Принтиране - ЛЕКЦИЯ: Мураками, ESTC 2018 ---- Електрокултура и генна експресия\nСЕКЦИЯ БИБЛИОТЕКА => БИБЛИОТЕКА => Темата е започната от: λ в Ноември 26, 2018, 04:31:17 am\nТитла: ЛЕКЦИЯ: Мураками, ESTC 2018 ---- Електрокултура и генна експресия\nПубликувано от: λ в Ноември 26, 2018, 04:31:17 am\nТова е лекцията, озаглавена "Електро-биохакване" на Арон Мураками от годишната конференция Energy Science & Technology Conference 2018.\nТъй като заглавието е абсурдно, съм го пропуснал. Личното ми мнение е, че Арон Мураками не само е съмнителна личност (както съм посочвал преди), но и не е добър презентатор. За пореден път лекцията му не е довършена, с извинението, че нямал време. Резултатът е, че е хаотична, информацията в нея не е добре структурирана и наподобява просто едно изброяване. Самата информация не е кой знае колко трудно да се намери и аз знаех за тези неща от другаде, именно - от форума на EmediaPress (на която Мураками е шеф заедно с Питър Линдеман) - EnergeticForuum.com . Всичко това, което е събрано тук, бе подхвърлено от участниците в онзи форум. Джефименко и книгите му бяха споменати първо от Lasersaber (https://www.youtube.com/user/lasersaber), който е също форумен участник там.\nНемалко неща, които споменава, са излишни. Говоря за личните му теории за етера, които не са плод на ничии изследвания. Нещата, които показва като собствено включване, също са абсолютно излишни, защото не подобряват нищо.\nВсе пак, не съм спестил нищо от лекцията. Получавате на български точно онова, което купих от EmediaPress, и не по-малко. Традиционно съм отрязал въпросите накрая, защото, както може да се очаква, те отново са дебилни, а Мураками и без друго може да говори само глупости, когато се отклонява от сценария.\nАбстрахирайки се от начина и средствата, по които тази информация достига до нас, тя сама по себе си е безценна :) Особено за българското интернет пространство.\nПочти всички материали, на които се опира презентацията, в момента се появяват в Библиотеката и върху превеждането им се работи. Рано или късно тук, в Апокрифна Академия, този въпрос ще бъде изчерпателно и пълноценно представен.\nТитла: Re: ЛЕКЦИЯ: Мураками, ESTC 2018 ---- Електрокултура и генна експресия\nПубликувано от: λ в Ноември 26, 2018, 04:53:17 am\nПовлияване на генната експресия посредством диелектрични полета и експериментални доказателства, че работи\nПитър Линдеман: Следващият ни презентатор е добър мой приятел, познавам го от години, правели сме бизнес заедно. Вече съм се пенсионирал, но се връщам при вас за 5 минути, за да го представя днес. В този момент, той е геният, който поддържа развитието на тази годишна конференция. Всичко това започна през 2010г с първата конференция, на която Джон Бедини се беше съгласил да се появи от 25 години. Оттогава, от 2010г, тук всяка година се провежда научна конференция. През последните две години Арон беше единственият продуцент на конференцията. Миналата година беше най-добрата, която сме виждали и мисля, че тази година ще надмине предходната. Затова, преди да го представя за това изложение, нека го аплодираме... организирането на тези неща не е лесно, това е огромен обем работа...\nАрон е буквално един от най-агресивните изследователи, които съм познавал някога. Когато той се зарови в интернет, намира неща, които аз никога не бих разбрал как да намеря. Той знае как да използва интернет и информационните ресурси там за онова, което го интересува. Тази вечер ще говори на тема "електро-био-хакване" и аз дори не знам какво означават тези думи, но след час и половина това вече няма да е така. Приветствайте Арон Мураками...\nМураками: Добро утро на всички...\nТа, нека да започваме. Някой запознат ли е с термина електрокултура? Само няколко човека?\nТерминът е на около 200-270 години, става дума за използване на високоволтови електростатични полета за насърчаване растежа на растенията. В голяма степен това е доказано и не подлежи на съмнение, че работи. Ще покрием част от историята на всичко това и ще обсъдим практическите приложения, ще спомена част от историята, която повечето хора никога не са чували. След това ще премина към една част от електрокултурата, става дума за много специфично приложение, което не само увеличава растежа на растенията, но също така променя и генната експресия на растението.\nБележка от преводача:Генна експресия е процесът, при който унаследяема информация от един ген, напр. ДНК секвенция, се трансформира във функционален генетичен продукт като белтъчина или РНК.\nТова не означава генно модифицирани организми, защото това означава дефакто променяне на гените. Докато, що се отнася до нас, всяко растение и животно и всичко, което има ДНК в себе си, всяко такова нещо има и един вид списък, който проследява историята чак до самото нещо, от което организмът първоначално се е развил. И при определени приложения на високоволтови полета, това дава потенциал на растенията... на семената им... да навлязат в собствената си информация, която вече е в тях самите, така че да се получи по-висш или по-стойностен продукт. Напълно безопасно и естествено. Този метод не само увеличава растежа на растенията, но също така има и някои доста необичайни характеристики, които граничат с един вид "Джурасик Парк технология".\nТук отпред... на онези отзад може да е малко трудно да виждат. Но тук, по някое време този уикенд, ще може да видите основна постановка, имам волтово устройство за концентриране на потока и високоволтов трансформатор и се надявах да мога да покажа някои експерименти, но през последния месец - месец и половина прекарах около 175 часа, само за да помогна на Ерик Долард да си сглоби PowerPoint-а за неговото изложение. И това дори не е за моята презентация, и заедно с организирането на конференцията и всичко останало, просто нямах време. Но в даден момент ще направя такава демонстрация.\nНякои от нещата, които ще покрием, ще се занимават с електрокултурата, като дефиниция и история; ще говорим за някои от методите; ще разгледаме атмосферното електричество, което е ключово за цялата тази тема; ще разгледаме стимулирането на растежа, съпоставено с влияенето върху генната експресия - две свързани, но напълно различни теми; ще обсъдим нещо, наречено Ефект на Ебнер, наименуван на някой, който е открил един много първичен принцип; ще разгледаме патента; ще разгледаме едно устройство за електростатична обработка; накрая някои препратки и източници и бързо обобщение.\nМураками: Това е картинка, вероятно от 50-те или 60-те години. Момичето носи някакъв вид устройство, което прилага висок волтаж към тялото й. Но електрокултурата по принцип е нещо, което се прилага към растенията. Но аз лично считам това за каквото и да е електрическо приложение към което и да е живо същество.\nМураками: Ето друга картинка, която показва култивиране на зеленчуци с електричество. Забелязват се високоволтови линии и тази дама дърпа прекъсвача, който работи само определен период от време (държи часовник) и после го изключва. Окачвайки тези високоволтови линии на високо по отношение на земята, в която растат растенията, ще получим увеличен растеж. Наистина е толкова просто и ще обсъдим подробностите.\nДефиниция на електрокултура гласи, "Практиката да се употребява електричество в агрикултурата или хортикултурата, с цел да се стимулира растежа на растенията". В електрокулутрата може да се използват:\nелектрически полета, електрически ток, магнитни полета или комбинация от тези - както AC, така и DC електричество; всичко това е изпробвано във всяка комбинация, за която можете да се сетите;\nобработване на покълващи семена, посадени семена, узряващи растения и плодоносещи растения (всички етапи);\nсъщото е прилагано и върху животни, обработка на оплодени яйца, новоизлюпени животни или съзряващи животни;\nправено е електрическо обработване на хора (което се нарича електротерапевтика);\nпръстените на Лаковски;\nземното радио... споменавам това, защото Джон Бедини в миналото имаше система на земно радио и забелязахме, че плевелите там започнаха да растат като дървета, започнаха да развиват много дебели стебла... и Питър (Линдеман) беше там по онова време, когато експериментирахме, и той също видя как всичко в цялата област порасна в огромни размери;\nелектрифициране на вода;\nи много други методи...\nТвърдения, които електрокултурата прави:\nповишена устойчивост срещу болести;\nнамалена нужда от вода и хранителни вещества;\nхрана с по-добър вкус;\nтези преимущества могат да се предават на следващите поколения;\nповлияване на генната експресия;\nОчевидно е, ако разгледаме по-бързия растеж, устойчивостта на болести и този вид преимущества, само като четем между редовете това означава по-малко торове и пестициди и други отрови. Така че това означава предвижване към земеделска ситуация, която е по-свободна и по-чиста от химия. Сега ще поговорим малко за историята на електрокултурата.\nЗнам, че се забавихме и трябваше да започнем по същество по-рано, но ще се опитам по-бързо да разгледаме по-маловажните слайдове...\nВиждал съм споменавания и вероятно наистина съществуват някакви древни методи, които прилагат този вид идеи, за увеличаване растежа на растенията, но не открих много информация за това. Така че просто реших да прескоча последните няколко хиляди години и направо започвам от 18ти век. Смятам, че тогава е "модерната" ера на електрокултурата, когато са използвали методи с различни видове енергия за насърчаване на растежа.\nМураками: Ето този човек, Жан-Антоан Ноле, или отец Ноле, бил свещеник. В онези дни много от свещениците били считани за авторитети в почти всяка научна област за времето. Аз считам, че той е истинският на електрокултурата, по-специално, той е първият експерт, който използва високоволтови електростатични полета, за да насърчава растежа на растенията.\nТази картинка тук се нарича "Електрическото момче". Момчето е спуснато от изолиращи го върви от тавана и виси на метър и половина от земята. Натриват в тялото му най-вероятно стъклена пръчка, за да генерират статично поле, и можете да видите как жената, която седи вдясно, пипа носа му, за да я удари електрически шок по пръста. Това е през 1746г. Ноле не е първият, който е правил такива експерименти, мисля, че това на картинката може да е Стивън Грей (Gray), той е един от ранните електрически експериментатори, мисля, че той е изобретил този вид експерименти. И, знаете, в онези времена тези неща са били почти като увеселително шоу, хората отивали на такива експерименти-демонстрации, за да се веселят, защото електричеството е било нещо ново за тях.\nЗа тази картинка е много трудно да се намери информация, но е комична от една страна. Демонстрира се през 1746г, това са 200 монаха, хванати за ръце в кръг. Описанието от Ноле гласи, "Неповторимо е човек да стане свидетел на плеядата от жестикулации и да чуе моменталните възклицания на онези, изненадани от електрическия шок". Той зареждал някакъв вид кондензатор, след това шокирал всички в кръга едновременно (като разреждал кондензатора в ръката на първия) и всички в кръга подскачали едновременно, после с научна сериозност описвал резултата - "моментално възклицание от шока". Така се онагледявало колко бързо се прехвърля електричеството от един човек към друг.\nТова тук е картинка от книгата "Тайният живот на растенията" от Питър Томпкинс (Peter Tompkins) и Кристофър Бърд (Christopher Bird). Препоръчвам всеки да прочете тази книга, има много интересни неща в нея, но най-вече това, че тя документира множество неконвенционални изследвания, които са изпробвани върху растения. Това изображение показва един от тези експерименти... всъщност това е сборно изображение на няколко различни експеримента, които Ноле е провеждал.\nДолу в десния ъгъл можете да видите стъклена топка, която се натрива, за да се създаде високоволтово поле. Забележете, че е изолирана от земята (поставена е на масичка, бел.прев). За нея има закачена метална верижка, която провежда заряда. До нея се допира някакъв съд, от който изтичат водни струйки. Това е всъщност електроспрей. Тъй като не е заземен, а е зареден с високоволтово електростатично поле, всички водни молекули в него ще имат еднакъв заряд и ще се отблъскват една от друга и по този начин водата от чучурчетата сама ще се атомизира.\nБележка от преводача: Атомизиращите дюзи (https://en.wikipedia.org/wiki/Atomizer_nozzle) се използват за създаване на фин спрей течност (например за медицински спрейове). Атомизацията се дължи на няколко основни ефекта, които се различават по качество и ефикасност: ефектът на Вентури (https://en.wikipedia.org/wiki/Venturi_effect) (спадането на налягането на течност, когато мине през стеснена част на тръба), ултразвук, центробежни сили и електростатика.\nНе той е изобретил това. Това е изобретено през 1747г, един германски физик му го е обяснил... тогава не е имало физици, а общи философи, но за да не се обърква никой и да не усложняваме нещата, да кажем, че е бил физик.\nОсвен това, тази верижка продължава нагоре и отива в почвата на тези растения отгоре, които са издигнати над земята на тези поставки, за да бъдат електростатично изолирани. Тези растения растат по-бързо и освен това същият е ефектът с животните - птиците и котките в клетките отдолу. Замислете се, това е преди 270 години. Ноле казва, че вярва... според експериментите и наблюденията, които прави... че тази електрическа добродетел, впрегната по определен начин, може да има някакъв забележителен ефект върху организираните тела, на които може да се гледа като на хидравлични машини, създадени от самата природа. Той стигнал до заключението, че заради електростатичния заряд се увеличавало отделянето на влага (чрез потене). Става дума за процеса, при който едно растение поема вода с корените си, след което я освобождава през листата си. Дори в онова далечно минало той бил наясно, че този процес на растителен воден метаболизъм се засилва при наличието на високоволтово електростатично поле.\nКогато животните и растенията били свързани за проводника (верижката), те губели тегло по-бързо. Те пораствали по-бързо, но причината да губят тегло по-бързо била, че губели влага по-бързо заради високоволтовото поле. Това е намек за подсиления процес, чрез който водата се придвижва през растенията.\nЕто описание на един от експериментите, които направил. Ноле посадил няколко дузини семена горчица в два тенекиени съда. Наелектризирал единия от тях в периода от 7:00 до 10:00 часа и после от 15:00 до 20:00 часа в продължение на седем дни. В края на седмицата, всяко семенце от наелектризирания съдбило покълнало и пораснало до средна височина 15-16 френски линии, което е 2.25мм. Семенцата от необработения съд били пораснали на височина 2-3 линии. Ако погледнем това като количество, това е около 500% увеличение на растежа. Не знаем колко са точни тези цифри или колко прецизно е бил проведен експеримента... Но ето, това е експеримент от преди почти 300 години, който докладва 5 пъти увеличен растеж на растения при обработка с високоволтово електростатично поле.\nПрез последните 271 години е имало стотици учени, експериментиращи с електрокултура. Очевидно не можем да засегнем цялата история на това научно поле, но само ще споменем другите отявлени имена.\nМураками: Това е Пиер Чарлз Лемоние. През 1752г, докато Бенджамин Франклин предлагал експерименти, които да тестват качествата на небесните светкавици, Моние открил, че дори и при чисто синьо небе атмосферата продължава да има електрически заряд. Понеже в онези времена хората си мислели, че трябва да се виждат облаците, трябва да има дъжд и въобще цялата тази осезаема среда, която да проведе всичкото електричество. Той бил първият, който го осенило прозрението, че въздухът може да бъде наелектризиран също както облаците. Но това как атмосферното електричество си взаимодействало с растенията, все още не било известно. Неговият пробив бил много важен в цялото това изследване.\nНе можах да намеря снимка или портрет на следващата личност, но това е професор Гардини (Gardini) (1740 - 1816). Той бил свещеник в Турин (Taurin), Италия. Тази страница е от книга, която е написал, мисля че в края на 18ти век. Тя е посветена на влиянието на електричеството върху зеленчуците.\nВ нея се разказва, че Гардини имал градина в Турин, и опънал железни жици над растенията там. Не след дълго всички растения започнали да умират. След като в крайна сметка монасите премахнали жиците, животът в градината се върнал. Така че, след когато говорим за електрокултура, в която се ползва висок волтаж за увеличение на растежа на растенията, тогава защо жиците избили растенията? Ами... между земята и йоносферата има много стотици хиляди волта потенциална разлика. Ако прекараме жици през това пространство, това разстояние ще се раздели на сегменти и всеки ще има съответна част от това електростатично напрежение. От гледна точка на йоносферата, за да може силовите линии на полето да достигат до почвата, ще е нужен не само добър път, но трябва да има и добра електропроводимост в почвата. Ако се прекарат железни жици по този начин, моята спекулация е, че все пак са заземени някъде и така те отвеждат силовите линии от естественото атмосферно поле и ги заземяват далеч от градината, така че растенията не получават онова естествено електростатично поле, от което се нуждаят като минимум, за да растат правилно, и затова са почнали да залиняват.\nТова са братията Монтголфие, живели са в края на 18ти век... Може би всички сте виждали този стар, класически, френски балон с горещ въздух. Гардини се свързал с тях. Искал да разбере на какви височини в небето могат да отведат железните жици, за да провеждат това атмосферно електричество за този тип експерименти. Не можах да намеря фактологични извори, които да потвърждават, че наистина са осъществили такъв проект, но е факт, че учените са търсели всевъзможни начини да се свържат с атмосферното електричество, понеже още тогава те разбирали, че то не е само в земята, а е нещо, което е достъпно в цялата околна среда, в атмосферата.\nОтец Бертолон. Той също написал книга, която се занимава с електричеството и зеленчуците. Бил експериментален физик във френски и испански университети и поддържал идеята... че електричеството може да промени начина, по който растат растенията, като променя вискозитета на течностите. Така че, ако вискозитетът на течностите се понижи, ще се образува повърхностно налягане, което ще придвижва течностите през капилярните растителни системи по един засилен начин, което е възможно да доведе до засилен растеж. Но ще трябва да са налични достатъчно вода, почва, хранителни вещества и всичко останало.\nТой бил първият, който обработил зряла култура, вместо да експериментира само с кълнове и саксии. Провеждал експериментите си на полето. Започнали да му викат Магьосника, защото... това което правел, било да наелектризира водата, след което да полива растенията с електроспрейния ефект от това... Поливаните растения пораствали до чудовищни размери и хората гледали на това като на магьосничество. Той изобретил нещо, наречено "електро-вегетометър".\nРазкарвал тази своя машина по полето... по описанията спекулирам, че вероятно е дърпал машината на каруца по полето... Качвал се на нещо, масичка или столче, така че да бъде изолиран от директен контакт със земята и поливал растенията. Тук някъде трябва да има изображение, по-късно ще го покажа. В книгата пише следното:\n"Инструментът е приложим към всички видове зеленчукова продукция, навсякъде и в каквото и да е време; и практичността и ефикасността му не могат да бъдат пренебрегнати или поставени под съмнение, освен от боязливи души, които не се вдъхновяват от открития и които никога няма да избутат границите на науката, но завинаги ще останат в тесния затвор на едно страхливо малодушие, което често бива омаловажавано с името благоразумие". -- отец Бертолон\nТака казал той, забивайки шамар на всички скептици и циници в научния свят преди векове. Свещеник!\nПубликувано от: λ в Ноември 26, 2018, 05:02:40 am\nНека сега разгледаме някои от електрокултурните методи. Те са доста сходни, на практика просто различни вариации на едно и също нещо.\nТова е система, за първи път ползвана от д-р Лемстром (Lemström), който се вдъхновил с идеята от бързия растеж на растенията през късата арктическа пролет и лято. Тоя вярвал, че естественият високо атмосферен ток бил отговорен за бързия растеж.\nТова изображение е от книга, която се казва "Експериментална електрокултура" от Джордж Лоурънс (George Lawrence).\nТук виждаме заземяването (долу вляво). После имаме високоволтовото захранване... целта му е просто да създаде електростатичен потенциял, по тази линия не тече никакъв ток (освен онзи, който се явява загуба във високоволтовия трансформатор) (освен ако направо не се ползва електростатичен генератор, а не трансформатор, бел.прев). Отрицателният терминал отива надолу в заземяването (истинско земно заземяване), а положителният високоволтов електростатичен потенциал е прекаран по тази жица, издигната на... може би на 2м над растенията. И това е всичко. Дотолкова е прост този метод.\nБележка от преводача: Забележете, че са взети мерки положителната линия да е изолирана от директен контакт с най-вероятно дървените стълбове, посредством някакъв подходящ материал.\nЕто пример за един вид електронна верига. Тя просто се включва в стената, 117 (220) волта AC, има превключвател към главната намотка... После има трансформатор, който преобразува в 3000 волта и минава през кондензатор, просто за да се премахне вълната от сигнала, и се получава този електростатичен потенциал, отиващ в земята под растението в саксията (отрицателния терминал), а 3000 волтовия потенциал се праща в така наречения "разряден елемент", или просто антена.\nТака че виждате, че без значение дали се ползва тази установка с опънатия кабел и истинското заземяване, или се ползва захранване от стената, методът е в голяма степен еднакъв.\nЕто друга вариация на доста стар електрокултурен метод, който ползва антени с рошавите жици отгоре, които се виждат, за събиране на атмосферното електричество, което после се заземява директно в една заровена мрежа от телени клетки около местата, където растат растенията.\nТова е изображение на някой, който седи върху издигната маса, за да е изолиран от директен контакт със земята, за да може високоволтовият потенциал от какъвто и високоволтов електростатичен генератор да се ползва (D) да не се излее просто в земята през краката му. Генераторът зарежда електростатично вода, която после чрез електроспрей полива растение... може би е ябълково дърво или каквото и да е... но при всички случаи процесът е един и същ.\nБележка от преводача: Навярно това е обещаното изображение на отец Бертолон.\nТова е друг електрокултурен метод, който не използва висок волтаж, а използва магнетизъм. В този въртящ се барабан... имаме малък мотор с ремък, който върти барабана... отдолу има магнит, чието свеверно лице сочи надолу и южното му лице сочи към семената. Семената постоянно се движат, излагайки се на ьжното магнитно поле, и се очаква, че това ще увеличи растежа.\nБележка от преводача: За повече информация, вижте в Ел. и магнитни ефекти върху живите организми (http://apocryphal-academy.com/index.php?topic=280.0).\nИма много патенти като този, този конкретно е на Албърт Рой Дейвис от 1977г. и ако сърфирате за електрокултурни патенти, ще попаднете на множество различни сайтове, които публикуват списъци с много различни патенти, отнасящи се до същото нещо. Магнитни, електростатични и тн...\nТова са експериментите на Бедини и Стъбълфийлд. Нейтън Стъбълфийлд (Naton Stubblefield) е бил изобретател и изследовател от началото на 20ти век и постигнал интересни неща с неговата технология за земни батерии. Можел е да захранва земно радио, без да ползва външен източник на енергия, само излъчвател и приемник. Доколкото на мен ми е известно, Бедини беше единствения, който напълно репликира работата на Стъбълфийлд по отношение на този експеримент. Най-горе в ляво имаме просто една земна батерия, която отива в първичната и вторичната намотка на трансмитера от телефонната система на Стъбълфийлд, и това отива в слушалка. Лявата част (на малката картинка горе в ляво) е микрофона, а дясната част е приемника... онези заземени прътове, Джон ми каза, че са били на разстояние около 6 метра. После (горе в дясно) това е вариация със земни батерии и обръчовидни антени и такива неща... отдолу са им веригите. Можете да намерите тези неща, ако отидете на сайта на Джон Бедини, всички тези диаграми и обясненията на Джон, всичко е там.\nНо това долу в ляво, мисля че това е трансмитера, с който експериментираха Питър и Джон, а скицата долу в дясно е приемника. Докато трансмитера вкарваше аудио сигнала в земята, те се отдалечаваха на една миля разстояние, допираха метален пръд в нещо, примерно в гума на кола, слагаха си слушалката, закачена за пръта, и чуваха съвършен звук с високо качество. До каквото и да докоснеха пръта, било то гуми на коли, дънери на дървета, камъни, без значение къде се намираха, винаги чуваха добре. Но точно на мястото, където се намираше трансмитера, там се получиха чудовищно големите израстъци на всякакви растения.\nТова тук е Лаковски, той е изобретателят на многовълновия осцилатор. Това, което виждате тук на снимката е... когато започнал да се интересува от естествените енергии, космическите енергии или както искате да го наричате... с цел насърчаване растежа на растенията или преодоляването на болестите им... той заразявал растения с различни видове растителен рак, който предизвиква в тях тумори и такива неща. После ползвал тези антени, които виждате, те представляват просто концентрични пръстени, не са електрически свързани, изолирани са един от друг, така че всички те са капацитивно свързани... И ако вземете един от онези пръстени, и го поставите в основата на растението, тогава каквато енергия от околната среда е настроена на честотата на този пръстен, ще го накара да резонира... и така след около 3 месеца туморите на растението опадат и то се нормализира. Просто с един прост пръстен, без никакво захранване или нещо подобно. Това всъщност е предизвикало вдъхновението изследванията му да се предвижат към разработването на многовълновите осцилатори.\nНека сега поговорим малко за атмосферното електричество.\nЕто една малка диаграма, и на земята... И това, което гледаме, са около 1800 ампера между земята и йоносферата. Тази схема предполага 60 мили (близо 100км) разстояние между земята и атмосферата, това разстояние малко варира. Предполагат се 360 000 волта между земята и йоносферата и това винаги се променя в зависимост от това кой е автор на изследването, в литературата се среща всичко между 250 000 до 400 000 волта. Капацитивността между йоносферата и земята се оценява на 0.25 фарада, а съпротивлението помежду им на това разстояние се смята за около 200 ома.\nТака, в нормално време, вятърът създава няколко стотин волта, а евентуално при буреносно време, вятърът може да е 10 000 волта на метър или нещо такова.\nТа... няколко въпроса.\nАтмосферното електричество (връзката небе-почва) нарушава ли се по някакъв начин от човешкото влияние върху естествения свят? Това е въпрос, който всеки трябва да задава.\nМинералното ограбване на почвите нарушава ли електрическата връзка с почвата? Знаем, че всичко се свръх-наторява, а минералите са нещото, което прави средата електропроводима, и ако в почвата остават все по-малко и по-малко минерали, тази връзка земя-почва става все по-малко проводима.\nИма ли възможни замърсители в атмосферата, които може да смущават атмосферното електричество? Или пък които да го заземяват по някакъв начин, така че ние тук на земята да не получаваме достатъчно?\nМоже ли човешката бетонна джунгла да повлияе на връзката между небето и почвата? Факт е, че бетонът е електропроводим и може да действа като заземител, така че всичко това, което строим, тези градове, пътища и всичко останало не позволява на атмосферното електричество да се заземи правилно или равномерно. Може би затова хората, които живеят в градовете, страдат от тази спешна нужда от заземяване... което подхранва цялата тази тенденция с продуктите за заземяване, всякакви колове за забождане в градината, всякакви заземени с кабел одеала, които да отнемат заряда от лежащия човек върху тях и да осигуряват тази връзка със земята, или пък онези подложки за боси крака, на които се стъпва, докато си седиш на компютъра, за да те заземяват към някакъв забит кол. Защото без значение къде се намира човек, ако има постоянна заземяване, връзка със земята, това атмосферно електричество има по-добър път до земята през човека, като по този начин се подсигурява, че силовите линии от това поле ще бъдат поети в името на доброто здраве.\nТака че, за да се преодолеят евентуални отрицателни ефекти, предизвикани от човека, или пък просто да се спомогне естествения процес, който може да работи или да не работи оптимално, една от основните цели на електрокултурата е, да подсили електрическата околна среда, в лицето на атмосферното електричество, около растенията, градините и земеделските култури.\nМноговълновия осцилатор на Лаковски също цели да подсили естествената електрическа среда около всеки човек.\nПървото научно проучване на атмосферното електричество за засилване растежа на растенията в модерни дни е направено през 1973г. Извадка от него:\n"Лемстрьом (Lemström) провел първото изчерпателно 17-годишно изследване върху атмосферното електричество и ролята му в растежа на растенията. В неговия експеримент, корените на растенията, обект на проучването, били свързани с отрицателния терминал на електростатичния генератор. Резултатът бил, че сухата маса на житните растения се увеличила с 60%, а тази на морковите се увеличила със 183%, въпреки че ягодовите растения, поставени в тези условия, били възпрепятствани в растежа си. Било демонстрирано, че електризирането на растенията давало по-добри резултати в по-плодородните почви и при наличие на адекватно поливане. На база своите открития, Лемстрьом си направил по-генерални заключения. Неговата концепция била, че осилите на житните култури и игличките на иглолистните растения изпълняват електрическата функция при растенията. Той считал, че добрият растеж на растенията в полярните региони се дължал на електрически процеси в атмосферата, които в онези полярни региони протичат по-интензивно. Той демонстрирал, че растежът на дърветата в полярните региони, както се показва от годишните им пръстени, е в добро съответствие с интензитета на северните сияния. Дългогодишни проучвания на В. Х. Блекмън (V. H. Blackman) (глава на Комисията по електрокултура към Министерство на земеделието)."\nПубликувано от: λ в Ноември 26, 2018, 05:17:09 am\nЕто картинка от списание "Наука и изобретения" от 1922г, показва високо издигнати балони... не знам с какво, вероятно с поли-водород по онова време, или нещо такова... всички тези балони са заземени и са свързани към онова хале с генератора. Тази идея представлява използването на атмосферно електричество с цел да се задвижват мотори и генератори, защото въпросът е, след като имаме толкова много електричество в атмосферата, можем ли да го направим полезно, за да захранваме домовете си? Преди около 100 години са мислели идеи в тази посока, чрез такива балони. Това естествено не се е случило, това е просто футуристична диаграма на научните възможности по онова време.\nНо хората СА успели да задвижват мотори с атмосферно електричество в известна степен и един от най-важните хора в тази област е Олег Джефименко.\nБележка от преводача: Книгите "Електростатични мотори" (http://apocryphal-academy.com/index.php?topic=413.0) и "Електростатични експерименти" (http://apocryphal-academy.com/index.php?topic=412.0) могат да се намерят в Библиотеката.\nМураками: Това е някой, за който всеки трябва да знае, защото е... наистина голям гений. Според мен трябва да е име, което присъства във всеки дом, като това на Тесла. Книгата вляво е "Електростатични мотори" на Олег Джефименко и отдолу има линк към Рекс-рисърч... Рекс-рисърч имат наистина огромна база данни, те са нещо като енциклопедия за енциклопедии. Ако потърсите там, мисля че имат PDF на книгата. Вдясно е книгата "Електростатични експерименти" на Дж. У. Франсис. И двете книги разполагат с базови, прости експерименти, които всеки хобист може да повтори, за да използва атмосферно електричество за задвижване на мори и други неща. Тук ще покажа едно малко видео, за да видим пример.\nИскам само да спомена едно нещо за Джефименко, защото е важно... "Джефименко работил върху генерализацията на Нютоновата гравитационна теория при времево-зависимите системи. Неговото мнение било, че няма обективна причина да се изоставя Нютоновата теория за гравитационните силови полета (в услуга на една метрична гравитационна теория). Той се опитвал да развие и да разшири Нютоновата теория, правейки я съвместима с принципа на казуалността и правейки я годна за приложение към времево-зависимите гравитационни взаимоотношения. Разширението, или генерализацията на Джефименко, се основава на съществуването на второ гравитационно силово поле, "съгравитационното поле, или полето на Хевисайд". Това може също да се нарече и гравимагнитно поле. То представлява един физичен подход, коренно различен от времево-пространствения геометричен подход на Теорията на относителността на Айнщайн. Оливър Хевисайд първи предвижда това поле в статията "Гравитационна и електромагнитна аналогия" (1893г)".\nА това е моята презентация от миналата година, "Да хакнеш етера", в която на практика разказвам за един модел на обединеното/унифицираното поле, основаващ се флуидно-динамичен вид етер. Такава парадигма е лесно разбираема за аматьора, не са нужни предварителни големи технически познания. Някои от гравитационните концепции в тази презентация са напълно в унисон с опитите на Джефименко да се върне назад към силовите концепции на Нютон, защото ТОВА са правилните неща, а не пространството и огъването на пространството и всички онези Айнщайнови концепции, които са пълна измислица.\nЕто едно кратко видео, което показва как атмосферно електричестов захранва малък мотор. Не е някакъв впечатляващ мотор, просто доказва идеята, че нещо такова е възможно и очевидно това може да се повдигне в мащаб.\nБележка от преводача: Второто видео е от Lasersaber, от сайта му "laserhacker".\nМураками: Идеята е доказана. Очевидно тези примери са с много ниска ефикасност, но коефициентът на полезно действие е очевидно безкраен, защото никаква част от тази енергия не е вложена от оператора, всичко това е безплатно получено от околната среда.\nГрубо казано, в атмосферата има напрежение 100 волта на метър височина или 10 000 волта на метър височина, и тези твърдения зависят от това кой е писал книгата. Това зависи и от времето, при буреносно време напрежението е много по-голямо.\nНека сега поговорим за стимулирането на растежа, съпоставено с влиянието върху генната експресия.\nСтимулиране на растежа означава, постигане на същия растеж, но за по-кратко време.\nПромяна на генната експресия означава, промяна в характерните черти на растението, чрез проявяване на предварително записана информация, налична в ДНК басейна на организма. Тоест, генната експресия (генният израз) е променена, но генната информация не е (както е при ГМО, бел.прев).\nТова тук е Гуидо Ебнър (Guido Ebner). Почина през 2001г.\nПрез 1962г е фармацевтичен химик във фармацевтична компания в Базел. Отговорен е за разработването на химията на цветовете. В края на 60-те години започва да се занимава с реклама. Става вице президент в Лозана, Швейцария. През 70-те години любопитни неща, които забелязва в лабораторията, го карат да се върне към научните изследвания. На него се дължи голяма част от комуникирането на научни знания между индустрията и академичните среди. Разработките му водят до връчването на над 50 патента.\nСтаршият научен изследовател на Циба (CIBA, Химична Индустрия Базел, старото име на компанията Ciba-Geidy, понастоящем погълната от мултинационалния фармацевтичен гигант Novartis, бел.прев) Пол Райнър (Paul Rhyner) го насърчил да се заеме с възможни футуристични разработки във фармацевтичния сектор. На Ебнър му дали собствена лаборатория, включително и персонал.\nЕбнер се интересувал от комуникацията между растенията и разработвал външен сърдечен пейсмейкър. Изследванията му се занимавали с подлагане на животинска тъкан на електростатични импулси, което водело до любопитни реакции, които науката не можела да обясни. Животински клетки били лишавани от светлина и били стресирани по различни начини, но въпреки това, при наличието на електростатично поле, те продължавали да се развиват "великолепно". Това било вдъхновението, което подсказало на Ебнър да подложи семена и яйца на електростатично поле.\nНегов компетентен асистент-изследовател бил Хайнц Шурх (Heinz Schürch) (произношението на български мисля че е с негласно "х", бел.прев).\nХайнц Шурх преди това работил в базелската химическа фирма Хофман-Ларош при професор Ханс Тонен (Hans Thoenen). През 1971г отива в новооткрития отдел Биоцентър Базел. Оглавявал централната ветеринарна станция и бил делегат за животинските въпроси. В средата на 80те се връща в Биоцентър Базел и става асистент-изследовател от Циба Груп, за да помага на Ебнър.\nШефовете на Ебнър изоставили проекта за външния пейсмейкър, но опитите да се влияе на животински и растителни клетки с електростатични полета продължили.\nОт 1985г нататък започнали да експериментират с бактерии, пшеница, царевица, папрати и пъстърва.\nАко не сте запознати с това, ще ви падне шапката какво са открили...\nТова е Новартис, от 1996г Циба-Гайди са част от тях.\nПрез 1987г, в Циба-Гайди, Ебнър и Шурх били първите в света, които изолирали бактерии от солени кристали на възраст 200 милиона години и ги върнали към живота, като ги поставили в солена вода за няколко седмици. Останалата част от работата на Ебнър и Шурх в Циба-Гайди се фокусирала върху използването на електростатични полета при покълването на семена и върху оплодени яйца и това е било и продължава да е пазено в тайна от Циба-Гайди, които не искат това да е обществена информация.\nНе само растежът се увеличавал, но се влияело и на генната експресия, което довело до появата на по-добри растения и риби.\nЦиба-Гайди кандидатства за патент със следната мотивация:\n"Настоящото изобретение се отнася до новооткрит процес, който води до постоянни полезни и желани черти у рибите, които не биха били възможни по друг начин или само на цената на значителни допълнителни разходи.\nПървото нещо, което ще се забележи, е значително повишена раждаемост (степен на излюпване), която често достига повишение от 100 до 300%.\nМного е забележителна повишената степен на оцеляване на рибите. Тя се забелязва най-добре, ако се спре прилагането на медикаменти.\nВ допълнение, обработените риби, със същата диета, нарастват много по-бързо на маса и размер."\nСлед това Циба-Гайди прави обръщение към медиие:\n"Към настоящия момент Циба се отказва от всички тези проучвания, няма предприета нова научна работа в тази област, защото тя не може да се съотнесе към някоя от основните приоритетни области за изследване на компанията. Поради тази причина, изследователската индустрия по много, много интересни подходи в изследователските проекти ще бъде прекратена."\nОтново сме свидетели на невъобразими научни резултати и това е, което имат да кажат на обществеността. В един от годишните доклади на Циба-Гайди се казва: "Бизнес дейността на Циба-Гайди е ориентирана към дълговременното препитание".\nТова не е конспирация. Просто... бизнес. Защото очевидно тези резултати ще унищожат пазара за голяма част от химикалите, които произвеждат, а и трябва всички да са щастливи. Така че, те признават, че потискат тази информация.\nТова е Кърт Филикс (Kurt Felix), телевизионен водещ по швейцарската телевизия и, удивителното е, че преди всичко това да бъде погребано, на 12 декември 1988г той кани Ебнър и Шурх в националната телевизия и те обясняват всичко. Показват и примери на някои от културите, които са обработили, както и видеоклипове на някои риби.\nЕфектът на Ебнър се дефинира по следния начин: Желателна морфологична модификация на фенотипа при растенията и животните. Тя се постига чрез излагане на покълващите семена и оплодените яйца на статично "диелектрично" поле.\nТоест, това поле не се променя. Това е просто статичен потенциал и семената или яйцата се намират вътре в полето. Няма протичане на ток, така че системата е напълно отворена. Ето телевизионният видео-клип:\nБележка от преводача: Към днешна дата, този видеоклип е премахнат от YouTube заради нарушение на общите условия. Това е друг репортаж, който споменава оригиналното видео, но го представя накъсано. Първите оригинални кадри почват от 1:37 нататък.\nМураками: Обяснават, че това са модерни папрати, които днес могат да се видят при разходка в гората и порастват от спори. При третиране на спорите в електростатичното поле, и после посаждайки ги и отглеждайки растението, се получава това в саксията. Получилият се вид папрат е разпознат като вид папрат, изчезнал преди повече от 1 милион години.\nТези снимки са предоставени от Даниел Ебнър (Daniel Ebner), който е синът на Гуидо Ебнър и до ден днешен в Европа, мисля че най-вече в Германия, той продава електростатични устройства за третиране на семена. Той обикаля и изнася лекции, за да информира хората за това, но не знам колко е активен на ден днешен. Но като казах "Джурасик Парк технология", не се шегувах. Семена на обикновена папрат, обработени със статично поле, получава се папрат, която е изчезнала от над милион години.\nМураками: Не чух? О, опитали сте да си поръчате такъв уред? Да, и аз мисля, че сайтът е малко бъгав, но мисля че е достатъчно просто да се репликира.\nБележка от преводача: Ето едно дълго интервю на немски с Даниел Ебнър:\nТова тук са... отдясно-наляво... второто поколение, третото поколение и четвъртото поколение, така че с други думи се покриват 4 милиона години еволюция само за 4 поколения растения.\nБележка от преводача: Аудиторията на Апокрифна Академия знае, че това са всъщност пълни глупости. Тези научни открития всъщност служат като поредното доказателство, че Земята не е на милиони години. Демонстрира се, че генната експресия на видовете въобще не се нуждае от милиони години, за да се променя. Очевидно е, че обликът на Земята се определя от електростатичното поле около планетата (между земята и йоносферата), а то в крайна сметка зависи от Слънцето, защото то е основният електризиращ фактор. Така, тези научни открития се вписват не само в "Старата Земя? Защо НЕ" (http://apocryphal-academy.com/index.php?topic=270.0) на Нийнхюис, но и в Реципрочната система на физическата теория (http://apocryphal-academy.com/index.php?topic=167.0) на Дюи Ларсън, според която Слънцето преминава през дискретна еволюция (еволюция с резки, стъпаловидни промени) и тук въобще не става дума за милиони години.\nСледващият път, когато Слънцето се промени, електростатичното напрежение в атмосферата също ще се промени и следователно обликът на всички видове организми също ще се промени, което ще бележи началото на поредната епоха. Както показват тези експерименти, тя най-вероятно би била, може би, пета или шеста подред... както и други източници се опитват да кажат, но не могат да се отърват от бремето на излишните си, глупави, псевдоезотерични мистификации.


Фламенко концерт с Антонио Ередиа ще се проведе в Пловдив на 23 септември | Kafene.bg\nФламенко концерт с Антонио Ередиа ще се проведе в Пловдив на 23 септември\nНа 23 септември, от 20:00 часа, ще се проведе концерт в Античния театър на Пловдив, с участието на испанската фламенко звезда Антонио Ередиа.\nВиртуозните изпълнения на Антонио са огласяли най-престижните концертни зали и фестивали в света. Свирил е лично за кралските семейства на Испания, Мароко, Англия, Монако, Сирия и много други. А сега идва да свири и за българската публика.\nБилети за събитието можете да закупите в мрежата на ticketpro, както и online на адрес www.ticketpro.bg , касите на НДК и пред Община Пловдив. Повече информация можете да получите също и от www.powermusic.bg – организатор на събитието.\nФотопоглед с ръчно изработени бижута на Милена Тонева\n"Стадионът на Старата госпожа" на Николай Петков


Дефиниция на наследството - какво е това, смисъл и понятие\nУспехът , от латинския наследник , е действието и ефекта от случването (продължете, продължете, влезте в нечие място). Следователно наследяването е продължение на някой или нещо на мястото на друго лице или нещо.\nНапример: "Последователността на треньорите в клуба видяха четирима професионалисти само за една година " , "Слуховете за наследяването на управителя на мултинационалната компания скоро стигнаха до ушите на борда на директорите" .\nНаследяването е и продължаване или преследване на събития, неща или хора : "Поредица от случайни събития ни накараха да достигнем крайбрежието след полунощ" , "Не мога да разбера как хората харесват тази програма: това е поредица от грубост и глупави шеги " , " Трагедията удари семейството на Кенеди с поредица от инциденти и нападения . "\nОт друга страна, понятието за наследяване е свързано с потомството на родител . Наследството е входа като наследник, притежаващ богатството на починалия. Терминът позволява да се посочат дори всички активи, права и задължения, които се предават на наследника или заветника: „Трябва да направя процедурата по наследяването на дома на родителите ми“ .\nЕкологичната последователност или естествената сукцесия е еволюцията на екосистемата, дължаща се на собствената си вътрешна динамика. Това явление включва заместването на някои видове с други в рамките на една екосистема.\nМатематическата последователност , накрая, е подреден набор от термини, които отговарят на определен закон. Това е приложение, което се дефинира на естествени числа.\nИзвестна също от (неправилното) име на серията на Фибоначи, последователността на Фибоначи описва безкраен набор от естествени числа, които произхождат от 0 и 1, от които всеки е резултат от добавянето на предишните две. Този тип взаимоотношения са известни като рецидивиращи , тъй като за напредък трябва да се върнете назад.\nАвторът на тази последователност е Леонардо де Пиза , математик първоначално от Италия, роден през 1170 г., който се нарича Фибоначи, а неговите приложения варират от математика до теория на игрите (област, която изследва взаимодействията между формализирани структури и процеси на решения от математически модели), преминавайки през компютърни науки. От друга страна, тя може да се види в биологията; Примери за това са дадени по начина, по който листата са подредени по стъблата, в клоните на дърветата и във флората на артишок (наричани още артишок).\nПо принцип, наследяването е било повдигнато като възможно решение на проблем, свързан с кръста на зайци: "човек приема няколко зайци и иска да знае номера, на който тяхното потомство ще се издигне след една година, като се има предвид, че техните потомството може да роди от втория месец на живота. " Това е публикувано през 1202 г. от същия Пизански Леонардо, в една аритметична книга, наречена " Книгата на счетата ".\nЗаслужава да се отбележи, че елементите, които са част от тази сукцесия, се наричат числа на Фибоначи и че голяма част от техните свойства са открити от Едуард Анатол Лукас, водещ френски математик от 19-ти век, който даде на наследството сегашното си име.\nДруги хора, които направиха значителен принос към теорията на Леонардо от Пиза, бяха Йохан Кеплер, немски астроном и математик, и Робърт Симсън, шотландски математик; последното гарантира, че всяка двойка последователни числа на Фибоначи представя връзка, подобна на златната (златните числа принадлежат на ирационалните и не се считат за единици, а отношения или пропорции между два сегмента), тъй като те приближават до безкрайност .


Продължителна диария при деца | Симптом\nНазад | Начало Медицинска енциклопедия Симптоми Продължителна диария при деца\nПродължителна диария при деца: представлява състояние, при което детето изхожда изпражнения с воднисто съдържание, което продължава повече от 2 седмици. Често диарията е съпроводена с намален прием на храна и течности, повръщане, загуба на тегло, висока температура.\nПродължителна диария при деца може да се дължи на:\nСтранични ефекти от лекарствени медикаменти - прием на антибиотици, слабителни.\nБолести на храносмилателната система - синдром на късото черво, възпалителни заболявания на червата (цьолиакия, болест на Крон, улцерозен колит), синдром на дразнимото черво.\nБолести на ендокринната система, разстройства на храненето и на обмяната на веществата - непоносимост към лактоза, муковисцидоза, недоимък на липопротеини, глюкозо-галактозна малабсорбция, диабет (диабетна диария), карциноиден синдром.\nИнфекциозни и паразитни болести - кампилобактер, ешерихия коли, листерия, салмонела, шигела, ротавирус, ХИВ/СПИН, холера, клостридиум, жиардиа, вирусни гастроентерити.\nПсихични и поведенчески разстройства - стрес, притеснение.\nОтравяния - отравяне с арсен.\nДруги - химиотерапия и лъчетерапия при ракови заболявания, резекция на част от стомаха (гастректомия).\nКоментари към Продължителна диария при деца\nна 17 October 2019 в 23:19\nКоментирайте "Продължителна диария при деца"


Медведев щял да посети и другите, оспорвани от Япония, Курилски острови - Mediapool.bg\nМедведев щял да посети и другите, оспорвани от Япония, Курилски острови\n09:45 | 02 ноември 2010 | 5 коментара\nРуският президент Дмитрий Медведев възнамерява да посети и други острови, за чийто суверенитет претендира Япония, и планира повече инвестиции в Курилския архипелаг, каза външният министър на Русия Сергей Лавров.\n"Президентът каза, че ще посети и другите острови", каза Лавров по време на визита в Осло, като се позова на свой телефонен разговор по-рано днес с Медведев.\nВъв вторник Япония съобщи, че връща временно своя посланик в Москва в знак на протест срещу визитата на Медведев на един от четирите острова, които съветската армия окупира в края на Втората световна война. Лавров подчерта, че Русия няма намерение да отзовава посланика си в Токио.\nВ днешния си брой московският вестник "Комерсант" съобщава подробности за кратката визита на президента. След излитането от Ханой, където Медведев бе на посeщeние миналата седмица, президентският самолет е кацнал на руския остров Сахалин. Там Дмитрий Медведев се е прехвърлил на малък "Фалкон", с който е долетял до южните Курилски острови. Този полет е преминал под ескорта на няколко изтребителя "Су-27" от руските ВВС, което според източник от Кремъл било направено, защото преди кацането в Южносахалинск във въздуха били вдигнати японски изтребители, пише руският вестник.\nВъв вторник Кремъл обяви, че от 10 до 12 ноември Дмитрий Медведев ще направи официално посещение в Южна Корея, в рамките на което ще участва в срещата на Г-20 в Сеул.


Туарег – KYKYBևꚎA\nСахара… как ли не я наричаме. Безкрайно море от пясък, пустош, в която няма живот. Такива мисли нахлуха в главата ми веднага щом напуснах самолета и стъпих на нагорещеното до невъзможност летище на Нуакшот, столицата на Мавритания. Тези мисли не ме напуснаха дори когато наблюдавах играта на вълните на брега на океана. Имах чувството, че пустинята всеки момент ще нахлуе в океана.\nИ тогава, в оазиса Аин-бен-Тили, за първи път видях туареги.\nВ периферията на оазиса се бяха настанили туареги със стадата си. Отдалеч се червенееха хаймите им, направени от сурови кожи. Това са хора със светъл цвят, издънка на берберите, които говорят езика тимашек. Арабите, техни неизменни врагове в миналото, ги нарекли „изгубени души“, което в превод е точно туарег. Самите туареги се наричат „свободни души“. Това може би най-вярно отразява скитническия начин на живот на тези изкусни пастири, номадите в тази част на Сахара. Тяхното общество е устроено по удивителен начин. Жената има особен статут. Линията на унаследяване е по майчина страна. Те са и между малкото вярващи в исляма, които отхвърлят фереджето.\nТуарегите имат легенда, че са потомци на приказна прародина и велика владетелка, царицата на Сахара Тин-Хинан, която била амазонка и дошла в Хогър със своята прислужница от областта Тафилалет в южната част на днешно Мароко. През 1925 г. в района на древното укрепление Абалеса в Ахаггар е открито богато погребение на жена. Много туареги вярват, че това е Тин-Хинан.\nВсички мъже и жени по време на движение или когато духат свирепите пустинни ветрове, обвиват главата си така, че се виждат само очите. На моето явно учудване отговорът бе:\nТуарегът така запазва душата си.\nПо-късно разбрах, че душа и дишане имат еднакъв смисъл, а дишането в горещата пустиня е сякаш всичко. Сухият и силно нагорещен въздух и бурният, наситен с пясък вятър причиняват сериозни заболявания на дихателните пътища. Памучната материя около устата и носа е нещо като климатична инсталация – съхранява влагата в устната и носовата част, предпазва лицето от вятъра и пясъка.\nОсобено интересни са жените. Кожата на лицето им е изящна, бледа, а чертите им са изтънчени и приятни. Те носеха дълги сребърни обези, тежки сребърни гривни и нещо, наподобяващо гривна на глезените. Около врата им на кожени връзки висяха амулети. Момичетата от най-ранна възраст се учат да четат и пишат, докато на мъжете им е позволено да са неграмотни. Традиционната писменост на туарегите се нарича тифинаг, и според редица учени произлиза от древната либийска писменост.\nТуарегите са известни със своите бижута: гривни, колиета, пръстени и др. Техните накити са популярни не само в страните от арабския свят, но и в Европа и дори в Индонезия.\nТрудно можех да повярвам, че тези мирни хора някога са тероризирали всичко живо в пустинята – ограбвали, вземали роби, убивали. Пътуващите с дългите пустинни кервани изпитвали ужас от появята на туареги, които били точни стрелци, опитни ездачи и притежавали най-бързите камили в Сахара. Според преданието така е било докъм края на миналото столетие. Днес туарегът е отличен пастир, типичен скитник в пустинята.\nПриятно е да се наблюдава туарег върху камила. Той балансира с лекота върху майсторски изработеното, с богати орнаменти седло от дърво и кожа. Екипировката му се състои от навито на руло одеяло, пушка, торба със зърно за камилата и дълъг кожен камшик. Всичко е в тон с изящната фигура, пъргавата походка и духа на туарега.\nВпечатление правят сандалите им. Те са с една каишка, която е между големия и втория пръст на крака, и широка подметка от дебела, сурова кожа. Широчината на сандала им позволява да се движат с лекота по финия пясък, а дебелата подметка ги предпазва от ухапвания от скорпиони и наранявания. Ако туарегът получи дълбока рана на крака, той я зашива с игла и конец. Палещите лъчи на слънцето вършат останалото.\nСледва цитат от романа „Туарег“ на португалеца Алберто Васкес-Фигероа.\nПъкълът от слънце и горещина, опустошителната и влудяваща пещ странно омайваха Гасел. И тази омая се роди една нощ преди много години, когато на ласкавата топлина на огъня чу за пръв път да се говори за „Големия керван“ с неговите седемстотин човека и две хиляди камили, погълнати от едно „бяло петно“, като нито един човек и нито едно животно не се бяха завърнали оттам.\nПътувал от Гао за Триполи и се смятал за най-големия керван, който богатите търговци хаусити някога били организирали. Водели го най-опитните познавачи на пустинята и превозвал на гърба на старателно подбрани махрите истински съкровища от слонова кост, злато и скъпоценни камъни.\nЕдин далечен чичо на Гасел, чието име той носеше, охранявал кервана с хората си. Той също беше изчезнал завинаги, все едно никога не бе съществувал, все едно е бил само сън.\nПрез следващите години мнозина се впуснаха в безумната авантюра да открият следите на кервана с напразната надежда да се доберат до богатствата. А те, според неписан закон, принадлежаха на този, който успееше да ги изтръгне от пясъците. Но пясъците пазеха добре тайната си.\nПясъкът можеше, без ничия помощ, да задуши под наметалото си градове, крепости, оазиси, хора, камили. И вероятно беше налетял, нечакан и жесток, носен на крилете на съюзника си, вятъра, за да плени пътниците и да ги превърне в още една дюна сред милионите дюни на ерга.\nИ за да ви потопя в духа на Сахара, предлагам да чуете музиката на туарегите.\nСрещи с непознати страни, Никола Рашев, 1989 г.\nТуарег, Алберто Васкес-Фигероа, 1981 г. (изд. на български език 2005 г. от ИК „Колибри“ в прекрасния превод на Боряна Дукова\nи малко мои спомени и търсения\n← Любов по Макс Фрай\nМорският кон →


13 март 1913-а: Одрин падна! | Информационен център на Министерство на oтбраната\nавтор БА · 14/03/2020 , гледания 94\nРаненият [командир на рота от 58-и пехотен полк] притиска с кърпа разрушената долна челюст и като не може да вика командите си, сочеше с ръка. И сам продължава да тича, заглушавайки стоновете от страхотната рана, докато най-сетне пада…\nПред Одрин, 12/25 март 1913 г., призори\n…Към 6 ч преди пладне на 13 март пада след разни перипетии и Айваз Баба. Казах си: „Боже, благодаря ти! Сега мога да умра!“\nГен. Георги Вазов, командващ настъплението към Източния сектор на Одринската крепост.\nНа 11–13 (нов стил 24–26) март 1913 г. Втора армия, командвана от ген.-лейтенант Никола Иванов, щурмува силната Одринската крепост, превзема града и постига най-голямата българска победа в Балканската освободителна война.\nМащабната операция е и най-прецизно подготвената, най-точно реализираната във всички действия против турските войски през 1912–1913 г. Тя увенчава триумфа на България и доближава края на цялата война. Пленени са 10 турски знамена, 10 генерали, 800 офицери, 50 000 войници, 612 оръдия, 20 картечници.\nВ 30-часовите боеве загиват 1308 български бойци и 26 офицери; ранените са съответно 6128 и 81. (Сочат се и други данни, но разликите са незначителни.) 5–6 пъти по-ниски са загубите на двете сръбски дивизии, включени в атаката.\nОдрин е близо до сегашната турска граница, под 20 км на изток–югоизток от Капитан Андреево, а по шосе 22–23 км. През 1909–1912 г. системата укрепления около града е подсилена и модернизирана. Работата ръководят германски военни инженери, които гордо обявяват крепостта за „непревзимаема”. На 7 до 10 км отстои от Одрин главната отбранителна полоса; тя е от 20 форта плюс позиции за 72 батареи. Поддържа я втора линия от 4 укрепления, а отпред я ограждат телени мрежи с ширина от 6 до 9 м. Пред основния фортов пояс са окопите на предната позиция, също защитени с телена мрежа.\nКрепостта разчита на внушителна артилерийска мощ – 524 оръдия. Към началото на Балканската война в нея са разположени над 60 000 турски войници и офицери начело с 55-годишния генерал Мехмед Шукри паша, който е и комендант на града.\nДевет години по-рано същият паша командва войските от Одринския вилает, смазали Преображенското въстание – с присъщите на османското оръжие зверства.\nБългарското командване е наясно с възможностите на крепостта и не бърза, на ноември 1912-а зоват за превземане на Одрин. Нетърпеливи са и патриотите в тила.\nСтихотворението на Кирил Христов „Пред Одрин” излиза на 2 октомври 1912 г., три дни преди войските ни да настъпят отвъд границата. Поетът уверява:\n„Одрин, Одрин, буря вие\nДнес пред твойте твърдини!\n… Свобода ти носим ние!\nНосиме ти светли дни!”\nНетърпение личи и в печата. Така на 31 октомври „Дневни новини” пише: „Одрин се смята, че е вече в български ръце. Ако не днес, то утре той ще капитулира… Това, което занимава всички, е какво ще стане с Цариград?”\nОт наблюдение към обсада В Главното командване въпросът за Одрин неведнъж ражда колебания и разногласия. Още преди войната началникът на щаба на Действащата армия генерал Иван Фичев (1860–1931) е против ранен щурм на крепостта и критикува неговите привърженици. (Сред тях е ген. Никола Иванов (1861–1940), прославен завинаги с превземането на Одрин.)\nКакво мисли Фичев, личи в Директива №1 на Главната квартира от 4 октомври: „Втора армия да настъпи срещу Одринската крепост с цел да формира обсервационен корпус около този укрепен пункт, като има за задача да неутрализира влиянието на гарнизона му и да обезпечи операциите на нашите главни сили на линията Одрин–Лозенград“.\nЗа целта армията на генерал Иванов е подсилена и достига състав 8 бригади. Тя трябва да напредне по двата бряга на Марица и да наблюдава крепостта, оставайки извън обсега на нейната артилерия. По-късно упрекват ген. Фичев, че се е стреснал от Одринската крепост и е отделил за нея твърде големи сили. Освен това там е пратена цялата наша тежка артилерия, която би била по-полезна другаде.\nТака или иначе, още от 5–6 октомври сили на Втора армия настъпват в посока Одрин, укрепват достигнатите позиции, после продължават. В това направление първият тежък бой пламва на 9 октомври, когато части на 8-а Тунджанска пехотна дивизия заемат важни височини при с. Юруш. Турски излаз от крепостта предизвиква това сражение. А тъй като Юруш е на 6–7 км от Одрин, става ясно, че ген. Иванов не смята да се задоволи с „обсервационна”, сиреч наблюдателска роля.\nВ щаба на Шукри паша са усетили, че наблюдението се превръща в обсада. На 16 октомври с османски излаз към Юруш и Кемал пламват целодневни боеве. Пет български полка устояват, но губят над 1100 убити и ранени.\nБългарският обръч се свива, не без жестоки сражения. На 25–27 октомври 4 български полка побеждават в бой за Картал тепе и Папаз тепе, давайки над 1300 убити и ранени. На приливи и отливи излазите – и боевете за тяхното отхвърляне – продължават. Що-годе трайно затишие настъпва едва към 14–15 ноември. А на 19-и обсадата става официална: командващият Втора армия предлага на войските в Одрин условия за капитулация.\nНа 21 ноември е обявено примирие, започват мирните преговори в Лондон, после най-интересната Одринска вест идва откъм дипломатическия фронт. На 4 януари 1913 г. петима западни посланици в Цариград заедно настояват градът да бъде отстъпен на България.\nПравителството на Кямил паша приема. Това то съобщава на 9 януари, но на следващия ден е свалено с младотурския преврат. Преговорите са прекъснати и след седмица започва вторият етап на войната, а от 21 януари българската артилерия сипе снаряди върху Одринската крепост. В същия ден за щаба на обсадната Втора армия заминава генерал Георги Вазов (1860–1934), брат на народния поет.\nВиелици и наводнения задържат през февруари напора към Одрин, а и действията в целия Тракийски операционен театър. Но не само свирепата зима пречи.\nКъм края на 1912-а в българското Главно командване още не е узряло решение какво да се прави с Одрин. Колеблив е не само Фичев, но и ген. Михаил Савов (1857–1928), който е помощник на главнокомандващия – цар Фердинанд. Към него ген. Иванов не пести критики в спомените си: „Генерал Савов не можеше да се съгласи за атаката, защото беше наплашен от атаката на Чаталджа“.\nПрез декември специална комисия обсъжда в гр. Мустафа паша (Свиленград) какво да се прави. В нея участва и ген. Вазов, който държи на ускорена атака, по-точно откъм североизточния ъгъл на турската отбранителна линия. Не след дълго го назначават за началник на Източния сектор на Втора армия. Освен всепризнатата му компетентност като военноинженерен експерт генералът е „човекът водач, който да вярва в успеха на атаката и да е способен да внуши същата вяра и на останалите бойци”. (Мнението е на Д. Азманов, военен историк и пряк участник в щурма.)\n„Това назначение беше най-сполучливо”, пише за Вазов и ген. Иванов, комуто историците признават пък заслугата за образцово подготвения план. Той също е за „ускорена атака” и също смята за най-подходящ удара от изток. По-късно в спомените на двамата ще изникнат някои разминавания. Но през март 1913-а разбирателството им е желязно и допринася за успеха на атаката, която Савов до последния момент поставя под въпрос. Той иска, например, действията да се ограничат до предните линии на турската отбрана.\nВ щаба на Втора армия изобщо не виждат нещата така. Но докато сдържаният Иванов дискретно поправя „някои груби грешки” в началствената директива № 21 от 10 март, ген. Вазов е запомнен с възклицанието:\n„Ние ще атакуваме не само предните турски позиции, а трябва да превземем Одрин на всяка цена. Сега или или никога!”.\n„Чичовци“ пометоха всичко „Драги одрински войници и офицери… Ако насила превземем Одрин, ще паднат много хора. Много майки ще плачат…” В такъв тон са съставени позивите, които български авиатори хвърлят над крепостта, успоредно с бомбардировките и разузнаването.\nНо на 8 март вечерта поручик Радул Милков получава заповед „да прекратим летенията над крепостта, защото високите траектории на гаубичните снаряди ще бъдат опасни за авиаторите”.\nВ най-големи подробности е подготвена атаката. Сметнато е например къде и колко „телорезачи” са необходими. Първостепенна за Вазов и неговия приятел ген. Григор Грънчаров (1861–1928) е координацията между артилерия и пехота, и са определени бойци с фенери – червен за вече завзета позиция, зелен – ако е още под неприятелски контрол.\nНа източния сектор са съсредоточени сили, които да осигурят достатъчно числено превъзходство. Пресметната е и изненадата. На 11 март артилерийската подготовка е следобед, от 13 ч „Обстрелваха се едновременно всички фортове – съобщава френският консул в града – земята се тресеше, дори къщите трепереха из основи“. Пехотното настъпление обаче трябва да стане в пълна тишина. На 12-и призори, в 04,00 ч полковете безмълвно се втурват напред, многобройни са от тук насетне ударите „на нож”. Изненадата е факт, противникът е изхвърлен от близките окопи, атакуващите разкъсват, секат с лопатките, газят телените мрежи.\n„Към 8 ч сутринта – спомня си ген. Георги Вазов – всичките предни неприятелски позиции в Източния сектор бяха в наши ръце. Маслак, Сапунджилар, Ескикумлук, Пачаджилар, Мезартепе, Демиркапи – една отбранителна линия от 12 км – паднаха в един час под напора на 55 дружини, които ги атакуваха в нощната тишина…”\n„Част от неприятелската войска бе избита, около 1000 души и 20 оръдия бидоха пленени, а живите в най-голям безпорядък избягаха зад фортовия пояс.”\nСъщият момент е запомнен от артилериста майор Дянко Неделчев така:\n„Едно неизказано чувство вълнува душите ни като виждаме как само в два часа нашите „чичовци“ подобно на един вихрен ураган пометоха всичко пред себе си, прегазиха две силни предни позиции и се озоваха само на 200–300 м пред фортовата линия! Отде намериха толкова сили и такава енергия тия 40-50-годишни българи, наглед тъй отпаднали и апатични…”\nНапредък, макар по-слаб е постигнат и по други сектори на обсадата.\nВтората нощ Непредвидено забавяне настъпва на 12 март следобед, но в щаба на Втора армия са убедени, че това е поправимо с една нощна атака. „Главното – пояснява ген. Вазов, да не даде обсадната ни артилерия възможност на неприятелските резерви да се доближат до атакувания участък.” Щурмът е насрочен за 23 ч, когато лунната светлина ще улесни българските вериги. В този час бойците се вдигат „на нож” и скоро достигат фортовата линия. Настъпват най-тежките боеве, в които координирано се отличават и пехота, и артилерия. Малко преди 02 ч на 13 март 10-и Родопски пехотен полк превзема форта Айджи Йолу. Преди разсъмване 23-ти Шипченски полк превзема и високото укрепление Айваз Баба.\nЕдин след друг падат фортовете Кестенлик, Куручешме, Каик, Илдъз и към 8 ч сутринта е ясно, че отбраната на силния Източения сектор се разпада изцяло. Успешни са и действията на останалите сектори. Около 10–10,30 ч оръжията замлъкват, Шукри паша е готов да предаде крепостта, а първите български части вече са влезли в освободения град.\nГенерал Георги Вазов не крие вълнението си:\n„Войниците изпълваха главната улица. При приближаването на автомобила се разстъпиха и образуваха шпалир и викаха възторжено „ура“. Народът се трупаше по прозорците, вратите и викаше също „ура“… Развълнуван до сълзи, аз им благодарих с прекъсващ от вълнение глас и им казвах: „Живейте, мои деца! Целувам ви, славни герои!“\nОсновни източници: Узунов Кр., Начев Г. „Забравената война 1912–1913”, С., 2013; Азманов Д. „Българските висши военачалници…”, С.. 2000; М-во на войната. „Войната между България и Турция 1912–1913 г.”; „История на България”, Т. 8; Йонов М. „Одрин 1912–1913: Спомени”, С., 1983; Косев К., Христов Хр. „Подвигът 1912–1913”, С., 1986.\nПодаряваме сабя на сърдития Шукри паша\nКрива, съчинена е „рицарската” история как на 13/26 март 1913 г. Шукри паша, турският комендант на Одрин, се предал. Той, казват, снел сабята си и я връчил на българския цар Фердинанд, който пък благородно му я върнал. Втората част от сценката долу-горе се доближава до истината. Първата – ни най-малко. Пашата е пленен на 13/26 март предобед във форта Хадърлъктабия (Западен сектор) от полк. Мархолев с взвод гвардейци под командата на ротмистър Филипов.\nГен. Георги Вазов е сред мно- зината, които потвърждават момента: „В 10,00 ч получих телеграма, че комендантът на града е пратил парламентьори, за да предава крепостта.”\nВазов споделя и впечатления от временното комендантство „отвъд северния мост на р. Тунджа”: „В една от стаите бяха събрани пленените турски генерали и щабофицери и гледаха към нашите окъсани, но изпълнени с военна гордост и мъжество войски.”\n„Скоро доведоха Шукри паша. Поздравихме се. Предложих му да ме последва в автомобила, за да отидем на Каиктабия, гдето го изчакваше с щаба си командующият 2-ра армия генерал-лейтенант Никола Иванов.”\nА от спомените на Иванов научаваме, че Мехмед Шукри и другите турски офицери не са въоръжени.\n„Аз попитах – пише генералът – къде е оръжието им и пашата отговори, че те изобщо не носели сабли, които повече им пречели, че саблите им били по къщята. Това беше турска хитрост, за да не сдадат саблите на един гяурин.”\nГен. Иванов допълва: „Колкото и да е парадоксално, но турците се смятат за империя и самолюбието им не допущаше да се сдава най-силната им крепост на едно малко царство.“\nИма още хумористични подробности. На 13 март мъжете от щаба на Шукри паша застреляли конете си, за да… не им ги вземат победителите. Български бойци видели – с потрес и недоумение – мъртвите коне. Освен това пашата (получил военно образование във Франция и служил в Германия) казал, че не знае чужд език. С победителите разговарял на турски – чрез преводач. Забавно е също, че преди самото падане на Одрин са текли потайни сръбско-турски преговори: Шукри паша да се предаде на сърбите, така че да се брои за техен военнопленник. Този опит обаче е осуетен.\nВ официалното съобщение на Главната квартира от 13 март 1913 г. се казва: „…Днес, 2 ч след пладне Шукри паша се предаде на командующия втората армия генерал-лейтенант Иванов.”\n2 ч след пладне – това са цели четири часа след реалния момент. „Добавеното време”, изглежда, е било нужно, за да стигне Фердинанд в Одрин. При срещата им вече, както свидетелства ген. Иванов: „На Шукри паша беше дадена една сабля, която той предаде на царя, а последният, като похвали храброто му държане, му повърна саблята с право да си я носи”.\nТака пашата приключва тежкия си ден с една сабя в повече.\nА защо спечелилият цял град Фердинанд отказва да се срещне с победните войски? Този „жест” още преди повече от век озадачава и дразни българското офицерство.\n09/04/2020, 1:43 pm


Пневматични инструменти • Цени | ВИКИВАТ\nпистолет за мазилка\nПневматичен бояджийски пистолет, 1/4″, дюза 2.5mm, 3.5bar, TROY T 18673 Пневматичен бояджийски пистолет T 18673 от TROY с размер на дюзата 2.5 mm, работно налягане 3.5 bar, конектор 1/4″ и алуминиев резервоар с вместимост 600 ml.\nКаталожен номер: 107881\nПневматично ударно длето 1/4" със секачи, 11 части, 6bar, GUDE 40065 Комплект 40065 от GUDE с пневматично ударно длето 1/4", пет секача 175 mm, адаптери, омаслител и прружина.\nКаталожен номер: 107636\nПневматичен пистолет за шагрен, 1/4″, 5bar, TROY T 18626 Пневматичен пистолет за шагрен T 18626 от TROY с работно налягане 5 bar, конектор 1/4″ и метално тяло.\nКаталожен номер: 107877\nСпираловиден маркуч за въздух, 15m, TROY T 18615 Спираловиден маркуч T 18615 от TROY за въздух, изработен от полиетилен с дължина 15 метра.\nКаталожен номер: 107874\nПневматичен пистолет за въздух с дълъг накрайник, 5bar, TROY T 18606 Пистолет за въздух T 18606 от TROY с дълъг накрайник 220 mm и работно налягане 5 bar.\nКаталожен номер: 107870\nПневматичен ударен гайковерт 1/2" с вложки, 17 части, 6~8bar, 7000rpm, WERT W 1855 Комплект W1855 от WERT с пневматичен ударен гайковерт 1/2", десет вложки от 9 до 27 mm, удължител, адаптер 1/4, шестограм 4 mm, омаслител и пластмасов куфар.\nМакара с маркуч за компресор, 20m, ф6/12mm, черна, Brennenstuhl, 1127020 Висококачествен маркуч за компресор Brennenstuhl с дължина 20m и стандартни бързи връзки за пневматични инсталации по DIN стандарт.\nКаталожен номер: 102018\nПневматичен пистолет за въздух с къс и дълъг накрайник, 12bar, PREMIUM Пистолет за въздух от PREMIUM с къс накрайник 10 mm, дълъг накрайник 90 mm и работно налягане до 12 bar.\nКаталожен номер: 114271\nПневматичен бояджийски пистолет, 1/4″, дюза 1.4mm, 3bar, TROY T 18640 Пневматичен бояджийски пистолет T 18640 от TROY с размер на дюзата 1.4 mm, работно налягане 3 bar, конектор 1/4″ и резервоар с вместимост 600 ml.\nКаталожен номер: 107878\nПневматичен бояджийски пистолет, 1/4″, дюза 1mm, 3bar, TROY T 18620 Пневматичен бояджийски пистолет T 18620 от TROY с размер на дюзата 1 mm, работно налягане 3 bar, конектор 1/4″ и резервоар с вместимост 125 ml.\nКаталожен номер: 107876\nПневматична бормашина WERT W 1852, 3/8’’, 1800RPM, 6~8bar Пневматична бормашина W 1852 от WERT с патронник 3/8’’(10mm), обороти 1800 RPM и работно налягане от 6 до 8 bar.\nКаталожен номер: 107687\nПневматичен пистолет за пръскане на мазилка, 1/4″, 3.5bar, 6 литра, TROY T 2005 Пневматичен пистолет за пръскане на мазилка T 2005 от TROY с размер на жигльора (иглата) 1.8 mm, работно налягане 3.5 bar, конектор 1/4″ и алуминиев резервоар с вместимост 6 литра.\nКаталожен номер: 107882\nПневматичен бояджийски пистолет, 1/4″, дюза 1.5mm, 3.5bar, TROY T 18670 Пневматичен бояджийски пистолет T 18670 от TROY с размер на дюзата 1.5 mm, работно налягане 3.5 bar, конектор 1/4″ и алуминиев резервоар с вместимост 600 ml.\nКаталожен номер: 107880\nПневматичен бояджийски пистолет, 1/4″, дюза 1.8mm, 3bar, TROY T 18648 Пневматичен бояджийски пистолет T 18648 от TROY с размер на дюзата 1.8 mm, работно налягане 3 bar, конектор 1/4″ и резервоар с вместимост 600 ml.\nКаталожен номер: 107879\nПневматичен бояджийски пистолет, 1/4″, дюза 1.4mm, 3bar, TROY T 18617 Пневматичен бояджийски пистолет T 18617 от TROY с размер на дюзата 1.4 mm, работно налягане 3 bar, конектор 1/4″ и пластмасов резервоар с вместимост 600 ml.\nКаталожен номер: 107875\nСпираловиден маркуч за въздух, 7.5m, TROY T 18607 Спираловиден маркуч T 18607 от TROY за въздух, изработен от полиетилен с дължина 7.5 метра.\nКаталожен номер: 107871\nПневматичен пистолет за гуми, 10bar, TROY T 18604 Професионален пневматичен пистолет T 18604 от TROY с манометър за напомпване на автомобилни гуми.\nКаталожен номер: 107869\nПневматичен ударен гайковерт WERT W 1850, 1/2’’, 7000RPM, 6.3bar Пневматичен ударен гайковерт W 1850 от WERT с патронник за вложка 1/2’’, обороти 7000 RPM и работно налягане 6.3 bar.\nКаталожен номер: 107686\nПневматичните инструменти са инструменти задвижвани от въздух под налягане. Те са конкурент на електроинструментите, като притежават различни предимства и недостатъци спрямо тях.


ТРАНСЦЕНДЕНТАЛНА КОНЦЕПЦИЯ ЗА МАГИЯТА И ЧУДЕСАТА\nТОВА Е КНИГА за чудесата. Не за чудесата на другите, а за твоите чудеса, читателю, за това как можеш сам да правиш чудеса в собствения си живот. Не за късмета, нито за това как да се наредиш между малцината избраници, в чиито живот се случват чудеса. Книгата е написана с изричната цел да покаже как човек сам може да създаде в живота си онова, което досега е смятал за невъзможно.\nТова е много лична книга. Аз открих в собствения си живот пътя към истинската магия и се постарах да опиша много подробно важните, според мен, фактори на изпълнения с чудеса живот. Стигнах, отвъд „вярата" в чудесата, до нещо, което наричам „знание".\n„Знанието" в този смисъл е нещо, познато на всички ни. Например, ако няколко месеца не карам колело, осъзнавам, че знам да карам, веднага щом отново го възседна. Напомпвам гумите и потеглям, пазя съвършено равновесие върху тънките колела и се движа с лекота по улиците, без колебание карам „без ръце", правя остри завои и изобщо маневрирам без всякакви затруднения. Когато се кача на колелото си, не си поставям за цел да успея отново да запазя равновесие след толкова месеци, изпитвам не вяра, че мога да карам, а вътрешно знание и на него се опират действията ми.\nСъщото се отнася и за способността да правите чудеса в живота си. Можете да се научите да стигате отвъд вярата и поставянето на цели - до едно ново място вътре в себе си: до знанието. То е онова царство на ума, където се създават чудесата.\nДълбоко у вас има едно единно поле от неограничени възможности. Когато се научите да стигате до това удивително място, ще откриете един цял нов свят от преживявания, където всичко става възможно. Именно там се случва истинската магия, там можете да постигнете всичко, към което се стремите във физическия свят. Там граници просто не съществуват и вие се оказвате винаги на необходимото място точно в определения момент. Там се осъществяват „невероятни" връзки с другите и успявате едва ли не да четете мислите на околните. Там, точно в определения момент, можете да срещнете точно необходимия човек, който да ви помогне да напреднете по пътя на личностното си развитие. Там се появява човекът, който ви е нужен, за да постигнете благополучие и благоденствие в живота си. Там се разкрива лекът за болестта, която ви измъчва, там в живота ви се появяват необходимата книга или запис, изпратени сякаш от някаква загадъчна невидима сила.\nВ това царство на висшето съзнание загадките се разпръскват и целта на живота ви се откроява пределно ясно. Взаимоотношенията ви по някакво чудо се издигат на ново равнище на духовно партньорство. Бизнесът ви „потръгва" и започвате да вземате решенията си с все по-малко усилие. Постепенно се освобождавате от токсините и физическият ви живот влиза в релсите на здравето, а не на болестта.\nВ тази книга аз се опитвам да ви покажа как да постигнете това по-висше ниво на съзнанието. Гледам на това, което съм написал, като на работен план, който да ви помогне да си изградите такова съзнание и да го приложите към всички страни на живота си, включително към взаимоотношенията си с другите и света като цяло.\nПланът на природата, изглежда, предполага бавно и равномерно развитие на съзнанието. Камъкът, също като вас, се състои от атоми, но в него не се забелязват признаци на съзнание. Той не усеща нищо, ако го ритнете или го разбиете на прах. Няма вид да съзнава това. Растението усеща почвените условия, сезоните и влажността и започва да цъфти, когато грейне пролетното слънце. То притежава известно, макар и много ограничено, съзнание.\nВ сравнение с минералите и растенията, животните имат по-развито съзнание. Много от тях осъзнават сезоните, тъй като мигрират, опасностите, защото могат да избягват хищниците, и проявяват истинска загриженост и обич в отношенията си с партньорите и малките си.\nПосле идват хората със своето най-висше съзнание за избор. Ние можем да изберем да функционираме на по-ниско ниво на съзнанието и просто да съществуваме, да се грижим за вещите си, да ядем, да пием, да спим и да присъстваме в света като пионки на стихиите. А можем да се издигнем до ново, по-висше съзнание, Като си позволим да надмогнем средата си и буквално да сътворим свой собствен свят - свят на истинската магия. Във всеки от нас се крие най-висша форма на съзнанието, което в известен смисъл тържествува над материалния свят - способността да намерим равновесие при всякакво стечение на обстоятелствата. Поуката на тази книга е много проста: вие притежавате способността да постигнете съвършено равновесие на ума. Пътят изисква да се посветите на трансформацията вътре в себе си.\nТази вътрешна трансформация не може да се осъществи, ако подхождате интелектуално или научно. Инструментите на ограниченията не могат да ви разкрият безграничното. Това е работа за ума и за душата, за онази невидима част от вас, която неизменно носите в себе си, но често пренебрегвате в полза на достъпното за сетивата ви.\nПървата част на книгата е основата, която ще ви помогне да се настроите към света на незримото. Тук ще овладеете своя ум и ще се подготвите да правите чудеса в онова висше състояние на съзнанието, което е по силите ви да опознаете. Когато се пренастроите, ще започнете да експериментирате с тази нова нагласа да творите чудеса и ще се изненадате как във вашия свят ще се възцари съвършен ред.\nВтората част на книгата се отнася до прилагането на практика на това, на което сте се посветили с помощта на ума си. Тя ще ви даде насоки как всъщност се получават чудесата и как да живеете всеки ден в най-висшето състояние на равновесие. В края на всяка глава има конкретни съвети как чудесата да станат достъпни в Живота ви.\nВ първите години на американската космическа програма Вернер фон Браун държеше работещите в космическия център, да знаят че „във вселената съществува съвършен ред. Единствено и само човечеството е способно да го разбере. За човечеството е от полза да проумее този ред". Тази мисъл е могъщ стимул, когато проблемите изглеждат непреодолими. Вие сте част от човечеството и сте в състояние да разберете този съвършен ред и реално да решите да се настроите в хармония с него. За това става въпрос в „Истинска магия". Аз познавам този съвършен ред и искам и вие да го „изпитате".\nТой може да бъде разбран, ако сте готови да достигнете до най-висшето състояние на съзнанието си, ако го използвате, за да стане животът ви целенасочен, и ако го излъчвате към всички, с които общувате в живота си. Това е преди всичко психическо пътуване и е толкова силно, че може да променя материалния свят с чудотворната си, вълшебна мощ. Но трябва да сте готови да се вгледате в себе си и сами да откриете тази мощ. Тя няма да се сбъдне от моите думи. Ще стане реалност само ако изживеете това, за което ви разказвам.\nНевидимото психическо пътуване означава да се освободите от някои силни заблуди и да придобиете нови „знания". Със своето ново съзнание вие ще замените:\n• Убеждението, че човешкото съществуване е изпълнено с опасности и зло, със съзнанието, че всичко изживяно е благословено и подчинено на нещо по-добро.\n• Убеждението, че някои хора имат повече късмет от други, със знанието, че можете сами да създавате късмета си и че във всичко преживяно се съдържа ценна поука.\nПриемете тези идеи и ги приложете на практика, първо в собствения си живот, после сред най-близките и приятелите си и в крайна сметка - в целия свят. Щом веднъж откриете у себе си способността да творите истинска магия, ще искате да споделите това знание с другите и да дадете това съзнание на целия свят. Вярвам, че книгата ми ще ви помогне в това начинание. Доставяше ми радост да я пиша, а още по-радостно е да се живее със съзнанието, което описвам. Желая ви да осъществите същата истинска магия във вашия живот. Бог да Ви благослови.\nКАК ДА СИ ИЗГРАДИТЕ ВЪТРЕШЕН ПЪТ КЪМ ИСТИНСКАТА МАГИЯ\n„Аз съм бил всичко най-нечестиво;\nако Бог може да се проявява чрез мен,\nзначи може да се прояви чрез всеки"\nСПОРЕД ПРОЧУТИЯ МАГ Хари Худини, магията се постига посредством илюзия. Един прост пример е илюзията, създадена с помощта на дим и огледала. Наричат илюзията магия, просто защото изглежда необяснима. Впрочем в по-късните години от живота си Худини споменава за нещо, с което се е сблъскал, и го нарича „истинска магия". Очевидно той се е научил да постига резултати, които действително са необясними. Те не могат да бъдат отдадени на илюзия.\nИзбрах това заглавие на книгата си, защото ме привлече скритият в словосъчетанието парадокс: „истинска магия". Както повечето хора, вие вероятно сте убедени, че ако нещо е истинско, не може да бъде магия, а ако е магия, не може да бъде истинско. Но аз вярвам, че когато попадаме в клопката на този парадокс, не виждаме пътя към магическите си способности. Вярвам, че се срещаме с истинската магия, когато надмогнем този парадокс, и погледната от този ъгъл тя е и истинска, и магия.\nВ последните няколко години аз изживях една удивителна промяна. Установих, че съм поел път, водещ към такова равнище на съзнанието и такива резултати, които мога да опиша само като чудотворни. Те просто не могат да се обяснят по никакъв друг начин. Убеден съм, че пред нас може да се разкрие едно ново царство, когато сме готови да надмогнем границите на живота, към който сме привикнали. Там не важат законите на науката и логиката. Това царство е място, където всеки от нас е свободен от обичайните граници, правила и несъвършенства. То не е някаква страна на чудесата, съществуваща само във въображението, а е магически реално и става достъпно за всеки, когато той бъде готов.\nНе мога да ви обясня как и защо се озовах на това място. Учудва ме, че говоря за него. Просто имам чувството, че в този момент от живота ми моята цел или мисия е да изживявам истинската магия и да пиша за нея. Независимо от обясненията, изпълнен съм с благоговение и почит пред тази неочаквана част от жизнения ми път.\nЗаинтригува ме Лев Толстой, отчасти заради близостта, която откривам между неговия и моя живот. Той става прочут писател още приживе и прекарва голяма част от живота си в хедонистични стремления. В ранните му творби не се усеща склонност към духовното, но той вижда как в собствения му живот се осъществява промяна, сякаш без негово желание. В съчиненията му започват да се отразяват духовни търсения и той пише за пътя на душата и света на истинската магия. Но не е сигурен защо и как се случва тази промяна.\nНеотдавна една жена, която е сред най-видните специалисти по руска литература в света, ми показа копие на откъс от завещанието на Толстой, написано на ръка двадесет години преди смъртта му. В завещанието си Толстой описва своето отношение към творчеството си. По същия начин гледам и аз на съчиненията си:\n„Нещо повече, особено силно моля всички близки и далечни да не ме хвалят. (Знам, че ще го сторят, защото така правеха, докато бях жив - по най-непристоен начин.) Но ако искат да изучават съчиненията ми, нека се вгледат внимателно в онези откъси, за които съм сигурен, че чрез мен говори Бог, и да ги използват в живота си. Понякога имах усещането, че изпълнявам Божията Воля. Често съм бил така нечист, така изпълнен с човешки страсти, че светлината на истината е била помрачена от тъмното в мен, и въпреки това тя някак си премина през мен и това бяха най-щастливите мигове в живота ми. Дай, Боже, истините да не са били осквернени от мен и да донесат полза на хората, въпреки повърхностната и неизчистена форма, в която съм ги поднесъл."\nИ в моя живот неочакваният обрат се случи почти без съгласието ми. Нямах големи планове. Нямах такива цели или намерения. Това, което имах, беше готовност, отвореност да видя нещата по друг начин. Сега, когато съм виждал чудеса в собствения си живот, се чувствам длъжен да споделя с другите това ново магическо съзнание. Сигурно към тази книга ви е привлякъл същият естествен жизнен поток, който тласна и мен да пиша за истинската магия.\nРазгледан: 1436 | Рейтинг: 0.0/0\n44.192.112.123 Петък 05.03.2021, 09:20


УНСС :: Шеста работна среща по проект BEESE\nНовини > Шеста работна среща по проект BEESE\nШеста работна среща по проект BEESE\nпетък, 23 април 2021 16:35\nВ периода 15-16 април 2021 г. се проведе шестата работна среща на консорциума по проект BEESE (2018-1-HU01-KA203-047732, програма „Еразъм +“), на която домакини бяха партньорите от България – катедра „Публична администрация“ (УНСС) и фондация TimeHeroes.\nНа онлайн събитието присъстваха представители на всички организации - партньори по проекта от Унгария, Португалия, Испания, Франция и България.\nСрещата започна с виртуално пътуване и представяне на традициите на България. През първия ден програмата продължи с преглед на напредъка по проекта, актуализиране на информацията и проектните дейности. Бяха проследени сроковете и отговорностите по разработването на интелектуалните продукти. Беше прегледана и индикаторната рамка за качество на проекта.\nСпециално време беше отделено за разглеждане и обсъждане на подготвяния наръчник за университетите (Study Guide), чиято цел е да подпомогне и мотивира висшите училища за въвеждане и провеждане на про боно дейности. Наръчникът включва събрания опит и добри практики от осъществяването на про боно работилниците в различните страни, както и полезна информация за планирането, комуникацията, организирането, диагностиката и оценяването на про боно събитията. Специално място е отделено на заинтересованите страни, мотивацията и подбора на студенти и ментори, а така също за оценката на въздействието. Предвижда се да има приложени примерни формуляри и чек-листи, за да бъде улеснен изцяло процеса по реализиране на про боно.\nВторият ден започна с представяне на забележителностите на София, българска фолклорна музика и работа по подготовката на следващата среща на консорциума. Участниците бяха ангажирани с дискусия за съдържанието и организацията на обученията, които предстоят да бъдат проведени по проекта. Бяха разработени два сценария – за присъствено и онлайн обучение и бяха обсъдени темите, които ще бъдат включени. Във връзка с тази дейност се очаква да бъдат разработени и заснети видеа чрез специална учебна платформа (създаване на MOOC обучителен курс).\nСпециално внимание беше отделено на стратегията за качество и проследяване на индикаторите за изпълнение (количествени и качествени) и беше направен отчет от комитета по комуникация за използваните канали, информационно съдържание и предстоящи публикации. Беше отделено време за административни задачи – документация, сертификати, бюджет, оценка и др.\nШестата работна среща по проект BEESE беше закрита с благодарност към домакините и с надежда за следващо присъствено събитие.