов допълва липсващото у Марангозов. Дава образ на невъобразимото. И така книгата се схваща като цялост. Но и стихотворенията се четат и помнят по друг начин. Всъщност именно друг. Защото само привидно и двамата са гротескни, и двамата са минималисти откъм човешка емоция, и двамата „разказват” за едно и също. Пълният синхрон на двамата автори в тези полета ми изглежда пречупен през уж съвсем леко криво огледало, през едно почти незначително различие, което обаче, при по-внимателно вглеждане – преобръща нещата. В този смисъл графиките тръгват от стихотворенията, сякаш ги илюстрират, но всъщност разказват своя история, история с малко по-друг център, с леко изместена посока на гравитация. „Илюстрациите” апострофират с топлота премръзването, с обич отчуждението, с пиета безчувствеността. Съвсем дискретно, почти незабележимо, просто добавят нещо малко, с което историята вече става друга.\nСъзнателно избраната авторова хипостаза на Цветан Марангозов е много силно свързана и с рестриктивността на рациото, не само със свободата, създавана от него. В този смисъл Цветановото рацио е с две остриета. Авторовата хипостаза едновременно се самопроизнася и самоограничава чрез него. Рационално постигнатата и рационално очертана свобода на субекта, която да зависи само от него, – инструментът на неговата независимост от другите – е всъщност доброволно избраната му несвобода. Искам да бъда обозрим за себе си – ми казват стиховете на Цветан, лириката му – онзи най-азов аспект на литературното изразяване.\nАнтилиричен. И все пак – именно лирик. Дълбаещ да открие всички истини в егото – знаещ, че от там тръгват и пак там стигат. Въпреки широтата, въпреки пулсациите в широките хоризонти на свят и събитийност.\nСкепсисът е само една от страните на Марангозовото активно рацио. Но той е много изразен и завладяващ аспект – врязва се като емблема и влече към прочит през себе си. Неговият апогей е цинизмът.\nВ поезията на Цветан Марангозов съзнаваното много държи да обрамчва, а съответно несъзнаваното е априори ограничено, манипулирано – докъдето бива допуснато в текста. Обратно на Б. Манчев, чиято разработка за липсата на ексцес при Марангозов все пак е в друга посока и е много по-задълбочена, мисля, че при Марангозов в някакъв план ексцес има, но той съществува именно в своята обузданост от пред- и следзнанието за себе си. Тоест ексцесът на Марангозов, дори когато изглежда краен, е преднамерен по конституция: ексцесът принадлежи на автора, а не обратното – не авторът принадлежи на ексцеса. Може би именно в тази крайна обузданост на необуздаемото е същинският екцес при Марангозов – нещо като гавра с илюзията за необуздаемост, нещо като цинизъм на рациото над чувствеността – убийствен и спасителен едновременно. Циничният триумф на разума над чувствеността – на разума, който оставя чувствеността да проникне в него, докато тя се страхува от това, че той прониква в нея.\nСтрахът и проникването – две основни теми, които едва ли бих забелязала с такава яснота без рисунките на другия автор на книгата – Николай Майсторов. Затова, повтарям, двуделността е особено важна за моделирането на тази книга като доизказаност: като изказ, създаден от двама; изказ, който се досъздава или променя от художника там, където е останал предумишлено недосъздаден от писателя. Моето впечатление е, че не само резонансът на творческите природи на двамата автори е причина за това. По-съществената причина бих търсила в потенциала на самата поезия. Защото не всяка книга влече в такава степен към доизказване. Останалото е неслучайно съвпадение. Онова, което наричаме „добра съдба” или „синхронизъм” (по Юнг). Или просто „една тиха паническа радост...” (по Марангозов).\n6. Енергията на отрицанието. Парадокс\nПишейки с презумпцията, че зад всяка екстремна енергия е зареден потенциален апокалипсис, мисля за енергията на отрицанието при Цветан Марангозов: за парадокса на чувствителното живеене в света; за парадоксалната обратимост на смисъла и безсмислието, на доброто и покварата; не просто за ясната невъзможност на битието на всяко положително начало като такова – без осветеността му от неговата контрааргументация в обратното.\nПри Марангозов парадоксът като двигател на чувствителността – не само като фигура на мисълта и реториката – залага шемет на смисъла там, където с основание очакваме схоластика на скептицизма. А това е невероятно ценно за бедната ни на шемет и екстремност литература.\nНаистина в началото на този текст наричам Цветан Марангозов „схоластик на скептицизма”. Сега обаче, без да се отричам от това определение, бих го развила, водена от привидността на схоластиката. Най-малкото – явна е свободата ѝ на движение. Свободата на усъмняване.\n Марангозов, Цв. Избрано. С., 2010.\n С противоборството между концептуалния и фактологическия подход към литературната история се занимава една важна за българското литературознание статия на Никола Георгиев – „Към предисторията на бъдещата история на българската литература” (Лит. мисъл, 1977, № 9, с. 60-79), която, освен другото, се спира и на зависимостта на съществуването на литературния факт от концептуалния или позитивистичния подход към него. Тоест: в зависимост от избора как да бъде съставена една литературна история (фактологично или концептуално) част от фактите може изобщо да отпаднат от нея. Същата неустойчивост на факта може да се наблюдава и при сравняването на различни концептуални подходи.\n За спецификата на периода на постемигрантската преходност Цв. Марангозов говори съвсем конкретно в интервюто си „С два мозъка и едно сърце”. Вж.: Марангозов, Цв. Интимна дистанция : Интервюта. С., 1999, с. 37–44.\n Марангозов, Цв. Цит. съч., с. 37.\n Златанов, Зл. Парадоксите на дистанцията. // Марангозов, Цв. Цит. съч., с. 7-8.\n Кирова, М. Девет квадрата нощ. // Култура, № 24 (2597), 25 юни 2010.\n Двете цитирани характеристики са оразличени естетически и противопоставени ценностно в интерпретацията на М. Кирова, аз лично бих се изкушила да ги свържа донякъде.\n Ефтимов, Й. Поезията като автоимунно заболяване. // Марангозов, Цв. Избрано. С., 2010, с. 7.\n За откриването на това стихотворение като възможен център в „Избрано”, както и за идеята за конотативната амбивалентност на „края” съм задължена на един разговор с Валери Личев.\n За невъзможната трансценденция в поезията на Цв. Марангозов пише Боян Манчев по повод на стихосбирката „Децата на Русо”, откривайки темата с въпроса: „Има ли в нея пространство на трансцендентното?” – вж. Манчев, Б. „Децата на Русо”: Насилието без Свещеното. // Битие и идентичност. Цветан Марангозов – поетът, писателят, драматургът. С., 2002, с. 10.\n Вж. Ефтимов, Й. Опроверганата добродетел. С., 2008, 63-64.\n Манчев, Б. Цит. съч., с. 8.\n Ефтимов, Й. Поезията като автоимунно заболяване. // Марангозов, Цв. Избрано. С., 2010, с. 5.\n Вж. написаното от Й. Ефтимов за контраутопиите и „безжалостните апории” в предговора на „Опроверганата добродетел” (Ефтимов, Й. Вместо предговор. // Ефтимов, Й. Опроверганата добродетел. С., 2008, с. 7) и главата „Морал и практика” в същата книга (Ефтимов, Й. Цит. съч., с. 14-22).\n Манчев, Б. Цит съч.


Отличиха с възпоменателни медали основоположниците на СКХГ „Черноморец” - КОМПАС\nОтличиха с възпоменателни медали основоположниците на СКХГ „Черноморец”\nДеятели и приятели, пряко ангажирани със структурата и дейността на СКХГ „Черноморец” получиха възпоменателни медали от ръководството на клуба. Поводът за връчването на отличията беше възстановеният международен турнир „Жулиета Шишманова”, който след осемгодишно прекъсване събра грации от 11 държави, които в края на месец март озариха зала „Младост”. В кафе „Грация”, което е пряко свързано с най-голямата ни гордост в новата история на бургаската художествена гимнастика – Пролетина Калчева, основоположниците на СКХГ „Черноморец” бяха наградени от президента на бургаския клуб Ани Бошева. „Шестото място на олимпиадата на Пролетина Клачева с ансамбъла е едно най-големите постижения на нашия клуб. Всичко това е постигнато с труда на всеки един от вас в тази пирамида. Вие носите в сърцата си художествената гимнастика”, каза Бошева. Стожерът на СКПГ „Черноморец” безспорно е почетният председател на клуба Васил Стоянов, който, според Ани Бошева, е като златна нишка, която започва от началото до днес в тази история. Апостолската мисия на първите сега продължават личната треньорка на Пролетина Калчева - Дафина Стоянова, Соня Боева, Ани Бошева - треньорите, които са извели световни, европейски и олимпийски състезатели на клуба, и Ирина Калчева – изпълнителният директор на клуба. Всички те, с общи усилия, последователно надграждат години наред вече съзиданото през далечната 1954 г. Със златни букви в историята на бургаската художествена гимнастика ще останат проектантите и строителите на клуба. Това са председателите на секцията художествена гимнастика към обединеното дружество „Черноморец” през годините: първата Анна Стойчева /почетен член в УС на „Черноморец”/, Хрусава Русева, Тодорка Мурджева, Иван Ружев /председател на тогавашния Окръжен съвет/, които заедно с основния мотор Васил Стоянов трасират пътя към спортните успехи. С огромен принос са и Иванка Стоянова – първият съдия по художествена гимнастика в Бургас, членовете на УС - Крали Кралев и Любомир Шантанов – първият управител на спортна зала „Младост”, Галя Драганова, Ани Папазова, Георги Георгиев, Янчо и Митко Павлови, Стефка Николова, Станимир Калчев и не на последно място Пепи Чифильонова. Всички те заслужено получиха възпоменателен медал с лика и подписа на голямата Жулиета Шишманова. Посмъртно отличието ще бъде връчено на Весела Драганова, на чието име вече втора поредна година се връчва купа. Възпоменателен медал получиха и двама бургаски спортни журналисти – Валентин Будаков и Венелина Стоянова, които години наред отразяват успехите на „Черноморец” и с публикациите те стават достояние не само на бургаската общественост. „Продължаваме да работим и градим. Вървим към европейското първенство, което трябва да организираме през 2021 г., към филма, който ще се подготвя за нас, и към книгата, „История на художествената гимнастика в Бургас”, с гордост заяви Бошева. От 2021 година европейските първенства по художествена гимнастика стават квалификация за световните шампионати. Именно за 2021 година България, в лицето на Българската федерация по художествена гимнастика и нейния президент Илиана Раева, изрази желание да организира домакинството на континенталното първенство. Ако страната ни вземе домакинството, големият спортен форум ще се проведе в новостроящата се спортна зала „Арена Бургас”. „Похвална е инициативата на СКХГ „Черноморец”, Община Бургас и Българска федерация по художествена гимнастика за възстановяването на турнира. Всички сме много щастливи, защото името на Жулиета Шишманова е толкова близко в сърцата ни и ще живее вечно. Жулиета Шишманова е символ за силата и красотата на българската художествена гимнастика - тя е истинската легенда на родната гимнастика. Без нея трудно можем да си представим, че щяхме да имаме първо, второ и т.н. поколения гимнастички, които да покоряват световните върхове, защото тя беше първата, новаторката, експериментаторката - създателката на българската школа, която цял свят оцени”, каза Мария Гигова по време на състезанието в Бургас, която беше главен съдия на турнира. „1956 г. е началото на художествената гимнастика в Бургас. Тогава отборът на Бургас се класира втори след София на турнира за ансамбли в Благоевград. През 1977 г. в Бургас се проведе 10 международен турнир Приз „Студентска трибуна”, с изключително внимание на община Бургас и Окръжния народен съвет. Следващата година е трагедията на Жулиета Шишманова. 1982 г. турнирът беше преименуван в памет на голямата Жулиета Шишманова. Това стана по инициатива на община Бургас, на федерацията и на дружество „Черноморец”, припомни част от историята почетният председател на СКХГ „Черноморец” Васил Стоянов. „За 38 г. вече, този турнир се провежда като републикански винаги под шефството на община Бургас. По силата на много обстоятелства, Бургас взе и 30-ото издание на международния турнир, с което стана център на художествената гимнастика. А до 2010 г. винаги се е провеждал „Международен турнир Жулиета Шишманова Гран При” . След построяване на зала „Армеец” в София тежестта се прехвърли там. Други обстоятелства доведоха до отпадането на турнира „Жулиета Шишманова”. Но по инициатива на нашия клуб по художествена гимнастика „Черноморец” - на Ани и на всички нейни момичета, с много усилия те възстановиха международния турнир тази година. Трябва да благодарим на община Бургас, че отново се включи най-активно и подкрепи финансово провеждането на турнира. През тези години винаги сме имали голямата подкрепа на община Несебър, където е родена Жулиета. Нашите приятели от там са ни помагали в най-тежките моменти. В периода 1990/95 и 2000 г. осигурявах средства за клуба сред фирмите в Несебър. СКХГ „Черноморец” се укрепи. Следващата година смятам, че турнирът ще бъде още повече разширен. Тази година имаше момичета от цял свят – дори и от Чили. Доволен съм и благодаря за вниманието на община Несебър, на скулптора, който направи барелефа на Жулиета Шишманова в нейния роден край”, сподели още Васил Стоянов. Снимка: Венелина СТОЯНОВА


Тази обикновена необикновена човешка дейност – бягането – Списание АТЛЕТИКА\nТази обикновена необикновена човешка дейност – бягането\n24.04.2017 Новини, Полезно\nНяколко любопитни факта за бягането, които може би не знаете.\nБягането е неизменна част от човешкия живот от дълбока древност. Има изследвания, които показват, че това е най-естественото нещо, което може да прави човекът и дори по този начин навремето си е набавял храната.\nДнес животът ни е доста по-обездвижен, а някои и не могат да си представят да се затичат дори стотина метра. Но сега няма да се спираме на темата за ползата от бягането, а ще споделим с вас някои любопитни факти.\nСпоред изследване на учени от университета в Арканзас, САЩ, в което са участвали 408 души, бягането ни прави по-привлекателни. Факт е, 80 % от мъжете и 60 % от жените са заявили, че бягането ги кара да се чувстват по-красиви и желани.\nНай-възрастният човек, завършил маратонската дистанция, е индиецът Фауджа Сингх. На маратон в Канада 100-годишният атлет е показал време 8:25:16 часа. Днес той е на 106 години, роден е като на шега на 1 април 1911 година. За последно участва на маратон през януари миналата година в Мумбай.\nНай-младият маратонец също е индиец. Той се казва Бадхия Сингх, роден е през 2002 година. Преди да навърши 5 години, той бил пробягал 48 маратона. Безумното решение е на треньора му. Бащата на Бадхия Сингх умира, когато е малък. Заради бедност, майката му го дава в при местен треньор по джудо, който да се грижи за него. Веднъж заради провинение треньорът го наказал да бяга, но след това забравил за момчето. Сетил се след 5 часа, а малкият маратонец продължавал да бяга, защото никой не му бил казал да спре. След тази случка треньорът решил да го готви за маратон.\nМного от майките бързат да се върнат почти веднага след раждане към активни тренировки и участия в състезание. Няма лошо, дори е препоръчително. Проблемът е единствено в това, че ако кърмите, бебето може и да почне да се муси, защото кърмата става по-кисела. Учените са установили причината – при интензивна тренировка в организма се отделя млечна киселина, която попада в кърмата и променя вкуса й, но не и качествата.\nБягането е здраве. Някои изследвания обаче посочват и дозите, които са най-оптимални за организма. Бегачите, които имат обем минимум 80 километра в седмицата, се оказва, че са по-податливи на различни респираторни заболявания. Имунната система се намира на границата и лесно може да рухне. Докато обем от 20 – 30 километра седмично е оптимален за нея и организмът по-трудно се разболява.\nРедовното бягане подобрява плътността на костите. Изследвания на учените от Университета в Мичиган са стигнали до извода, че дори само три бягания седмично по около 20-ина минути са достатъчни сериозно да увеличат плътността на костите.\nФренският ултрамаратонец Серж Жирар държи рекорда за избягана най-дълга дистанция за 365 дни. За една година, бягайки всеки ден, той е посетил 21 страни и е изминал общо 27 011 км, което прави средно по 74 км на ден.\nИзследователи са установили, че повечето бегачи чувствително подобряват стойката си, когато срещнат бегач от противоположния пол. Всъщност, не са необходими кой днае колко изследвания, просто малко наблюдения – както върху другите, така и върху себе си.\nДа бягаш назад. Самото изречение дори не звучи мотивиращо. Не и за германеца Ахим Арец. Негов е „световният рекорд“ в маратона в този нетрадиционен начин на бягане. През 2010 година той пробяга Франкфуртския маратон със задните си части напред за 3:42:41 часа.\nИ като стана дума за маратон… Любопитно изследване на чикагски учени показва, че за разлика от мъжете, жените бягат обикновено по-бързо втората част от дистанцията. При мъжете е валидно обратното и те по-често се „навързват“ в последните километри. За тази цел учените са анализирали резултатите на 300 000 участници в Чикагския маратон през различни години. Това изследване май разбива мита, че жените са по-емоционални от мъжете…\nБягане и секс. По този въпрос имаше култова статия в един от първите броеве на сп.“Атлетика“. Темата непрекъснато се дискутира, и до ден днешен има различни мнения. При това въпросът може да бъде разделен на две: пречи ли сексът на бягането и по-добри в леглото ли са бегачите? Едно от последните изследвания дава положителен отговор на втория въпрос. Американски учени за направили експеримент със 78 души и от двата пола. Преди това участниците в експеримента, които никога преди не са бягали, са започнали да тичат четири пъти седмично. След 9 месеца всички заявили, че са започнали да правят повече секс – средно с 30 %. Увеличили са се и оргазмите – средно с 26 %.\nСамо напомняме – световният рекорд в маратона принадлежи на кениеца Денис Кимето – 2:02:57 часа, постигнат на маратона в Берлин през 2014 година.\nИ още едно напомняне – най-бързият човек в света е Юсейн Болт, който държи световните рекорди на 100 м (9.58 сек) и на 200 м (19.19 сек). Максималната скорост, която той е развивал, е 44.72 км/ ч.\nИ след всичко казано дотук, нима бягането не е най-естественото състояние на човека?


KX342 – KX3 Holster дънков панталон – obleklozarabota.com\nДънковият панталон KX3 Holster предлага трайна и удобна алтернатива на работните ни панталони с подвижни джобове тип кобур, за да ви преведе от работа в свободното време. Допълнителното разтягане позволява на ползвателя да се навежда и движи с пълен комфорт. Подсилен плат Оксфорд в ключови точки на протриване.\nИздръжлива конструкция от 600D полиестерна тъкан\nШел материя: 98% памук, 2% еластан 420g\nКонтрастна материя: 100% Полиестер 600D Материя\nEN 14404:2004+A1:2010 тип 2 Level 0 (When used in combination with S156)\nНе поддържаме наличност. Може да се достави при поръчка, за около 10 дни (при наличност в склада на Портуест в Ирландия)


Съкровеното - Лин Улман\nСъкровеното, Лин Улман\nОще първото изречение назовава ужасяващ факт - младо момиче е намерено заровено в гората. Но романът не тръгва по дирите на криминалното разследване. Дори вероятният убиец се мярва почти анонимно само в трагичния ден на престъплението. Авторката се интересува много повече от вината на другите си герои не само за смъртта на момичето, а и за собствените им житейски провали.\nЛин Улман не щади и читателя, изправен пред тъжните последици на уж малки прегрешения. Но не го и подценява, като го оставя сам да открие отговора на кодирания в страниците въпрос - как да опазим съкровеното в себе си? Като го заровим дълбоко в душата си, като го споделим с близките си, или като щедро го раздадем на всички?\nКойто пише или говори за нея в чужбина, неизбежно споменава прочутите ѝ родители - режисьора Ингмар Бергман и актрисата Лив Улман. В родината си тя е разпознаваема със собственото си "аз": Лин Улман - една от най-популярните норвежки писателки, авторка на пет романа, носителка на престижни награди. Книгите? са преведени на 31 езика.\nЛин Улман издава дебютния си роман Преди да заспиш през 1998 г., когато вече е известна журналистка със силна позиция в литературната критика. Третият ѝ роман Милост печели наградата на читателите през 2002 г., а по-късно има и сценична версия. В момента се подготвя екранната адаптация на четвъртия ѝ роман Благословено дете. Влиятелен експерт във филмовите среди, Лин Улман е поканена за член на журито на фестивала в Кан през 2011 г.\nНай-успешен е романът ѝ Съкровеното (2011), който се посреща с възторг и от читатели, и от критици. Правата за това заглавие са продадени в 15 страни, като излизането му в САЩ през пролетта на тази година предизвиква много положителни отзиви. Тон дава авторитетното издание "Ню Йорк Таймс бук ревю", което определя Лин Улман като автор с "елегантен стил и оригинален глас", а "Бостън глоуб" я нарича "невероятно надарена писателка".\nЛин Улман издава дебютния си роман Преди да заспиш през 1998 г., когато вече е известна журналистка със силна позиция в литературната критика. Третият? роман Милост печели наградата на читателите през 2002 г., а по-късно има и сценична версия. В момента се подготвя екранната адаптация на четвъртия? роман Благословено дете. Влиятелен експерт във филмовите среди, Лин Улман е поканена за член на журито на фестивала в Кан през 2011 г.\nНай-успешен е романът? Съкровеното (2011), който се посреща с възторг и от читатели, и от критици. Правата за това заглавие са продадени в 15 страни, като излизането му в САЩ през пролетта на тази година предизвиква много положителни отзиви. Тон дава авторитетното издание "Ню Йорк Таймс бук ревю", което определя Лин Улман като автор с "елегантен стил и оригинален глас", а "Бостън глоуб" я нарича "невероятно надарена писателка".\n13 566 книги и 6 други\nОще книги от "Съкровеното"


BAT пуска конкуренти на IQOS в САЩ и България - Money.bg\nBritish American Tobacco, която придоби водещите марки на "Булгартабак", пуска конкурент на IQOS на Philip Morris в САЩ и България. Втората най-голяма тютюнева компанията в света по оборот планира да тества новото си устройство Eclipse в Съединените американски щати тази година, изпреварвайки IQOS в най-големия пазар в света за електронни цигари, предава Reuters.\nВ същото регистърът на новите тютюневи изделия, поддържан от Министерството на икономиката в България, показва, че компанията е подала документи за регистрация на устройството за нагреваеми цигари glo. То ще се продава под марката "Dunhill", която вече е добре позната в България, и ще предлага три различни вида цигари. Все още е неясно кога то ще излезе на пазара, тъй като предстои одобрение от няколко институции.\nВ САЩ компанията ще тества друг продукт - устройство за еднократна употреба, което изглежда като цигара, но само нагрява, вместо да гори тютюна. Първоначалните тестове ще бъдат в "малка област в САЩ към края на 2018 г.", заявиха от компанията, цитирани от Reuters. Най-вероятно през следващата година Eclipse ще се появи на пазара в цял САЩ.\nПо света в момента Philip Morris води надпреварата със своето устройство IQOS. В САЩ компанията изчаква регулаторно одобрение, което ще ѝ позволи да рекламира продукта и като по-малко вреден от традиционните цигари.\nBAT не търси такова одобрение. През февруари т.г. компания поиска разрешение да продава и устройството си glo.\nРазследване разкрива нови поводи за притеснение\nПрез първата половина на 2018 г. BAT отчита продажби от $15,36 милиарда, което доведе до повишение на цената на акциите на компанията с 5,4%.\nМеждувременно в България парламентарната Комисия по бюджет и финанси одобри на второ четене повишението на акциза за нагреваемите тютюневи изделия, като той вече ще е 1,43 лв. от 0,93 лв. досега. Все още не е ясно дали Philip Morris ще покрие разликата срещу намален марж, или ще увеличи цената на нагреваемите цигари.\nНяма информация и колко ще струват устройството и цигарите на BAT у нас.\nИкономически новини / Компании / Бизнес / BAT пуска конкуренти на IQOS в САЩ и България


Българската асоциация за конен туризъм желае на всички влюбени в конете Щастлива Нова 2022 година пълна със здраве и стремглав галоп по пътя на мечтите. На прага на новогодишните празници ви желаем да ги споделите с любимите за вас хора и да се насладите на всеки един миг! Нека през новата година успеете да постигнете всяка една поставена цел и успехите ви да бъдат споделени с близките! Благодарим, че бяхте с нас! Здраве, уют и топлина във всеки дом!\nТерапия с помощта на коне - дни на ОТВОРЕНИ ВРАТИ\nОбявяват месец юни за месец на информираност за хипотерапията. Център "Приятели на Зита" кани всички родители, които имат желание и интерес да се запознаят с метода, ползите и рисковете от терапията с коне. През всички съботни дни през юни ви очакват в центъра за конна терапия "Приятели на Зита" във вилната зона Кокаляне от 14:00 до16:00 ч. Основните теми са с насоченост: - специфики на метода, сферата на действие, за кого и как би могло да бъде полезно. - рискове, противопоказания или какво е добре да знаете преди да...\nКонната база в село Расник с покана за езда, конни преходи и релакс сред природата\nРавнини, земя, целина, небе, слънце, а нощем големи звезди. Това е село Расник и еднаименната конна база, която се намир на 15 км западно от Перник и на 40 минути път с автомобил от столицата. „При нас всичко е натурално. Такива каквито са нещата на село. Трудоемки, но истински. Нишката с естествената среда на животните, истинските човешки возимоотношения все още не е скъсана.“, казва стопанина на конната база в село Расник Стефан, който ще видите да слиза от трактора, сетне да чисти конюшнята и накрая дори да преподаде урок по първа езда за начинаещи....\nСпортно-развлекателния комплекс „Върбака“ е единственото място в България, където можете с един чифт ботуши да пояздите, а сетне да пориболовствате. Рибарица е световноизвестен курорт с тишината, спокойствието и красиви балкански гледки. Сега наред с различните варианти за активна почивка към своите гости, зеленото селце придлага и така атрактивния конен туризъм. Нова база, перфектно подготвени коне за туризъм и конни преходи, лицензирани инструктори и уникални природни маршрути са на разположение на начинаещи и вече опитни ездачи. Новата...\nКурс за инструктори по конен спорт в София\nКурсът започва на 13 май в Националната Спортна Академия „В. Левски“ (НСА) в София и включва следните модули: теория и методика на конния спорт +практика по конен спорт анатомия и физиология на човека спортна медицина спортен мениджмънт педагогика и психология теория на спортната тренировка Теортия и практиката ще се провеждат основно в съботно-неделени дни с малки изключения. Желаещите да се запишат в курса е необходмо да подготвят и представят следните...\n„Празник на коня“ в Перник събира на едно място коне, жокеи и каубои\nНа 18 април , (неделя) ,в пернишкия квартал “ Църква“ на тучните поляни в местността „Връгивица“, ще се проведе „Празник на коня“. Организаторите на проявата са подготвили безплатна езда, традиционна кушия, състезания с понита и десетки атракциони за публиката. Празничната програма предвижда точно в 10:00 да започнат записванията на състезателите в различните дисциплини, а 30 минути по-късно ще се проведе и официалното откриване със специалното участие на народната певица Боряна Василева и школа за народни танци...


Дълъг живот чрез детоксикация — Efektna\nEfektna Здраве Дълъг живот чрез детоксикация\nОколната среда, храната и вредните ни навици водят до постоянното натрупване на токсини в организма. Тези токсини пречат на нашите органи да работят правилно, причинявайки почти всички съвременни заболявания.\nЗа щастие вече имаме средство, с чиято помощ можем да избегнем този ежедневно срещан сценарий, като благодарение на него ще можем да премахваме редовно натрупаните отрови, за да се радваме на пълно здраве и дълъг живот.\nС помоща на йонния детоксикатор ще имаме здраво тяло, чиито органи и системи функционират нормално, тъй като вредните отрови ще бъдат елиминирани навреме. Йонната детоксикация на организма подобрява работата на имунната система, която се бори с всички вируси и бактерии, често водещи до много сериозни заболявания, което е от основно значение за подобряване на здравословното ни състояние.\nБлагодарение на редовната детоксикация можем значително да подобрим дейността на кръвоносната система, като премахнем натрупаните в нея плаки и холестерол. Когато кръвоносната ни система е с намалена функционалност се сблъскваме с хронични заболявания, като хипертония и други сърдечни болести, а както всички знаем, хипертонията е причина за инфаркт и мозъчен инсулт, които често водят до фатален край. Пречиствайки черния дроб и бъбреците ще имаме добре работеща филтрираща система и не на последно място по-добър външен вид.\nЕдин детоксикиран организъм използва целия си потенциал, а това помага изключително много, за да имаме добро здраве, пълноценен живот и щастие. Интоксикацията и дълголетието са две несъвместими понятия, затова ако желаем да бъдем здрави до дълбока старост трябва редовно да премахваме токсините от своето тяло и то качествено и навреме, а най-качественото пречистване на организма се извършва с помоща на йонен детоксикатор.\nКакво включва добре направената кола маска