Георги Йорданов – Ламята: ЦСКА ме прати танкист в Сливен, оттам стигнах до националния отбор | Витоша Нюз\nГеорги Йорданов е роден на 21 юли 1963 г. в Пловдив. Юноша на „Локомотив“ (Пд), за който играе в “Б“ група. После кариерата му преминава през „Сливен“ (45 мача, 7 гола), „Левски“ (132 мача и 39 гола), испанските „Спортинг“ Хихон (77 мача, 7 гола), „Атлетико“ Марбея (21 мача, 1 гол), „Септември“ (Сф), ЦСКА (58 мача и 5 гола) , „Спартак“ Пл (18 мача и 1 гол), „Черноморец“ Бургас (10 мача) и „Бенковски“ (Костинброд).\nВ „А“ група има 263 мача и 52 гола. В „А“ националния отбор има 24 мача и 4 гола, а за младежкия национален тим – 10 мача и 2 гола.\nШампион на България за 1988 и 1997 г. Носител на Купата на България през 1986 и 1997 г.\nЕдин от най-добрите майстори на головете от пряк свободен удар в историята на българския футбол.\n– Г-н Йорданов, юноша сте на „Локомотив“ (Пд)…Кои от вашия набор се отличаваха над останалите и стигнаха до професионалния футбол?\n– Иван Саръсакалов, Георги Тютюнджиев – Тутуна, имаше и един уникален талант – Гьоксен Ваджипов. Той притежаваше качества да играе голям футбол, но не стигна доникъде…\nПри юношите работих с треньор като Христо Бъчваров, на когото също дължа много. Научих как се пази топката, как се дриблира. Бате Ицо беше вече над 60-годишен, но се пускаше заедно с нас на тренировките. После в страшата ни пое Васко Анков…Явно съм имал късмет с наставниците, защото от всеки научих нещо.\nНяма да забравя как стигнахме до финалния турнир на републиканското за юноши-младша възраст в Русе през 1979 г. под ръководството на Бъчваров. Избраха ме за халф №1. И фактически оттам ми тръгна кариерата във възходяща линия. Само нашето училище не бяхме спортно, за разлика от останалите съперници. Преди това, в предварителния кръг, елиминирахме русенци, мачът беше във Велико Търново. „Берое“ стана шампион, на финала би „Бенковски“ (Пз), с Наско Пашев в състава, с 3:1. Ние паднахме от пазарджиклии в полуфинала с 2:6, станахме трети, след като надвихме тима на Правец с 3:1. Отзивите за представянето ни бяха добри. Мен по-лека лека започнаха да е викат да тренирам и с мъжете. За съжаление не се засякох на терена със Зума. „Локомотив“ изпадна в „Б“ група, а Бонев премина в гръцкия АЕК (Атина). Все пак и във втора дивизия бяхме сила – с бате Айко (Аян Садъков), Еду (Едуард Ераносян), Ицо Сотиров, „старите пушки“ – вратаря Станчо Бончев, бате Ганчо Пеев, Коста Босаков, Минчо Овчаров, Краси Чавдаров, Данчо Николов, Тосков, Жаров, Альоша Байрактаров…Ванката Кунчев много ми помагаше. Беше поливалентен футболист – можеше да играе и дефанзивен халф и защитник, десен бек…Голям респект изпитвах към тези футболисти, не само защото съм ги гледал и гонил топките преди това. И в един момент почваш да тренираш редом с тях, да се събличате в една съблекалня…И сега се вълнувам, докато ви разказвам тези неща.\nВиж какво, тези мъже бяха големи на терена и извън него. Няма какво да коментираме. Имаше какво да научиш от тях. Първоначално играх на непривичен пост – нападател или зад нападателя, нямаше място за мен в халфовата линия. С Аян бяхме отлични приятели, помагаше ми, макар че е 2 години по-голям от мен. Винаги е добре, когато имаш близо до теб на терена такъв човек, от когото да се учиш.\n– Разкажете за него, за вашата дружба…\n– Огромен талант, един от най-добрите в историята на нашия футбол – категорично! Фин състезател. Още като юноша правеше впечатление а специалистите с играта си. Избраха за го за №1 на турнир в Ница (Франция), бяхме там с младежкия национален отбор…Айко изигра страхотни мачове, феновете полудяха…Кметът на града искаше да го задържи в местния отбор, направо се влюби в него, както се казва. Но по онова време това нямаше как да стане, беше доста трудничко, всички знаем, не можеше да се излиза.\n– Как се озовахте в „Динамо“ (Сливен)…\n– Дойде време за казарма, да ставам войник… А бях юношески национал, бях играл вече и на европейско…Уж щяха от „Локото“ нещо да съдействат, да ме уреждат, ама не се получи работата. Впоследствие разбрах, че от ЦСКА са ме пратили войник в Сливен, те се водеха „дружески отбор“. Първо ме пратиха да служа в Трета танкова бригада…\nИграх на Евро 1980 във ФРГ през пролетта. Паднахме се в „групата на смъртта“ – в компанията на Италия, Франция и Дания. А нашият отбор беше доста силен – Боби Михайлов, Краси Коев, Искренов, Васко Драголов, Стойчо Стоев, Пумпалов, Тачев, Миронов, Лъчо Танев… Стартът беше добър – 2:2 с „червения динамит“ (25 май, Цветков, Драголов – б.а.). После паднахме от „скуадра адзура“ с 0:1 (за тях игра Евани). Сблъсъкът с французите (спомням си Даниел Браво) за нас беше на живот и смърт. Мачът така лошо ни тръгна, че ни биха с 3:0, предимно на контраатаки.\nТа след изявите на европейското се озовавам аз в родната казарма, в суровата действителност, с остригана глава, кашик (смее се). Чудиш се какво става, маеш се какво да правиш – ще продължаваме ли с футбола, или ще ставаме танкисти? Добре че в ротата ни имаше футболисти от Сливен и командирът беше разбран човек. Във военния отбор играх с Пламен Проданов, Петьо Рашев, Сергей Христов, небезизвестния бъдеш съдия Йордан Иванов – Йоцо, и др. „Динамо“ се подвизаваше във „В“ група. През този сезон тимът финишира на второ място с 52 точки, изпревари го само „Загорец“ с 60 т. “Спонсор” ни беше едноименният завод “Динамо” за релета. А първият тим на града вървеше към изпадане. Спомням си мача с „Марица-Изток“ (Раднево) у дома. Дерби – те втори, ние – четвърти. Вкарах хеттрик, бихме ги с 4:1. И оттам се заговори – от хора, и между публиката, за едно момче с фамилия „Йорданов“. Сметнали са, че пловдивчанчето може да помогне за спасяването на големия „брат“ – „Сливен“.\nТреньорът Кирил Станков ме пусна резерва срещу „Славия“ (0:1) в София (13-и кръг, 6 декември 1981 – б.а.). Това беше и дебютът ми в „А“ група. Влязох четвърт час преди края и изпуснах чист гол. Няма да забравя и дебюта пред сливенска публика. На „Хаджи Димитър“ излязох титуляр в мача срещу „Ботев“ (Враца). Играх много силно, бихме с 1:0 и оттам ми тръгнаха нещата (15-и кръг, 19 декември 1981 г. – б.а.). Ние първата година отивахме към изпадане, както казах по-горе. Дълго време даже бяхме последни. (След края на есенния полусезон „Сливен“ е на 14-о място с 10 точки, „Ботев“ Враца има 10, „Академик“ Сф е с 8 т. – б.а.). Ние с Ники Арабов заедно влязохме, така да се каже, от Нова година. Той имаше наложено вътрешно наказание заради нарушаване на дисциплината. Тръгна ни играта, заредиха се победи. Абе, спасихме се. („Сливен“ завършва на 11-о място – б.а.). Вече през следващия сезон беше по-спокойно. Как да забравя мача с „Левски“ (19-и кръг, 26 март 1983 г. – б.а)? Вкарах им страхотен гол, бихме с 1:0. Настъпи голяма еуфория, щеше да падне стадионът!\n– Какво представляваше отборът на „Сливен“ по това време?\n– Корав тим, опитни, изградени футболисти. Като почнеш: на вратата легенда като Даната Филипов, пред него – Арабов, Краси Горанов, Недялко Младенов, Тенко Добрев, Тенко Тенев…Много ми помогна Георги Павлов, Бог да го прости и него…Даната все ме взимаше на малки вратички в неговия отбор, ставаха страхотни мачове – истинско шоу, събираше се бая публика. Не искам да подминавам и ролята за моето изграждане като футболист на помощник-треньора Кольо Иванов. Той ме учеше да правя само това, което умея да правя, а не да се мъча с невъзможното. Биеше невероятни волета на тренировки, няма друг дори и сега в елитната ни група като него. Киро Станков – голям ерудит, културен, интелигентен човек, играл в големия отбор на ЦСКА от края на 60-те и началото на 70-те години на миналия век…Двамата с Кольо ни вдъхваха нужната увереност, спокойствие и самочувствие още преди да излезем на терена. И оттам вече ставаше по-лесно.\n– По принцип „Сливен“ е бил нещо като втори отбор на ЦСКА, едва ли не нещо като техен сателит…\n– Е, да. Даже аз се бъзиках с Берти Калбуров, Бог да го прости и него, и с Мето Томанов…“Абе, само бекчета ми изпращате. Няма ли най-накрая и някой футболист? Ще ми развалите играта.“ (Смее се). Понеже първата година бях с Дечо и Васко Тинчев, после ги размениха с Берти и Мето…Майтапи да стават.\n– Защо избрахте „Левски“ през 1983-а?\n– Виже, много ми повлия това, че с повечето от тези момчета бях приятел, бяхме и дълги години съотборници в различните национални отбори. Повлия, естествено, и фигурата и харизмата на Васил Методиев. Много уважавах Шпайдела. Пред очите ми беше „Локомотив“ (София) по негово време, еталон ми беше играта им срещу „Монако“ и „Динамо“ (Киев), големият Начко Михайлов…Неслучайно дойдоха и успехите му с „Левски“. Методиев беше изключителен треньор. Малшансът ми обаче беше, че успях да взема участие само в контроли, в тренировки през първите две години на „Герена“. Първата година бях нещо невероятно – в смисъл като спортна форма, като игра. Чувствах се на върха на силата си. Но някои хора спряха полета ми, така да се каже…(Въздиша тежко).\n– Какъв човек и треньор беше Васил Методиев?\n– Е, за Шпайдела мога да разказвам с часове. Удоволствие беше да се работи с него. Мотиватор изключителен! Преди всеки мач знае какво да ти каже, какво да направи. Много добре разбираше какъв подход да избере към нас – когато се е налагало, е бил строг, когато трябва – по – либерален. Абе, на него футболът му беше ясен. Имало е случаи да гони даже Гибона от тренировка, а на другия ден всичко е изгладено, взаимоотношения вече са изгладени. И работохолик!\n– Имаше ли си любимци в отбора?\n– Е, не може да няма, но не го показваше така явно. Макар че имаше по – специално отношение към Искренов. Бъзикахме го, когато се появеше Шпайдела: „Ето го баща ти, баща ти“ (смее се). Но пък като се е отнасял бащински към Гибона това не значи, че е взимал нещо от останалите, напротив – винаги е давал.\n– А за Иван Вуцов какво ще кажете?\n– Много съм му задължен и на него. Няма да забравя датата 9 февруари 1986 г. Тогава Иван ме пусна в контролата срещу ГДР (1:2) в Керетаро (Мексико), където бяхме на турне. Това беше първи мач за мен с националната фланелка след изтичане на наказанието ми. За мен беше като повторно раждане. Благодаря на Вуцов за доверието. Мисля, че го оправдах. Помня и контролата срещу Алжир (7 август 1983 г – б.а.). Бихме с 3:2, стадиончето беше в алжирското предградие на Париж. Имах чувството, че не играем във Франция, а в Северна Африка. Зрителите бяха предимно алжирци. Трябваше персонално да пазя звездата на съперника Лахдар Белуми. Играх на непривична позиция – пред защитата, но се допълвахме с Гошо Димитров – аз го покрия, той да изскочи в атака със своята голяма крачка, и нямах проблеми. Това преливане от защита в нападение, което сега е модерно, Вуцов го прилагаше още в средата на 80-те години на миналия век. Викаха му „пакетно придвижване“. Иначе Вуйчо беше човек, който изключително много държеше на дисциплината, на тренировките. При него се оставаше и след края на заниманията, нямаше мърдане.\nПрез 1987 г. „Витоша“ (така се казва тимът тогава – б.а.) замина на турне в Белгия. Игра с „Андерлехт“ (2:3) и холандския „Грьонинген“ (0:0). Аз не можах да взема участие, защопо по същото време ме спряха заради националния отбор. Треньорът ни Пальо Панов много се беше ядосал, че ме спират. А водени от Христо Младенов ние – националите, заминахме на турнир във ФРГ. Бихме „Кьолн“ с 2:0, „козлите“ ги водеше Удо Латек, както и „Хомбург“ с 6:1. Панов се сърди, а Младенов му обясни, че не искал да ме пуска срещу „Андерлехт“, понеже ни предстоеше изключително важен мач с Белгия в европейските квалификации. Не искал белгийците да ме видят в игра. Пазел ме за „скрито оръжие“, така да се каже, да не бъда „разшифрован“. Ама мен, въпросното „скрито оръжие“, който уж бях гласен за титуляр и т.н., ме пуснаха само за 20 минути срещу „червените дяволи“, колкото да отбия номера. Съвсем „скрито оръжие“ се оказах. (На 23 септември 1987 г. България побеждава Белгия с 2:0, голове на Сираков 19 и Танев 70). Стоичков дебютира в този мач…Абе, правиха ми малко номера. Асистирах за гола на Лъчо.\n– Важна част сте от националния отбор в квалификационната кампания за Европейското първенство във ФРГ (1986-1987)…\n– Да, вкарах и гол на Люксембург за 3:0. Първо Лъчо изпусна дузпа, после аз реализирах моята. (20 май 1987 г. – б.а.). Преди това асистирах на Танев, секунди след като се появих на терена, за успеха при визитата ни във Великото херцогство с 4:1.\n– Защо не взехте участие в злощастния мач срещу Шотландия (0:1) на 11 ноември 1987 г.?\n– Моето отсъствие не е повлияло негативно. На такъв мач и момент всичко може да се случи. Това, че не е играл един или друг, не е чак толкова фатално. Лошото е, че това великолепно поколение, което имахме, не отиде на Евро 1988. Дори и ремито ни стигаше срещу шотландците, но пък и шансът ни изостави. Не че някой от нас е играл за хикс, но…Има го и това във футбола. Виждате винаги какви непредвидими резултати се получават.\n– След тази футболна драма сте неизменна част и от селекцията при новия треньор Борис Ангелов…\n– Е, да, около нас – по опитните, израстна следващото велико поколение – Ицо, Любо, Емо, Трифон, Балъков, Лечков, Киряков…да не ги изброявам всичките.\n– Разписвате се при победата над Исландия с 3:2 в Рейкявик на 7 август 1988 г.\n– Да, аз и Любо Пенев вкарахме от фаулове. Обърнахме исландците от 0:2. Доста силно за нас скандинавско турне се получи през онова лято. С Норвегия направихме 1:1 в Осло два дни по-късно. Изведох Стоичков зад защитата и той в типичен стил наказа вратаря Ерик Торствед, който по-късно пази и на „Тотнъм“.\n– Провалихме се в следващите световни квалификации за Мондиала 1990, но в паметта ми остава завинаги епохалната победа над Румъния с 3:0 на стадион „Генча“ в Букурещ от 14 октомври 1990 г. вече в евроквалификациите…\n– Велик мач! Тогава бяхме предварително отписани от цялата ни спортна общественост. Спомням си, че дори не беше излъчвана срещата пряко по нашата телевизия. Вместо това предаваха…парламентарен контрол. България видя чак няколко часа по-късно нашият подвиг, защото това си беше подвиг. Наско Сираков откри в 28-ата минута. Аз излязох с разстежение, на полувремето ме смени Нико Тодоров, който се превърна фактически и в героя на мача с двата си гола (48, 76). Румънците трябваше да преклонят глава, успешен старт за нас в кампанията.\n– Не мога да подмина и драмата с Швейцария (2:3) от 1 май 1991 г…\n– Не ми припомняй за този мач! Поведохме им с 2:0 (Ем Костадинов 12, Н. Сираков 25). Вместо да ги разгромим, допуснахме пълен обрат. Нелогичен край, просто нямам обяснение…Мачът си вървеше, контролирахме ситуацията, и положения след положения създавахме пред тяхната врата. И накрая какво стана? На полувреме май се усети подценяване в нашия лагер, някои подхвърлиха, че сме си „оплели кошницата“. Като швейцарците ни изравниха, отзад викаха, че „където е 2:2, там е и 2:3“. И тръгнаха да вкарват голове…\n– Можехте ли да запишете повече участие в националния отбор? Имате 24 мача и 4 гола…\n– Да, определено можех да играя още. Най-елементарно – аз за две години бях извън футбола. Сметнете какво съм пропуснал. В сезоните, когато играех по испанските терени, пък не ме викаха. По едно време ме обявиха и за предател. Пък аз бях с пукнато ребро. Контузията получих по време на мач с „Барселона“. Цял месец отсъствах от тренировки.\n– Каква е истината за неявяването ви за световната квалификация с Швеция на 7 октомври 1992 г.?\n– Димитър Пенев обяви пред медиите, че съм едва ли не предал България. Едва ли не заради мен сме паднали, така го изкараха. А знаете, че шведите ни биеха, където ни хванат доскоро…И с мене, и без мене – все тая. Това отношение на треньорския щаб, това обвинение в предателство, ме нервираха. Оттам отказах повече да играя с националната фланелка. Мислех си, че повече няма да имам шанс. И изведнъж, вече бях почти 35-годишен, вече вървях към приключване, когато Христо Бонев се сети за мен. Това се случи в навечерието на контролата с Мароко в София, точно преди заминаването за Световното първенство във Франция.\nВ 2 и половина през нощта ми се обажда другарят Вуцов: „Айде, бе, къде си, къде ходиш? Идвай утре да играеш срещу Мароко!“. Точно беше Великден. Закъснях малко с прибирането вкъщи. Когато не си на мач, си позволяваш малко повече, не че съм прекалявал. А и не е всеки ден Великден. Викам му на Вуйчо: „Чакай, това да не е махленски мач? Не става така.“ – „Не, няма кой друг, идвай…“. И аз играх последен в защита.\nБихме мароканците с 2:1 (22 април 1998 г. Голове на Л.Пенев 10-дузпа и Стойчо Стоилов 78- б.а.). В началото ми беше малко трудно, докато изпотя и после всичко си дойде на мястото. Мисля, че Зума можеше да ме вземе на Мондиала, но прецени да не го прави. Не му се сърдя. Вижте, на мен никога не ми е било фиксидея да играя за националния отбор. Важното е, че когато съм играл, съм давал всичко от себе си. Винаги.\n– Съжалявате ли, че никога не сте бил избиран за „Футболист №1 на България“?\n– Не съм страдал от това. Вие, журналистите, си имате любимци. Според мен в най-силна форма бях в „Сливен“, точно преди наказанието. Неслучайно ме взеха и в националния отбор, а бях едва 19-годишен. Но това са само предположения. Всеки е с късмета си. Дори и по-рано да ме бяха пуснали в чужбина, пак не се знае дали щяха да ме изберат за №1. Всичко е въпрос на шанс, на късмет. Кой е предполагал, че Стилиян Петров например ще стигне до върха? Знаете ли колко му беше трудно в началото в ЦСКА? Нашите медии тук даже го бяха нарочили за гонене от „Армията“, пишеха, че се връща в Монтана. Лесно ли му е било на момчето?\n– Вие сте един от най-големите майстори на головете от пряк свободен удар. Каква е тайната на това изпълнение?\n– Тайна ли? Няма тайни. Човек, когато иска да се учи, се учи. И отделно от това аз имах от кого да се уча. Петър Жеков, Зума, Начко Михайлов, Павката Панов, навремето Котков е бил голям…даже от моето поколение един Пламен Гетов например. Не съм достигнал неговото ниво, признавам, но съм се учил и от него. Футболът е и теория, но предимно чрез практика се учи. Във всеки отбор имаше по един добър изпълнител на преки свободни удари. Хората викаха на тези изпълнения „дълги дузпи“. Много силно оръжие е това. Христо Колев – Бащата беше изключителен фауладжия. Той е истински феномен, защото биеше еднакво добре, с еднаква сила и точност, преки свободни удари и с двата крака. Не съм виждал друг такъв!\n– Вие лично по колко часа на ден оставахте допълнително на тренировка, за да усършенствате това оръжие?\n– Ами, доста, да ви кажа. То иначе, така, без труд, няма как да се получи. Вярно е, че някои са и родени фауладжии, с вроде талант. Бонев беше кошмар за вратарите в „А“ група. Имало е случаи вратари да идват в Пловдив след поредица от „сухи мрежи“, прехвалени от журналисти, със самочувствие и то заслужено за изявите си, и Зума ги правеше смешни. Станеше и фаул, дали ще е до тъча или нещо такова, няма значение откъде е, винаги ги наказваше. Разтреперваха ли се, какво, но фактите бяха такива. Спомням си например Иван Камарашев, пазеше в ЦСКА. Почти от тъча, от кажи-речи нулев ъгъл, Бонев му вкара гол (9-и кръг, 3:0 за „Локомотив“, Бонев бележи в 13-ата минута, 15 октомври 1977 г. – б.а.).\n– Учил ли ви е лично Зума?\n– Не, не е имал тази възможност. Но дори това, което виждах отстрани от изявите му, ми беше достатъчно. Защото „попивах“ от него, учех се.\n– Имате ли точна статистика колко гола сте отбелязали от фаул?\n– Не. Не съм любител на статистиките. Но са доста (смее се). Да кажем – над 100, включвам и международни мачове, контроли и т.н. Най-много си ценя важните попадения. Веднага се сещам за едно през шампионския сезон на „Левски“ (тогава се казваше „Витоша“ – б.р.) 1987/1988. Много хубав гол вкарах в Перник (1:0) – 27-и кръг, 7 май 1988 г. Ако не бях се разписал 4 минути преди края щяхме да загубим ценна точка по пътя към титлата. До края на първенството оставаха само още три мача. Ако не бяхме били – край, просто всичко свършваше, защото ЦСКА нямаше къде да сгреши. Отупахме и „Локо“ (Сф) с 5:3. После, в 29-ия кръг, отиваме във Враца (20 май – б.а.). Пак тегава ситуация, труден съперник…Бих коварно фаул, Илия Вълов изби топката, но Кокала я довкара за крайното 2:1 за нас. Този гол се оказа с цената на златото.\n– Къде ви беше най-трудно да гостувате?\n– Честно казано, говореха така за Благоевград, айде – в Петрич е друго, нали…Но на мен най-силните ми мачове бяха точно срещу „Пирин“. Не зная защо, но срещу „орлетата“ ми вървеше.\n– През сезона 1986/1987 с „Левски“ достигнахте до четвъртфиналите в турнира за КНК. Какво не ви достигна до елиминирате испанския „Реал“ (Сарагоса)?\n– Попречи ни слабото представяне, най-вече в Испания, както и кадровите проблеми, които имахме. Аз не си спомням подобна каръшка година откъм контузии на „Герена“. Иначе уж тръгнахме и за четирите купи – шампион, Купа на Съветската армия, Купа на България и КНК. Играехме приятен за окото футбол, биехме всичко живо вътре, вънка. Но тези контузии прецакаха работата.\nТочно преди гостуването в Сарагоса Боби беше аут. Владо Делчев – също страхотен вратар, се контузи на „Ла Ромареда“, нападател на домакините му влезе с двата крака и му разкъса далака … Михайлов, за който никой от нас не предполагаше, че може да влезе, просто така седеше на пейката, се наложи да слага пак ръкавиците. Испанците му вкараха два гола, а той не можеше да отскача от болка, просто не можеше да стои на краката си. Гибона и Наско също бяха с травми.\nАз пък счупих ръка непосредствено преди визитата. На реванша в София излязох на терена с налакътник от тези, които носят хокеистите, едно такова пластмасово, остро. Това беше голяма глупост за мен. Футболист никога не трябва да го прави. Гледаш да се пазиш, внимаваш при единоборства, не си същият. Идиот да си, няма как да стане – футболен мач си е. Даже помня, че при една ситуация ударих без да искам този, който ме пазеше. Години по-късно се събрахме в Хихон с него…\n– В кариерата си имате и неприятни мигове в евротурнирите. С вас се случва нещо рядко срещано – три пъти ви сменят при резултат 3:1 за вашия тим като гост и трите пъти не печели…\n– Да, така е, за съжаление. С „Левски“ се случи на два пъти – срещу „Вележ“ (3:4) – (на 5 ноември 1986 г.) и „Антверпен“ (3:4). Поражението от босненския тим (тогава югославския – б.а.) не се оказа фатално, защото в крайна сметка продължихме в следващия кръг. В първата среща в София спечелихме с 2:0, но пропуснах дузпа. Оттогава нямам провал от „бялата точка“. В Испания със „Спортинг“ (Хихон) имам 2 от 2. Срещу „Реал“ (Сарагоса) вкарах при 0:0 в 80-ата минута, а срещу „Барселона“ изравних за 1:1 малко преди края на мача. В Мостар Павката Панов ни смени твърде рано мен и Кокала (Емил Велев – б.а.), а не трябваше да се избързва. „Вележ“ бяха и страшно силен отбор – с Пръскало, Юрич, Туце, Кайтаз, Калайджич…В „Атлетико“ (Марбея) се засякох с Пръскало и Юрич. Те си спомниха как тяхната публика ни посрещна в Мостар. Замеряха ни рйса ни с камъни, изпочупиха прозорците, трябваше да лазим и се крием под седалките, искаха да ни стреснат на тренировката, беше истински ад. Цял оркестър докараха през нощта пред хотела ни да свири и да не ни дава да заспим. А след мача обаче ни изпратиха с аплодисменти. Оцениха играта и представянето ни.\nДа се върнем на европровалите…Особено ме заболя след драмата в Антверпен (26 септември 1989 г. – б.а.). Бобата Жечев ме смени…Според мен този тип футболисти, не че съм аз, не трябва да се вадят. Вадиш човек, който може да пази топката, да я задържа, да убива ритъма на съперника. Често се вкарват в игра защитници в опит да задържат резулутата. Да де, ама тези резерви не играят често с топката. Затова казвам – когато нямаш алтернатива на даден футболист, не го сменяй. Водехме с 3:1 до 88-ата минута, но допуснахме пълен обрат, съдията даде нечувано за онова време 8-минутно продължение…Осем години по-късно взех участие и в инфарктното гостуване на „Стяуа“ в Букурещ (23 юли 1997 г., Шампионска лига – б.а.). Чест му прави на Георги Василев, че после ми призна, че е сгрешил.\n– Не мога да не ви върна назад във времето, към сблъсъците с великия „Милан“ с тримата холандци в редиците си – Гулит, Ван Бастен и Рийкард…\n– Е, велико изживяване, беше удоволствие да играем срещу тези великани. Мисля, че в мача на „Сан Сиро“ се представих силно, подадох за гола на Ники Илиев. Признавам, че от първата среща не съм доволен, индивидуално говоря. Бях все още зашеметен, не се чувствах добре. Получих травмата при победата над „Пирин“ в Благоевград с 4:1 (28 август, 1988 г. – б.а.). Още в 20-ата минута защитникът на домакините Кочо Трендафилов ме удари по главата, без да иска, де. Трябваше да напусна играта. Върнах се по спешност в строя за сблъсъка с „Милан“ на „Герена“. И нямаше нужда от никаква мотивация.\nУспях да си разменя фланелката с Рийкард, закачил съм я вкъщи, в килера ми седи. Не разбрах точно с какъв силен парфюм се беше напръскал, обаче още ухае, а са минали вече 32 години. Но само изявата на храм на футбола, какъвто е „Сан Сиро“ ти вдига самочувствието. Казваш си: „Чакай, бе, ти можеш да играеш добре срещу такива големи футболисти…Що да не можеш да играеш срещу еди кой си.“. Нали срещу силните се бориш, с тях се равняваш. Така можеш да растеш. Сблъсках се с моя любимец – Барези Мафиозо, аз така му казвам. Просто е кеф да играеш, абе, какво да говорим (вълнува се).\n– Какво е обяснението ви за трагедията в Антверпен. Как и защо се случи?\n– Силна дума е „трагедия“. Не мисля, че е трагедия. Отдавам го на огромния брой неопитни и млади футболисти в нашия тим. Изиграхме иначе изключителен мач, който обаче завърши по изключително нелогичен начин. И на „Стяуа“ – ЦСКА се получи същото по-късно. Вместо да направим 5:1 или 6:1 за нас и всичко да приключи спокойно, падаме или завършваме наравно. Явно това си е българска черта – да се отпускаме накрая, не знаем да играем за резултат. Все пак и треньорът е в тази игра, и той носи вина за загубите.\n– През лятото на 1990 г. преминавате в испанския „Спортинг“ (Хихон)…\n– Първо можех да се озова в „Реал“ (Сарагоса). По договора на Наско с испанския клуб те участваха на турнира „Георги Аспарухов“ през 1988-а. Ние спечелихме купата, на финала бихме „Динамо“ (Берлин) с 3:1. „Реал“ остана трети. Треньорът им Радомир Антич много ме харесваше. Допадаше ми и партньорството ми със Сираков, мислеше, че можем да направим перфектна двойка на терена. Аз исках много силно да изляза в чужбина, но учех в школата в Симеоново, пета година. Викам си: „Айде, нека да завърша, пък после ще отида в Сарагоса.“\nИ изкарах още един сезон в „Левски“. В крайна сметка завърших висшето си образование семестриално, а диплома не взех. Между другото, появиха се през това време оферти за мен и от „Каляри“ и Хихон. Нашето ръководство избра втората. Вече познавах обстановката в Хихон, понеже бяхме играли там на турнир с „Левски“. Хареса ми всичко – зеленина, въздух, красоти, все едно си в България, моренце – градът е до Атлантическия океан, теренът и стадионът – перфектни. Разбрах се с техническия директор Сириако Кано. Подписах договор в хотел „Минданау“, на журналиста Тошко Кирков баща му – бай Васко, ми превеждаше при преговорите. В касата на „Левски“ влязоха 550 000 долара – огромна сума за онова време. Не знам, от мен „сините“ началници трябва да са доволни – изкараха добри парички. Останах верен на клуба 2 години, без да имам право да играя. После играх с пълно себераздаване от 1985-а до 1990-а. „Левски“ не е бил от мен на минус за нищо.\n– Спомням си, че имаше големи разправии между ръководствата на двата клуба по вашия трансфер…\n– Според клауза в договора „Спортинг“ трябваше да изплати на „Левски“ парите на три транша – 250 000 долара до 15 септември 1990-а, и по 100 000 – до 16 септември 1991-а и последната – 100 000 до 16 септември 1992-а. По тогавашният курс сумата се равняваше на 11 милиона лева! Появиха се, ако си спомняте, брожения, имаше и смяна на ръководствата, в един момент се появиха два клуба – на Томас Лафчис и на Златин Тепсиев…Мен това не ме интересува. Не съм следял как са се изплащали траншовете към „Герена“. Честно да ви кажа и мен ме подведоха с договора. Пишеше уж едно, оказа се друго, поне за личните ми условия нещата не бяха изпипани така, както трябва. Сумите били написани преди данъците…Не ми беше приятно, но трябваше да си мълча, за да не кажат испанците: „Дойде и веднага заговори за пари.“. Стиснах зъби, заиграх силно.\n– Какви бяха първите ви впечатления от Хихон?\n– На първо място – огромният професионализъм на всички нива в клуба, от чистачката до президента. Дотогава аз само съм си мислел, че съм професионалист. Там, в Испания, се запознах с истината. В началото имаше известен стрес – нова среда, нова обстановка, нови изисквания към теб, но после нещата ми потръгнаха.\nТреньор ни беше Гарсия Куерво (1946). В първия кръг – срещу „Бетис“ (2:2, 1 септември 1990 г. – б.а.) влязох резерва, в 67-ата минута на мястото на шведа Ханс Нилсон. В следващия кръг, срещу „Валядолид“ (4:0) вече излязох като титуляр и секунди преди почивката се разписах за 2:0.Тръгна ми играта. Мои приятели ми казваха: „Натегни се, да те вземе някои от грандовете в Испания.“ Пооправиха ми заплатата, след като стигнахме полуфинал за Купата на краля, завършихме пети в Примера дивисион и се класирахме за участие в турнира за Купата на УЕФА. В последния кръг бихме „Валенсия“ с Любо Пенев с 1:0 на „Местая“ (9 юни 1991 г. – б.а.) с гол на Луис Енрике. Важен мач, в който играх. Не взех участие в предишния – срещу „Еспаньол“ (за тях игра Сираков) у дома (3:0, хеттрик на Луис Енрике – б.а.), не играх по собствено желание. Не ми бяха платени парите. Моят отличен приятел и съотборник Оскар Селада, който сега е лекар на „Атлетико“ (Мадрид), играеше зад мене момчето, ме увещаваше: „Трябва да играеш в този мач (с „Валенсия“). Отвърнах му: „Чакай, бе, за кво да играя? Виж, че биете и без мене? Да ви объркам играта ли?Ти ли си треньорът?“. Не, та не. Оскар цяла вечер ходеше с мен, да ме увещава. Той знаеше, че преди мач обичам да си похапвам сладко и да пия кафенце.\nВ Испания свикнах толкова много кафета да обръщам. Обиколихме няколко заведения с моя приятел. И на другия ден айде, играя. А треньорът ни Сириако беше казал, че ако не взимаш участие в тренировките, т.е. дори и да си на индивидуален режим, не можеш да играеш в мачовете. А Оскар лобираше за мен, обяснил му, че ако не ми се довери, „Спортинг“ ще падне. Сигурно и аз имам някаква минимална заслуга за извояването на тази евроквота. Факт е, че след края на този успешен сезон продадохме Луис Енрике на „Реал“ (Мадрид) за 2 милиона долара. Други отлични футболисти от нашия отбор заиграха в грандове – Манхарин отиде в „Депортиво“ (Ла Коруня), Хоакин, Хуанеле – в „Тенерифе“. Хуанеле беше много интересен образ. Гледаш го, на пръв поглед ще си кажеш, че е с кльощави крака, вятър да го духне, ще го отвее. Обаче – с изключителна техника, дузпи бие…да излъже двама-трима не е проблем за него. Малко като баща му бях на Хуанеле. Той беше сирак, после и дядо му почина…\nВ „Тенерифе“ треньор беше великият Юп Хайнкес, там беше и моя човек Славиша Йоканович. На два пъти спираха „Реал“ (Мадрид) към шампионската титла, триумфираше неизменно „Барселона“ с Ицо. Наскоро му ходих на гости на Хуанеле. Той ме возеше с колата навсякъде. Оставаме приятели за цял живот.\n– Как се разви вторият ви сезон в Хихон?\n– Записах 12-13 мача без смяна в първенството. Феновете на отбора много ме харесваха. Допадаше им най-вече моята техника и отдаденост на терена. Местните хора са астурийци, с корав дух. Навремето са спирали нашествията на маврите. Треньорът Сириако обаче почна да върти състава. Един път ме пусне титуляр, друг път – вляза второто полувреме…После реши да ме върне при твърдите титуляри. Аз направо хвърчах по игрището. Треньорът ми се чуди: „Какво става, бе? Бориш се като никога, правиш шпагати…Да не си взел допинг?“. Вярно нямах удържане. Но ме “настъпи” футболната болест. Оперираха ме. Възстановяване 2 месеца и половина…През 1993 г. в Хихон дойде холандецът Берт Якобс. От треньорите там най-добре се разбирах именно с него. Той е архитектът на силния „Витес“ (1988 – 1993). Берт беше и много близък на Йохан Кройф, лека им пръст и на двамата.\n– Кои бяха другите чужденци в “Спортинг”?\n– Легионерите не бяха много. Чехът Милан Лухови, взеха го за 490 000 долара от „Дукла“ (Прага) и шведът Йоаким Нилсон, купен за 1, 7 милиона долара от „Малмьо“. Милан беше сред голмайсторите ни, докато шведът, който иначе не беше никак лош футболист, не можа да се адаптира. Един сезон при нас изкара и аржентинецът Дарио Ското.\n– След 77 мача и 7 гола, толкова успехи и хубави моменти, защо се разделихте със „Спортинг“?\n– Изкарах три сезона в Хихон. Можех да остана, колкото си искам там, без да преувеличавам. Бях основна фигура. Мислех си, че нещата ще се развият по друг начин. Все пак бях натрупал и годинки, де, това не трябва да се забравя. Може би сгреших, че си наех нов мениджър, а се разделих с Пако Сантамария, който беше агент на Сираков. Оставих много приятели в града. Мой близък – Алехандро Менендес, израстна ми пред очите, беше юноша при нас. После стана треньор на дубъла на „Реал“ (Мадрид). Работил е със звезди като Мората, като Кайехон…Беше и в „Селта“, „Сантандер“, идвал ми е на гости и тук, в България. Четири поредни финала има за титлата при юношите, два спечели, два загуби, единият път начело на „Спортинг“ (Хихон), другият – с „Реал“. Отборите му демонстрират техничен, нападателен футбол.\n– Какви бяха отношенията ви с ексцентричния президент на „Атлетико“ (Мадрид) Хесус Хил?\n– Ааа, отлични. Страхотен човек, сърдечен, щедър, много директен и точен. Знае как да говори с всеки. Нямам впечатления да е бил скандален. Просто отговоряше по-остро на тези, които го нападаха. Беше и кмет на Марбея, когато аз играех за местния отбор (1993-1994). Бяхме приятели, мога да кажа. Даже Хесус искаше да ме вземе в „Атлетико“ (Мадрид), защото нямали такъв халф. В последния момент нещата не станаха. Хесус ми вика: „Айде, остани си в Марбея, да имаме и тук качествен резерв.“ Завиши ми и малко парите, останах доволен. Тимът не беше никак лош – Пръскало, Юрич, парагваецът Чапаро, аржентинецът Креспин, уругваецът Агире…Делата на Хил в Марбея движеше небезизвестния Хосе Мария дел Нидо, който по-късно стана шеф на „Севиля“.\n– Сърдите ли се на Димитър Пенев, че не ви взе в Америка през 1994 г.?\n– Не. Отношенията ни са нормални. Видяхте, че през 1998 г. работих под негово ръководство в ЦСКА, заедно постигнахме нелоши неща в евротурнирите. Няма за какво да спорим или да се сърдим. Всичко е моментно.\n– Защо с „Овиедо“ не се получиха нещата?\n– Там отидох с Радомир Антич, Бог да го прости. Бяхме много близки с него. Даже сме посрещали Нова година в неговия апартамент, и той ми е идвал на гости. От Радо научих доста за футбола, за тактиката. Той използваше това, което сега е модерно – прибиране в едната половина на терена, с постепенното превземане на пространство. Като им каже „Почвай“ и те стартират разиграване, преминават от другата страна.\nВ „Овиедо“ се бяха събрали и доста балканци – Йеркан, Просинечки, Йоканович, Янкович. Трябваше да сменя Роберт, който беше гласен за връщане след наем в „Реал“ (Мадрид). Добре, ама Антич пое „Атлетико“, Просинечки си остана в „Овиедо“. Радомир се съветваше с мен, мога да го кажа без никакви скрупули, преди всеки мач на „дюшекчиите“. Даже на мен ми ставаше неудобно, а той ми искаше мнението за играта на тима, за представянето на отделните линии и футболисти. Консултирал съм го. Първите нови попълнения, които взе на „Висенте Калдерон“ бяха вратарят Хосе Молина, Санти – централен защитник, от „Албасете“ и Милинко Пантич от гръцкия „Паниониос“. Викам му: „Вземи и Любо!“. Четвъртък-петък си говорим, във вторник следващата седмица Пенев вече беше подписал с „Атлетико“. Тимът спечели златен дубъл на края на сезона!\n– Как след петте успешни години в испанското първенство се озовахте в „Красна поляна“?\n– (Смее се). Историята беше много интересна. Излязоха някакви оферти за нови приключения в чужбина – от Кипър и от Китай ме искаха разни клубове… По принцип „Красна поляна“ си е моят район, живеех във високия блок, до пазара. Там бях комшия и с куп други левскари – Петлето Денчев, Пепи Петров, Войната, Пламен Николов, Пацо Цветков…Бях почнал преговори с „Анортозис“, имах и готов договор, но имаше неща за уточняване. Трябваше да поддържам форма, реших да тренирам на „Септември“. Питайте Стоил Георгиев, той е свидетел. Той ме закара на „Боровец“ при кипърците, не се разбрахме с „Анортозис“ в крайна сметка. Те пък си взеха египтянина Магди Толба от „Левски“ – не искали да се връщат „празни“. Та така, почвам си аз тренировки със „Септември“, а те последни в класирането – само с 5 точки, от 1 победа и 2 равни. Почнаха нещо да ме коткат: „Айде, бе, идвай при нас! Ела да помогнеш, пък после пак си ходи навънка“. Викам: „Как ще идвам? Дайте ми поне кола нещо…“ (Смее се). Те взеха вече да ме бъзикат: „Е сега чакаме на Тако Амбукели корабите да пристигнат. На пристанище в Гърция са“. Понеже той все така им разправял, като са забавели плащанията: „Момчета, корабите идват, пари ще има.“. Майтапим се с момчетата, убедих поне да ми направят застраховка. А съм на 3 седмици тренировки, не съм във форма. Предстоеше сблъсък с лидера в класирането „Миньор“ (Перник). Нареждат ми: „Ламя, готви се!“. Викам: „Абе, как така срещу първите? Дай друг мач. Не съм готов, ще ме разминават“. – „Не, не, играеш!“.\nИ наистина излязох на терена, и бихме „Миньор“ с 2:1 (14 октомври 1995 г. – б.а.). Започнах мача като халф, но през второто полувреме ни изгониха човек и трябваше да се върна последен в защита. Предстоеше ни гостуване в Горна Оряховица. Нашите ми разправяха, че там свирили съдиите редовно дузпа за домакините още до 15-ата минута. Обясних им как да подходят: „Няма да се доближавате на повече от 2 метра до тях, няма да ги пипате, пък да видим дали ще получат дузпа.“. Взехме точка – 1:1.\nНа следващата седмица дойде ред и на „Черно море“ – опукахме ги с 6:2. Отборчето ни не беше никак лошо, задружни бяхме всички. Победите се трупаха. Четох тогава интервю с Пламен Гетов. Питат го от кого го е страх в „Б“ група. „Не ме е страх от първите сега, а от тези, които се изкачват отдолу нагоре в класирането.“\nИмахме и прекрасен треньор – Павката Панов, човек, когото страшно много уважавах. Плюс това и Тако почна да развръзва кесията. Завършихме първенството 1995/1996 на 10-о място. По едно време получих оферта от гръцкия „Кавала“, но се отдръпнах.\nИзненадващо един ден ми звъни Гошо Славков – Бенкса. Каза ми да очаквам позвъняване от ЦСКА. Бях много учуден: „Как така ЦСКА?“. Та аз вече бях почти на 34 години! И наистина ми се обади Гошо Василев: „Така и така, идвай да помагаш.“. Била му пламнала главата, били му взели в последния момент Коцето Видолов турците от „Бурсаспор“…Помолих Гочето да ми даде малко време да си помисля. Беше много внезапно и набързо. А и знаех какви тежки тренировки провежда той, чудех се дали ще издържа на натоварванията. Все пак едно са мачовете в „Б“ група, друго е в елита, и то на „Армията“. Така той ми позволи да се подготвям на облекчен режим, не бях на физическото ниво на останалите. Заиграх в ЦСКА (12 мача и 1 гол – б.а.), станахме и шампиони, взехме и Купата на България. Даже и аз се учудих на физическата си издръжливост. След последния мач за сезона Василев ми благодари лично. Каза ми: „Браво! Ти си защити достойно името. Благодаря ти! Оттук нататък ти си решаваш дали ще си ходиш, или ще оставаш“.\n– Не приеха ли като предателство левскарите преминаването ви в ЦСКА?\n– Не, не. Други вече бяха станали времената. „Червената“ публика също ме прие много добре. Не съм имал проблеми и с левскарите.\n– Участвали сте в много вечни дербита и от двете страни на барикадата, така да се каже. Имате 14 мача за първенство (9 за „Левски“, 5 за ЦСКА), 5 за Купата на България (3 „Левски“, 2 ЦСКА) и 1 за Купата на съветската армия – общо 20. Кои са най-скъпите ви спомени от тези сблъсъци между „сини“ и „червени“?\n– О, много са. Имало е и неприятни моменти – като два пъти загуби по 0:5 (веднъж с „Левски“, веднъж – с ЦСКА). Като футболист на „Левски“ са ми повече победите. Най – щастлив съм бил след онзи знаменит обрат от 0:2 до 3:2 за нас (6 март 1988 г. – б.а.). ЦСКА ни поведе след бързи два гола на Любо Пенев (6-дузпа) и Емо Костадинов (8). Пепи Петров (18) намали – 1:2, аз изравни (27) – 2:2, и попадох на Наско за третия (29) – 3:2! Разменихме си 5 гола само за половин час! Това ми остана скъп спомен. С червената фланелка пък важна беше победата ни от 4 май 1997 г. с 2:0 (Ивайло Андонов 68-дузпа, 85), с която узаконихме шампионската си титла. Също така не мога да подмина и успеха във финала за Купата от 28 май 1997 г. с 3:1 в страхотен дъжд. Тогава качих топката от корнер на главата на Стефан Лулчев за 1:0. Петьо Жабов пък го изведох сам срещу вратаря Иванков за 2:0…Имаше и хубави работи…\nЩо се отнася до загуби с по 0:5…Когато Ицо ни вкара 4-те гола (1 октомври 1989 – б.а.) ние излязохме съсипани психически от поражението в Антверпен. То беше броени дни по-рано. Особено тежко им беше на младоците в „Левски“. Но и вижте какво – ЦСКА разполагаше с великолепен отбор, атомно нападение, а ние нямахме защита кажи-речи. Разсипаха ни на контри.\n– А с ЦСКА защо паднахте 0:5 на финала за Купата на страната (13 май 1998 г. – б.а.)? Вие излязохте като фаворити, мачът беше в навечерието на 50-годишния юбилей на вашия клуб, в състава ви бяха легенди като Трифон Иванов, Емо Костадинов, само Стоичков не пожела да играе…\n– Е, да, ама тогава мачът се разви нелогично. Ударихме 2-3 греди, нямахме грам късмет в онзи ден, ако си спомняте. Даже аз накрая си вкарах автогол. Абе, не искам да си спомням за този финал.\n– Покрай вас израстнаха последните истински наши футболни звезди, „трите коня, които теглеха каляската“ – Димитър Бербатов, Мартин Петров и Стилиян Петров…\n– Какво мога да кажа за тях, след като всичко е казано и изписано? Прекрасни момчета, големи футболисти! Само поклон пред това, което са направили за българския футбол. Те бяха отдадени на играта, имаха воля, трудеха се и се наложиха млади и то в силен отбор. И слушаха, и се учеха от нас, по-старите играчи. Опитните футболисти са богатство за младите, защото като ги подкпепят, все едно са в ролята на треньори. Отвън има треньор, и на терена имаш треньор, който да ти подсказва верните решения. Даже е имало моменти, когато съм им подвиквал. А и да не забравяме ролята на Гочето Василев, който ги привлече, и особено на Димитър Пенев, който ги наложи. Конкретно аз винаги съм помагал на младите футболисти, стига, разбира се, те да искат да се учат и да вървят нагоре в кариерата.\n– Класата на новите звезди си пролича в евробитките през есента на 1998 г. срещу „Белшина“, „Молде“, „Сервет“…\n– Да, така е. Може би най-тежко в тези първи три кръга на турнира ни беше в Норвегия. „Молде“ ни озориха – яки, блъскачи, трудни условия. Но като им стъпиж мъжката, като задържиш топката, като я пуснеш по земята, започнеш да я разиграваш и ги вадиш от ритъм. Срещу „Сервет“ пък си пролича и тактическия гений на Пената. Пусна ме ляв бек на реванша (29 септември 1998 г., 1:0 за ЦСКА – б.а.). Титулярът ни на този пост – Вальо Найденов, беше наказан. Трябваше да играе Сашо Томаш. И аз му подхвърлих на треньора: “По-добре аз да се нагърбя с тая работа. Сигурен съм, че ще се правя.“. „Сервет“ имаха бърз нападател отдясно – Карлос Варела. Даже и да стане нещо, няма да се гипсирам. Младо момче да сложиш в толкова важен мач – рисковано е. И така стигнахме с консенсус с треньорското ръководство. И в общи линии се справих със задачата. След 64-ата минута ме смени Томаш, но при резултат 1:0, когато си спокоен, видял си как върви мача, самочувствието ти идва отвънка. А не нещо да сбъркаш и после да не знаеш къде се наамираш, публиката да те награби и т.н. Това можеше да се окаже фатално.\n– Имахте ли шанс в следващия кръг от турнира срещу гранда „Атлетико“ (Мадрид), воден от митичния Ариго Саки?\n– Ами можеше, то си беше станало, но…Мартин Петров не знам какво се забави, уплаши ли се, взеха му топката, а можеше да отиграе по-добре положението и да открие резултата. Няма да забравя как Саки излезе на тъчлинията и се развика на своите. Това беше много важен момент от мача. Ако бяхме повели, инициативата идваше в нас, щеше да бъде изгонен и техният вратар Педро Регеро. Второ, което е, гостите разполагаха с много стойностен отбор – Кико Нарваес, бразилецът Жуниньо, Югович, Хуан Верон…Какво да говорим. Въпреки това се представихме добре. Мои колеги от отбраната позволиха на Кико да си разиграва „коня, така да се каже, правеше си каквото си иска. Понеже му имаха огромен респект, го оставяха. А когато излезеш на терена няма идоли, няма страхопочитание. Трябва да не ти пука, да си спокоен. И не трябва да се отказваш. Тренираш, тренираш, подобряваш и гледаш нещо да направиш. Допустимо е да играеш слабо, но да имаш страх – това не го признавам във футбола.\n– Вие винаги сте правили впечатление на психически устойчив футболист, изключително спокоен…Някога измъчвали ли са ви притеснения преди важен мач?\n– Не, никога, никога. Особено пък с натрупването на годинките ми беше все по-лесно. Може би съм имал и късмета да играя или да гледам от еталони в това отношение. Един от тях беше Садъков. Спокойствието е най-важно на терена, независимо къде си и как си. Разиграването и отиграването е едно и също навсякъде. Но пък съм имал и колеги, които буквално се шашкаха преди напечено дерби, вярно е това. Просто си сменяха боята. Но си е и въпрос на индивидуална психика. Не може всички да сме еднакви.\n– Е, няма как да го забравя…Със задна ножица, извън пеналта, и то на скорост, което е много трудно. При това с гръб към вратата…Трудно става това и рядко. Някой ако ми каже, че ще правя ножици, ще му се изсмея. Не съм по тези изпълнения. Пак имахме доста контузени, наказани, но мачът (28-и кръг, 16 май 1987 г. – б.а.) трябваше да го вземем на всяка цена. Спечелихме с 2:0, другият гол също беше мой. По принцип срещу „белите“ ми вървеше. Имало и случаи и по два фаула на мач да им забия. Приятен, удобен съперник.\nЧЕТЕТЕ ОСТАНАЛАТА ЧАСТ ОТ ИНТЕРВЮТО В СПИСАНИЕ “СПРИНТ” – за началото във футбола, за “Сливен”, за наказанието, за “Левски”, уникални спомени за Диего Марадона, полуфиналите за Купата на краля със “Спортинг” (Хихон), головете срещу “Реал” и “Барселона”, офертата от Белия балет, майсторството на фаула и още много, много интересни случки от живота на Ламята!


К+: Бонд, Бейби Бонд\nАбе как се справят необразованите жени с бебета? Хем имат повече.\nчрез Градската Самодива от hbeeva на 11-11-4\nНякой ми прати статия, в която за пореден път се настоява за близка физическа връзка с бебето.\nРазгледах устройството на мозъка си и не забелязах, по подобие на извънземните На'ви да имам екстензия от нервна тъкан, която да изисква връзката ми с други същества да се осъществява на непосредствена дистанция. Разгледах подробно и бебето си след раждането, и той нямаше подобни анатомически особености. Затова позволих да го отнесат и приведат в приличен вид, от което той още не се е оплакал.\nРазбира се, на моменти е дразнещо и смущаващо, че оставяш бебето на други хора, които не са много разговорливи, явно са заети и преработени. Ако бебето ти е до теб, ще си спестиш тези притеснения, но това вече е друг въпрос- на комуникация с персонала. Ако комуникацията беше добра, нямаше да имам нищо против да получа разпечатка на розова хартия с данните на бебето, или пък СМС или туит, или нещо от специален ап, който да ми казва, че бебето е ОК и мога да си почина няколко часа.\nТова, с което не съм съгласна, е предположението, че връзката майка-бебе е толкова силно зависима от хормони, физическа близост. Разбира се, зависима е и това се случва, но не е определящо. Виждането, че отделянето на бебето нарушава връзката, идва от идеята, че когато мозъкът отделя окситоцин, то човекът изпитва любов. Разбира се, няма нищо категорично и сериозно в това, че когато нещо се случва в мозъка, то се случва и в съзнанието. Звучи научно, но е само научновато и прекалено категорично редуцира едно сложно поведение като обичта към новороденото (или още по-сложната обич към детето, което не спира да дрънка и прави белички) в хормонално-невронно събитие в мозъка.\nИ така, да си представим, че след раждането спокоен персонал ме настани в стая с приятна температура, с розови стени, някой ми е донесъл рози и кутия бонбони, имам комп с интернет връзка, чаршафите миришат свежо, на стената има приятна картина и слънцето грее. Получавам спокойствие, потупване по рамото, уважение. Кефя се, че съм станала майка, влизам в роля и в тази роля градя в съзнанието си обичта към детето.На другата сутрин усмихната сестра ми носи нахранено с АМ бебе, което евентуално ще огладнее и ще се закърми- гарантирано. Гладът е голяма сила\nСравнение с реалността: потна и току-що родила, още в шок, получавам от една акушерка нареждането- ето сина ти, целуни го. На мен ми излиза стресница (от стреса на раждането), потна съм и замаяна. Целувам още некъпаното бебе набързо и се чудя защо ли не ме залива вълна от любов. Може би защото имам нужда от кафе, душ и всички мерки, каквито бих взела срещу най-лошите случаи на махмурлук.\nСлед 6 часа ми носят неочаквано бебето и веднага започвам опити да го закърмя. Чувствам се като мозъчно обсебана от извънземна раса. Всички наоколо са уверени, че тялото ми ще се справи и то се справя, само че за съжаление много ми се иска в целия този процес да има определен decorum, който да ми помогне да се справя и със съзнанието на майка. Това, което идва естествено, е объркващо, трудно се интегрира с досегашната ми идентичност, буквално завзема личността ми. Може да е естествено, но е ужасяващо.\nРазбира се, ако вярвам в идеите на естественото родителство, точно това трябва да се случи- да ми харесва тялото ми да се справя само. Тогава и съзнанието ми би било подготвено. В\nАбонирайте се за Градската Самодива с помощта на Google Читалня\nПубликувано от Комитата в 4:03 ч.


10 идеи за съхранение на орнаменти и съвети за организация\nГолямо дърво означава много орнаменти. Вместо да съхранявате всичките си орнаменти в куп миниатюрни кутии, които е трудно да се следят, съхранявайте ги всички на едно място с просторен контейнер. Този например има четиридесет и четири отделения.\nС удобни дръжки, празнични коледни цветове и лесно сглобяеми отделения, тази кутия за съхранение на орнаменти има всички необходими камбани и свирки. Той също така е създаден за защита от вредители и почва, така че ще бъде безопасен, дори ако не го проверявате през цялата година.\nС вкусни френски кънтри шик ленти, този организатор на орнаменти прави съхранението стилно. Плюс това, прозрачна предна част улеснява намирането на конкретни орнаменти, без да разопаковате цялата кутия на гонене за диви гъски. Както се вижда тук, организирането на редове по цвят е страхотна система. Плюс това, затварянето с цип осигурява допълнително запазване.\nС четири нива на тави за орнаменти, всяка с шест отделни зони, това е чудесен, издръжлив вариант, ако картонените или настойнически сепаратори изглеждат твърде неясни. И още един професионален съвет:\nНе забравяйте да увиете всичките си орнаменти в хартиена хартия в случай, че се блъскат вътре в отделенията си.\nТози контейнер функционира също като тота, благодарение на допълнителните дълги каишки, което означава, че можете да носите украшенията си отдолу и с по-голяма лекота и предпазливост. Освен това го прави по-лесно да ги разнесете, за да можете да видите всичко и по този начин да имате план за действие, докато украсявате коледното дърво.\nС елегантна, минималистична фасада, тази тънка кутия за съхранение ще се съчетае точно. Той е особено подходящ за малки пространства, като съхранение под леглото.\nАко искате да запазите всичките си коледни украси на едно място, не потърсете повече: Този кош за съхранение ще съдържа повече от само вашите украшения. Освен това може да се побере във вътрешността на пластмасовите кошчета на The Container Store за допълнителна защита. По-добре безопасно, отколкото съжалявам, когато става въпрос за тези деликатни малки пичове.\nС множество нива и подвижни тави, тази количка / куфар с орнаменти много улеснява транспортирането на декорации от стая до стая. Също така е от колекция Frontgate, която включва a венец чанта и торба за дърво плюс подвижна стойка така че всички основни съхранения ви могат да изглеждат последователни. Плюс това пасва на 100 орнамента!\nИзползвайте този контейнер, ако искате нещо зимно и изискано в дизайна, но също така достатъчно фин, за да се съчетае с вашия гараж, таванско помещение, килер за спално бельо или където и да е друго, където съхранявате кошчетата и кутиите си. Вътре има три подреждащи се тави с дръжки. Така че това наистина функционира повече като малък скрин.\nНаправете си контейнер за съхранение, който вече имате (или сладък нов, като тази скаутска кутия), като създадете свои собствени разделители. Използвайте закупен от магазина скрин разделителни чекмеджета (тези, направени за чорапи, биха работили добре!) или пренаредете стари картонени кутии.\n40-годишна запечатана градина\nНаправи си идеи: Детска художествена и занаятчийска организация


Apple търсят мениджър с опит в работата с криптовалути - divna.Tech\nApple търсят мениджър с опит в работата с криптовалути\nApple търсят мениджър за развитие на бизнеса с опит в крипто индустрията, който да ръководи партньорската програма на компанията за „алтернативни плащания“. Съответната свободна позиция се появи на официалния сайт на ИТ гиганта.\nКандидатът трябва да има над 10 години професионален опит и над 5 години опит с алтернативни доставчици на плащания като цифрови портфейли, BNPL, бързи плащания, криптовалути и др. Кандидатът трябва да е наясно с паричните потоци, тяхните разчети, съответните разпоредби и индустриални стандарти, както и разбиране на екосистемата за алтернативни плащания.\nДруги изисквания включват способността на кандидатите да се търсят алтернативни решения на даден проблем, отлична комуникация и междуличностни умения, както и бодрост, отзивчивост и притежаване на продукти и приложения на Apple. Съгласно условията на свободната позиция, мениджърът за развитие на бизнеса, ръководещ алтернативно партньорство за плащания, е длъжен да извършва транзакции със стратегически партньори и да формира бизнес модели.\nРаботата ще се извърши в централата на Apple в Купертино веднага след като компанията се върне към офис работа след пандемията. В същото време 25% от работното време ще минава в командировки.\nCoinbase дава възможност за купуване на криптовалути чрез Paypal в САЩ


Съвременни методи за лечение на варикоза без хирургия - Лечение\nРазширените вени, според медицинските изследвания, са повече от половината от населението на европейските страни. Подуването на вените е по-често при жени с преобладаване от почти 20%.\nРабота на вените\nВ по-голямата част от случаите се отнася до нарушения на кръвообращението във вените на долните крайници. Първо, такъв случай на варикоза се появява по-често, и второ, за разлика от не толкова опасни заболявания на таза или стомаха, подуване на повърхностните вени по краката са визуално видими.\nБолестта, която придружава човек от времето, когато неговите предци започнаха да се движат на два крака и е пряко свързана с изправената. Кръвта на артериите се движи от горе до долу - от сърцето до периферията, също под налягане. Но връщането на кръвта се принуждава да преодолее силите на гравитацията. Налягането на венозния поток е ниско.\nКръвта през вените се издига благодарение на работата на мускулите на съда и клапите. Последните представляват процесите на ендотела - облицовката на вените и разделят съда в определени области. Докато кръвта запълва мястото, горният клапан е затворен. След като зоната е пълна, долният клапан затваря и горният клапан се отваря и кръвта може да се покачи.\nОчевидно този механизъм ще работи най-добре, ако има достатъчно стесняване на съдовете и определена сила на клапаните.\nРазширеното разширение просто означава увеличаване на напречното сечение на съда. И колкото по-голям е работният диаметър на съда, толкова по-дълго мястото ще бъде запълнено с кръв и толкова по-трудно е за клапаните да блокират канала. Ако последните не изпълняват своята функция, кръвта се връща частично.\nСтагнацията на венозната кръв води до разширяване на съдовете още повече, а клапите - да работят още по-лошо. "Загубата" на кръвта засяга кръвоснабдяването на всички останали части на тялото, а най-важното - сърцето. В края на краищата, за да се поддържа степента на пълнене на правилното ниво без "липсващата" кръв, е необходимо да се увеличи налягането.\nСъществува преразпределение на кръвния поток от повърхностните вени в по-дълбоки перфориращи вени, от своя страна, които се простират на тези съдове. Когато се образува повреда на клапата, част от кръвта се намира в подкожната мрежа.\nПоявява се хронична венозна недостатъчност, се образува оток и заедно с междуклетъчната течност кръвните елементи навлизат в подкожната тъкан. По-нататъшното развитие на болестта води до необратимо увреждане на кожата и появата на трофични язви.\nНа клетъчно ниво стагнацията на кръвта провокира вид натрупване на левкоцити на мястото - подвижване на левкоцити. Левкоцитите предизвикват възпаление, което бързо се разпространява и засяга стените до пълната дебелина.\nПървият признак на заболяването е появата на разширени подкожни вени. Привлекателността не добавя, което е причината за много жени и мъже да предприемат действия, докато заболяването достигне значителен стадий на развитие.\nНа първо място, болестта е придружена от тежки умора на крака, подуване и тежест. Характерна особеност е болката в краката преди сутринта, понякога много силна. Болестта със същата сила се проявява като хора с "постоянни" професии - фризьори, продавачи, които не напускат стола в офиса. Факт е, че постоянният престой в седяща поза, особено в погрешна позиция, действа почти толкова деструктивно, колкото стоенето в изправено положение.\nПоражението на повърхностните вени се счита за по-малко опасно, отколкото разширението на вътрешните вени. Следващият етап се характеризира с болка "по вените", където има по-силно подуване, цианозна кожа и появата на язви. Постоянното подуване показва образуването на хронична венозна недостатъчност.\nРеалният проблем не е толкова механично разширение на вените - подуване на корема, като възпаление на стените и образуване на кръвни съсиреци. Последните се движат доста свободно в разширените вени и запушват най-важните кръвни линии - белодробната артерия, например.\nБолестта се развива много дълго, понякога в продължение на десетилетия, така че е лесно да предотвратите тежки последици, ако следвате прости инструкции.\nПроблемът с варикозата е донякъде произволно разделен на две части: механична вазодилатация и възпаление на стените. Последният е много по-опасен, но лечим, докато изкривяването и разширяването се елиминират с голяма трудност.\nСтените на съдовете имат своя собствена граница на еластичност. И ако бъде надминат, невъзможно е корабът да се върне в първоначалното му състояние.\nФункционалността с правилното лечение се възстановява, но за да изчезне синият венец под кожата е трудно. Много по-ефективно е да се използват превантивни мерки, без да се чака за такова разширяване, за да се улови целият кораб.\nЛечението на варикозата без хирургия изисква интегриран подход.\nИзвестно е, че движението стимулира потока на кръвта. Освен това, огъването и разширяването на глезена е ролята на една особена помпа. В седнало или изправено положение глезена не работи, съответно, кръвта застава. Упражненията, свързани с тибиалния щам, с огъване на глезена са задължителни както за болните, така и за тези, които искат да предотвратят заболяването.\nВиена под коляното по време на огъването му значително се стеснява, спирайки потока на кръвта. Съответно, позата, в която коленете се огъват под остър ъгъл, предизвиква заболяване. Това трябва да се избягва.\nНеобходимо е да се запълни липсата на движение. Това е най-лесният и достъпен метод за значително подобряване на състоянието на вените. Подходящ за всякакви дейности: разходки, гимнастика, плуване.\nКомпресионното бельо е както мощна превантивна, така и метод за лечение. Еластичната еластична тъкан от желаната категория компресира разширените вени, което ги кара да се стесняват до известна степен. Носете чорапогащи, чорапогащи, ботуши, голф се нуждаят от няколко часа на ден, но винаги всеки ден. За 1, 2 етапа на заболяването, това понякога е достатъчно, за да се върнат съдовете необходимия мускулен тонус.\nКомпресионното бельо, правилно подбрано, насърчава лечението дори на етапи, усложнени от появата на тромби и флебити.\n"Гимнастика за кръвоносни съдове" е така нареченото контрастиране с много топла вода и много студено. При варикоза тази процедура става задължителна. Съдовете се разширяват и свиват под влияние на температурата и по този начин се обучават гладки мускули.\nТоплата вода води до разширяване на вените и артериите. Следователно, с разширени вени на долните крайници се изключват горещи вани: съдовете се разширяват. Студената баня помага за облекчаване на умората и за стесняване на вените, което улеснява изтичането на кръв.\nКак да се лекува варикозни вени без операция е трудно да се каже. В зависимост от стадия на заболяването и степента на венозно увреждане се използват различни лекарства и в различни форми. Ако повърхностните вени са повредени, видими, използвайте мазила и гелове. Въпреки това, за лечение на дълбоко лежащи лекарства трябва да се приемат перорално.\nОсновата на лечението е флеботониката - вещества, които увеличават тонуса на мускулната тъкан, т.е. стените на кръвоносните съдове и клапите. Това са Escuzan, Detralex, Troxevasin.\nМедикаментите значително намаляват синдрома на болката, премахват отоците и засягат стените на кръвоносните съдове. Продължително лечение - мехлемите трябва да се използват в продължение на няколко месеца.\nГеловете подобряват състоянието на съдовете, но не могат да премахнат изкривяването и разтягането. Вените остават забележими.\nС поражение на дълбоките вени споменатите препарати - Detralex, Trental, Fleobodia 600, се приемат вътрешно. Нарежда ги като флеболог, независима диагноза не е допустима тук.\nЛечението с лекарства задължително се комбинира с носенето на компресионно бельо и промяна на режима.\nОпределен лечебен ефект на народните средства се основава на използването на растителни продукти, богати на танини. До известна степен те оказват влияние върху тонуса на кожата и съдовете и също така облекчават подпухването, което е много важно за разширените вени.\nНай-известните средства за защита включват кестен от коне. В народната медицина, тя се използва под формата на компреси, под формата на топло - незапалими, лосиони и под формата на тинктури. В аптеките можете да намерите мехлеми с екстракт от конски кестен с един и същ терапевтичен ефект.\nИзплакнете с оцет ябълков сайдер, както и използването му под формата на компреси, заемат второто място в популярността рейтинг.\nИзползвайте компреси от синя глина. Кашица от вода и глина е поставен върху засегнатата зона и се държи поне за 40 минути и не повече от 3 часа. Синята глина служи като алтернатива на компресионното бельо.\nПри варикоза, народната медицина съветва да се пие гроздов сок и естествено червено вино. И двата продукта са изключително богати на фолиева киселина и допринасят за разреждането на кръвта. Това намалява риска от образуване на кръвни съсиреци.\nДруг популярен метод е хирудотерапията. Специален терапевтичен ефект от неговата употреба не води до това, но отстраняването на натрупаната кръв улеснява състоянието на пациента. Също така е известно, че когато ухапване от пиявица инжектира в съда специално вещество - хирудин, което допринася за разреждането на кръвта и следователно предотвратява появата на тромби.\nНародните методи трябва да се комбинират с терапевтичните - носенето на компресионно бельо и приемането на медикаменти, особено когато болестта е отишла далеч и поврежда дълбоко разположените съдове.\nВ допълнение към традиционната компресионна терапия и флеботониката, съвременната медицина предлага няколко нови техники.\nСклеротерапията - върху ефективността не е по-лоша от хирургическата интервенция, но е много по-малко травматична. Същността на метода е да се въведе в лумена на вената - под подходящ контрол, разбира се, склерозиращото лекарство. Последният залепва стените на съда и след това се разпада. На сайта се прилага пресована превръзка.\nИнжектирането е напълно безболезнено. След сесията ходенето се препоръчва за един час.\nЕндоследната лазерна коагулация днес се смята за най-обещаващият нехирургичен метод. Лазерният лъч действа индиректно: лъвският дял от лъчението му абсорбира кръвта и се загрява силно - докато се появят мехурчета на пара. Тези везикули увреждат стената на ендотела.\nТоплинният ефект е силен, до "овъгляване" - появата на черна интима. По-късно тромб, оклузивни лумен, постепенно заменени от съединителна тъкан. Година по-късно управлявана Виена се превръща в съединителна кабел и падане на товара върху него се разпространява към други съдове.\nЕндоследната коагулация има своите противопоказания.\nТака, ако каналът е твърде голям, повече от 10 мм, резултатите често са незадоволителни. И ако пациентът има тромбофилия, тогава методът на приложение е забранен, тъй като EWLO предполага образуването на тромб, когато е изложен на плавателен съд.\nРадиочестотната аблация се основава на ефекта на ток при честота от 300-750 kHz. Действието му е подобно на лазерното коагулиране: във вената е поставен специален катетър в зоната за отстраняване и се прилага ток. Стените се загряват до 120 градуса и се повредят.\nПри остър тромбофлебит, аблация е забранена.\nМетодите за лечение на разширени вени са още по-ефективни, колкото по-рано са приложени.\nЗаболяването се развива в продължение на дълъг период от време, на достатъчно време пациента да направи "малко кръв" - компресиране на бельо и мехлеми. В по-късните етапи на лечението ще се вземат много по-сериозни.\nВарици крака познати на хората за дълго време: тази диагноза поставят своите пациенти повече "бащите" на съвременната медицина Хипократ: Гален и Парацелз. Но най-разпространеното заболяване, получени през ХХ век и на двадесет и първия, тя продължава да печели нови позиции: според Световната здравна организация, днес признаци на патология в различна степен присъстват в 66% от мъжете и над 80% от жените, живеещи в развитите страни. Преобладаването на женското население над мъжкото се дължи на факта, че природата е определила по-слабото задължението секс с бременността и раждането на деца, както и страстта на красивата половина от човечеството да елегантни обувки висок ток. Съвременните методи за лечение на разширени вени на долните крайници могат да облекчат състоянието, без да прибягват до сложна хирургическа намеса.\nЗащо трябва да лекувате разширени вени\nРазширените вени са болест на хората с "постоянни" професии: продавачи, фризьори, оператори на машини, хирурзи и всички, чиито професионални задължения изискват продължително статично натоварване на долните крайници. В статично натоварване се отслабват венозните клапи, които регулират потока и изтичането на кръв в тази област на тялото. В резултат на това кръв във вените стагнатизира и удебелява, разтяга и деформира стените на съдовете - създава предпоставки за появата на разширени вени.\nПроцесът е бавен, а в началото на болния вярва, че той не разполага с разширени вени на краката, ако той не забеляза при силното набъбване и изпъкнали под кожата неравен синкави ивици. Но такава ситуация е характерна само за напредналия етап, когато единственият начин за възстановяване на нормалната появата на долните крайници се превръща в хирургично скалпел. Въпреки това, основният риск от разширени вени, не е в това, че краката му навредят, набъбват и губят своята привлекателност, покрити с буци съдове стърчащи над повърхността на кожата.\nПричиняване на застой на притока на кръв в разширени провокира крака съдове тромби - вискозни плътни връзки, състоящи се от червените кръвни клетки (кръвни клетки). кръвни съсиреци над разпространена в цялото тяло, в белите дробове, сърцето, мозъка, блокиране на кръвоносните съдове, снабдяващи ги с кръв, и причиняване на тромбоемболизъм - запушване на кръвоносните съдове лумен, в резултат на което може да бъде тежка патология:\nИнфаркт на миокарда - смърт на тъканите на сърдечния мускул поради липса на кръвоснабдяване;\nУдар - остро нарушение на церебралната циркулация, причиняващо смърт на мозъчни клетки;\nВсяко от описаните по-горе заболявания води до поне тежко увреждане и най-вече до фатален изход. Следователно, във всеки случай не може да се стигне до разширени вени.\nОбърнете се към лекар, ако първите признаци на заболяването са:\nРязка болка в краката, особено в края на деня или след физическо натоварване;\nМурашк - краят сякаш "остава";\nМалки кръвоносни съдове и "звезди", изпъкнали върху повърхността на кожата на краката;\nКрампи на краката (обикновено през нощта);\nС навременните мерки, съвременните методи за лечение на разширени вени предотвратяват прогресирането на болестта и обръщат процеса. Сега може да се направи, без да се прибягва до силно травматични хирургически операции, които преди това бяха единственият начин за решаване на проблема. Лекарите знаят много процедури за лечение на разширени вени, което може да осигури на пациента възможност да се върне към обичайния си начин на живот.\nЧесто пациентите, страдащи от напреднала форма на краката, особено жените, страхуващи се от операция и белезите, които остават след нея, забавят посещението при лекар до последната възможна възможност, водейки ситуацията до крайност. Въпреки това, медицината, както и всички останали клонове на знанието, непрекъснато се развива и дъщерите и внучките не трябва да се страхуват, че ще третират варикоза по същия начин, както майките и бабите. Специалистите са изобретили много ефективни терапевтични методи - нехирургични или т.нар. Минимално инвазивни методи, т.е. които не изискват дълбока хирургическа интервенция. Сред тях най-популярните процедури бяха:\nРадиочестотно отстраняване на венозни съдове;\nЗа всеки от тези методи за лечение на разширени вени по съвременни методи трябва да се разкаже по-подробно.\nЗа целите на процедурата, извършена на етапа на разширени вени, когато засегнати от повърхностните вени, но не са засегнати от дълбока, наркотици, наречен склерозант, се впръсква в засегнатите вени са разширени вени. Това се прави с помощта на спринцовка или microcatheter - тънка тръбичка с диаметър по-малък от този на коси, което лекарят пробива кожата на мястото, където съгласно видима й разширени съдове. Провеждането на манипулации не предизвиква неприятни усещания, а понякога и придружено от усещане за леко изгаряне. Втвърдяваща се придържа вътре венозната стена, го доведе от кръвообращението, което води до намаляване той изсъхва и престава да наруши пациента, изчезват от кожата. По този начин, когато се използва методът, се постига не само терапевтичният, но и козметичният ефект.\nПроцедурата продължава около половин час, през която лекарят прави няколко инжекции в варикозната вена чрез пробиване по кожата. Обикновено курсът на лечение по метода на склеротерапията е не повече от три такива процедури, но понякога, въз основа на състоянието на пациента, лекарят решава да увеличи броя им. От едно до друго посещение при лекар трябва да отнеме поне една седмица.\nПреди да посетите лекар, пациентът трябва да вземе душ и в рамките на 2 дни преди и 2 дни след спазването на определени ограничения за гарантиран успех на лечението с този метод:\nОтказвайте да вземате лекарства за разреждане на кръвта;\nНе прилагайте коса и не прилагайте козметични продукти върху кожата;\nНе влизайте в офиса гладни - трябва да ядете час и половина преди процедурата.\nУсложненията в резултат на метода на склеротерапията обикновено не се появяват, но понякога се наблюдава:\nСърбеж в мястото на инжектиране, който спада 2 часа след инжектирането;\nБолката може да продължи до три дни;\nПилинг на кожата - спира след 10-12 дни.\nМного рядко (1 случай на хиляда) може да има възпаление на вените - тромбофлебит.\nВ края на курса на лечение този метод изисква:\nПрез седмицата избягвайте тежки натоварвания на краката.\nДве седмици да не вземете гореща вана и горещ душ;\nЕдин и половина до два месеца не отиват в банята;\nНе седи и не стойте дълго.\nПроцедурата по склеротерапията трябва да се извършва от професионален лекар, така че трябва да потърсите помощ само в специализирани лечебни заведения. В края на курса медицинският надзор е необходим за един месец.\nЛазерната терапия е друг модерен метод за лечение на разширени вени без хирургия. Сред предимствата му са следните:\nЛечението на вените с лазерен лъч не изисква разрези и не оставя следи по повърхността на кожата на краката;\nПроцесът на процеса е практически безболезнен - достатъчно плитка локална анестезия;\nЛазерното устройство генерира вълна с определена дължина, която, преминаваща през венозната кръв, генерира топлина и "уплътнява" болния съд отвътре. В резултат на това се изключва от кръвообращението и кръвоснабдяването на тъканите продължава по дълбоките вени и обезпеченията - странични малки съдове. Като поемат тежестта, те започват да се развиват и в рамките на няколко дни достигат до размера на отдалечения кораб.\nПроцедурата се извършва под местна упойка чрез въвеждане във вена чрез пробиване на кожата на краката на водача на лазерна светлина, на върха на която има микроскопични леща, който осигурява равномерно разпределение на коагулацията на лъча (запечатване уплътнителни) вена. Манипулацията се извършва в рамките на 30 минути, след което пациентът може веднага да се върне към обичайния начин на живот.\nПротивопоказания за използването на варикозно лечение чрез лазерни методи са бременността и кърменето. Също така процедурата е противопоказана в случай на обостряне на съпътстващи заболявания, склонност към образуване на кръвни съсиреци, възпаление на кожата в областта на лазерното приложение, ниска коагулация на кръвта.\nТози метод на нехирургично лечение на варикозата на долните крайници започна да се прилага сравнително наскоро - само преди около десет години. Той е широко използван в САЩ и Западна Европа, методът е въведен в Русия преди три години и досега той рядко се използва. Основната причина за това е високата цена на оборудването, необходимо за изследването и терапията.\nТази процедура дава отличен ефект при лечението на разширени вени по краката. Той е високо ценен от лекарите и пациентите. Методът е сходен в много отношения с лазерния метод - чрез разреза на кожата лекарят въвежда радиочестотен вълнов водач към пациента в лумена на съда, който запечатва съда чрез излъчване на радиовълни. Изключен от кръвообращението, вената се заменя с съединителна тъкан с течение на времето. Противопоказания, в допълнение към тези, посочени за лечение с лазер, са атеросклерозата на пациента и тежката степен на затлъстяване.\nПоложителните аспекти на използването на метода в сравнение с обичайната операция за варикоза на краката са както следва:\nЗначително по-малко отрицателни чувства за пациента.\nСилно представяне - положителният ефект от метода се запазва в продължение на няколко години.\nНиска вероятност от усложнения - според статистическите данни, те се наблюдават само при трима пациенти от стоте, които са преминали процедурата.\nМного важен е опитът на лекаря, който извършва манипулирането на този метод. Пациентът се препоръчва да обърне специално внимание на този аспект на проблема преди курса на лечението.\nТова е друга съвременна минимално инвазивна процедура, която е микрохирургична операция, при която лекарят премахва болния съд от под кожата чрез микроскопичен разрез с помощта на специална кука. След това засегнатата от варикоза зона е изрязана и здравите части на съда са пришити.\nСлед операцията на кожата на пациента остават много малки белези, които не могат да се видят с просто око. Понякога се появява хематом на мястото на разреза, изчезващ в рамките на две седмици. По време на периода на рехабилитация (1-2 месеца - конкретните дати зависят от броя на действащите вени) пациентът трябва да носи компресионно бельо и в бъдеще да избягва голямо физическо натоварване. В останалата част, пациентът, който е подложен на операция, може да доведе до обичаен начин на живот.\nС навременния достъп до помощ, съвременната медицина предлага много начини за лечение на разширени вени по краката, което ви позволява да разрешите този проблем с минимални увреждания на пациента. За да направите правилния избор на метод за пациента, лекуващият лекар ще Ви помогне след извършването на съответните инспекции.\nИма много фактори и причини, които причиняват болка в левия тестис. Това неприятно усещане може да бъде предизвикано както от физическите ефекти, така и от вътрешните болести на тестисите (тестисите).


Трети откъс от подготовката на добрите хора за фестивала „Здравей-здраве“ в Габрово: 27-28 януари, 2018\nПреодолимо ли е разболяването поради "збързването" на Земята?\n(Не че не го знаете, но и аз като се присъединя, ставаме с един повече.)\nРезонансът на Шуман е ясен. Става дума за честотата на земните вибрации. За да не губим време да постнем готов текст:\n„Човекът е свързан и зависим от вибрациите на Земята.\n...Става дума за резонанса на Шуман, който в последните години буквално е полудял.\nОт древни векове честотата на вибрация на Земята е била постоянна: 7,6-7,8 Hz. И всичко си е било прекрасно.\nНо, от началото на хилядолетието започна промяна: в началото на януари 2000 г. честотата на Шуман рязко подскочи на горе и стана вече 9,3 Нz.\nОказва се, че това е само началото. Защото:\n• 2000 год — 9,30 Нz,\n• 2007 год — 9,80 Нz,\n• 2012 год — 11,10 Нz,\n• 2013 год — 13,74 Нz,\n• 2014 год — 16, 5 Нz,\nТ.е. за 14 години честотата на Шуман се е повишила повече от 2 пъти! (след като хиляди години е била една и съща).\nСега този полет е получил още по-голямо ускорение. За две години 2015-2016 г. – честотата на Шуман е достигнала максимално приближаване до 30 Нz.\nА ето и данните за 2017г: 31 януари тази година, за първи път в цялата историята на наблюдение, резонансът на Шуман е достигнал честота 36 Нz!\nИ ето какво казва науката за това: Човек, който не повишава своята вибрация, по един или друг начин, обрича себе си по-бързо да напусне земния план…става дума за спонтанни сривове и болести. Те просто не могат да бъдат избегнати ако клетъчната вибрация е по-ниска от честотата на вибрация на планетата.\nТова мрачно заявление на учените се потвърждава: все повече хора умират от инсулти и инфаркти. Защото най-съкрушителен удар от разликата в честотите поемат кръвоносните съдове.\n…Съдейки по стремителната динамика в резонанса на Шуман, съвсем скоро и това ще бъде недостатъчно. И макар, че никой не знае, с каква скорост ще расте честотата на вибрация на Земята, съвсем очевидно е, че тя се стреми към честоти от висок порядък 115-205Hz и по-високи...\nТака...Да благодарим на автора Марта Николаева-Гарина и на сайта Боуен център за откъса от тази публикация и да минем към\nАз твърдя, че в човека с добре развита способност за звуково и светлинно възприемане може да се получи плодотворен резонанс между звук и светлина. Световно откритие е фактът, че ако имаме достатъчно дълга клавиатура и преместим даден тон 40 октави по-високо ще се материализира цвят.Например, нотата фа от първа октава на пианото с честота на трептения 372,52 hz преместена 40 октави по-високо ще ни даде оранжево-жълт цвят. Следователно този цвят и този тон, излъчени едновременно могат да създадат помежду си резонанс, който да усили многократно въздействието им върху даден организъм. Стига той да има нужда точно от тази вибрация.\nНо когато става дума за Земята и за нашия резонанс с нея – тук вече съмнения няма.Трябва да го търсим и постигаме по какъвто и да е начин. Ако се върнем далеч преди 2000 година при 7.8 hz земна вибрация, за да тонираме организма си към камертона на Земята са ни били нужни честичко да слушаме музикални откъси в ла мажор, изсвирени шест октави по-ниско от първа и придружени с обкръжаващ жълто зелен цвят – един от най-присъщите за природата. Днес, при 36 hz честота на трептенията на нашата планета ще трябва да се тонираме с до# мажор, а по-сантименталните от нас – в до#минор. Зелено-виолетово ще ни приляга да имаме около себе си, за да се придържаме по-лесничка към ритъма на Земята и да боледуваме по-малко.\nЕ, за тази вечер стига толкова. На лекцията повече.\nУтре – продължаваме.\nСАЛВАРЕ II Женшен с пчелно млечице Гръден чай Чай Дисовариопам Концентриран млечно-кисел продукт Лимо РУБИЯ ПРАТЕНЗЕ Мехлем при кожни обриви и възпаления Резене Брош (корени) Пъпеш (семе) Концентриран млечно-кисел продукт Есетум


Дилемата на украинския олигарх Ринат Ахметов - притиснат между Изток и Запад - Mediapool.bg\nГи Хазан и Роман Олеарчик, "Файненшъл таймс" | 15:10 | 14 май 2014 | 3 коментара\nВече седмици наред хората в Украйна си блъскат главите над въпроса: как така най-могъщият човек в Донецк не бе в състояние да потуши бунта, който заплашва да разкъса на части Украйна?\nМилиардерът Ринат Ахметов , който е на върха на империя от каменовъглени мини и електроцентрали, бе заел изчаквателна позиция, докато сепаратистите откопчваха части от Източна Украйна от контрола на Киев.\nДействията на сепаратистите се ускориха, след като референдумите в неделя в региона на Донецк и съседния му Луганск - заклеймени от западните правителства и самия Ахметов - имаха като резултат мнозинство в полза на самоуправлението. Ден по-късно те поискаха да се присъединят към Русия.\nУкраинският олигарх не остана бездеен. Във вторник той бе в Киев и се срещна с германския външен министър Франк-Валтер Щайнмайер, който се опитва да уреди преговори между правителството и войнствените сепаратисти. Но не съумя да спре ескалацията на кризата - провал, предизвикал дебат за истинските му цели.\nХората, които познават Ахметов, казват, че той е решен да предотврати разпадането на Украйна. "Този [бунт] е травма за него", казва Андрей Будяк, донецки журналист и тв продуцент. "Той не иска да живее в някакъв съмнителен анклав с несигурно бъдеще".\nНай-богатият човек в Украйна е несъмнено въвлечен в крайно деликатни балансиращи ходове. Ако заеме страната на сепаратистите, той може да се изложи на западни санкции и даже да загуби бизнеса си. Ако застане до Киев, рискува да бъде лишен от подкрепата на изтока, неговата домашна база, и да предизвика гнева на Русия.\nНо тъй като събитията в Украйна се развиват толкова бързо, той ще трябва скоро да обяви намеренията си, казват анализатори. "За Ринат е време да реши", казва един съветник на прокиевския губернатор на Донецката област Серхий Тарута.\nДосега Ахметов се опитваше да мине за неутрален. Той неколкократно призова Донецк да остане част от Украйна, а в изявление, пратено във вторник до "Файненшъл таймс", подкрепи плановете на Киев за президентски избори на 25 май, които бунтовниците отхвърлят. Той обаче изрази симпатии и към някои от исканията на сепаратистите като това за по-голяма автономия и повече законова защита на руския език. А в изявлението си от вторник призова за по-представително управление. Това е отражение на ширещия се в Донецк възглед, че изтокът е лишен от граждански права заради промените в Киев.\nСимпатизиращият тон излезе на преден план след кръвопролитните сблъсъци в петък в Мариупол - пристанище на Азовско море, където той притежава два стоманодобивни завода. На следващия ден неговият стоманодобивен холдинг "Метинвест" призова правителството да изтегли силите си от града и да прекрати военната си операция в източните градове - призив, за който Киев каза, че само ще насърчи сепаратизма.\nВ опит да успокои настроенията в Мариупол той сформира отреди от работници на "Метинвест", които да патрулират заедно с местни полицаи и да предотвратяват мародерствата.\nНякои анализатори твърдят, че подкрепата на Ахметов за сепаратистите е по-силна, отколкото той си дава вид, и че той използва техния бунт, за да издейства отстъпки от новото прозападно правителство в Киев. Те се позовават на факта, че близки до него политици не са подкрепили закона, който трябваше да намали противопоставянето в изтока, давайки на регионите в Украйна повече пълномощия и разширявайки правата на руския език.\n"Той иска да превърне Донецк в свой собствен малък принципат", казва прокиевският активист Алекс, който живее в Мариупол. "Колкото повече автономия има, толкова по-добре ще може да защищава своите бизнес интереси", казва Алекс.\nТози възглед придоби достоверност тази седмица, когато Павел Губарев, един от сепаратистките лидери, каза пред руски вестник, че неговите последователи са на заплата при Ахметов. Бизнесменът настоя, че на никого не е давал и "цент".\nДокато Ахметов може би приветства прехвърлянето на повече правомощия на изтока, анализаторите казват, че той няма интерес от това те да станат отцепила се общност като Приднестровието без международно признание и легитимност. "Бизнесът на Ахметов е ориентиран към износ, така че той ще изпадне в затруднения, ако чуждестранни кораби, опасявайки се от санкции, няма да могат да акостират в Мариупол", казва съветникът на Тарута.\nОтделянето на Донецката област може да разруши и общоукраински предприятия като монополиста във фиксираните телефонни линии "Укртелеком". По същия начин, тъй като повечето от неговите каменовъглени мини и стоманодобивни заводи са в Донецк и Луганск, те биха били безполезни без изгодните залежи от желязна руда, които Ахметов притежава далеч на запад в Украйна.\nАко страната се разцепи, "голяма част от неговите предприятия ще останат в Украйна, а предприятията в непризнатата територия ще имат малка стойност", казва Томаш Фиала, изпълнителен директор на инвестиционната банка "Дрегън кепитъл" (Dragon Capital) със седалище в Киев.\nСпоред Андерс Аслунд, старши сътрудник в Института за международна икономика "Питърсън" в САЩ, Ринат Ахметов в крайна сметка "ще тропне с крак и ще въведе ред в региона, за предпочитане с някои допълнителни пълномощия от Киев". Другите варианти, казва той, като отцепване или анексиране от Русия "ще бъдат истинска катастрофа за него и вероятно началото на края на Ахметов".\nБоевете в Източна Украйна се възобновиха – жертви в Мариупол


11 страхотни Lorde отговори, които доказват, че тя е най-Badass поп звездата за интервю - Преглед | Септември 2021\n11 страхотни Lorde отговори, които доказват, че тя е най-Badass поп звездата за интервю\nАко ще интервюирате Lorde, вземете предвид. Новозеландската певица беше интервюирана в The Telegraph's Стела списание този уикенд и резултатът е основно стъпка по стъпка ръководство защо Lorde в момента е най-лошата поп звезда за интервю.\n1. Имаше красивият, почти мъртъв отговор на „Какво носиш?“ въпрос.\n„Някои, например, панталони, някои ботуши & hellip; Моят джъмпер? Мисля, че това е от Нова Зеландия ... Изрязвам етикетите от всичко - драскат ме. '\n2. Когато я попитаха за нейната „бляскава“ фотосесия в Billboard, тя не трепна и прие описанието като комплимент. (Интервюираният по-късно изглеждаше изненадан от реакцията си „искрено доволен“.)\n'О, благодаря! ... Направих всичко творческо. Мислех, че е много яко, много 1990-те.\n3. В отговор на задължителния въпрос на Mockingjay тя говори за това как Дженифър Лорънс всъщност е получила звезден удар при първата среща с нея и чувството е взаимно.\n- Спомням си, че погледнах към Джен и тя, правейки една от тези бързи вълни, след което се обърна и скри [лицето си]. И аз съм като, & lsquo; Тя просто ми направи това? Защото искам да й направя това! & Rsquo; Това беше доста яко.\n4. Тя говори за осъзнаването на своя имидж в медиите.\n„Току-що навърших 16 години и хората искаха от мен да правя червени килими, а аз, все още, все още свиквам с това как изглеждам и все още растям. & Rsquo; И аз не искам просто да се чувствам тъжна, защото някой каза: & lsquo; Ооо, тя е в списъка с най-лошите дрехи! & Rsquo; Така че аз си помислих: & lsquo; не трябва да правя това, ако не искам. & Rsquo; И това беше толкова невероятно и толкова без стрес, че не го прави. Но го направих снощи [при премиерата на Mockingjay] и беше добре. '\n5. Опитвайки се да изобрази „славата-буря“ на младите си фенове възможно най-реалистично.\n„Голяма част от моята публика, те са по-млади от мен или на същата възраст, и много от решенията, които вземам, са за опити да изобразя цялата тази странна & hellip; слава-буря, която ми се случва възможно най-реалистично. Защото хората не го разбират. Не го разбирам дори и го правя, като го правя. Искам да им покажа, че това е странно.\n6. По нейните наблюдения от живота на тийнейджърите.\n„Не мисля, че това е дисциплина толкова, колкото просто да искам да не пропусна нищо. Бих на 14 или 15 и напълно изтрезнен от избор на парти, просто гледах всичко. Опитвайки се да осмисли всяко странно нещо, което се случва на парти с 15-годишни. От много млади знаех, че това е нещо, което ме интересува и това ще излезе в моето изкуство - как взаимодействат моите връстници. Защото начинът, по който са тийнейджърите и начинът на живот, е наистина специален и наистина различен от всеки друг етап от живота. '\n7. Ранното й осъзнаване на феминистките въпроси.\n„Дори на 14 имах тази феминистка идея: защо трябва да се занимавам с хора, коментиращи как изглеждат краката ми? Тази музика е готина. Така че не изложих снимка на себе си. Но след това продължаваше напред ... и разбрах, че ако хората на моята възраст ще го получат по някакъв начин, трябва да се изложа там. '\n8. За това как признанието на интервюиращия, че се „облича по-смело“ „в сравнение с връстниците си Риана, Иги Азалия“ и „по-сдържаната Ариана Гранде“, просто беше напълно отпаднала.\n„Нещата, в които се чувствам удобно, и красиви, и готини, и силни, са различни от това, което тази поп звезда или този индие музикант се чувства комфортно. Облечих костюм и си харесвам, & lsquo; I & rsquo; ma badass! & rsquo; И това за мен е моята дръзкост. Но ако се случи с сутиен и гащи, които ме накараха да се чувствам по този начин, защо да се отказвате от това? В свят, който през цялото време се опитва да каже на жените, че по някаква причина не можеш да имаш нещо, което искаш, & hellip; Не, не мисля да съм обезсърчен. '\nнай-добри текстове на халси\n9. Нейният отговор на въпроса, че младата художничка често се разглежда като 'дива-брат', докато младите артисти от мъжки пол се разглеждат като 'готиния рокендрол'.\n- Но предполагам, че това се случва на всяка успешна жена. Те дори не трябва да са млади, те не трябва да бъдат в тази индустрия. Хората трудно наблюдават как жените са настойчиви или доминиращи. Знам, че се сблъсквах с нея отново и отново, хората, които мислят, че съм трудно да изисквам висок стандарт. Сблъскваш се с него всеки ден, когато си шефа ... и си момиче. Особено, когато съм само на възраст за пиене и всички са като & lsquo; Защо ми казваш какво да правя? '\n10. За справяне с отговора, който получава, когато иска да направи осветлението в собствено шоу.\n„Все още ме изненадва, че хората са изненадани, че искам да седна на бюрото за осветление и да направя собствен дизайн на осветление за моето шоу. Защо не бих искал да го направя? Това е моето шоу. Не знам ... Това е странно нещо. Но имам късмет, че работя с наистина страхотен екип и успях да отложа хората, които не искат да бъдат водени от 17- или 18-годишно момиче. Хората, които работят с мен, са щастливи, че работят с мен и понякога под мен, което е страшно нещо за много възрастни. '\n11. Недостатъкът на славата за нея е да излага хората около себе си на него.\n& ldquo; Част от това, което наистина е трудно да бъдеш & lsquo; новоизвестен & rsquo;, както го наричам, е да гледаш хората, които наистина те интересуват, да бъдат подложени на такъв вид контрол, който те не биха искали да бъдат нормални. Когато хората не те познават и те преценяват, те гледат така, както биха героини в телевизионно предаване или изпълнителен директор на марка. Те нямат причина да пощадят нищо, така че те не правят. И аз съм добре с това. Това е компромис. Но винаги се чувствам зле за другите хора. & Rdquo;\nпесни на Дисни на родни езици\nи ще те ударя с голямо отмъщение и яростен гняв\nдобро място меми


CaseMate Brilliance Case - кейс с висока защита и кристали за iPhone XS, iPhone X (шампанско), на ТОП Цена — Sim.bg\niPega Alcohol Tester - дигитален дрегер за Samsung Galaxy S4, HTC One X и други (бял)0.00лв1 x 59.00лв\nФабричен номер: CM036656\nТова е качествен продукт с продуктов номер 32240 произведен от фирма CaseMate. Марката CaseMate се е доказала с времето като изключително качествена и креативна. Може да откриете CaseMate Brilliance Case - кейс с висока защита и кристали за iPhone X (шампанско) листнат в категория Удароустойчиви калъфи / кейсове за iPhone X, на цена 99.00лв. На онлайн магазина ни в този раздел Аксесоари за телефони, Калъфи за iPhone X и Аксесоари, Удароустойчиви калъфи / кейсове за iPhone X ще откриете разнообразие от продукти на цени за всеки вкус, започващи от 19.00лв до 169.00лв. Голяма част от продуктите - Удароустойчиви калъфи / кейсове за iPhone X са специално изработени за конкретния мобилен телефон или таблет.\nПродукта CaseMate Brilliance Case - кейс с висока защита и кристали за iPhone X (шампанско) е добавен в сайта на 14 Ноември 2017


https://www.24chasa.bg/mnenia/article/7505811 Андрей Ковачев: И в Испания имаше арестуван за корупция кмет. Да се извади ли от Шенген? Андрей Ковачев: И в Испания имаше арестуван за корупция кмет. Да се извади ли от Шенген? Кристина Кръстева www.24chasa.bg\n14.06.2019 07:00; Кристина Кръстева


Диляна Попова пред Форум бременност и детско здраве: Имах страхотен екип от лекари! | Puls.bg\nСтанислава Пашова | 21 октомври 2020 | 0\nЖенствена, нежна и естествена, ослепителната актриса и модел Диляна Попова вече 6 години държи в ръцете си онова, което смело може да се определи като най-голямата сила и слабост на всяка жена – сина си Борил. Да отгледаш дете е мисия, а когато освен родител, често се налага да заставаш и под светлините на прожекторите, задачата се усложнява. Или пък не? Със своя неподправен стил и харизматичност Диляна Попова разказа за предизвикателствата, емоциите и отговорността да бъдеш родител в съвременния свят по време на онлайн изданието на Форум бременност и детско здраве, организиран от здравния сайт Puls.bg на 17 октомври.\n„Имах страхотен екип от лекари“, разказва Диляна за раждането на сина си Борил. Него избира след препоръката на една от най-близките си приятелки, която 7 месеца преди нея мина по този път и става майка. Благодарение на тях, по време на своята бременност моделът е спокоен за здравето и развитието на плода. Когато настъпва дългоочакваният момент, избира да роди секцио – решение, което никога не е подлагала на съмнение.\nЗа да бъде пълноценна в работата си, след като става майка, актрисата и модел много бързо успява да влезе във форма и да свали излишните килограми, натрупани през бременността. „Не ми отне време. Имах специфичен емоционален период в началото след като Борил се роди и много бързо това ми помогна да вляза във форма. Качих 12 кг, така че ми трябваха около 2 месеца“, разказа по време на онлайн събитието.\nОтносно избора на име за детето, Диляна сподели, че се е спряла на Борил, защото искала синът й да носи българско име. За финал, водещата и главен редактор на Puls.bg Румяна Тасева попита Диляна Попова коя роля предпочита най-много: ролята на модел, на актриса, на вълнуваща жена или на майка. „Всички те са много различни, не мога да избера една. Честно казано в различните моменти се чувствам по различен начин и това много ми харесва, защото не ми омръзва да съм себе си и много често това ми дава разнообразие в живота“, завърши моделът.\nСледващото онлайн издание на Форум бременност и детско здраве ще бъде на 31 октомври, а повече информация за темите и лекторите може да намерите на https://events.puls.bg/.\nСветска среща с Йоанна Драгнева


Прогноза за двубоя Аталанта - Милан 16.02.2019\nСент Етиен ще гледа да победи Ница\nМонако все още не се е спасил и трябва да търси победа срещу Амиен\nСасуоло застава на пътя на Рома към Европа\nМанчестър Сити може да спечели требъл на местно ниво, ако победи Уотфорд на финала\nВалядолид е последното препятствие за Валенсия по пътя към топ 4\nХетафе е длъжен да победи Виляреал\nСевиля ще опита да победи Атлетик Билбао, който също има за какво да играе\nEfirbet/Италия/Аталанта може да затрудни и Милан, който е в подем\nАталанта - Милан 16 февруари 21:30\nАталанта – Милан се очертава да е най-интересния мач от този кръг на Серия А. Двубоят е в събота от 21:30.\nАталанта се намира в добра форма напоследък, което изпрати тима на пето място и само на точка от топ 4. Вече осем поредни мача във всички турнири отборът е без загуба. От тях спечели шест и в два завърши наравно. Топ победата бе в турнира за купата, когато като домакин победи с 3:0 Ювентус. В последния кръг записа очаквана, но не много лесна домакинска победа над СПАЛ с 2:1, след като изоставаше с 0:1. Това бе и трета поредна победа за домакините. По-рано през сезона не бяха в оптимална форма, но сега определено са на ниво в последните си мачове и имат шанс да задминат Милан в класирането. Аталанта е и отборът с най-много вкарани попадения до момента в Серия А. Наличните залози могат да се направят и през Bet365 мобилната апликация, която лесно може да се добави на мобилните устройства.\nФормата на Милан\nМилан има само с точка повече от своя опонент и заема четвъртата позиция в таблицата. „Росонерите“ също са в подем напоследък и са без загуба в общо 8 поредни мача за първенството и купата. В последните си пет двубоя имат допуснат само един гол, който бе при последната визита срещу Рома, която завърши 1:1. Миналата седмица спечелиха убедително с 3:0 домакинството си на Каляри. И в този мач не пропусна да се разпише новото попълнение в атака Пьонтек, който вече има четири гола в три мача за своя нов клуб. Иначе като гост в Серия А Милан има само две загуби от 11 визити. Една от тях бе символична и загуба с 0:1 от Интер, а другата още в първия кръг от Наполи. Има и цели шест равенства и три победи.\nПобеда за Аталанта тук означава четвърто място за тима и изместване на Милан от топ 4. Двата отбора се представят добре напоследък, така че могат да направят оспорван мач. По всичко изглежда, че победител тук трудно ще се излъчи и според нас няма да има такъв, което ни кара да се спрем на равенството.\nКоефициент: 3.40 Коефициент: 3.50 Коефициент: 3.40\n18май Сент Етиен - Ница 1 или под 2.5 гола\n18май Монако - Амиен 1, под 2.5 гола\n18май Сасуоло - Рома Рома да бие\n18май Манчестър Сити - Уотфорд 1, Ман.Сити победа на нула\n18май Реал Валядолид - Валенсия 2, над 2.5 гола