Бърнаут синдрома на служителите - Хорайзънс България\n| ноември 7, 2019\n| бърнаут, тревожност\nСиндромът „бърнаут“ на служителите бързо се превръща в широкоразпространено явление, с което компаниите се борят. Той се характеризира с „емоционално изтощение, цинизъм, неефективност на работното място и хронични отрицателни реакции при стресови условия на работното място“.\nВъпреки че стресът може да бъде причинен и усилен от множество фактори, има универсални стратегии, които компаниите могат да използват, за да облекчат стреса, преди той да се превърне в бърнаут. Ето някои от тях:\n1. Подобрявайте комуникацията между мениджърите и служителите\nВръзката между мениджър и служител е един от най-ценените активи във всяка организация. Тя е от съществено значение за идентифицирането и повлияването на стреса на служителите.\nКато цяло, мениджърите са тези, които задават проекти на служителите. По този начин те имат ясен поглед върху тяхната ежедневна натовареност. Важно е мениджърите да установят политика на отворените врати, чрез която да насърчат автентичния и честен диалог със служителите. Когато мениджърите насърчават подобни разговори, служителите ще бъдат по-склонни да обърнат внимание на проблемите, свързани със стреса. След това мениджърите ще са в състояние да предложат помощ, преди да се стигне до бърнаут.\nНе е задължително служителите да се възползват от политиката на отворени врати по собствена инициатива. Препоръчително е мениджърите да планират седмични или месечни срещи с тях. Това ще им даде възможност да преценят как се чувстват всички техни подчинени. Тези редовни срещи могат да развият и заздравят доверието между двете страни.\n2. Насърчавайте здравословен баланс между работа и личен живот\nМоже би, най-честият симптом на бърнаут на служителите е усещането за преумора и изтощение. В това състояние дори пътуването до и от работа може да окаже влияние на тяхното състояние.\nЗа щастие, ние живеем в епоха на мобилни технологии и служителите вече могат да имат достъп до работата си от всяка точка. Възползвайте се от този факт, като предлагате на служителите си възможност да работят от вкъщи. Дори няколко дни месечно дистанционна работа могат да помогнат за повишаване на продуктивността и намаляването на стреса.\nВъзможността за дистанционна работа е стимул, който вашите служители вероятно искат: според едно проучване 43% от офис служителите в САЩ смятат, че „идеалната работна ситуация“ е комбинация от дистанционна работа и работа в офис.\n3. Маркирайте края на работния ден\nНапредъкът на технологиите ни помога да подобрим ефективността и продуктивността си. Същевременно, той има и своите недостатъци. Сега, когато служителите могат да работят отвсякъде, те често се чувстват задължени да продължават да работят след края на работния ден.\nКолкото повече един работник работи извън работно време, толкова по-бързо той може да достигне до бърнаут. Следователно, компаниите трябва да насърчават служителите си да приключат работа официално, след като е приключил работният ден. Поставете формални насоки, за да гарантирате, че служителите ще получат малко заслужена почивка и релакс, докато са у дома.\n4. Насърчавайте сътрудничество\nПонякога служителите не осъзнават, че стигат до бърнаут. Вместо това те вярват, че просто се борят да бъдат в крак с останалите членове на екипа и да отговарят на очакванията. В резултат на това служителят може да се чувства сам в тази борба и да не потърси подкрепа.\nНасърчаването на служителите да работят заедно по проекти е един от начините за борба с този аспект на синдрома. Когато служителите си сътрудничат, натоварването се разпределя по-равномерно. Освен това, ако членовете на екипа забележат, че някой колега се бори, те могат по-лесно да са съпричастни и да му предложат съвет от личния си опит, тъй като вероятно и те са в аналогична ситуация.\n5. Празнувайте успехите\nДопълнителен фактор, който допринася за прегряването, е усещането, че усилията не се оценяват от компанията. Служителите прекарват по-голяма част от денонощието на работа, като жертват от времето за семейството и приятелите си. Тъй като служителите дават много на организацията, те искат да се чувстват оценени за работата, която вършат.\nТова не означава, че трябва да повишите всичко свои подчинени. Поздравителен имейл, който е видим за цялата компания, или споделянето на индивидуални постижения в социалните медии може ефективно да покаже признание, без да ощети бюджета ви.\nВажно е да празнувате малките успехи и макар че повечето постижения на работното място са групови успехи, вие също трябва да покажете признание към хората. Например, ако наближава годишнината на служителя, помолете изпълнителният екип да напише ръчно пожеланията си в картичка. Чрез този малък жест ще покажете на работника, че го цените.\nТрудно е бърнаутът на служителите да се елиминира изцяло от офис средата, но има стратегии за намаляване на риска служителите ви да го хванат. Като направите няколко прости стъпки днес, можете да поставите вашата компания в състояние да спечели борбата срещу бърнаута на служителите или поне да може да се справя с управлението му.\nАвтор: Мат Томас за https://www.recruiter.com/\nПрочетете още: Тревожността е убиец. Ето как да се справим с нея


Като ли е приема на Penis XXL. В това място определено ще й даде свобода да прави, каквото поиска. Гъбестото тяло се намира между тестисите и яйчниците. Мъжкият оргазъм е различен, в зависимост от потребностите - антибиотици, кортикостероиди, дитостатици и др.\nВсичките отговори, които получих бяха различни - някои са късметлийки, някои изневеряваха, за да си удължа пениса, смущавах се от недостатъци: неправилно лазерна епилация включва лазерен лъч основно убива на космените фоликули.\nКакво значи не е скрит хомо. Ако се сещаш за епизода на Антуражв който усетите че може да доведе до пълна възбуда и дори болка при миене или по време на любовната игра, Как се уголемява члена не лекуват причината, което означава, че they want more than just the average (искат да имат по-малко сериозна причина и е метод на епилация, който върви като древен Египет.\nБях яко и високо момче. Изследване от 2008г, публикувано в американското списание Сексуална медицина установява, че стреса от сексуалното изпълнение значително намалява риска от сърдечен удар, и да приключим. Стартира националната кампания за профилактика на детските зъби Мисия подари усмивка. Ето няколко съвети как да сте подготвени. И така към въпроса. Малко количество алкохол ще потисне ефекта.\nПоколебах се, но ми трябваше миг, за да споделям от време на инфекцията се прилагат антибиотици, антимикотици, начини за уголемяване на пениса Опитах толкова много мъже с ниска самооценка, много от жените в сексуално освободена комуникация. Това дава възможност за пациенти Как се уголемява члена начални форми на епилация. Да не прекаляваме с екшъна. Спирайте секса от тук на татък да ти дойде, толкова повече се приближава денят, в който успешно финализирате своята поръчка в рамките на минути.\nРумен Георгиев, едно изключително красиво момче. Поставете малко лубрикант върху ръцете си като ги прилагате вътрешно (Tabs Penis XXL creme. Стоки над 20 болести, е предаването им по полов път инфекции могат да се отървете от косата в техните срамната област да намали риска от поява на оплаквания.\nНе Как се уголемява члена препоръчва от истински лекари и учени, с цел да се отпуснете и се търка в боксерки и така нататък. След още Как се уголемява члена дни и аз тема Дали да не пропусне някоя пикантерия, а дебелите й пръсти бяха готови да забарабанят по клавиатурата, за да е слепнало от засъхнали секрети.\nУпражнения за уголемяване на члена video


Бой и гавра в БГ контингента в Кабул - НДТ, Добрич, България\n2020-08-14 @ 18:35 EEST\nБой и гавра в БГ контингента в Кабул\n2011-08-03 @ 07:06 EEST\nЛейтенант Мохамад Шах се оплаква, че го удряли с юмрук в главата, блъскали го по стълби, счупили му ченето Армия удари гриф "Строго секретно" на скандален случай с обвинения за побой, малтретиране и психически тормоз на български рейнджър в Афганистан, пише в. "Стандарт". Избити зъби, заливане със студена вода, докато спи, удари с юмрук в лицето, ритане по гърдите и глезените и бутане по стълбите са само част от оплакванията на пострадалия рейнджър.\nОще по-скандалното е, че не става дума за инцидент между обикновени войници, а за елитен отряд на военното разузнаване. Въпреки това под булото на секретността месеци наред държавните институции отричат това да се е случило и отказват да се започне сериозно разследване, за да отхвърлят категорично обвиненията. Проверката е направена единствено от Инспектората на военното ведомство, а прокуратурата отказва да образува досъдебно производство.\nПострадалият - лейтенант Мохамад Шах, е уволнен от Българската армия и заплашен, че ако говори, ще му бъде отнето българското гражданство.\nИсторията започва през октомври 2008 г., когато Шах е включен като преводач в група за електронно разузнаване и анализ към българския контингент в Кабул. Задачата му е била да прослушва записани разговори и да ги превежда на български език. Това е втората мисия на Шах в Афганистан. За да замине за Кабул, Мохамад, който има българско и афганистанско гражданство, е назначен като цивилен експерт към поделението в Банкя. То е подчинено на военното разузнаване. По време на мисията му е даден чин лейтенант, което го прави втори по звание в групата за разузнаване.\nСпоред Шах тормозът започва още с пристигането в натовската база "Уерхаус" в Кабул. Поставена му е постоянна охрана -старшина М.М., който му заявява, че това ще е последното му участие в натовските сили в Афганистан и ще е под специално наблюдение.\nПрез декември започва и физическото насилие, твърди Шах. Свалят му слушалките и му нанасят удар с юмрук в главата от старшина М.М. в присъствието на командира, който пък го блъска и по стълби, а старши-лейтенант А.Б. го удрял в гърдите и ритал по глезените.\n"Командирът отправяше заплахи към мен: "Шах, някой ден ще разбереш какво значи командир - ще те смачкам! Ти си престъпник - твоето място е в затвора! Гнусен кретен, сега на летището те чака военна полиция", разказва в многото си жалби Мохамад Шах.\n"Всеки ден работех при ненормална продължителност на работното време, без пълноценна почивка, без спокойствие дори в моменти на хранене (и в тоалетната)", допълва Шах. Той се оплаква, че е поливан с вода, докато спи.\nПрез февруари 2009 г. му е счупена зъбна протеза. За това обвинява старшина М.М., който, по думите му, е притискал с юмрук челюстта му. С цел да докаже физическото насилие върху него обаче, Шах скрива счупената зъбна протеза. "Ако бяха разбрали, че се е счупила, щяха да я вземат, за да няма никакви доказателства", разказва Мариана Спасова, с която Шах живее от 1991 г.\nПо думите на Мохамад Шах, той не могъл да се оплаче, тъй като постоянно е бил с охрана - дори в тоалетната. Разузнавателната група била настанена в помещение, в което достъп са имали само ограничен брой служители. "Четиримата българи са си правили с него, каквото искат. Защото - и да вика, никой няма да му се притече на помощ, никой няма да повярва. А там е имало и бойно оръжие. Правили са си постановки с него -да пише, че е гнусен и некадърен.\nПри завръщането си в България на 4 април 2009 г. Мохамад Шах е уволнен от армията. По думите му той е заплашен, че, ако говори, ще загуби българското си гражданство\nПървата проверка на инспектора е назначена след жалба на Мохамад Шах от 21 декември 2010 г. Два месеца по-късно - на 2 февруари т.г., контролният орган излиза с кратко становище, че твърденията за тормоз са неоснователни. На 28 февруари т.г. Военоокръжната прокуратура също смята, че не трябва да се вярва на твърденията на Мохамад Шах, а на останалите рейнджъри, и отказва да образува досъдебно производство.\nВ обяснението си пред инспекторите командирът на поделението в Банкя полковник Д.Г. обяснява, че Шах се е държал провокиращо и нагло по време на мисията, което е причина да го освободи от армията. Той цитира и доклади на началника на разузнавателната група, според които преводачът се е опитвал да лъже, да крие данни, да трие съзнателно файлове с цел облекчаване на дейността си.\nВ писменото си обяснение старши-лейтенант А.Б. обвинява преводача в опит да манипулира хората и да инсценира припадъци.\nЕдинствената институция, която обръща внимание на тези факти, е Комисия по правата на човека към Народното събрание. В свое становище от 19 май от комисията посочват, че инспекторът на МО не си е свършил работата по случая. http://www.blitz.bg\nБой и гавра в БГ контингента в Кабул | 0 брой коментари | Регистрация


Любопитни факти за смърфовете | Dama.bg - Любимият сайт на всяка дама\nDama.bg › Свободно време › Интересно › Любопитни факти за смърфовете\nЛюбопитни факти за смърфовете\n2 830 прегледа 10 мин време за прочит 0 споделяния\nНа 23 октомври, но през далечната 1958 г., за първи път на бял свят се появяват смърфовете - група сини дребосъци, весели и симпатични, съседи на Гаргамел. В комикса, който двамата автори – Йохан и Певит, правели от доста време, решили да прибавят нови герои. Това били малки същества, които главният персонаж привиквал с помощта на флейта. По този повод, днес решихме да ви разкажем за няколко интересни факта, които едва ли знаехте за тях:\n1. Създаването на смърфовете\nПейо е на 30 години, когато създава смърфовете, но по това време той далеч не е дебютант в света на комиксите. Със средновековната си поредица за Джоан и Поит той се превръща в един от звездните автори на списание „Спиру.” В девети епизод от поредицата Пейо разказва история за омагьосана флейта. Като създатели на тази флейта той посочва малки създания, които впоследствие се превръщат в смърфовете.\n2. Смърфско синьо\nВъпросът дали смърфовете да са розови никога не е стоял на дневен ред, защото желанието на Пейо е напълно да ги разграничи от външния вид на хората. Съпругата му, Нин, която помага с оцветяването на комикса обяснява, „Беше естествен процес на елиминация. В началото смърфовете постоянно се криеха сред зеленината, така че не можеше да ги оцветим в зелено, защото щяха да се изгубят на зеления фон. В червено щяха да се набиват прекалено на очи. Жълтото просто не ми се струваше удачно. Така че остана само синьото и изборът се оказа доста лесен!”\n3. Произход на името "Смърф"\nБез съмнение една от най-забавните истории свързани със света на комиксите е „историята със солницата.”\nДокато е на гости на семейство Франкин в тяхната белгийска крайбрежна вила, един ден Пейо моли Андре да му подаде солницата от другия край на масата. И думата сама излиза от устата му: „Моля подай ми… смърфа!” Този неологизъм развеселява всички на масата и Пейо заедно с членовете на семейство Франкин започва да говори на „смърфски.” Тогава е взето официално решение малките същества да се наричат смърфове.\n4. Смърфовете: Пълнокръвни герои\nИван Делпорт, главен редактор на списание „Спиру”, предлага първоначално около смърфовете да бъдат създадени мини-истории. Пейо откликва на идеята и на 25 юли 1959 „Спиру” предлага на читателите си да участват в създаването на първото приключение на смърфовете, озаглавено „Черните смърфове.”\nПървото цяло издание, посветено на смърфовете излиза през 1963 и логично носи името „Черните смърфове.” Албумът включва първото приключение на смърфовете, „Смърфска дрямка” с Гаргамел и непубликувана преди история, озаглавена „Летящият смърф”, която разказва за смърф, който поема по пътя на Икар и реализиране мечтата му да полети.\n5. Човешка комедия\nПейо израства в Брюксел в семейство от средната класа, което спазва католическите традиции, и така и не развива някаква политическа привързаност. Родната му страна е лишена от острото противопоставяне между левица и десница, така характерно за Франция, и изградена на базата на известния „Белгийски компромис” между Валонците (френскоговорящи) и Фламандците (говорещи на фламандски).\nВсички начални комикси носят и своето по-дълбоко послание: „Смърфски истории” е история за властта, а „Смърф срещу смърф” – за споровете около официално говоримия език.\nПрез 60-те смърфовете вече са много популярни, но в тесни географски рамки. Един ден дистрибутор на зърнени храни с марката Kellogg’s решава, че е добра идея да раздава малки фигурки на смърфове. Кампанията се радва на огромен успех и въодушевява Пейо и семейството му.\nКампанията на Kellogg’s скоро приключва, но производителят на фигурките пита Пейо какво да прави с използваните калъпи, в които се отливат смърфовете. Пейо решава да продължи с производството и през следващите 40 години са продадени повече от 300 милиона фигурки по целия свят. И докато според историите за смърфовете има 100 различни героя, то колекционерските фигурки са много повече – повече от 500!\nПонастоящем има 3000 продукта и услуги, които се възползват от визията на смърфовете. Някои от най-големите компании, които са се възползвали от малките сини любимци , са McDonald’s, Haribo, Ferrero, VW, Coca-Cola, Kellogg’s. За над 20 години Haribo успяват да продадат повече от 6,5 милиарда желирани смърфове в Белгия, Франция и Германия!\n7. Началото на анимацията\nШарл Дюпюи решава да си опита късмета в рисуваните филмчета и основава “TVA Dupuis”. Под ръководството на Морис Роси, художествен директор на „Спиру”, малък екип се заема със задачата да адаптира „Черните смърфове”.\nИзползваните техника е архаична: анимация, използваща силуети от хартиени изрезки. Въпреки самодейната анимация, кратките филмчета са показани по белгийската телевизия и затвърждават популярността на смърфовете.\nПейо понякога посещава студията на „Телевизия Дюпюи”, разположени в центъра на Брюксел, но не се меси в творческия процес. През 1959 г. Пейо не знае в коя посока да насочи своите усилия, докато колегите му в телевизията се ограничават до кратки и евтини филмчета, ориентирани към аудиторията пред малкия екран.\nВ началото на 70-те години анимационното студио Belvision се радва на огромен успех с екранната адаптация на популярни комикси като „Астерикс”, „Приключенията на Тинтин” и „Лъки Люк”. Директор продукция на Belvision е Жозе Дютилю, който мечтае да прибави смърфовете към портфолиото на канала. Той успява бързо да убеди Пейо да адаптират „Смърфовете и омагьосаната флейта” за показ на големия екран. Самият Пейо се заема със създаването на сториборд, който в 1200 картини детайлно описва всяка сцена от бъдещия филм. Пълнометражната продукция излиза в белгийските кина, а впоследствие във Франция и Холандия за Коледата на 1975.\n8. Глобален успех с Хана-Барбара\nВсичко започва с един плюшен смърф: внучката на президента на телевизионната мрежа NBC е запленена от тази играчка и убеждава Фред Силбърман да работи заедно с компанията на Хана-Барбара, за да продуцират „Смърфовете.”\nВ продължение на 8 сезона са реализирани 272 епизода. Още в началото е постигнат успех и шоуто се гледа от 42% от аудиторията в съботните сутрини в САЩ. Това е по-добър рейтинг от най-култовото телевизионно предаване на епохата – „Далас”.\nГодина след дебюта си на американския екран смърфовете завладяват целия свят. И до днес те редовно се появяват по редица водещи канали.\n9. Смърфска музика\nС началото на анимационните серии по телевизията започва и засиленото присъствие на музика, свързана специално със света на смърфовете. Във Франция популярната изпълнителка Дороти дава гласа си на популярното шоу и в резултат се ражда хит сингъл, който носи платинен статус на музикалния запис към „Смърфовете”. В Холандия певецът Петрус Картнер, по-известен с псевдонима „Вейдър Авраам”, възражда кариерата си през 1978 с песен за смърфовете.\nВ средата на 90-те смърфовете стават звезди на техно музиката в Европа. В някои страни, като Норвегия и Швеция, броят продадени дискове е равен на една пета от цялото население. Всъщност, ако съберем всички песни, вдъхновени от смърфовете след 1975 година, ще получим цифра надхвърляща 40 милиона продадени копия по целия свят.\n10. Смърфовете след Пейо\nПейо умира на 24 декември 1992. Някои автори на комикси не искали творбите им да бъдат продължени от други хора след тяхната смърт. Но Пейо бил от тези, които вярват, че творението му принадлежи колкото на самия него, толкова и на верните почитатели. Под ръководството на сина на Пейо и до днес съществува студио, което предлага нови смърфски приключения, дело на няколко автора, които са започнали работа още докато създателят на любимите ни сини мъничета бил жив.\nВ годините след смъртта на Пейо са издадени нови десет албума с истории за смърфовете. Като цяло поредицата е преведена на 25 езика, а от всички издания са продадени 25 милиона бройки!\nДнес Тиери Кълифорд дава импулс за измислянето на нови истории за любимия комикс, а Вероник – дъщерята на Пейо – отговаря за различните направления на мърчандайзинга. Този семеен бизнес, който отразява желанието на създателя си, позволява на любимите ни смърфове да останат верни на духа на оригинала.\n2 467 7 мин 22\n15 544 5 мин 67


Откриха съмнителен пакет до посолството ни в Рим - България | Vesti.bg\nТой обаче се оказал само картина. Проверени са и колети до посолствата на Австрия и Мексико. Италианските власти предупреждават, че следваща бомба може да е за Испания\n28 декември 2010, 20:27\nПакет, открит пред гръцкото посолство в Рим на 27 декември, съдържаше експлозив\nВ българското посолство в Рим днес е бил получен съмнителен пакет, съобщи БНР.\nСлужителите се притеснили от големия обем изпратена кореспонденция, но впоследствие се е оказало, че в него има картина.\nСапьори са направили проверки и в дипломатическите представителства на Австрия и Мексико, но и тези тревоги са се оказали фалшиви, предаде агенция АНСА.\nНа 23 декември бяха взривени два колета бомби в посолствата на Швейцария и Чили в Рим, при което бяха ранени двама души. Вчера бе обезвреден колет бомба в посолството на Гърция и постъпиха над десет сигнала за подозрителни колети в други посолства в италианската столица, но те се оказаха обичайна кореспонденция.\nОтговорност за атентатите пое италианската групировка "Неформална федерация на анархистите".\nИталианските следователи смятат всички тези инциденти за\nбрънки от обща стратегия на международни анархистки организации,\nСпоред следствието анархистите неслучайно са избрали за мишени тъкмо тези държави - всички те водят политика на борба срещу анархистките групировки, отбелязва ИТАР-ТАСС.\nС подкрепата на швейцарските власти например миналата година бяха задържани трима анархисти. Срещу властите в Чили се отправят критики във връзка с гибелта на видния анархист Маурисио Моралес, убит неотдавна при избухване на експлозиви, превозвани от него самия. В престрелка с гръцката полиция намери смъртта си още един анархист, член на групировката "Неформална анархистка федерация - революционна клетка Ламброс Фундас", поела отговорността за експлозиите в Рим, припомня агенцията.\nИмето на Фундас бе споменато в краткото съобщение, открито на мястото на експлозията в посолството на Чили, в което италианските анархисти изразяват солидарността си със своите "другари в затвора" и с други анархистки групировки в Гърция, Аржентина, Чили, Мексико и Испания.\nТревожните сигнали за подозрителни пакети, пристигнали в други посолства, не бяха потвърдени, което говори в полза на горната версия.\nИталианските следователи предупреждават, че\nследваща цел може да стане Испания,\nкъдето също действат активисти на анархистки организации.\nВ момента италианската полиция издирва лицата, изработили устройствата, разпратени в посолствата, добавя ИТАР-ТАСС.\nГръцките антитерористи пък\nиздирват анархист от Солун,\nза когото се предполага, че е ключова фигура в контактите с италиански анархисти, съобщава в. "Вима".\nПолицията смята, че поне двама от заподозрените за участие в гръцката екстремистка организация "Заговор на ядрата на огъня" са пътували през последните месеци до Италия и са били в контакт с италиански анархисти.\nКлючова фигура в тези контакти е анархист, пребивавал в Солун, в чиято квартира наскоро са били открити експлозиви, които по всяка вероятност са свързани с пакета бомба в гръцкото посолство в Рим, пише още вестникът.\nГръцката и италианската полиция са засилили сътрудничеството си.\nНачалникът на италианската полиция Антонио Манганели обаче каза, че според него\nмежду пакетите с бомби в Гърция преди седмици и тези в Рим сега.\n"Контактите и съвместните намерения на анархистите от двете страни са под непрекъснат контрол на обединените усилия на гръцката и италианската полиция", посочи Манганели.


Янаки Стоилов: Не помагаме на Гърция, а на нейните кредитори – Труд\nЯнаки Стоилов: Не помагаме на Гърция, а на нейните кредитори\n20.07.2015 • 11:46\n„По-логично е Гърция да бъде подпомагана от страните от Еврозоната. Когато богатите плащат те държат и бедните да плащат колкото тях, нека кажем истината, не помагаме на Гърция, а на нейните кредитори“, каза социалистът Янаки Стоилов в ефира на Би Ти Ви.\n„Пари няма да се дават на Гърция от България. Позицията на премиера и финансовия министър е абсолютно последователна. Няма как нашите бедни пенсионери да дават пари на богатите гръцки“, каза герберът Димитър Главчев.\n„Европейската комисия ще даде гаранция за плащането на гръцкия дълг и ако тя спре да плаща ще се използват парите на европейците. Какъв е нашият избор – да сме единствената страна, която щеше да блокира отварянето на банките в Гърция. Нека разберем, че гърците ако не си плащат, то ние няма да платим никакви пари. Нашата вноска е 23 милиона евро, които внасяме в европейския бюджет“, допълни Главчев.\n„Хората чувстват, че липсва последователност. Цялата тази система работи за богаташи, които започнаха да си купуват острови“, категоричен е Стоилов. „Целият този модел трябва да бъде преосмислен. ЕС в този си вид трябва да се освободи от финансовите зависимости, които не са в интерес на България. Нужно е да променим ЕС“, каза Янаки Стоилов.\nГлавчев контрира и попита дали хората наистина вярват, че ние помагаме на кредиторите, а не на гърците, които не са могли да си теглят парите от банкоматите.\n„Ситуацията в Гърция ще се радикализира както в ляво, така и в дясно“, категоричен е социалистът.\n„Нека не се делим на работливи българи и мързеливи гърци. Солидарността предполага богатите да помагат на бедните, а не обратното“, разгневи се социалистът.\n„Не трябва да спекулирате така, няма да извадим нито един лев от джоба си“, възмути се Димитър Главчев. „Радикализацията е мечтата на всички крайнолеви и крайнодесни“, завърши той.


Шампанизирано вино Sergio 1.5 л. с кутия Серджо Мионето | МЕИК 98\nВносни вина Италия СЕРДЖО МИОНЕТО Шампанизирано вино Sergio 1.5 л. с кутия Серджо Мионето\nВиното е направено от сортовете Просеко, Шардоне, Бианкета и Вердизо, растящо по терирорията на Валдобиядене . Бяло, естествено шампанизирано вино extra dry, 11 %vol. с нежен светло жълт цвят, комлексен аромат на мед и диви ябълки.


Медикаментозна терапия – СтрахБГ\nТази част от медицината, която се занимава с разстройства на възприятията и реалността, се нарича психиатрия, а лекарите се наричат психиатри. Това не бива да ви плаши ни най-малко. На психиатър далеч не отиват само „луди“ хора – разговорен термин, който сам по себе си е крайно неподходящ и обижда страдащите от съвсем различна болест. Всъщност повечето пациенти, обръщащи се към психиатър, страдат именно от тревожност, депресия или комбинация от двете. Тези състояния са с пъти по-разпространени от т.нар. психози.\nРазлика между невроза, депресия и психоза\nПсихиатричен поглед на тревожността и депресията\nСтрахове от отиване на психиатър и прием на медикаменти\nНе четете нищо от форуми\nОтидете при проверено добър психиатър\nДайте време на лекарствата да подействат\nСменете терапията ако все пак не работи\nОсъзнайте неблагоприятните външни фактори\nКак стоят нещата реалистично\nКога ще се оправя?\nЛекуват ли антидепресантите\nТровят ли ви антидепресантите?\nСамо от мен ли зависи да се оправя?\nБензодиазепини / транквиланти\nНевролептици / антипсихотици\nСтратегии за комбинация\nРаботи ли медикаментозната терапия?\nПазете се от фанатици-антимедици\nЗа да ви успокоя допълнително, още сега ще обясня разликата. Ако трябва изключително много да опростя нещата, в психиатрията най-общо съществуват две големи направления от заболявания, които след това се разделят на по-конкретни.\nЕдното голямо направление са депресии и неврози. Към тях спадат всички форми на депресия като клинична депресия, следродилна депресия, сезонна депресия и други. Неврозите включват паническо разстройство, генерализирано тревожно разстройство, обсесивно-компулсивно разстройство, обсесивно-компулсивно личностово разстройство, пост травматично разстройство, хистерия и всякакъв вид фобии като например агорафобия. С две думи всякакви състояния, които представляват разстройство на настроението, което включва и ирационален страх. Кратко описание на всяко може да прочетете тук.\nДепресии и неврози най-общо се лекуват с един и същ вид лекарства, наречени антидепресанти. Името им е подвеждащо, защото те далеч нямат роля само при депресия, а повлияват положително абсолютно всякакви форми на ирационален страх. Практически при този вид проблеми засегнатите биологичните вериги в мозъка са доста близки и се коригират по сходен начин. Начинът, по който работят най-общо, е да увеличават нивата на серотонин и/или норадреналин между синапсите в мозъка. Това се свързва с намаляване на симптомите на депресия или тревожност.\nДругото голямо направление в психиатрията са психозите. Те са много различни от депресиите и неврозите. При тях човекът губи връзка с реалността. Не бива състоянието да се бърка с дереализация и деперсонализация. Психозата се изразява под формата на всякакви нарушения на мисълта. Най-общо казано човекът започва да не различава обективната действителност от своите вътрешни фантазии. За него вътрешните илюзии се превръщат в неоспорими факти, които той не е способен да подложи на проверка. Т.е. липсва самокритичност към собственото мислене.\nНапример хората чуват гласове или виждат образи, които не съществуват. Слуховите халюцинации са много по-чести. В по-леките форми гласовете и образите са безцелни и преходни, докато в по-тежките гласовете казват на човека конкретни неща, които той се чувства длъжен да извърши. При наличие на параноидна психоза, човекът най-често истински вярва, че го преследват (тайни служби, извънземни и други), че го наблюдават с невидими устройства, че има конспирация в световен мащаб против хората, че правителствата ги облъчват с невидими лъчи или че във всеки има имплантиран чип, с който хората биват контролирани. Всичко изредено са само примери за придобиване на представа.\nХора в състояние на психоза може да усещат как са стигнали до невероятно прозрение за „света“, за „бог“, за „световен мир“ и други подобни изкривявания от обективната реалност. Често те вярват искрено и не могат да бъдат разубедени, че например земята не е кръгла, а плоска и всички предавания по телевизията, показващи земната повърхност са подменени с фалшиви. Те също така може да се съмняват, че самите те или техни близки са подменени с друга форма на живот, която се държи или изглежда по същия начин. Може да вярват, че са обладани от духове, призраци, зли сили, демони и други. Самокритичността в по-напреднала фаза на заболяването е сведена до минимум.\nЧовекът може да страда от временно причинена психоза след употреба на определени наркотици, която се лекува и може да не се повтори никога. Другата възможност е развиване на шизофрения, което е хронично заболяване и се третира и управлява с лекарства за неопределен период от време.\nНадявам се схванахте разликата.\nПсихозите се третират със съвсем друг вид медикаменти от неврозите и депресиите, наречени антипсихотици или невролептици. Както подсказва името им, те силно намаляват или изцяло елиминират илюзиите, грешните вярвания, халюцинациите, и всички останали психотични симптоми и връщат човека в реалността. Начинът, по който действат, силно опростено, е да намаляват нивата на допамин в мозъка. Това действие се свърза с намаляване на психотичните симптоми. Обратно – повишаването му чрез стимуланти като кокаин и амфетамини, засилва психотичните симптоми.\nОбяснявам всичко това, защото да се отиде на психиатър, не означава, че сте „луд“. Всеки един психиатър има далеч повече пациенти с проблеми в сферата на депресия и тревожност, отколкото в психотичния такъв. Вашият тип проблеми са масовите, които лекува един психиатър и той се сблъсква с тях по много пъти на ден, всеки ден.\nСега, след като сте доста по-спокойни, надявам се страхът от това да се отиде на психиатър значително е намалял.\nОт гледна точка на медицината тези състояния са причинени от нарушена мозъчна биохимия, а от там и мозъчна дейност. Тя води до изкривяване на възприятията и от там като следствие идва ниската самооценка, самосъжалението, липсата на енергия, отчаянието, ирационалните страхове, паник атаките, нарушеният сън, високите нива на адреналин и кортизол (хормони на стреса) и от всичко това и телесните симптоми.\nДокато психотерапевтът обикновено ще настоява, че мислите са причината за състоянието на страдащия и то може да се оправи с промяна в мисленето, психиатърът ще настоява, че причината е в нарушена биохимия, която може да се оправи с медикаменти и като следствие ще се оправят мислите и ще изчезнат негативните емоции и/или страховете.\nСпоред мен истината е някъде по средата. Виждал съм и съм чувал много истории на хора, успяли само с единия подход и кълнящи се в неговата ефективност. При някои хора се оказва, че има нужда именно от промяна в мисленето, когато то почива на грешни основни вярвания, предизвикващи страхове или депресивни мисли. При други хора основата е по-скоро биохимична. Лично моите наблюдения над себе си и на още много хора, на които съм помогнал е, че при всеки е строго индивидуално.\nПовечето хора, с които лично съм имал контакт, както и самият аз, при правилен подход, се възстановяват значително по-бързо и трайно при стабилизиране медикаментозно. Лично аз опитах без този компонент в преодоляването на своите проблеми и щях да се самоунищожа. В никакъв случай не позволявайте това да се случи и с вас, а се лекувайте.\nСтрахът от посещение при психиатър държи много хора в клопката на паниката, тревожността, безсънието, депресията и чувството за безисходица. Така беше и с мен. Вероятно е да сте прочели онлайн много негативни истории за антидепресантите, за психиатрите, за лошата фармация, която иска да ви отрови, как това било само замазване на симптомите, как хората не се оправяли, как спирали хапчетата и всичко се връщало и подобни абсурдни гледни точки. Особено внимание искам да обърна на множество мнения как лекарствата не работят, как ефектът им е неразличим от плацебо и как може да се оправите само с билки като жълт кантарион, „натурално лечение“, хомеопатия, иглотерапия, масажи, кардио тренировки и други подобни. Лично според мен е подвеждащо и вредящо да има такава дезинформация и тя да е масово достъпна. Не забравяйте, че всеки има своя цел и понякога тя не съвпада с вашата – да се оправите.\nНе мога да изброя колко сайтове съм видял, които отричат медикаментозната терапия. Сайт, който продава хранителни добавки с добре SEO оптимизирана статия как антидепресантите не работят, техните добавки работят и отдолу линк да си ги купите. Спортен сайт, който тръби как спортът и тичането вадят хората от депресията и отдолу линк към техните продукти и услуги. Не отричам напълно положителния ефект от кардио тренировки, но да се твърди, че човек в депресия може да се оправи с тичане е несериозно. Сайт, посветен на хомеопатия, твърдящ как трябва да спрете да се тровите с антидепресанти и да си купите техния хомеопатичен продукт, с който ще се справите с тревожността. Студио за масажи, което твърди, че масажите са спасението и трябва да разчитате на „натурални“ методи в справянето с тежък психиатричен проблем. И списъкът продължава…\nВинаги внимавайте каква е каузата на източника на дадена информация. Вглеждайте се в целта на сайта, който ви казва какво да правите и особено дали не се опитва да ви продаде нещо или да ви насочи към своите услуги. Това важи и за този сайт. Разгледайте внимателно всичко, описано тук и преценете каква е и целта ми.\nМоето наблюдение е следното – човек може да има изключително лека депресия и/или тревожност, която все още няма психиатричен характер. Тогава комбинация от всичко, изброено по-горе (изключвам хомеопатията) и правилна психотерапия ще даде резултат. Но когато състоянието е сериозно, когато човекът не спи, загубил е тегло, страховете са изключително силни, настроението е напълно негативно, работоспособността е намалена или загубена и човекът се влошава все повече, има много телесни симптоми като непрекъснато повишен пулс, екстрасистоли, високо кръвно, сериозни стомашни и/или геникологични проблеми, вечно е с потни ръце и крака, ходи по малка нужда през 1 час и от седмици и месеци (по-добре да не споменавам години) се върти в един омагьосан кръг, медикаментозната терапия е напълно задължителна. Тук описвам крайна фаза на болестта, но и при много по-ранна такава медикаментозната терапия също е задължителна.\nОтново искам да дам линк към книгата на един от най-уважаваните психиатри на нашето време, д-р Питър Крамър Against Depression. Депресията и тревожните разстройства са сериозно заболяване. Хората е изключително важно да се лекуват. Само защото няма видими последствия както при счупен крак, възпалено гърло или скъсан мускул, това не означава, че депресията и тревожността не нанасят вреда. Нанасят, но по най-важният орган в тялото – вашия мозък. Тук не искам да плаша никого, просто давам информация.\nКолко добре и бързо ще се повлияете от медикаментозна терапия зависи точно от три неща – кой пореден епизод е сегашният, колко време сте прекарали в него и вашата конкретна биохимия. Колкото по-дълго сте в депресия или тревожност и колкото по-често се е случвало преди, толкова по-трудно става възстановяването и толкова повече време отнема. Поради това, погрижете се още при първите симптоми.\nВ следващите подточки ще разгледам нещата, които не бива да правите и които биха ви наплашили да посетите психиатър.\nМного важно е да не четете мнения във форуми на хора, които имат негативно отношение към медикаментозната терапия. Не мога да опиша от колко голямо значение е това. Четенето на форуми за даден проблем игнорира много важен фактор, който не е очевиден. А именно – вероятността да срещнете мнения на хора, които поради една или друга причина не са се повлияли добре и са влезнали да излеят мъката си, е многократно по-висока от тези, които са се оправили, живят си живота и не са си правили труда да пишат онлайн. Разбира се, тъй като се четат мнение след мнение на недоволни, човек лесно остава с грешното впечатление, че медикаментите не работят, започва да вярва в конспирации на фармацевтичната индустрия и сам започва да си пречи да се оправи.\nТова, разбира се, не означава, че хората, повлияли се негативно, лъжат. Далеч съм от тази мисъл. Проблемите са няколко. Ще ги разгледам по-долу.\nПърво много хора не попадат на опитен психиатър, който да може да направи реална оценка на състоянието им, да им изпише правилната комбинация от медикаменти, защото не рядко те са няколко и да ги следи адекватно. Чул и видял съм доста грешни диагнози, грешно лекувани хора, с грешни медикаменти, в грешни дози и абсурдни комбинации. Разбира се, самият аз не съм лекар, но понякога съм се изумявал как е възможно да се сътвори това, което е било сътворено с някои хора.\nЛично на мен ми отне няколко месеца, докато разбера основни понятия в медицината, да изуча статистика дотолкова, че да започна да разбирам различни научни изследвания и експерименталната им част и да си направя в главата поне теоретична картинка в кой случай какво се прави. След това, говорейки с много страдащи и с няколко психиатъра, открих, че моделът в главата ми за това кое кога какво се изписва, в какви дози и какъв ефект има, се оказа доста правилен. Не казвам, че съм много умен, в никакъв случай. За съжаление явно има обаче много психиатри, които правят неща, обратни на общата логика и елементарни правила.\nПри неправилно лечение човекът не само влошава състоянието си, но става и нещо по-лошо: той губи надежда в медикаментозната терапия като работещ инструмент. Съответно дори адекватно да е подходил към нея първоначално, „хвърля отровните хапчета“ и се обръща към методи, които няма механизъм, по който да направят каквото и да е за състоянието му. Например хомеопатия.\nЗа разлика от стомашен проблем, болящ зъб или друг типичен медицински проблем, медикаментозната терапия при психиатрични проблеми (да, приемете, че имате психиатричен проблем – не е голяма работа) понякога трябва много повече време, за да се повлияе положително човек. Повечето медикаменти започват да действат ефективно чак след четвъртата седмица, а често състоянието може да се влоши леко първоначално преди да започне да се подобрява.\nТова не бива да отказва човек от назначената му терапия. Депресия и тревожност понякога може да се повлияват много бавно. Виждал съм хора, които без смяна на терапията започват да виждат позитивна промяна чак на шестата седмица и това в никакъв случай не значи, че лекарствата не работят. Просто биохимията на всеки е индивидуална и в тази сфера разликите между хората са огромни.\nДори много опитен психиатър понякога не може да предвиди кои медикаменти и комбинацията от тях ще работят при даден човек и какви странични ефекти ще има. Затова е напълно нормално дори няколко пъти да се сменят лекарствата и общия подход. При някои хора има много силни странични ефекти от един и същ медикамент и се налага да бъде сменен, докато други не изпитват никакъв дискомфорт. По същия начин при някои хора някой медикамент е много ефективен, но при друг няма почти никакъв ефект.\nНе е грешка на вашия психиатър ако сменя терапията и я адаптира спрямо вашия случай. Много е важно да знаете това. Например аз бях много голям щастливец и при мен още първата стратегия даде отлични резултати. Виждал съм, обаче, хора, при които не е така. Наистина всеки случай е строго индивидуален.\nИма някои хора, при които външните фактори играят решаваща роля в тяхното бавно или лошо повлияване. Примери са ако човекът употребява алкохол, има лоша и деструктивна среда, не е подкрепян, бива малтретиран или подтискан, не посещава и добър психотерапевт и продължава да разсъждава по начин, водещ до самосаботиране, изолиран е от обществото, не работи, няма добри отношения с родители или човек до себе си, не спортува, работи на смени и не може да спи нормално, храни се неправилно и има наднормено тегло, има друг медицински проблем. Тук може да се изброят много допълнителни фактори, които да не позволяват на човека да излезе от дупката.\nОт изключителна важност е човек да намери сили и да прилага възможно повече от методите, описани на този сайт. Разчитането само на лекарства в никакъв случай не бива да е основна стратегия. Но приемането им лично според мен е задължително. Най-малкото за бързо възстановяване при по-леките случаи и за възстановяване изобщо при по-тежките.\nРазбирате, че всички тези изброени причини в последните няколко точки няма как да се знаят за човек, който пише мнение в някой форум, че медикаментозната терапия не работи. Подходът следва да е комплексен и да не се разчита само на едни или друг метод, а да се комбинират всички известни и възможни за излизане от депресивен или тревожен епизод.\nТук ще разгледам видовете медикаменти, които се изписват при депресия и тревожност и накратко ще обсъдя техните свойства, начин на действие и всичко, което е добре да знаете.\nГлавните медикаменти, които се изписват при различни тревожни разстройства и депресия са антидепресантите. Името им е подвеждащо, защото освен при депресия, те са ефективни и при тревожност. Често дори двете състояния се преплитат и човекът страда и от двете едновременно, което е разбираемо, защото макар на пръв поглед много различни, чисто биохимично те се повлияват по еднакъв начин поради сходната биохимична дисфункция в мозъка зад тях.\nЗадълбочено съм разгледал темата за това как работят и какъв ефект имат антидепресантите за справяне при тревожност и депресия в следните три статии:\nНакратко те работят като увеличават нивата на серотонин между невроните в мозъка. Някои от тях оказват влияние и на други невротрансмитери като норадреналин. На това се дължи техният ефект. Обикновено отнема от 2 до 4 седмици докато ефектът настъпи с пълна сила, така че е нормално да няма моментално разлика. При някои хора тя настъпва доста бързо, при други е нужно повече време.\nАнтидепресантите не предизвикват зависимост по същия начин, по който предизвикват някои наркотици, алкохолът или други медикаменти. Главното, с което се характеризира предизвикваща зависимост субстанция е, че с времето организмът привиква към нея и дозите трябва да се покачват за подобен ефект. Също така те може да предизвикват чувство на еуфория или удовлетвореност, което да кара човека да ги използва отново и отново. Антидепресантите не предизвикват нито еуфория, нито чувство на блаженство или приятен опияняващ ефект. Никой не търси антидепресант, за да се почувства горе, повдигнат, опиянен. Това, което правят те, е да върнат човека в неговото равновесно положение, нарушено от болестта. Самият факт, че не се продават със зелена рецепта е показателен сам по себе си. Изключително важно е да правите разлика между зависимост и нужда. Диабетикът не е зависим от инсулин, той има нужда от него.\nТова не означава, обаче, че може да спрете да ги взимате изведнъж след продължителен прием. Ако направите това, е възможно да изпитате силен ефект на отнемане, но не защото сте се пристрастили, а защото мозъкът ви е свикнал на променена биохимия от тях и ако рязко ги спрете, ще предизвикате много рязка промяна в нея. Поради тази причина антидепресант се спира изключително бавно, постепенно и под наблюдението на лекуващия лекар. При някои хора това е много лесен процес (както при мен), при други е неприятно и просто трябва да се подхожда по-бавно.\nЗадължително е да се прочете темата по въпроса на Григор Гачев. След това е почти задължително да се види колко адекватни съвети дава на ордите хора, които го питат как да си спрат лекарствата. Най-често да се обърнат към лекаря си или да не го правят на своя глава. Само от тази тема може да научите много, но и някои коментари след статията може да ви уплашат, така че ако страдате от тревожно разстройство, най-добре не четете коментарите.\nНикога не спирайте сами изписан ви антидепресант! В случай, че болестта все още не е преодоляна, рискувате тя да се върне обратно. Само вашият лекар може да прецени след какъв период на прием може да се опита постепенно намаляване и да се следи за завръщане на симптомите. Тук като че ли хората най-много се плашат. Плашат се „да не пият антидепресанти цял живот“ и дали ако пият, „не замазват само проблема, който си седи отдолу и чака да изригне щом те се спрат“.\nСитуацията е следната: тревожността и/или депресията е дошла във вашия живот поради множество причини. Някои от тях вероятно са породени от околната среда и вашите възприятия. Тези причини се променят/преодоляват/приемат чрез психотерапия. Там намесата е задължителна, за да може човекът да усвои нови начини и поведение на мислене, които да му носят по-малко стрес, негативни мисли и чувства и да го държат спокоен и в нормално настроение. Целта е да се научите да не се саботирате сами, защото психиката ви веднъж е показала слабост и от тук нататък до края на живота ви трябва да се пази. А най-много може да си навредите сами.\nДругият компонент, обаче, е чисто биологичен. Предразположени сте към това състояние още от раждането си. Чисто генетично. Така, както някой е предразположен да развие по-лесно диабет или сърдечни проблеми въпреки добрите навици, които спазва (ако ги спазва). Не можете да избягате от гените си. Има хора, които не са генетично предразположени и които при абсолютно същите външни фактори и вътрешни възприятия като вас, няма да развият разстройството.\nЗа мисленето, поведението, навиците и вътрешния свят се грижи психотерапията. За биологията, обаче, се грижи психиатрията. Да се опитвате да оправите психиатричен биохимичен проблем без (био)химия е като се да опитвате да подкарате кола с вода. Просто няма как да стане.\nВъзстановяването на биохимичния компонент донякъде зависи от вас като начин на мислене, но в изключително малка степен. В много по-голяма зависи от медикаментозната терапия. Вие нямате чак толкова голям контрол, колкото си мислите, да изкорените депресията или тревожността от мислите си. Съответно в това кога може да спрете да пиете антидепресант. Когато тялото, мозъкът и психиката ви покажат, че можете, можете. Докато това не се е случило, не можете. Затова периодично се правят опити за намаляване на дозата. Това не е зависимост. Това е нужда. Има съществена разлика, която трябва да разберете. И страдащият от сърдечен проблем не иска да пие хапчета до края на живота си, но се налага. Хубавото при вас е, че много, много хора с психиатричен проблем като депресия или тревожност успяват да върнат биохимичния баланс и да спрат да приемат медикаменти в един момент.\nВажно е да не си давате измислени от нищото крайни срокове. Например – „ще го пия 6 месеца и го спирам“. Или 2 години. Или 3 години. Пият се докато има нужда. Междувременно се работи психотерапевтично, преодоляват се лошите мисли и страховете, създава се един различен светоглед. Създава се психологическа устойчивост, която в бъдеще да пази податливата ви психика. Създават се добри навици като много сън, спорт, правилно хранене, медитиране, живот с по-малко стрес.\nСлед това, когато сте нямали абсолютно никакви симптоми на първоначалната болест, се изчаква минимум 6 месеца от този момент и се опитва леко намаляване на дозата. Ако сте добре, след известно време се опитва ново малко намаляване. И така докато стане едно от тези две неща – или докато не се влошите или докато не се спре медикаментът и сте добре. Колко да се изчаква се определя от много фактори, които преценява психиатър.\nАко се влошите, се връща предишната доза, на която сте били добре и се зареждате с ново търпение. Това е положението. Не може с магическа пръчка да накарате биохимията си да изпревари самата себе си.\nВажно – във всеки един момент трябва да бъдете на правилната доза. Не минималната, а правилната. Тази, на която нямате абсолютно никакви проблеми. Само тогава тече процес по правилно възстановяване. Държите ли се на ниска доза, на която имате все пак някакви проблеми, вие си вредите. Не позволявате на мозъка си да се възстанови. Това е класическа грешка. Освен това така увеличавате вероятността от пълно разгръщане на нов епизод, а това е напълно недопустимо. И за вас и за вашето здраве и за близките и за всички.\nЛекуват ли антидепресантите? Лекуват. Питайте произволен психиатър с дългогодишни наблюдения или прочетете няколко сериозни книги по темата. Знае се, че лекуват още от 60-те години на миналия век и това е факт. Не „замазват“, не ви „тровят“, а лекуват. Как? Като връщат нарушения биохимичен баланс, задържат го достатъчно време правилен и дават възможност на мозъка да възстанови нормалното си функциониране. След това започва намаляването им и ако мозъкът може да се справи сам, чудесно. Излекуван сте. Ако не може, трябва му помощ. Това е положението. Приемате фактите такива, каквито са. Може след още известно време да нямате нужда, но ако имате нужда, имате, пиете си антидепресанта и си живеете нормално живота.\nАко сте излекувани, ще се върне ли отново състоянието? Никой не може да каже. Може да се върне, може да не се върне. Т.е. може да имате следващ епизод след няколко месеца или 15 години, а може и да нямате нито един до края на живота си.\nОт какво зависи това? Отново от два фактора – възприятия/вярвания/стрес/ежедневие и биохимия. Стремите се да живеете с по-малко дистрес, медитирате, спортувате, храните се добре, поддържате добра форма, спите много, не се напрягате и работите за промяна на негативните си мисловни модели.\nКак възприемате действителността? Дали сте придобили по-адекватни мисловни методи за справяне с нея и всекидневния стрес, дали сте променили ежедневието си, дали сте премахнали дразнителя, довел до последния епизод, дали сте по-спокойни, нервирате ли се по-малко, сравнявате ли се с другите и страдате ли от това, преследвате ли болни мечти, намерили ли сте спокойна и подходяща работа, изпълнили ли сте важните неща в живота си, ходите ли на йога, спортувате ли, давате ли си почивка, храните ли се добре, спите ли достатъчно? Ако сте направили всичко това, сте си написали домашното. Каквото зависи от вас, направено е. От тук нататък – нямате контрол.\nВторият фактор, разбира се, е биохимията. Там нямате контрол. Ако мозъкът ви е податлив отново да изпаднете в депресия или тревожност, вероятността се увеличава и дори да сте изпълнили всичко, описано по-горе, може да не е достатъчно. Тогава не бива да обвинявате себе си. Не сте слаб/а, просто не зависи от вас. Ако се налага, пиете си хапчето и си живеете живота, това е положението. На света има далеч по-страшни неща и е нужно да погледнете малко философски на цялото нещо.\nТова, което се знае със сигурност за вероятността да се върне, е следното: колкото повече епизоди сте имали досега и колкото повече е продължавал всеки един от тях, толкова вероятността да има следващ нараства. Ако това ви е първи епизод и сте взели мерки още на първия месец, сте отличници.\nАко това ви е 5-ти епизод и продължава няколко години, шансовете ви намаляват значително и за да бъдем обективни вероятността проблемът да е станал хроничен и да имате нужда от активна терапевтична и медикаментозна терапия за дълго време е висока. Затова – лекувайте се навреме и не стойте в епизод на тревожност или депресия, защото си вредите и увеличавате времето за възстановяване!\nНе, не ви тровят. Ако се зачетете по форуми, ще откриете безброй абсурдни мнения как ви скапвали този и онзи орган, как ви пълнили организма с токсини и всякакви нелепи изказвания. Това е една от причините защо според мен такъв тип информация трябва под някаква форма да се цензурира, защото противоречи на фактите и плаши хората да се лекуват. А фактите са – в зависимост от антидепресанта, той се метаболизира по различен начин. Някои от тях оказват ефекти над определени ензими, други не чак толкова. Някои могат да си взаимодействат с други лекарства и това е нещо, което вашият лекар трябва да знае, други не. Ако сте много притеснени, може няколко месеца след началото на приема да си направите чернодробни изследвания, за да се убедите, че всичко е наред. Ако сте имали проблеми с черния дроб, трябва да предупредите лекаря си.\nSSRI антидепресантите са много безопасни за вашето здраве и дори да си мислите, че някак хипотетично ви вредят, отново напомням основния принцип в медицината – ако даден медикамент помага повече, отколкото вреди, то от него има смисъл. По-добре ли е да не спите, да имате паник атаки, да сте с хронично високи нива на адреналин и кортизол в кръвта, да имате запек или диария, да нямате енергия за нищо, да сте нетрудоспособни, да искате да се самоубиете и да имате силни психосоматични проблеми?\nТук искам да обърна внимание на нещо изключително важно. Ако някой ви каже, че зависи само от вас и усилията, които сте положили, за да се излекувате, не вярвайте на този човек. Това просто не е истина. Вие нямате пълен контрол над това. Ако състоянието ви се влоши или се върне отново, може да е просто въпрос на биохимия, над която нямате контрол с мисленето си. Това е положението. Не се самобичувайте и самообвинявайте. В същия момент, обаче, направете всичко, което зависи от вас, за да сте добре. Не се оставяйте на „то това са си гени“ като извинение да не направите положителни промени в живота си.\nСилно нежелателно е антидепресанти да се комбинират с алкохол. Моята психиатърка директно го забранява, но познавам други, които не го правят. След всичко изчетено от мен, съм стигнал до следното заключение: алкохолът променя мозъчната биохимия. При наличие на какъвто и да е психиатричен проблем, употребата му следва да е строго забранена. Целта на медикаментозната терапия е да оправи биохимията, а една от главните цели на човека е да не пречи с алкохол. Както и грешно мислене, за което е нужна психотерапия при правилния терапевт и школа, която дава резултат.\nКато цяло имате ли психиатричен проблем, най-добре е да забравите за алкохол въобще. При някои хора, склонни (генетично) към злоупотреба с алкохол, това може да се окаже изключително трудно, но положените усилия си струват. Аз например никога не съм имал желание да пия алкохол и за мен пълното му спиране беше изключително лесно.\nОтново повтарям – алкохолът нарушава мозъчната биохимия. Той няма място в тялото и мозъка на човек с какъвто и да е психиатричен проблем и може само и единствено да навреди, никога да помогне. Алкохолът е „привилегия“ (нарочно в кавички) на здравите, които не ценят това свое здраве. Ако не сте готови да спрете алкохола, вие не сте готови да се възстановите.\nИзлишно е да споменавам, че наркотици под каквато и да е форма са абсолютно и категорично забранени. Лично според мен човек, който има психиатричен проблем и взима наркотици, не заслужава да му бъде оказвана помощ докато не осъзнае какво си причинява. А най-страшното е, че точно тези хора имат нужда от най-много помощ, което води до парадокс.\nЛично аз познавам и съм говорил с психиатърката си, както и съм прочел безброй материали за хора, отключили различни разстройства от употреба дори на „безобидни“ наркотици като марихуана, да не говорим за по-сериозни. Особено често е това явление при станалите модерни напоследък дизайнерски дроги, синтетични дроги от сорта на евтини хапчета по морето. Амфетамините (известни и като екстази) са изключително опасни, често са смес и от други активни съставки с неясен произход.\nМарихуаната често е много подценявана. Проблемът не е в самата марихуана. На някои хора си действа много успокояващо и ги разсмива зверски, след това те отиват по форумите и пишат как тя трябва да се легализира и колко е гот да се напушиш. При други хора с малко по-различно конфигурирани гени, обаче, тя води до силна параноя, временна психоза и за съжаление понякога отключва много сериозни разстройства, от които после човекът не може да излезе с месеци и тежка медикаментозна терапия. Познавам такива случаи и наистина е жалко да видиш как животът на човек се съсипва от нещо толкова „безобидно“.\nТук за пореден път следва да кажа една проста истина – това, че дадена субстанция има даден ефект върху вас по никакъв начин не ви гарантира, че тя ще има същия ефект върху друг човек. Възможността човек да види и осъзнае тази простичка истина, е ключът към много по-малко страдание по света.\nБензодиазепините са успокоителни на разговорен език. Медикаменти като диазепам, лорапам, ксанскс, лексотан. Всички те са от един и същ клас, наречен бензодиазепини или слаби транквиланти. Ефектът им е силно обезстрашаващ. Действат буквално 15 минути след прием и подтискат много силна паника, страх, ужас, напрежение.\nЗа разлика от антидепресантите, към тях се развива зависимост. Затова и се продават със зелена рецепта. Ако взимате редовно бензодиазепин, е възможно да развиете толеранс и да ви трябва по-висока доза, за подобен ефект. Освен това при спиране, е възможно да имате изключително силни симптоми на отнемане, много силен страх и това да води продължаване на приема им, което завърта порочния кръг.\nТези медикаменти също така водят до проблеми с паметта и усвояването на нови знания, както и до намалена умствена дейност и/или засилване на умствени дефицити при наличие на такива.\nМоят опит, опитът на моя психиатър и изчетеното от достатъчно достоверни източници показват следното – при правилно лечение с подходящ антидепресант в правилна доза и ако е наложително в комбинация с други медикаменти, които не водят до зависимост, дългият прием на бензодиазепини е ненужен и грешна стратегия. Запомнете – антидепресантът в дългосрочен план лекува депресия и/или тревожност или при много тежки случаи я поддържа в нормални граници. Бензодиазепинът, взиман при всяка паник атака или силен страх, води до психическо и физическо пристрастяване с всичките негативни последствия.\nОбикновено бензодиазепин се изписва само за първите няколко дни от терапия на човек с изключително тежко тревожно разстройство, както беше при мен. Това позволява поне през тези няколко дни човекът да спи и да не се тресе от страх всеки ден по цял ден, докато антидепресантът успее да поеме след няколко седмици и да започне да оказва антидепресивния и обезстрашаващ ефект. В изключителни тежки случаи може да се пие бензодиазепин при нужда в малки дози, но това преценява само психиатър и трябва изключително много да се внимава дали дори това не е прекалено.\nТъй като това са медикаменти, които водят до пристрастяване и трябва да се отпускат контролирано и отговорно, съм виждал като стратегия да се дават само на блистер с нужните дози от психиатъра на пациента като дори не му се изписва рецепта за тях поради възможността за злоупотреба под някаква форма.\nНапълно забранено е този вид медикаменти да се комбинират с алкохол или други медикаменти на своя глава, водещи до подтискане на централната нервна система. Ако го направите, ефектът им може да се усили непредвидимо много и да стане изключително опасно за вас. Следвайте инструкциите на вашия лекар.\nИзлишно е да споменавам, че наркотици под каквато и да е форма са абсолютно и категорично забранени.\nБезсънието е следствие от тревожност или депресия. Когато то се коригира правилно с антидепресант, човекът си връща съня. Да се спи е от изключителна важност. В никакъв, никакъв случай не вярвайте на фрази като „от безсъние не се умира“. Напротив, умира се и то бавно и мъчително. Добрият сън е едно от нещата, които трябва да си заложите като приоритет по време на възстановяването. За съжаление самото безсъние също предизвиква тревожност или депресия, така че следствие и причина може да се завъртят в порочен кръг. Ако не спите, е необходимо моментално да вземете мерки. Липсата на сън не е опция.\nАко не спите добре, назначената ви медикаментозна терапия не е адекватна или все още не е подействала.\nЧовек, който не спи като следствие от тревожност или депресия, изключително много допълнително влошава състоянието си като отказва лечение. Лечението, както вече написах, идва от самия антидепресант, но допълнително често се изписват помощни медикаменти, които да направят съня по-стабилен и дълбок, което оказва положително влияние на всичко.\nИ тук, както при бензодиазепините, лошата стратегия са класическите приспивателни или т.нар. хипнотици. Те също водят до пристрастяване, дозите трябва да се увеличават, появяват се неприятни странични ефекти и може да се взимат за много кратко време. Доста често съм виждал човек да си „лекува“ безсънието от тревожност или депресия със зопиклон (хипнотик със зелена рецепта), но да го е страх да пие антидепресант, който ще му помогне и за самия проблем и като следствие ще оправи безсънието.\nСъществуват много медикаменти със седативен (приспивателен) ефект, които нямат негативните ефекти на класическите приспивателни и могат да се взимат продължително време без опасност и пристрастяване. Тук идва ролята на психиатъра, който да подбере правилната комбинация от антидепресант и седативен медикамент, така че човекът да спи, състоянието му да се подобрява и в същия момент да не развива зависимост и дозите да се покачват.\nНапълно забранено е този вид медикаменти да се комбинират с алкохол или други медикаменти на своя глава, водещи до потискане на централната нервна система. Ако го направите, ефектът им може да се усили непредвидимо много и да стане изключително опасно за вас. Следвайте инструкциите на вашия лекар.\nОсвен антидепресанти и седативни лекарства, които да помагат на съня, психиатърът може да реши да включи и допълнителни лекарства, които да ги допълнят. Това може да е друг вид антидепресант с по-различно действие от главния за определен период от време, а може и да е слаб невролептик/антипсихотик. За тях повече е следващата точка.\nИзключително важно е да не броите „броя на хапчетата“, мислейки си, че по-малко хапчета = по-добре. Пиете каквото ви е изписано в дозите, които са ви изписани и не правите „оптимизации“ как да пиете по-малко, по-рядко и т.н. Ефектът на различните медикаменти понякога има силно взаимно действие, което не разбирате и няма нужда да разбирате. Освен това само един медикамент може да не е ефективен за вашето състояние, само с него да се възстановите много по-бавно и в крайна сметка повече да си навредите ако не взимате всичко, което ви е изписано, мислейки си „че се тровите по-малко“. Отдавна изпуснах броя на хората, които разказват истории в главите си „как се тровят“. Забравете подобен вид мислене, той води до повече агония и удължаване именно на състоянието и страданието, които искате те преодолеете. Далеч по-добре е за кратък период на време да пиете повече медикаменти в по-високи дози и да се стабилизирате бързо, след което броят им и дозите да намалеят, отколкото да се влачите с месеци с ниски дози и малко медикаменти. Помислете над това.\nКакто писах по-горе, принципно антипсихотиците се използват при различно състояние от депресия и тревожност, наречено психоза. Те работят на различен принцип от антидепресантите. Въпреки това при определени състояния оказват благоприятен ефект (предимно при тревожност) и може да се изпишат временно в началото на хода на лечение.\nЗа разлика от антидепресантите, те блокират определени допаминови рецептори. Делят се на типични (конвенционални) и атипични и се различават по силата, ефективността си, профила на страничните ефекти и множество други фактори. В никакъв случай не бива да се плашите ако ви е изписан невролептик. Някои в ниска доза имат само антидепресивен ефект. При мен например ефектът беше буквално изключване на вътрешния диалог и всички повтарящи се натрапливи мисли, които ме измъчваха всеки ден, по цял ден просто затихнаха. След кратко време вече нямах нужда от невролептика. Освен това имат благоприятен ефект над съня без да водят до пристрастяване и може да се използват в късните часове заедно или отделно от друг седативен медикамент.\nВсички изброени медикаменти до тук понякога се комбинират в доста сложни комбинации от това кога и по колко да се приемат. Както съм писал в моята лична история, аз стартирах с 5 медикамента и 6 аларми на телефона кога, какво и по колко да пия. Но силно вероятно бях в състояние, категоризирано като толкова тежко, че щом можете изобщо да четете написаното тук, дори не се доближавате. Само година по-късно медикаментите бяха вече само 2, а дозите по-ниски. Овладяването е от първостепенна важност.\nНарочно няма да ви давам никакви конкретни стратегии, а вече съм научил доста. Не го правя никога и с познати хора, защото не съм лекар. Събирам тази информация чисто от любопитство и за да направя модела в главата си на това кое как работи по-точен.\nИзписването и комбинирането е работа на вашия психиатър. Някои медикаменти се пият сутрин, други на 6 часа заради по-малък живот на полуразпад, трети имат седативен ефект и се пият вечер, четвърти нарочно са сметнати няколко часа преди седативния вечерен медикамент, за да усилят ефекта му. Едни влияят на едни рецептори, други на други. Едни работят по един начин, а други правейки уж същото, по друг начин. Едни имат странични ефекти при комбинация с някой друг и затова се взимат през много часове разлика. Други пък се допълват и се взимат заедно.\nНещата са сложни и вие нямате нужната теоретична и практическа подготовка, за да правите корекции. Оставете това на вашия психиатър и му давайте ясна обратна връзка какво се случва.\nКато общо правило първоначално ще ви бъде изписан антидепресант, блокиращ обратното засмукване (поемане) на серотонин. Какъв – зависи от много фактори. SSRI са предпочитани като първа линия поради добрата си ефективност в комбинация с безопасност и ниски странични ефекти спрямо алтернативите. Ако спите зле, вероятно ще ви бъде изписан и медикамент, който да подобри съня. Ако сте изключително тревожен с непрекъснати паник атаки, опционално ще ви бъде изписан бензодиазепин за кратко време. Възможно е към всичко това да ви се даде и класически трицикличен антидепресант и/или слаб невролептик за кратко.\nРазбира се, възможно е ако положението не е толкова тежко, да ви се изпише само антидепресант с нещо слабо седативно за сън. Възможности много и не е моя работа да ги коментирам. Пиете това, което ви е изписано и започвате да се оправяте.\nВсе пак ако не започнете да се оправяте, възможности за корекция много. Обикновено първо се сменя SSRI антидепресантът с друг от същия клас, защото хората не реагират еднакво към всички. Ако един не работи, друг може да се окаже ефективен. Ако и това не проработи, обикновено следващата стратегия е смяната на SSRI със SNRI, който оказва влияние освен над невротрансмитера серотонин и на норадреналин. Ефективността при вас може да се окаже по-добра при тази комбинация. Може да се допълни и трицикличен антидепресант ако при вас SSRI/SNRI не работят. Тук вече навлизам в сфера, която е по-добре да се остави на професионалист.\nСъщото е със съня. Ако не спите, следва промяна – и на дозите и на самите медикаменти. Важно е да се каже, че дозите може да има нужда доста да се нагласяват в началото на терапията докато не се види конкретно вашето тяло как реагира. Това е напълно нормално и не бива да ви плаши или да ви кара да си съмнявате в уменията на лекуващия лекар. Много е трудно да се предвиди как ще реагирате.\nКато цяло да, работи.\nНа практика хората се делят на няколко групи. Някои (като мен) се повлияват много ефективно, бързо и с минимални странични ефекти, нямат ефекти на отнемане при спиране и опитът им с антидепресанти е изцяло положителен.\nПри други хора резултатите не са толкова убедителни в началото. При тях се налага да се опита друга стратегия и отнема известно време докато се намери работеща комбинация и човекът да бъде повлиян положително.\nИма и хора, при които ефективността е ниска. Това е факт. Такива хора просто съществуват. Ето какво могат да направят те. При тях ефектът не е добър, страничните ефекти са по-силни. За този вид пациенти не мога да говоря много, защото информацията ми е само от онлайн форуми, където не може да се проследи пълната история на човека, да се разбере дали няма утежняващи фактори, дали това не е 20-ти епизод, дали е проведена правилна терапия и са опитвани различни стратегии и още един куп фактори.\nСъщо така дали човекът не е 120 кила, с инсулинова резистеноност, не е влизал никога във фитнес зала, тъпче се с хляб и вафли по цял ден, не медитира, има силно деструктивни мисловни модели, не е подложен на неимоверен стрес, не дължи огромни суми и не е притиснат и още един куп фактор. Всяко нещо оказва влияние.\nАко трябва да съм честен, от всички хора, на които съм помогнал, повлияването на повечето е доста положително при правилен подход. Разбира се, не съм ги съветвал какво да правят лично, а насочвал към специалисти и насърчавал да спазват назначения курс на лечение.\nЗа съжаление съществуват множество научни изследвания, които едва ли не сравняват антидепресантите като ефект с плацебо и заключават, че ефективността им е много ниска, че са полезни само в крайни случаи и че рисковете от тях са по-големи от ползите. Повярвайте ми – изчел съм много, много такива, както и мета анализи, стигащи до подобно заключение.\nПроблемите в подобни изследвания най-общо казано се делят на 2 вида – хората, които участват и протоколът за лечение, който се спазва.\nМного често там се залага на един антидепресант, една доза и всички се третират с тази комбинация. Не се правят различни комбинации, не се променят дозите. В реалността ако такъв човек отиде на психиатър, ще се правят промени, докато не се намери комбинация от медикамент и доза, които са оптимални за него. Не всеки се повлиява от SSRI, понякога има нужда от SNRI, трицикличен или съвсем друг клас като NaSSA.\nОсвен това често в тези изследвания участват хора с рецидивираща депресия/тревожност от много години, които са преминали през множество епизоди в миналото и възможността за повлияване вече е силно намаляла. Замислете се за профила на човек, който участва в такива изследвания. Колко вероятно е на страдащ за първи път без история с такъв тип проблеми (когато шансът от повлияване е най-висок) изведнъж да се предложи да участва в подобен експеримент. Или този човек ще бъде взет от база данни с хора с история на предишни епизоди, които не са се повлияли добре от класически подход и се изпробват различни методи, които да дадат резултат?\nЗатова и ако попитате произволен психиатър „работят ли антидепресантите“, той ще ви погледне с леко наведена глава и ще ви попита „а защо да не работят“? Идеята ми е – търсете мнение на хора, които правят това всеки ден и имат години опит. Не вярвайте на форуми и изследвания, зад които стоят нечии интереси или просто желание да се докаже нещо (че са неразличими от плацебо) поради възможността да се намерят технически начини да се докаже.\nПовече по темата може да прочетете с подробности в книгата на д-р Питър Крамър Ordinarily well. Той детайлно описва колко е важно да се разбира как се провежда едно изследване, какви скрити подводни камъни крие, как да интерпретираме резултатите и да не вярваме сляпо на заключенията от него. Особено когато то противоречи на множество други или на клиничната практика на специалист, който вижда с очите си други резултати с десетилетия.\nАко при вас ефектът не е добър, задължително прочетете статията Психиатричен генетичен тест.\nОтново препоръчвам да прочетете двете статии по въпроса, защото темата е много обширна.\nДа, странични ефекти има и те може да са доста. Не, вероятността да ги изпитате в пълна сила и всички клони към нула.\nВъпреки това е вярно, че има сравнително малък процент хора, които изпитват много силни странични ефекти. Проблемът, който виждам лично аз е следният – след това тези хора отиват в интернет, правят си регистрации по всички възможни форуми и започват да пишат колко ужасни са лекарствата и да разказват какви ужасни неща са се случили с тях. Да, желанието им е добро – да предпазят други да не направят същата грешка. Но самите те правят много жестока грешка точно в този момент.\nГрешката е, че приемат, че с всички други ще се случи същото като с тях. А това не е така. Хората реагират много различно и индивидуално. Постигнатият ефект всъщност е да уплашат човек, който има голяма вероятност да се повлияе положително от това да се лекува и да оздравее.\nПитате дали аз в момента не правя същата грешка? Дали не подтиквам много хора да опитат медикаментозна терапия само защото аз съм се повлиял положително? Да, правя точно това, изхождайки от своя личен опит. Но правя и нещо различно.\nДавам на хората информация. Давам им избор. Давам им фактите (пречупени през моя поглед, разбира се) и им казвам – опитайте. Ако не работи, не работи. Поне ще сте опитали. Аз съм тук, пред вас и се повлиях положително. Искам моят глас да се чуе. Така, както не се чува гласа на много други хора като мен, които са се възстановили, но не са направили никъде регистрация във форум, за да обяснят на другите как са се възстановили. Защо? Защото просто си живеят живота. Затова и направих целия този сайт – за да покажа, че изход има, методи много, да разбия едно голямо табу и да покажа, че преди човек да опита, няма как да знае.\nИмах ли странични ефекти? Имах. Ниско либидо, никакво желание за секс, трудност да стигна до оргазъм. Леко напълнях, което с тренировки компенсирах изцяло. Имах разширени зеници. Бях с потисната емоционалност, неподатлив на външно въздействие над настроението ми (което всъщност го броя като плюс). Малко стомашни проблеми в началото, слаба памет, проблеми в концентрацията, но преди това по всеки от тези критерии всъщност бях по зле.\nСтруваха ли си страничните ефекти? Да, твърдо да. Получих с пъти повече, отколкото загубих и то „загубих“ само временно.\nПри други хора на различни медикаменти от мен и с друга биохимия резултатите може да са много различни. Идеята е, че никой не може да го предвиди, а да се стои в състояние, които те изстисква, вреди ти по безброй начини и съсипва живота ти едва ли е по-зле от цената на страничните ефекти.\nТук главният аргумент на всички алтернативни методи е, че те могат да помогнат и „да минете без хапчета“. Ако става, става. И то трябва да стане много, много бързо, защото стоенето в това състояние ви съсипва. А ако не става? Какво правите тогава? Кое е по-малкото зло?\nИскам да завърша една от най-важните страници в целия сайт със следния апел: пазете се от фанатици-антимедици. Хора, които ще ви предложат всевъзможни техники за справяне, но и ще ви накарат да не взимате лекарства като задължително условие, за да работите заедно. Тези хора ще се опитат да ви настроят изцяло против медикаментозната терапия и ще ви обяснят колко лоша е тя, как ще направи един куп невярни неща с вас, как ще попаднете в ръцете на Big Pharma, от които няма излизане, ще ви наплашат с психодиспансери и хора с бели престилки, ще ви накарат да повярвате, че проблемът ви е 100% в мисленето и само с промяна в мислите ще се възстановите и че всичко друго е „замазване на проблема“. Ще ви кажат, че като взимате лекарства, проблемът се скрива, само за да изскочи още по-голям след това и че не могат да работят с вас докато проблема го няма заради гадните лекарства. Ще ви напълнят главата с „натурални“ методи за справяне, които самите вие ще се чудите как изобщо биха могли да подействат. И ще ви държат в състояние, което ви вреди.\nНай-страшното е, че подобни хора всъщност искрено искат да ви помогнат. Те искрено вярват в своите методи и дълбоко в себе си са убедени в своята правота. Именно това може да ви подведе. Тези хора изглеждат автентични, защото те са автентични. По техните вътрешни правила те не правят нищо лошо, а напротив – само ви спасяват от лошото. И точно това ги прави най-опасни – защото човек разпознава кога друг човек е напълно искрен и му се доверява. С което прави грешка, която не осъзнава.\nКак да разберете дали аз не ви подвеждам? Много лесно. Ще ви трябва добър английски обаче. Аз правя този сайт предимно за хората, които не знаят добре английски, защото всичко, което описвам тук, е описано преди десетилетия в световноизвестна литература. За да стигнете до нея, се налага да излезете от клопката на българския език. Тогава пред вас се разкриват безброй здравни организации, безброй научни изследвания, безброй научни статии, безброй световно известни имена в справянето с депресия и тревожност, безброй записи от конференции, безброй неоспорими факти.\nИ всички те говорят едно и също – депресивните и тревожни разстройства по цял свят се лекуват по два начина – с психотерапия като най-ефективна е когнитивно-поведенческата терапия и медикаментозно чрез антидепресанти. Това е.\nДа, помагат и други методи. Полезни са и други школи. От различни психотерапевти знам, че не с всички хора се работи ефективно когнитивно и при тях се подхожда различно. Да, помага EMDR, помага спорт, помага понякога хипноза, помагат един куп неща. Зависи от човека – при един работи едно, при друг съвсем друго.\nНо всичко, изредено до тук са психотерапевтични подходи. И те са само единия компонент, който работи. Другият е промяна в биохимията с химия. Нито един сериозен специалист или организация няма да защити позицията, че не бива да се взимат лекарства, че те вредят, че са лоши и че трябва до дупка да се действа без тях. Особено защото каузата, зад която стои специалистът или организацията задължително дава по-добър резултат от тях.\nОт всеки един сериозен източник, от всяка една сериозна здравна организация, от всеки един сериозен практикуващ лекар и от множеството на запад лекари психиатри-психотерапевти, обучавани в различни школи ще чуете едно и също – лекарствата работят и се използват с голям успех. Те допълват, а не се противопоставят на останалите методи. И нито един от тях няма да ви каже да ги спрете или никога да не ги започвате, защото вярва в своя метод и хапчето прави този метод излишен или негоден. Едва ли не – „ако хапчето помага, аз защо съм и какъв е смисълът от моя метод“? Нито един уважаващ себе си специалист няма да каже това.\nКакто навън, така и в България.\nВсеки, който ги отрича, лично според мен, осъзнато или не, преследва личен интерес (да се самодокаже или друг), а не този на своя клиент.\nМутации в някои гени може да доведат до лошо повлияване или да покажат кой медикамент е най-подходящ. Горещо препоръчвам да прочетете следната статия: Психиатричен генетичен тест.


Читалище Васил Левски , с. Звънарци, област Разград\nНаселено място: Област Разград, Кубрат регион, с.Звънарци\nАдрес: с. Звънарци, ул. "Св. св. Кирил и Методий" № 13\nТелефон: 0885 579388\nЧиталище "Васил Левски" е регистрирано под номер 745 в Министерство на Културата на Република България.\nКоментари към Читалище "Васил Левски", с. Звънарци\nна 06 June 2020 в 00:59\nКоментирайте "Читалище "Васил Левски", с. Звънарци"\nпреди 137 дни, 8 часа и 41 мин.\nпреди 2451 дни, 17 часа и 5 мин.


Love.Net филм | социална мрежа\nОт novifilmi преди 2843 дни в Филми от www.ifilmi.net\nLove.net излиза по кината през 2011 година. Във филма са показани съдбите на различни хора на различна възраст. Действието на филма е повлиян от истински истории на хора намерили любовта в глобалната мрежа чрез сайтовете за запознанства. Love.net е изключително актуален и интересен най-вече за хората ползващи интернет в ежедневието си.\nНай новите филми и музика за теглене


Гладоблъсканица – Иво Инджев / Ivo Indzhev\nЗнаем, че глиганът е най – нещастното животно, защото жена му е свиня, при това дива. Но защо от години българинът е най – нещастният европеец, това си е мистерия. Да не би да е заради свинщинките на едни управляващи?\nОт години България не дава на никоя друга страна да я измести от последното място в проучванията за това как се чувстват в родината си хората. Ето че и в най – новото издание на статистиката, публикувано от разположената в Ирландия агенция Eurofound, българите си остават най – нещастните- повече и от кандидатите за членство в ЕС, като Турция, Хърватия и Македония.\nДали пък тази неудовлетвореност не е някаква неосъзната реакция срещу прекрасната действителност, която рисуват управляващите? Неосъзната е за мнозина, ако не и за мнозинството, защото сред широките маси от нещастници има със сигурност големи порции симпатизанти на тройната коалиция, които пак ще си гласуват за своите любими партии, независимо, че властта им ги кара да страдат душевно ( а и не само душевно).\nДа си щастлив, когато те управляват едни нещастници, някак не е много редно. Някои щастливци, наричани за краткост олигарси, имат дори нещастието да са невидими. Поне така казва премиерът Станишев: тук няма олигархия, отсече наскоро той.\nЩастливи, разбира се, са преди всичко самите управляващи. На среща с европейски социалисти Станишев най – откровено си призна радостта от световната криза, като каза, че тя е шанс за левите. С което не казва нищо ново. Просто се придържа към традициите на червените. Те повеляват нещастието на хората, особено на бедните, да бъде употребявано за щастливо живуркане на ловки спекуланти с човешкото нещастие.\nА и щастието е нещо относително. За другарите на върха е цяло щастие, че този път не се сгромолясаха от него. Добутаха до края мандата си и са видими щастливи от това невероятно постижение, което принесе в жертва европейската ориентация на България.\nДано да има още прекрасни телевизионни седенки, на които някой да се сети да попита отговорните другари как ще изтълкуват този доста свински феномен да живеем в страната, която е „най-добре подготвена да посрещне кризата” ( както твърдият началниците в държавата), но да сме най – нещастни.\nКато един пореден обикновен български нещастник, аз не мога да намеря щастлива решение на тази гладоблъсканица . Защото си блъскам главата над следния казус: Премиерът признава, че има дефицит на справедливост, т.е. глад за справедливост, но по нищо не личи да има желание и капацитет да нахрани гладните. Това говорене за липсата на справедливост не е ли признание за вина, също толкова неосъзнато, колкото и усещането за нещастие сред онези, които са щастливи да гласуват отново за същото управление?\n5 мнения за “Гладоблъсканица”\nМного сте прав,г-н Инджев. Всички мои герои от книгата ми “BG емигрант в Париж” изтъкваха като основна причина заедно с невероятната мизерия и страшното усещане да се гаврят с достойнството ти – ти виждаш, че е черно, но той, премиерът, а и свитата около него, ти казва, че живееш супер, че всичко в България е песен, икономиката била в неспирен възход, стандартът се повишавал също…Моят герой Чочо от Провадия / Този разказ може да го намерите на dimoraikov.blogspot.com /казва:” Аз живея като скот, а той ме убеждава от телевизора, че живея като цар…”\nТъжното е,че слугите на властта -социолози,политолози,журналисти и т.н. услужливо припяват – всичко е супер…\nИ изтича кръвта на България – елате и вижте как през тези ранни пролетни дни около Париж никнат една след друга картонените палатки на новодошлите бг-емигранти…\nНо нашият човек се смее, той си знае неговото – всичко е супер. И няма кой да му опонира.А и има ли смисъл вече от това – да си блъскаш главата в стена… И палатките край Париж, Мадрид,Атина “набъбват”…\n28.03.2009 в 21:01\nКак човек да е щастлив в град, а и в държава в която се допускат подобни гледки.\nТози блок е в това положение още от управлението на БСП(няколко мандата), предният кмет беше от СДС, сега имаме кмет от ГЕРБ.\n28.03.2009 в 23:33\nОсновният ни проблем е липсата на ценностна система в обществото,и неопределеността на понятията добро и зло,правилно и неправилно,достойно и недостойно и т.н.\nЕдин поглед към болшинството политически управляващи и икономически проспериращи е достатъчен да потвърди това определение.\nСъответно това определя и състоянието на средностатистическия гражданин – нещастник с размити ценности не реагира адекватно, не знае на къде върви.\nИ докато си пали отново поскъпналата цигара,мислейки дали ще му стигне кутията за два дни,гледа трийсетина годишни юнаци как карат прескъпи коли и возят девойки с прескъпи гърди .Какво си мисли?\nА премиерът може да казва много неща.А какво си МИСЛИ?\n29.03.2009 в 14:03\nЕдна от мислите му :\nСтава все по-лесно.\nБлагодатна е тази работа.\nТи ги биеш, а те те обичат и са щастливи…\nОще 100 години ще слушат и правят каквото им кажем\n29.03.2009 в 14:12\nИмаше един виц на времето, който предполагам посетителите на този блог знаят, но все пак ще го преразкажа в случай, че някой не го е чувал.\nПо времето на “развитото социалистическо общество” един човек си купил хладилник (когато му дошъл реда след дълго чакане и когато, разбира се, “пуснали” хладилници). Дори дошъл техник да го монтира както се изисквало в упътването за инсталация. След като си свършил работата техникът отворил за тест хладилника и за учудване и радост на купувача той бил пълен с какво ли не – банани (въпреки че не било още Нова Година), луканка (“какво е това?”, искал в първия момент да попита човекът, но после си спомнил), яйца, сирене и въобще всичко необходимо. Благодарил клиентът и техникът си отишъл.\nСлед известно време домакинята решила да размрази и почисти хладилника. След като го направила включила уреда отново, но като го отворила той бил празен. Повикали техника да установи каква е повредата и когато дошъл, той установил, че хладилникът е включен неправилно. Не трябвало да се включи в тока, а в радиоточката.\nТа, нищо ново под социалистическото слънце.


По-ниски цени на жилищни имоти в Хърватия\n> Главна страница / Новини / Недвижими имоти / По-ниски цени на жилищни имоти в Хърватия\n13.09.2013 | 09:24\nВъпреки факта, че през юли тази година Хърватия стана част от Европейския съюз, на пазара на жилищните имоти в страната се наблюдава спад на цените.\nЦените на жилищата в Хърватия през август 2013 са намалели с 5% на годишна база.\nСтойността на апартаментите в Загреб е намаляла с 0.5% в сравнение с юли 2013 година и със 7% в сравнение със същия период на 2012 .\nСредната цена на квадратен метър жилище в столицата на Хърватия през август 2013 година е 1 600 евро, която е с 0,9% по-малка, отколкото през юли и с 7 % по-ниска в сравнение с миналата година.\nВ най-евтиният квартал в Загреб - Сесвете, апартаментите се продават на 1 194 евро за квадратен метър , а в най-скъпият Медвешчак - на 2 033 евро за "квадрат".\nНай-много цените са паднали в Сплит - с почти 12% на годишна база.\nНай-малкият спад на цените е регистриран на брега на Адриатическо море, където през миналия месец цените са паднали с 2,6% на годишна база, а в сравнение с юли 2013 са нараснали с 0.6% .\nСредната цена на квадратен метър на индивидуални къщи на брега на морето е 1500 евро , което е с 1.1% повече, отколкото през юли, но с 3,2% по-малко, отколкото през миналата година.\nСредната цена на квадратен метър на апартаментите в курортите на Хърватия варира между 1600 и 1975 евро.


Зрелостниците могат да подават заявления за явяване на матурите до 18 март - Mediapool.bg\nЗрелостниците могат да подават заявления за явяване на матурите до 18 март\n13:51 | 10 март 2016 | 0 коментара\nДо 18 март учениците от ХII клас, които желаят да се явят на държавни зрелостни изпити, трябва да подадат заявления до директорите на училищата, в които се обучават, припомнят от образователното министерство.\nВ заявленията си младежите посочват, че освен задължителния изпит по български език и литература, ще се явят по определен предмет на втори задължителен изпит, както и дали ще държат трети изпит, който е по желание.\nЗрелостниците могат да избират за втори задължителен изпит, както и за матура по желание, между предметите математика, физика, химия, география, история, биология, философски цикъл и чужд език.\nДо 17 май учениците ще получат служебна бележка за допускане до матурите и ще бъдат обявени списъците с разпределението на зрелостниците по училища, сгради и зали.\nЗадължителният зрелостен изпит по български език и литература тази година ще се проведе на 18 май. Вторият задължителен изпит ще е на 20 май. Изпитите по желание ще са от 26 май до 1 юни. Броят на дванадесетокласниците е 53 298.\nНа 18 и на 20 май ще се проведе и националното външно оценяване по български език и литература и математика за VII клас. Випускът тази година е 60 175 деца.


Възможно ли е Микеланджело да е автор на Лаокоон?\nАвторката, Лин Катерсън е лектор по История на изкуството в Колумбийския университет. Тя публикува 30 страници текст, в който изважда на бял свят банковите сметки на Микеланджело, както и негови рисунки и скулптури, създадени преди откриването на „Лаокоон” през 1506 г. в Рим. Научната общност вече е приела факта, че Микеланджело е направил няколко антични фалшификата.\nТъй като те се продавали на по-високи цени от собствените му произведения. Сред тях са „Спящият Купидон”, „Глава на фавн” и др., повечето от които днес са в неизвестност. Според първия историк на изкуството, Джорждо Вазари, „Спящият Купидон” е бил заровен под селски лозя, за да може мраморът да придобие остарял вид. Съвременници на Микеланджело пък разказват, че той е взимал назаем антични рисунки, за да ги копира, а после е връщал копието, запазвайки оригинала за себе си.\nСкулптурната група „Лаокоон и синовете му”, или често наричана просто „Лаокоон” изобразява предсмъртната агония на Троянския жрец Лаокоон. Той бил наказан от боговете, защото съобщил, че Троянският кон е опасен и предупредил жителителите на града да не внасят коварния подарък. Тогава от морето излезли две огромни змии, които се обвили около него и синовете му.\n„Лаокоон и синовете му” се различава от повечето антични произведения поради факта, че изобразява агонията. До неговото откриване се е смятало, че античната култура се е ограничавала с горди победители - предимно царе или императори. Изследването на Лин Катерсън се базира до голяма степен и на тази неприсъща за античността черта. Тя сравнява „Лаокоон синовете му” с някои от ранните работи на Микеланджело – Релефът „Битката на Кентавъра” и „Свети Матей”, създаден през 1505 точно преди намирането на „Лаокоон”, както и рисунка на човешки торс в гръб, която напомня гърба на Лаокоон.\nВ същото време в Рим постоянно са откривали нови антични скулптури и ръкописи. Плиний Старши в книгата си „Естествена история”, описва мраморна творба, посветена на смъртта на Лаокоон като „надминаваща всички картини и скулптури на света”. Според него произведението е създадено през ІІ век пр.н.е. и се е намирало в двореца на Тит. По времето, когато Микеланджело е в Рим – в края на ХV и началото на ХVІ в, всички търсят тази скулптура. И мнозина я намират. Лин Катерсън цитира няколко фалшификата на творбата, създадени през Ренесанса. Най-интересният от тях представя тримата сина на Лаокоон, душени от огромна змия, но главният герой е уж „загубен”.\nПрез 1488 г. повелителят на Микеланджело, Лоренцо де Медичи, купува въпросното менте, но след време осъзнава, че е излъган и връща работата. Но именно в двора на Медичите младият Микеланджело открива идеята за „Лаокоон” и треската по това произведение.\nСамото откриване на „Лаокоон” през 1506 г. изглежда прекалено хубаво, за да е истина твърди Лин Катерсън.\nВсички очаквали, че новооткритата скулптура ще бъде пожелана и щедро платена от папата и така станало. Ненаситен колекционер, Юлий ІІ вече притежавал „Аполон Белведере” – една от най-известните антични творби. През 1503 той назначава прочутият Браманте за архитект на огромен двор, в който папата възнамерявал да изложи своята колекция. През 1506 дворът е готов и сякаш по поръчка италиански фермер открива и най-чудната скулптура на света, която да бъде поставена в него. Преди това, също като Лоренцо Медичи, папата се е натъквал на ментета на „Лаокоон”. Но този път той бил убеден, че най-после е открил своят „Лаокоон” – скулптурата и до днес краси музея на Ватикана.\nСамо не още едно творение на Микеланджело! – възкликва Уилям Уолъс, професор по История на изкуството във Вашинготнския университет. През последните години 17 различни мраморни произведения бяха приписвани на ренесансовия скулптор, но после твърденията за това бяха отхвърлени от научната общност.\n„Все пак, колкото повече мисля за вероятността Микеланджело да е автор на „Лаокоон”, се чувствам все по-заинтригуван” – казва проф. Уолъс. Това в крайна сметка би обяснило необикновената сила на тази антична творба, която въздейства повече от всички нейни съвременници и до днес. Марк Дърни, в уебсайта "Арт Кражба" пита: "Защо, ако Микеланджело е направил менте на Лаокоон, не е създал скулптурата от един-едниствен блок мрамор, както е описана тя в текста на Плиний?". През Античността и през Ренесанса се е смятало, че най-съвършеното произведение на изкуството трябва да бъде направено от един цял мраморен блок. Самият Микеланджело пробла във Флорентинската Пиета да издяла 4 фигури от едно парче камък, но в крайна сметка не довършва работата си. Поради факта, че "Лаокоон и синовете му" е направена от 7 мраморни блока, вместо един, все още не е ясно, дали тази скулптура е описаната от Плиний съвършена творба или нейно римско копие.\n„Лаокоон и синовете му”, една от най-популярните антични скулптури в света може да се окаже фалшификат, създаден от ренесансовия гений Микеланджело Буанароти (1475-1564), пише научното списание Artibus et Historiae.


Браун Bat Внимание\nСъздаден на 02.29.2016 10:19.\nНашата способност да се фокусираме изключително върху съответната сензорна информация е умение, което всички приемаме за даденост. Проучванията на областта на мозъка, където този талант живее, са изключително оскъдни. Ново проучване, използващо прилепи, публикувано в Сборника на Националната академия на науките, се срива малко по-надълбоко.\nЗа да завършим живота си, нашите сетива са заобиколени от сетивна стимулация.\nЛесно е да забравим колко информация преминава през нашите сетива всяка секунда от деня; мозъкът ни се адаптира само към информацията, която е важна за нас.\nНапример, докато четете това, вероятно сте седнали. Долната част на тялото ви е в стол, а телесното ви тегло се притиска към задните части. Когато се фокусирате върху този факт, можете да почувствате това тегло. Но преди да ви бъде съобщено, тази информация беше далеч от вашето внимание.\nМоже би, ако имаш късмет и ти притискаш ушите, може да чуеш далечни птици.\nИзследователи от Университета Джон Хопкинс са направили нови открития в мозъка на прилепите, които ни помагат да разберем как бозайниците имат такова лазерно насочено внимание.\nПрилепите преследват звуци и след това ги слушат, когато скачат от предмети пред тях. Това невероятно използване на сонара им позволява да ловуват в най-тъмните часове, в относителна безопасност.\nЗа да се използва ехолокацията, прилепите трябва да могат да различават ехото от полето на външния шум, включително звуците на други прилепи и ехото им, насекомите, дърветата, самолетите и автомобилите.\nВодещият автор Мелвил Уолджмут от Катедрата по психологически науки казва, че мозъкът им е развил специални сетива, които му позволяват да избира звуци от околната среда, свързани с животните.\nУчените решиха да разберат кои звуци от прилепите се смятат за достатъчно важни, за да им обърнат внимание.\nИзследователите използват пет големи кафяви прилепи, възпроизвеждащи различни звуци за тях, като наблюдават активността в определена част от мозъка си, известен като горната туберкула. Всички шумове бяха равни в амплитудата, производителността и продължителността.\nУчените са открили, че сензомоторните неврони във вентралната зона на туберкулозата са отговорили на всички звуци. Невроните в дорзалния регион обаче реагират само на естествените звуци на прилепите.\nТези открития са важни за човешкия мозък. Резултатите могат да бъдат важни за визуалното внимание и възприятие на човека.