Глава 11 Две момчета без пукнат грош в Бриндаван - Биография на един йогин Парамаханса Йогананда Предговор\nДве момчета без пукнат грош в Бриндаван\n— Ще ти се отрази много добре, Мукунда, ако Татко те лиши от наследство! Как глупаво си пропиляваш живота! - Упрекът на по-големия ми брат се стоварваше върху ми.\nДжитендра и аз, росни-росни от пътя (образно казано, разбира се, иначе бяхме покрити с прах), току-що бяхме пристигнали в дома на Ананта, който наскоро се беше преместил от Калкута в древния град Агра. Брат ми беше главен счетоводител в Железопътната компания Бенгал-Нагпур.\n— Добре знаеш, Ананта, че търся наследството си от Небесния Отец.\n— Първо парите, а Бог може да дойде и после! Кой знае? Животът може да е твърде дълъг.\n— Първо Бог, парите са Негови роби! Кой може да предскаже? Животът може да е твърде кратък.\nОтговорът ми беше предизвикан от необходимостта на момента и не съдържаше никакво предчувствие. И все пак времето бе предвидило твърде ранен край за Ананта; след няколко години62 той влезе в земята, където от банкноти нямаше никаква полза.\n— Мъдрост от ашрама, предполагам! Но виждам, че си напуснал Бенарес! - Очите на Ананта светеха от задоволство; той все още се надяваше да привърже крилата ми към семейното гнездо.\n— Пребиваването ми в ашрама не беше напразно! Там намерих всичко, което жадуваше сърцето ми! И можеш да бъдеш сигурен, че това не беше твоят пандит и неговият син!\nАнанта се присъедини към моя смях при спомена за тях; налагаше му се да признае, че бенареският „ясновидец", който беше избрал, не беше особено далновиден.\n— Е, какви са плановете ти, мой скитащ братко?\n— Джитендра ме убеди да дойдем в Агра. Тук ще видим красотите на Тадж Махал63 - обясних аз. - След това ще се отправим към новонамерения ми гуру, който живее в Серампор.\nАнанта гостоприемно се погрижи за нашето удобство. Вечерта няколко пъти забелязах, че очите му замислено се спират върху ми.\n„Познавам този поглед - мислех си аз. - Подготвя се заговор!"\nРазвръзката настъпи по време на ранната закуска.\n— Е, значи ти се чувстваш напълно независим от богатството на Татко. - С невинен вид Ананта обобщи резултата от вчерашния ни разговор.\n— Аз съзнавам зависимостта си от Бога.\n— Думите не струват нищо! Досега животът те е защитавал! Но какво би правил, ако си принуден да се уповаваш на Невидимата Ръка за храна и постеля! Скоро ще просиш по улиците!\n— Никога! Не бих се уповавал на минувачите, вместо на Бога! За своите поклонници той може да изнамери хиляди източници, вместо паничката на просяка!\n— Пак реторика! Да допуснем, че ти предложа да подложиш на проверка във веществения свят своята самохвална философия?\n— Ще се съглася! Нима ограничаваш Бога само до умозрителната сфера?\n— Ще видим; днес ти се удава възможност да разшириш или да потвърдиш възгледите ми! - За миг Ананта драматично замълча, след това заговори бавно и сериозно.\n— Предлагам ти тази сутрин да те изпратя заедно с младия ти побратим Джитендра в съседния град Бриндаван. Не трябва да взимате нито една рупия, не трябва да просите нито храна, нито пари, не трябва да разкривате затруднението си пред никого, не трябва да останете ненахранени и не трябва да останете в Бриндаван. Ако се върнете тук преди полунощ, без да сте нарушили нито едно правило от изпитанието, ще бъда най-изуменият човек в Агра!\n— Приемам предизвикателството. - Нито в думите, нито в сърцето ми имаше колебание. В паметта ми проблеснаха благодарни спомени за Незабавно Благодеяние: излекуването ми от смъртоносна холера чрез молба към снимката на Лахири Махасая; игривият дар на двете хвърчила на лахорския покрив с Ума; своевременната поява на амулета насред моето обезсърчение; решаващото послание на непознатия садху в Бенарес, предадено през оградата на пандитския дом; видението на Божествената Майка и величествените й думи на любов; Нейното нежно внимание чрез Учителя Махасая към незначителните ми тревоги; ръководството в последната минута, което материализира гимназиалната ми диплома; и най-висшият дар: живият учител, излязъл от мъглата на продължилите ми цял живот блянове. Никога не бих могъл да допусна, че моята „философия" е неравностойна за сблъсък с грубите мирски доказателства!\n— Готовността ти ти прави чест. Веднага ще ви изпратя до влака. - Ананта се обърна към Джитендра, който седеше с отворена уста. - Трябва да го придружиш като свидетел и вероятно като втора жертва!\nСлед половин час Джитендра и аз притежавахме еднопосочни билети за нашето импровизирано пътешествие. Позволихме да бъдем претърсени в един уединен край на гарата. Ананта бързо се убеди, че нямаме скрити запаси; в простите ни дхоти64 нямаше нищо повече от това, което беше необходимо.\nЩом вярата се сблъска със сериозната област на финансите, приятелят ми запротестира:\n— Ананта, дай ми една-две рупии за гаранция. Така ще мога да ти телеграфирам в случай на несполука.\n— Джитендра! - възкликнах аз с упрек. - Няма да се подложа на никакво изпитание, ако вземеш каквито и да било пари за сигурност.\n— В звъна на монетите има нещо успокоително. - Джитендра не каза нищо повече, след като сурово го изгледах.\n— Мукунда, аз не съм безсърдечен. - Нотка на смирение се прокрадна в гласа на Ананта. Навярно започна да го мъчи съвестта, че изпраща две момчета без пукната пара в непознат град, а може би и заради религиозния му скептицизъм. - Ако по някакъв шанс или благоволение успеете да преминете през бриндаванското изпитание, ще те помоля да ме направиш свой ученик.\nВ това обещание имаше определено нарушение на общоприетото, явно поради необикновените обстоятелства. Рядко по-големият брат в индийското семейство ще се поклони на по-младите; той получава уважение и подчинение, отстъпвайки само на бащата. Но за отговор не ми остана време, влакът ни се готвеше да тръгне.\nДокато влакът ни изминаваше миля след миля, Джитендра пазеше мрачно мълчание. Накрая той се размърда, наведе се напред и болезнено ме ощипа:\n— Не виждам никакви признаци, че Бог се готви да ни подсигури следващото ядене!\n— Спокойно, Тома Неверни, Господ е с нас.\n— А не би ли могъл да Го накараш малко да побърза? Аз вече умирам от глад само при мисълта за това, което ни очаква. Дойдох в Бенарес, за да видя мавзолея на Тадж, а не за да вляза в своя!\n— Горе главата, Джитендра! Нима не ни предстои да видим свещените чудеса на Бриндаван65? Аз съм изпълнен с дълбока радост, че ще стъпя на земята, осветена от стъпките на Господ Кришна.\nВратата на купето ни се отвори и влязоха двама души. Следващата спирка щеше да бъде последната.\n— Момчета, приятели ли имате в Бриндаван? - прояви изненадващ интерес пътникът срещу мене.\n— Това не е ваша работа - грубо се извърнах аз.\n— Навярно сте избягали от къщи, пленени от Крадеца на Сърца66. Аз самият имам нрав на поклонник. Затова ще сметна за свое приятно задължение да ви подсигуря храна и подслон в тази изнурителна жега.\n— Не, господине, оставете ни сами. Много сте любезен, но грешите, като смятате, че сме избягали от къщи.\nРазговорът не потръгна повече; влакът наближи спирката. Когато Джитендра и аз слязохме на перона, случайните ни спътници се присъединиха към нас и извикаха файтон.\nСпряхме пред величествен дом, намиращ се сред вечнозелени дървета и добре поддържана градина. Явно благодетелите ни бяха добре познати тук. Едно усмихнато момче ни поведе без никакъв коментар към гостната. Скоро към нас се присъедини изпълнена с достойнство възрастна жена.\n— Гаури Ма, принцовете не можаха да дойдат - обърна се един от мъжете към стопанката на ашрама. - В последния момент плановете им се измениха и те ви изпращат най-искрените си извинения. Но ви доведохме двама други гости. Щом ги видях във влака, аз веднага се усетих привлечен към тях като към поклонници на Господ Кришна.\n— Довиждане, млади приятели. - Двамата ни спътници се отправиха към вратата. - Пак ще се срещнем, ако такава е Божията воля.\n— Тук сте добре дошли. - Гаури Ма майчински се усмихна на двамата си неочаквани повереници. - Не бихте могли да дойдете в по-подходящ ден. Очаквах в тази обител две царски особи - наши покровители. Колко би било жалко, ако нямаше кой да оцени трапезата ми!\nТези събуждащи апетита думи подействаха съвсем неочаквано на Джитендра: той избухна в сълзи. „Перспективата", която го плашеше в Бриндаван, се оказа царско посрещане. Това внезапно уреждане на въпроса явно му дойде твърде много. Стопанката ни любопитно го погледна, но не каза нищо; навярно беше добре запозната с капризите на юношеската възраст.\nОбявиха, че обедът е сервиран. Гаури Ма ни заведе в предназначения за столова вътрешен двор, изпълнен с вкусни аромати, и се скри в съседната кухня.\nПредварително бях обмислил този момент. Като избрах подходящо място по тялото на Джитендра, аз го ущипах също толкова силно, както той мене във влака:\n— Е, Тома Неверни, Господ действа и освен това бърза!\nСтопанката се върна с ветрило пункха. Тя отмерено ни вееше по ориенталски маниер, докато ние седяхме на богато украсените килими. Учениците на ашрама сновяха напред-назад с около тридесетина блюда. Единственото описание на това би трябвало да бъде не „храна", а „разкошно пиршество". Откакто бяхме дошли на тази планета, Джитендра и аз никога не бяхме вкусвали подобни лакомства.\n— Почитаема Майко, това наистина е храна за принцове! Не мога да си представя какво би могло да бъде по-важно за вашите царствени покровители от възможността да присъстват на този банкет! Ще пазим спомена за него цял живот!\nОбвързани с мълчанието, което ни беше наложил Ананта, ние не можехме да обясним на милата дама, че благодарността ни има двоен смисъл. Но поне искреността ни беше очевидна. Тръгнахме си, съпроводени от нейната благословия и примамливата покана отново да посетим обителта.\nНавън жегата беше немилостива. Ние с приятеля ми се скрихме под пищното дърво кадабма до вратите на ашрама. Последваха отново остри думи; Джитендра пак беше обзет от опасения.\n— В хубава каша ме забърка! Угощението ни беше само щастлива случайност! Как можем да видим забележителностите на този град, без да имаме и една монета? И по какъв начин възнамеряваш да ме върнеш при Ананта?\n— Бързо забрави Бога, щом стомахът ти се напълни. - Думите ми не бяха изпълнени с горчивина, а с упрек. Колко кратко човек помни благините на Бога! Няма човек на земята, който да не е видял изпълнена някоя от своите молитви.\n— Едва ли обаче ще забравя и безразсъдството си, че съм се хвърлил в такава рискована ситуация с луда глава като тебе!\n— Спокойно, Джитендра! Същият Бог, който ни нахрани, ще ни покаже Бриндаван и ще ни върне в Агра.\nС бърза походка към нас се приближи слаб младеж с приятно изражение. Като спря под дървото, той ми се поклони.\n— Скъпи приятелю, вие със спътника си навярно не сте тукашни. Позволете ми да бъда ваш домакин и водач.\nЕдва ли е възможно един индиец да побледнее, но лицето на Джитендра изведнъж побеля. Аз учтиво отклоних поканата.\n— Нали не ме пъдите? - При всякакви други обстоятелства тревогата на непознатия би изглеждала комична.\n— Вие сте моят гуру. - Очите му доверчиво търсеха моите. - По време на дневните ми молитви блаженият Господ Кришна ми се яви във видение. Той ми показа две самотии фигури точно под това дърво. Едното лице беше вашето, учителю мой! Често съм го виждал, когато съм в медитация. Колко бих се радвал да приемете скромните ми услуги!\n— Аз също се радвам, че си ме намерил. Нито Бог, нито хората ни изоставиха! - Макар че не помръднах, усмихвайки се на възторженото лице пред мене, с вътрешно преклонение аз се бях хвърлил в Божествените нозе.\n— Скъпи приятели, няма ли да почетете дома ми с посещението си?\n— Много сте учтив, но този план е неосъществим. Ние вече сме гости на брат ми в Агра.\n— Нека тогава ми остане поне спомена за една обиколка с вас из Бриндаван.\nАз с удоволствие се съгласих. Младежът, който каза, че се казва Пратап Чатерджи, извика един файтон. Ние посетихме храма Маданамохана и другите светини, свързани с Господ Кришна. Нощта се спусна, докато отправяхме молитвите си в храма.\n— Извинете ме, ще донеса сандеш67. - Пратап влезе в магазина до гарата. Джитендра и аз се разхождахме по широката улица, изпълнена сега с относителна прохлада. Приятелят ни липсваше известно време, но накрая се върна с множество сладки.\n— Моля, позволете ми да спечеля тази религиозна заслуга. - Пратап се усмихваше умолително, докато ни протягаше пачка банкноти и два току-що купени билета за Агра.\nБлагодарността, с която ги приех, беше предназначена за Невидимата Ръка. Нима Нейната щедрост, осмяна от Ананта, далеч не надхвърляше крайно необходимото?\nПотърсихме скрито място край гарата.\n— Пратап, ще ти предам крия-йога на Лахири Махасая, най-великия йогин на съвременността. Неговата техника ще бъде твоят гуру.\nПосвещението завърши за половин час.\n— Крия е твоят чинтамани68 - казах аз на новия ученик. Техниката, която, както виждаш, е проста, въплъщава изкуството да ускорява духовната еволюция на човека. Индийските Свещени писания учат, че на прераждащото се его са необходими милиони години, за да се освободи от оковите на мая. Този естествен период съществено се съкращава чрез крия-йога. Точно както Джагадиш Чандра Бос показа, че разтежът на растенията може да бъде значително ускорен над нормалните граници, така и духовното развитие на човек може да бъде засилено чрез вътрешно знание. Бъди верен на своята практика и ще намериш гуруто, който стои над всички гуру.\n— Бях изпратен да намеря този йогически ключ, който така отдавна търсех! - каза Пратап замислено. - Освобождаващото му влияние върху оковите на моите сетива ще ми позволи да се издигна в по-висшите сфери. Видението на Господ Кришна, което имах днес, означава единствено най-висше благо за мене.\nПоседяхме малко в мълчаливо разбиране, след това бавно се запътихме към гарата. Когато се качих във влака, бях изпълнен с радост, но днес явно беше денят за сълзи на Джитендра. Нежното ми сбогуване с Пратап беше съпроводено от сподавените хлипания на двамата ми спътници. Пътуването отново завари Джитендра обхванат от скръб. Но този път той не скърбеше за себе си, а негодуваше против себе си.\n— Колко повърхностна е вярата ми! Сърцето ми е било камък! Никога вече няма да се съмнявам в Божието покровителство!\nНаближаваше полунощ. Двете „Пепеляшки", изпратени без пукнат грош, влязоха в спалнята на Ананта. Лицето му, както беше обещал, беше етюд по изненада. Без да кажа нито дума, аз обсипах масата с рупии.\n— Джитендра, истината! - Гласът на Ананта беше шеговит. - Да не би този синковец да е организирал някой грабеж?\nНо когато му разказахме историята, брат ми стана сериозен, после придоби тържествен вид.\n— Законът на търсенето и предлагането достига по-фини сфери, отколкото съм предполагал. - Ананта говореше с духовен ентусиазъм, какъвто никога преди това не бях забелязвал. - За първи път разбирам безразличието ти към пошлите материални придобивки и натрупвания.\nВъпреки че беше късно, брат ми настояваше да получи дикша69 в крия-йога. Така за един ден „гуру" Мукунда трябваше да се нагърби с отговорността за двама нечакани ученици.\nЗакуската на следващата сутрин беше изядена в хармония, която липсваше преди това. Усмихнах се на Джитендра.\n— Няма да бъдеш лишен от Тадж. Нека го видим, преди да тръгнем за Серампор.\nКато се сбогувахме с Ананта, приятелят ми и аз скоро се озовахме пред славата на Агра - Тадж Махал. Белият мрамор искреше на слънцето, представлявайки видение от чиста симетрия. Съвършена рамка са му тъмните кипариси, блестящите морави и тихите лагуни. Отвътре е прелестен с дантелените си резби, инкрустирани с полускъпоценни камъни. Мраморът образува изящни плетеници и спирални орнаменти с кафяв и виолетов цвят. Светлината от купола пада върху саркофазите на Император Шах-Джахан и Мумтаз Махал, владетелката на неговото царство и сърце.\nДостатъчно сме разглеждали забележителности! Копнеех за своя гуру. Скоро Джитендра и аз пътувахме с влака на юг, към Бенгал.\n— Мукунда, не съм виждал семейството си от месеци. Промених решението си; може би по-късно ще навестя учителя ти в Серампор.\nПриятелят ми, който, меко казано, имаше непостоянен характер, ме напусна в Калкута. С местен влак аз скоро достигнах Серампор, дванадесет мили на север.\nТрепет на учудване се прокрадна в мен, когато осъзнах, че от деня, в който бях срещнал своя гуру в Бенарес, са изминали двадесет и осем дни. „Ще дойдеш при мен след четири седмици!" И ето ме с разтуптяно сърце в неговия двор на тихата уличка „Рай Гхат". За първи път аз влязох в обителта, където ми предстоеше да прекарам най-хубавата част от следващите десет години с Джнянаватар, „въплъщението на мъдростта" на Индия.\nГодини в дома на Учителя\n— Ти дойде. - Шри Юктешвар ме посрещна, седнал на тигровата кожа на пода в своята дневна с балкон. Гласът му беше студен, а поведението равнодушно.\n— Да, скъпи Учителю. Тук съм, за да ви следвам. - Като коленичих, аз докоснах стъпалата му.\n— Как би могло да стане това? Ти пренебрегваш желанията ми.\n— Никога повече, Гуруджи! Вашата воля ще бъде закон за мене!\n— Така е по-добре! Ще мога да поема отговорността за твоя живот.\n— С готовност ви предавам този товар, Учителю.\n— Първото ми изискване тогава е да се върнеш в къщи при семейството си. Искам да влезеш в колежа в Калкута. Образованието ти трябва да продължи.\n— Много добре, господине. - Аз скрих ужаса си. Нима досадните книги вечно ще ме преследват? Първо Баща ми, сега Шри Юктешвар!\n— Един ден ще заминеш на Запад. Хората там с по-голяма готовност ще възприемат древната мъдрост на Индия, ако чуждоземният индийски учител има университетска диплома.\n— Вие знаете по-добре, Гуруджи. - Тъгата ми се разсея. Споменаването на Запада ми се струваше странно и отдалечено, но възможността да зарадвам Учителя с послушание беше непосредствено изпълнима.\n— Ще бъдеш наблизо в Калкута, идвай винаги, щом намериш време.\n— Всеки ден, ако е възможно, Учителю! С благодарност приемам вашия авторитет във всяка подробност от живота си, но при едно условие.\n— Ако обещаете да ми разкриете Бога!\nПоследва половинчасов словесен двубой. Думата на учителя не може да бъде подправена; тя не се дава лесно. Такъв обет означава разгръщане на широки метафизични перспективи. Гуру наистина трябва да бъде в близки отношения със Създателя, преди да може да Го задължи да се яви! Аз усещах божественото единение на Шри Юктешвар и бях решен като негов ученик да настоявам за своята привилегия.\n— Имаш взискателен нрав! - След това Учителят се съгласи и прозвуча изпълненият с любов финал:\n— Нека твоето желание бъде мое желание.\nДълготрайна сянка се вдигна от сърцето ми; смътните лутания насам-натам бяха отминали. Бях намерил вечно убежище в истински гуру.\n— Ела, ще ти покажа дома. - Учителят се надигна от тигровата постелка. Огледах се наоколо. Погледът ми с учудване попадна на един портрет на стената, украсен с вейка жасмин.\n— Лахири Махасая!\n— Да, моят божествен гуру. - Гласът на Шри Юктешвар затрептя почтително. - Като човек и като йогин той беше по-велик от всеки друг учител, чийто живот съм имал възможност да изследвам.\nАз тихо се поклоних пред познатия портрет. Почитта на душата се понесе към несравнимия учител, който бе благословил детството ми и беше направлявал стъпките ми до този час.\nВоден от своя гуру, аз обиколих дома и околностите му. Голям, старинен и добре построен, той беше заобиколен от двор, украсен с масивни колони. Външните стени бяха покрити с мъх; над равния сив покрив пърхаха гълъби, безцеремонно настанили се в ашрама. Градината зад къщата беше много приятна с плодните си дървета, мангото и бананите. Балконите с перила от горните стаи на двуетажната постройка излизаха от три страни към двора. Просторната зала на първия етаж с висок, поддържан от колони таван се използваше, както каза Учителят, главно по време на ежегодните празници Дургапуджа70. Тясна стълба водеше към дневната на Шри Юктешвар, чийто малък балкон гледаше към улицата. Ашрамът беше мебелиран семпло; всичко беше просто, чисто и практично. Имаше и няколко стола, пейки и маси в западен стил.\nУчителят ме покани да пренощувам. Вечерята - вегетарианско къри, беше поднесена от двама млади ученици, възпитаващи се в обителта.\n— Гуруджи, моля ви, разкажете ми нещо за живота си. - Бях седнал на сламената рогозка до тигровата кожа. Дружелюбните звезди бяха съвсем близко, сякаш зад балкона.\n— Рожденото ми име е Прия Натх Карар. Роден съм71 тук, в Серампор, където Баща ми бе богат бизнесмен. Той ми остави този наследствен дом, който сега е моят ашрам. Официалното ми обучение не бе продължително, намирах го за скучно и повърхностно. В ранните години на зрелостта си поех отговорността да стана глава на семейство, имам дъщеря, вече омъжена. Средният период от живота ми беше благословен от водачеството на Лахири Махасая. След като жена ми умря, аз се присъединих към Ордена Свами и получих новото име Шри Юктешвар Гири72. Ето това е простата хроника на моя живот.\nУчителят се усмихна на нетърпеливото ми изражение. Подобно на всички биографични очерци, думите му предаваха външните факти, без да разкриват вътрешната същност.\n— Гуруджи, бих желал да чуя някои истории от детството ви.\n— Ще ти разкажа няколко - всяка с поука! - При това предупреждение очите на Шри Юктешвар проблеснаха. - Веднъж майка ми се опита да ме плаши с ужасна история за дух в тъмната стая. Аз веднага отидох там и изразих разочарованието си, като не го намерих. Майка ми никога повече не ми разказа страшна приказка. Поуката: погледни страха в очите и той ще спре да те безпокои.\nДруг ранен спомен е желанието ми да имам грозното куче на един съсед. Цели седмици измъчвах близките си с това. Оставах глух за предложенията да получа друг домашен любимец с по-предразполагаща външност. Поуката: привързаността е сляпа, тя придава въображаем привлекателен ореол на обекта на желанията.\nТретата история се отнася до пластичността на младия ум. Веднъж случайно чух майка ми да отбелязва: „Човек, който приема да работи за някого, е роб." Това впечатление така незаличимо се запечата в мен, че дори и след като се ожених, аз отказвах всякакви длъжности. Посрещах разходите, като влагах семейните спестявания в земя. Поука: добри и позитивни съвети трябва да поучават чувствителните детски уши. Тези ранни идеи дълго време остават дълбоко вдълбани в нас.\nУчителят потъна в спокойно мълчание. Към полунощ ме заведе до едно тясно походно легло. Сънят ми през първата нощ под покрива на моя гуру беше дълбок и сладък.\nШри Юктешвар избра следващата сутрин, за да ми даде своето посвещение в крия-йога. Техниката вече бях получил от двама ученици на Лахири Махасая - Баща ми и моят преподавател Свами Кевалананда, - но в присъствието на Учителя усетих голяма преобразуваща сила. При неговото докосване велика светлина прониза съществото ми, подобно блясъка на безчет слънца, сияещи едновременно. Потокът на неизразимо блаженство, преизпълващ самата сърцевина на сърцето ми, продължи и през следващия ден. Едва късно вечерта успях да си наложа да напусна тази обител.\n„Ще се върнеш след тридесет дни." Като достигнах дома си в Калкута, заедно с мен влезе и осъщественото предсказание на Учителя. Никой от близките ми не направи ехидните забележки, от които се страхувах, при появата на „високо хвърчащата птица".\nАз се качих в моята малка мансарда и я дарих с нежни погледи като живо същество. „Ти си била свидетелка на моите медитации, на сълзите и бурите на моята садхана. Сега аз достигнах пристана при моя божествен учител."\n— Синко, радвам се и за двама ни. - Баща ми и аз седяхме заедно във вечерната тишина. - Ти си намерил своя гуру, както по чудодеен начин и аз веднъж намерих своя. Святата ръка на Лахири Махасая направлява нашия живот. Твоят учител се оказа не непристъпен хималайски светец, а наш съсед. Молбите ми са били чути: в своя път към Бога ти няма завинаги да се отдалечиш от моя поглед.\nБаща ми също така беше доволен, че ще подновя официалното си обучение и организира необходимото. На следващия ден бях записан в Шотландския църковен колеж в Калкута.\nЗанизаха се щастливи месеци. Читателите несъмнено са направили проницателната догадка, че аз рядко можех да бъда видян в учебните стаи на колежа. Обителта в Серампор ме привличаше неудържимо. Учителят приемаше вездесъщото ми присъствие без коментар. За мое успокоение той рядко споменаваше учебните зали. Въпреки че на всички беше ясно, че учен от мен няма да излезе, аз успявах, когато е необходимо, да набера необходимия минимален бал, за да премина.\nЕжедневният живот в ашрама протичаше плавно, без особени промени. Учителят ми ставаше преди изгрев слънце. Лежейки, а понякога седейки в кревата, той влизаше в състояние на самадхи73. Лесно беше да се разбере кога Учителят се е събудил: рязко спираше поразителното хъркане74. Една-две въздишки, по някой път размърдване на тялото. А после - беззвучно състояние на бездиханност: той пребибаваше в дълбоко йогическо блаженство.\nСлед това нямаше закуска, първо следваше дълга разходка край Ганг. Тези утринни разходки с моя гуру - колко реални и живи са все още! Възкресявайки ги лесно в паметта си, аз често се виждам до него: ранното слънце затопля реката, гласът му звучи, изпълнен с автентичността на мъдростта.\nБаня, след това обед. Приготвянето му, съобразно ежедневните напътствия на Учителя, беше задача на младите ученици. Моят гуру беше вегетарианец. Преди да прегърне монашеството обаче, той беше ял яйца и риба. Съветът му към учениците беше да се придържат към всяка проста диета, която се окаже подходяща за техния организъм.\nУчителят ядеше малко, най-често ориз, оцветен с куркума или сок от цвекло или спанак и леко поръсен с биволско гхи или топено масло. Друг път можеше да има чанна или дхал75 от леща, къри със зеленчуци. За десерт - манго или портокали с оризов пудинг или плодов сок.\nПосетителите се появяваха следобед. Един постоянен поток се вливаше от света в спокойствието на обителта. Всеки се радваше на еднакво внимание и любезност от страна на Учителя. Човек, който се е осъзнал като душа, а не като тяло или его, разбира, че хората поразително си приличат.\nБезстрастието на светците се корени в мъщюстта. Учителите не са подвластни на мая, нейните изменчиви, умни или глупави лица вече не им влияят. Шри Юктешвар не показваше никакво специално предпочитание към онези, които се бе случило да са силни или осъществени, нито пък пренебрегваше другите поради тяхната бедност и неграмотност. Той с уважение би изслушал словата на истината, изречени от едно дете, и открито би игнорирал самомнителния пандит.\nОсем часът беше времето за вечеря, което понякога заварваше забавили се гости. Моят гуру не би си простил да яде сам; никой не напускаше ашрама му гладен или неудовлетворен. Шри Юктешвар никога не изпадаше в затруднение, никога не се изненадваше от неочаквани посетители. Под неговите изобретателни напътствия и оскъдната храна се превръщаше в пиршество. В същото време той беше икономичен. Скромните му средства стигаха за дълго. „Разпростирай се според кесията си - казваше често той. - Разточителността ще ви донесе лишения." Навсякъде: в подробностите около приема на гостите в ашрама, в строителните и ремонтни работи, във всички практически задачи Учителят проявяваше оригиналността на своя творчески дух.\nТихите вечерни часове често ми донасяха съкровище, неподвластно на времето - беседа с моя гуру. Всяка негова фраза беше отмерена и изваяна от мъдростта. Величествена самоувереност отличаваше начина му на изразяване: той беше уникален. Той говореше така, както не бях чувал никой друг. Мислите му се проверяваха на фините везни на разграничението, преди да им се позволи словесно обличие. Същността на истината, всепроникваща дори във физиологичен смисъл, излизаше от него като благоуханна еманация на душата. Аз винаги съзнавах, че се намирам в присъствието на жива проява на Бога. От силата на неговата божественост главата ми сама се скланяше пред него.\nАко късните гости доловяха, че Шри Юктешвар е погълнат от Безпределното, той бързо ги въвличаше в разговор. Беше неспособен на позьорство и парадиране с вътрешния си свят. Винаги едно с Господа, той нямаше нужда от специално време за общение. Самореализираният учител беше оставил зад себе си моста на медитацията. „Цветът окапва, щом се появи плодът." Но светците често се придържат към определени духовни форми, за да окуражават учениците си.\nС наближаване на полунощ моят учител можеше да изпадне в дрямка с естествеността на дете. Постелята не го тревожеше. Често лягаше дори без възглавница на тясната кушетка, която се намираше зад обичайното му, покрито с тигрова кожа място.\nПродължаващите цяла нощ философски дискусии не бяха рядкост. Всеки ученик можеше да ги предизвика със силния си интерес. Тогава аз не чувствах нито умора, нито желание да спя; достатъчни ми бяха живите слова на Учителя. „О, вече се съмва! Да се поразходим край Ганг." Така завършваха много от периодите на моето нощно обучение.\nКулминация на ранните ми месеци с Шри Юктешвар беше един полезен урок на тема „Как да надхитря комарите". В къщи семейството ми винаги използваше през нощта защитни завеси. Бях неприятно изненадан да разбера, че в серампорската обител този благоразумен обичай не е удостоен с внимание. В същото време в жилището гъмжеше от насекоми; бях изпохапан от глава до пети. Моят гуру ме съжали.\n— Купи си завеса, а също и една за мене. - Той се засмя и добави: - Ако купиш само за себе си, всички комари ще дойдат при мене!\nБях повече от благодарен. Всяка нощ, когато прекарвах в Серампор, моят гуру ме молеше да наглася завесите.\nЕдна вечер комарите бяха особено зли. Но Учителят пропусна да даде обичайните указания. Аз нервно се вслушвах в предупредителното бръмчене на насекомите. Като си лягах, им отправих омилостивяваща молитва. След половин час престорено се разкашлях, за да привлека вниманието на моя гуру.\nМислех, че ще полудея от ухапванията и особено от монотонните песни, с които комарите празнуваха кръвожадните си ритуали.\nНикакво ответно движение от страна на Учителя. Аз внимателно се приближих към него. Той не дишаше. За първи път го наблюдавах, докато се намира в йогически транс; това ме изпълни със страх.\n— Навярно сърцето му е спряло! - Поставих огледалце до носа му, то не се запоти. За да бъда напълно сигурен, за няколко минути затиснах устата и ноздрите му с пръсти. Тялото му беше студено и неподвижно. Замаян, аз се обърнах към вратата, за да извикам помощ.\n— Така! Многообещаващ експериментатор! Бедният ми нос! - Учителят ми се тресеше от смях. - Защо не спиш? Нима целият свят трябва да се измени заради тебе? Ти се промени: избави се от съзнанието за комарите.\nАз покорно се върнах в кревата си. Нито едно насекомо не се осмели да се приближи. Осъзнах, че преди това моят гуру се беше съгласил за завесите само за да ми угоди; той не се страхуваше от комари. Йогическата му сила беше такава, че той можеше или да ги накара да не хапят, или да се оттегли във вътрешна неуязвимост.\n„Той ми демонстрира - мислех си аз - онова йогическо състояние, което трябва да се стремя да постигна." Йогинът трябва да е способен да влезе и да остане в транссъзнателно състояние независимо от многобройните дразнители, които никога не липсват на тази земя. Дали това е жуженето на насекоми или всепроникващият блясък на дневната светлина, данните на сетивата трябва да бъдат изолирани. И тогава наистина идват звуци и картини, но от светове по-прекрасни от изгубения рай76.\nКомарите послужиха и за един друг ранен урок в ашрама. Беше мекият час на здрачаване. Моят гуру по неподражаем начин тълкуваше древните текстове. В съвършен покой, аз седях в нозете му. Един недодялан комар се намеси в идилията, борейки се за моето внимание. Когато заби отровната си подкожна инжекция в бедрото ми, аз машинално вдигнах ръка за отмъщение. Отсрочка на неизбежната екзекуция! Своевременно си припомних един от афоризмите на Патанджали - този за ахинса (непричиняване на вреда).\n— Защо не довърши започнатото?\n— Учителю! Нима защитавате убийството?\n— Не, но в ума си ти вече нанесе смъртоносния удар.\n— Смисълът, който влага Патанджали, е отстраняване на желанието да се убива. - Моите умствени процеси бяха отворена книга за Шри Юктешвар. - Този свят не е пригоден за буквално практикуване на ахинса. Човек може да бъде принуден да унищожи вредна твар. Но той съвсем не е заставен да изпитва гняв или враждебност. Всички форми на живот имат равно право да дишат въздуха на мая. Светецът, който разкрива тайната на творението, ще бъде в хармония с безчислените му смущаващи прояви. Всички хора могат да стигнат до това разбиране, като преодолеят вътрешната си страст към разрушение.\n— Гуруджи, трябва ли човек да принесе сам себе си в жертва, вместо да убие дивия звяр?\n— Не, тялото на човека е скъпоценно. То има най-висша еволюционна ценност поради уникалния мозък и гръбначни центрове. Те позволяват на напредналите поклонници в пълнота да схванат и изразят най-извисените аспекти на божественото. Нито една по-низша форма не е оборудвана по този начин. Вярно е, че човек може да си навлече известен грях, ако е принуден да убие някое живо същество. Но Ведите учат, че безсмислената загуба на човешкото тяло е сериозно прегрешение спрямо космическия закон.\nАз облекчено въздъхнах; Свещените писания в подкрепа на естествените инстинкти - това не става толкова често.\nПолучи се така, че аз никога не видях Учителя в близост до леопард или тигър. Но веднъж една смъртоносна кобра се изправила срещу него само за да бъде победена от любовта му. От този вид змия много се страхуват в Индия, където тя ежегодно причинява смъртта на повече от пет хиляди души. Опасният сблъсък станал в Пури, където Шри Юктешвар имаше втори ашрам, красиво разположен недалеч от Бенгалския залив. Прапхула, млад ученик от последните години, бил там заедно с него.\n„Седяхме навън край ашрама - разказваше ми Прапхула. - Изведнъж наблизо се появи една кобра, един същински ужас, дълъг четири фута. Капишонът й гневно се издуваше, докато ни приближаваше. Гуру приветствено се засмя, сякаш към дете. Бях извън себе си от ужас, когато видях, че започва ритмично да пляска с ръце77. Той забавляваше страшния посетител! Останах абсолютно тих, като в душата си отправях най-пламенните молби, които можех да съчиня. Сега змията, съвсем близко до моя гуру, беше неподвижна, явно омаяна от гальовното му отношение. Страшният капишон постепенно се свиваше; змията се шмугна между краката на Учителя и изчезна в храстите.\nТогава за мен остана необяснимо защо моят гуру трябваше да движи ръце и защо кобрата не се хвърли върху тях - заключи Прапхула. - Но оттогава осъзнах, че моят божествен учител е отвъд страха да бъде наранен от което и да е живо същество."\nЕдин следобед през първите месеци от пребиваването ми в ашрама видях, че очите на Шри Юктешвар ме фиксират пронизително.\n— Много си слаб, Мукунда.\nЗабележката му засегна болното ми място. Това, че хлътналите ми очи и мършавият ми вид са далеч от желаното, се потвърждаваше от редиците тонизиращи средства в стаята ми в Калкута. Нищо не помагаше; хроническо лошо храносмилане ме преследваше от детинство. Понякога отчаянието ми достигаше връхната си точка и аз се питах дали си струва да се живее в толкова нездраво тяло.\n— Възможностите на лекарствата имат граници; съзидателната творческа сила няма никакви ограничения. Вярвай в това: ще бъдеш здрав и силен.\nДумите на Шри Юктешвар предизвикаха убеденост, че са лично приложима истина, каквато нито един друг лечител - а аз бях опитвал мнозина! - не бе успял да събуди в мен.\nДен след ден, гледай ти! - аз наедрявах. Две седмици след скритата благословия на Учителя бях натрупал желаното тегло, което ми убягваше в миналото. Постоянните ми стомашни неразположения изчезнаха завинаги. По-късно бях свидетел на мигновеното божествено изцеление, което моят гуру даваше на лица, страдащи от всевъзможни болести - туберкулоза, диабет, епилепсия или парализа. Нито един не можеше да бъде по-благодарен за неговото лечение, отколкото бях аз, когато внезапно се освободих от моята болест.\n„Преди години аз също много исках да напълнея - разказа ми Шри Юктешвар. - Докато се възстановявах след сериозна болест, аз посетих Лахири Махасая в Бенарес.\n— Господине, бях много болен и загубих доста килограми.\n— Виждам, Юктешвар78, направил си така, че да не бъдеш добре, а сега си мислиш, че си слаб.\nТози отговор съвсем не беше този, който очаквах; обаче моят гуру продължи окуражаващо:\n— Я да видим; сигурен съм, че утре непременно ще се чувстваш по-добре.\nПриемайки с възприемчивия си ум тези думи като знак за тайно лечение, на следващата сутрин аз не се изненадах от подобреното си състояние. Потърсих учителя си и възкликнах ликуващо:\n—Господине, днес се чувствам много по-добре.\n— Наистина! Днес си си придал повече сили.\n— Не, учителю! - възразих аз. - Вие сте този, който ми помогна, за пръв път през тази седмица имам някаква енергия.\n— М-да! Болестта ти е доста сериозна. Тялото ти е все още слабо; кой може да каже какво ще стане утре?\nМисълта за възможното завръщане на неразположението ми ме накара да изтръпна от страх. На следващата сутрин едва можах да се довлека до дома на Лахири Махасая.\n— Господине, отново съм болен. Очите на моя гуру светеха лукаво.\n— А! Още веднъж си се лишил от сили.\n— Гурудева, сега разбирам, че вие ден след ден ми се присмивате. - Търпението ми беше изчерпано. - Не проумявам защо не ми вярвате.\n— Наистина твоите мисли те караха да се чувстваш ту слаб, ту силен - погледна ме нежно учителят. - Ти видя как здравето ти точно следва твоите очаквания. Мисълта е сила също както електричеството и гравитацията. Човешкият ум е искра от всемогъщата съзнателност на Бога. Бих могъл да ти покажа, че това, в което умът ти много силно вярва, мигновено се случва.\nКато знаех, че Лахири Махасая никога не говори напразно, аз се обърнах към него с голямо благоговение и признателност:\n— Учителю, ако мисля, че съм добре и съм възвърнал предишното си тегло, това ще стане ли?\n— Това е така дори в този момент. - Моят гуру говореше внушително, погледът му бе съсредоточен върху очите ми.\nО, чудо! Усетих, че нараства не само силата, но и теглото ми. Лахири Махасая беше потънал в мълчание. След като постоях няколко часа в нозете му, аз се върнах в дома на майка ми, където бях отседнал по време на престоя ми в Бенарес.\n— Сине мой! Какво е станало? Да нямаш воднянка? - Майка ми не можеше да повярва на очите си. Тялото ми сега имаше същите солидни измерения, както и преди болестта.\nПретеглих се и разбрах, че за един ден съм качил петдесет паунда (около 23 кг); те и сега са с мен. Приятелите и познатите, които бяха видели тънката ми фигура, бяха поразени. В резултат от това чудо мнозина от тях промениха начина си на живот и станаха ученици на Лахири Махасая.\nМоят гуру, буден за Бога, знаеше, че този свят не е нищо друго освен обективиран сън на Създателя. Тъй като напълно съзнаваше единството си с Божествения Съновидец, Лахири Махасая можеше да материализира и дематериализира и да прави каквито иска промени в космическото видение79.\nЦялото творение се управлява от закони - заключи Шри Юктешвар. - Тези, които се проявяват във външната вселена и се откриват от учените, се наричат природни закони. Но има и по-фини закони, управляващи царството на съзнанието, които могат да се познаят само чрез науката Йога. Скритите духовни сфери също имат своите естествени и законни принципи на действие. И не физиците, а напълно самоовладените учители са тези, които осъзнават истинското естество на материята. Така Христос е могъл да възстанови ухото на слугата, отрязано от един от учениците му."80\nШри Юктешвар беше неподражаем тълкувател на Свещените текстове. Много от най-щастливите ми спомени са свързани с неговите беседи. Но скъпоценните му мисли не трябваше да се превръщат в пепел поради невнимателност или глупост. Едно неспокойно движение на тялото ми или лека разсеяност бяха достатъчни, за да поставят точка на неговото изложение.\n— Ти не си тук. - С това заключение един ден Учителя прекъсна думите си. Както обикновено, той следеше вниманието ми със смайваща бързина.\n— Гуруджи! - Запротестирах аз. - Не съм се помръдвал, клепачите ми не са трепнали, мога да повторя всяка дума, която произнесохте!\n— Въпреки това ти не беше напълно с мене. Възражението ти ме кара да отбележа, че в ума си ти въздигаше три институции. Едната беше горски приют в една равнина, другата - на върха на един хълм, а третата до океан.\nТези неясно формулирани мисли наистина присъстваха, почти несъзнателно. Аз го погледнах извинително.\n— Какво ще правя с такъв учител, който прониква в случайните ми размишления?\n— Ти ми даде това право, фините истини, които изяснявам, не могат да бъдат схванати без пълно съсредоточаване. Ако няма необходимост, аз не нарушавам уединението на чуждите умове. Човек има естествената привилегия да скита тайно из мислите си. Неканен, Господ не влиза там, нито пък аз ще се осмеля да се натрапя.\n— Винаги сте добре дошли, Учителю!\n— Архитектурните ти мечти ще се материализират по-късно. Сега е време за учене!\nТака, между другото, по своя непретенциозен начин моят гуру разкри идването на три значителни събития в моя живот. От най-ранната си младост аз виждах загадъчните неясни проблясъци на три постройки, всяка в различна обстановка. В точната последователност, посочена от Шри Юктешвар, тези видения придобиха окончателната си форма. Първо беше основано йога училище за момчета в равнината Ранчи, след това американският център на върха на хълма в Лос Анжелис и накрая обителта в Южна Калифорния край безбрежния Тихи океан.\nУчителя никога не заявяваше високомерно: „Предричам, че ще се случи такова и такова събитие!" Той по-скоро намекваше: „Не мислиш ли, че би могло да се случи?" Но простите му думи съдържаха пророческа сила. Тук нямаше отмятане; никога неговите леко завоалирани думи не се оказваха грешни.\nШри Юктешвар беше сдържан и конкретен в поведението си. При него нямаше неясни и безразсъдни фантазии. Краката му стъпваха здраво по земята, а главата му се намираше в небесния пристан. Практичните хора предизвикваха възхищението му. „Светостта не е бездействие! Божественото възприятие не е неприспособеност! - казваше той. - Активното изразяване на добродетелите поражда най-остър ум."\nЧрез живота на Учителя аз напълно разорах несъответствието между духовния реализъм и неясния мистицизъм, които лъжливо минават за двойници. Моят гуру неохотно обсъждаше свръхфизичните области. Неговата единствена „чудодейна" аура беше аурата на съвършената простота. В разговор той избягваше споменаването на изумителното, но в действията си свободно го изразяваше. Други говорят за чудеса, но не могат да проявят нищо; Шри Юктешвар рядко намекваше за фините закони, но тайно работеше с тях по своя воля.\n— Самоосъзналият се човек няма да извърши нито едно чудо, докато не получи вътрешна санкция - обясняваше Учителят. - Бог не желае тайните на Неговото творение да се разкриват безразборно81. Също така всеки индивид на света има неотменимо право на свободна воля. Светецът няма да посегне на тази независимост.\nМълчанието, обичайно за Шри Юктешвар, се дължеше на дълбокото му възприемане на Безпределното. Не му оставаше време за нескончаемите „откровения", които изпълват дните на учителите, недостигнали Самоосъзнаване. „При повърхностния човек рибата на незначителните мисли причинява силно вълнение. В съзнанията океан даже китовете на вдъхновението едва набраздяват повърхността." Това наблюдение от индуистките Свещени писания не е лишено от тънък хумор.\nПоради липсата на импозантност в облика на моя гуру само малцина от съвременниците му успяха да разпознаят в него свръхчовека. Народната поговорка: „Глупав е този, който не може да скрие мъдростта си", съвсем не може да бъде приложена към Шри Юктешвар. Макар и роден смъртен като всички други, Учителят беше постигнал идентичност с Властелина на времето и пространството. В неговия живот аз усещах богоподобно единство. Той не виждаше непреодолимо препятствие за сливането на човешкото и Божественото. И такива бариери не съществуват, както разбрах аз, освен духовната непредприемчивост на човека.\nВинаги усещах трепет, когато докосвах светите нозе на Шри Юктешвар. Йогите учат, че ученикът духовно се намагнетизира от почтителния контакт с учителя; генерира се фин ток. Нежелателните нагласъчни механизми в мозъка на поклонника обикновено се „обгарят"; рутината на светските му склонности благотворно се разрушава. Поне за миг той може да види как тайните воали на мая се вдигат и да съзре реалността на блаженството. Винаги когато по индийски обичай коленичех пред моя гуру, цялото ми тяло откликваше с пламъка на пречистването.\n— Дори когато Лахири Махасая мълчеше - казваше ми Учителят, - или когато не говореше на строго религиозни теми, аз все пак съзнавах, че той ми предава неизразимо знание.\nПо същия начин ми действаше Шри Юктешвар. Ако влизах в ашрама разтревожен или безразличен, настроението ми неусетно се променяше. Обземаше ме целебен покой само при вида на моя гуру. Всеки ден с него беше ново изживяване на радост, умиротвореност и мъдрост. Никога не го видях изпаднал в заблуда, опиянен от алчност, емоции, гняв или някаква друга човешка привързаност.\n— Тъмнината на мая настъпва безшумно. Да побързаме във вътрешния си дом. - С тези думи на свечеряване Учителят винаги напомняше на учениците си за необходимостта от крия-йога. Понякога някой нов ученик изразяваше съмнение относно това дали е достоен да се занимава с практиката на йога.\n— Забрави миналото - утешаваше го Шри Юктешвар. - Отминалите прераждания на всички хора са омрачени от много срамни моменти. Човешкото поведение винаги е ненадеждно, докато не хвърли котва в Божественото. Всичко в бъдеще ще се подобри, ако сега направиш духовно усилие.\nВ ашрама на Учителя винаги имаше млади чела82. Тяхното духовно и умствено образование го занимаваше през целия му живот: даже малко преди да си отиде, той взе за обучение две шестгодишни момчета и един младеж на шестнадесет години. Той направляваше техния ум и живот с онази грижлива последователност, от която етимологично произлиза думата „последовател" (ученик). Обитателите на ашрама обичаха и уважаваха своя гуру. Леко плясване на ръцете бе достатъчно, за да се явят бързо при него. Когато той беше мълчалив и се оттегляше в себе си, никой не се осмеляваше да говори, когато смехът му кънтеше весело, децата го възприемаха като един от тях.\nУчителят рядко молеше другите да му окажат лична услуга, нито пък приемаше помощ от ученици, ако желанието им не беше искрено. Моят гуру спокойно си изпираше дрехите, ако учениците бяха пропуснали тази привилегирована задача. Шри Юктешвар носеше традиционната одежда на свами с цвят на охра; обувките му без връзки в съответствие с йогическия обичай бяха от тигрова или еленова кожа.\nУчителят свободно говореше английски, френски, хинди и бенгалски, санскритът му беше превъзходен. Той търпеливо обучаваше младите си последователи на различни съкратени начини за изучаване на английски и санскрит, които остроумно бе изнамерил.\nУчителя беше внимателен към тялото си, без да му отдава прекалена загриженост. Безпределното, посочваше той, подходящо се изразява чрез физическо и умствено здраве. Той не одобряваше никакви крайности. Веднъж един ученик предприе дълъг пост. Моят гуру само се засмя: „Защо да не хвърлим една кост на кучето?"\nЗдравето на Шри Юктешвар беше превъзходно, никога не го видях болен83. Той позволяваше на учениците си да се консултират с лекар, ако изглеждаше целесъобразно. Желанието му беше да окаже уважение към светския обичай: „Лекарите трябва да извършват своята лечебна работа посредством Божиите закони, приложени към материята." Но той възхваляваше превъзходството на духовната терапия и често повтаряше: „Мъдростта пречиства най-добре."\n„Тялото е коварен приятел. Дайте му дължимото, не повече - казваше той. - Болката и удоволствието са преходни; понасяйте всички противоположности спокойно, стремейки се в същото време да отстраните тяхната власт. Въображението е вратата, през която влизат както болестта, така и изцелението. Не вярвайте в реалността на болестта даже когато сте болни; непризнатият посетител ще избяга!"\nСред учениците на Учителя можеха да се изброят много лекари. „Онези, които са издирили физичните закони, могат лесно да изследват науката за душата - казваше им той. - финият духовен механизъм е скрит точно зад телесната структура."84\nШри Юктешвар съветваше учениците си да бъдат жива връзка между западните и източните добродетели. Той самият във външните си привички проявяваше западна изпълнителност, а вътрешно носеше духовността на Изтока. Ценеше прогресивността, находчивостта и хигиенните навици на Запада и религиозните идеали, дали вековен ореол на Изтока.\nДисциплината не беше новост за мене: в къщи Татко беше стриктен, а Ананта често суров. Но възпитанието на Шри Юктешвар може да се опише само като драстично. Перфекционист, моят гуру беше свръхкритичен към учениците си както по важните въпроси, така и по отношение на фините нюанси в поведението им.\n— Добрите обноски без искреност са като мъртва красавица - отбелязваше той при удобен повод. - Прямота без учтивост е като скалпел на хирург - ефективна, но неприятна. Искреността, съчетана с вежливост, е полезна и достойна за възхищение.\nУчителят ми явно беше доволен от моя духовен напредък, защото рядко говореше за него. Но по отношение на другите въпроси бях свикнал на упреци. Главните ми провинения бяха разсеяността, периодичното отдаване на тъжно настроение, неспазването на определени правила на етикета и понякога липсата на системност.\n— Забележи колко добре организирана и бланасирана във всяко отношение е дейността на твоя баща Бхагабати - сочеше ми той. Двамата ученици на Лахири Махасая се срещнаха скоро след като започнах своето поклонничество в Серампор. Баща ми и Шри Юктешвар високо се оцениха един друг. И двамата бяха изградили своя вътрешен живот от духовен гранит, неразрушим за времето.\nОт мимолетните учители от по-ранния си живот бях усвоил няколко грешни урока. Беше ми казано, че за чела не е необходимо да полага старания за мирските задължения и не бях наказван, когато пренебрегвах задачата си или я изпълнявах небрежно. Човешката природа много лесно възприема подобни напътствия. Но под безпощадните порицания на Учителя скоро оздравях от приятните илюзии на безотговорността.\n— Тези, които са твърде добри за този свят, украсяват някой друг - казваше Шри Юктешвар. - Докато дишаш свободния въздух на земята, си задължен да се отплащаш с благодарно служене. Единствено този, който напълно е овладял бездиханното състояние85, е свободен от космическите императиви. Няма да пропусна да ти кажа, когато стигнеш окончателното съвършенство.\nМоят гуру не можеше да бъде подкупен дори с любов. Той не проявяваше никаква снизходителност към никого, който като мен на драго сърце предлагаше да му стане ученик. Независимо от това дали ние с Учителя бяхме заобиколени от негови последователи или от непознати, или бяхме сами, той винаги говореше прямо и укорително строго. И най-дребният пропуск или непоследователност не можеше да избегне упрека му. Трудно беше да се понесе това потискащо отношение, но бях решил да позволя на Шри Юктешвар да изглади всичките ми психологични гънки. Докато той работеше над тази гигантска трансформация, аз много пъти се разтърсвах под тежестта на неговия дисциплиниращ чук.\n— Ако не ти харесват думите ми, свободен си да си идеш по всяко време - уверяваше ме Учителят. - Не искам нищо друго от тебе освен собственото ти усъвършенстване. Остани само ако усещаш, че имаш полза.\nВъзможностите на езика са бедни, за да изразят благодарността ми за всеки смиряващ удар, нанесен по моята суетност, за всеки зъб от моята метафорична челюст, избит, за да ме вразуми. Здравата сърцевина на човешкия егоизъм трудно може да се отстрани по друг начин освен чрез суровост. След неговото премахване Божественото намира най-после безпрепятствен канал. То напразно се стреми да проникне през кремъчните сърца на себичността.\nМъдростта на Шри Юктешвар беше толкова всепроникваща, че без да се интересува от това, което се казва, той често отговаряше на неизречените наблюдения. „Това, което човек си въобразява, че чува, и това, което говорещият наистина има предвид, могат да бъдат противоположни неща - казваше той. - Опитвай се да усещаш мислите зад плетеницата на човешкото многословие."\nНо божественото прозрение е болезнено за светските уши. Учителят не беше популярен сред повърхностните ученици. Мъдрите, винаги малобройни, дълбоко го уважаваха. Осмелявам се да твърдя, че Шри Юктешвар би бил най-следваният гуру в Индия, ако не беше толкова прям и критичен.\n— Аз съм строг с тези, които идват да се учат при мен - признаваше ми той. - Това е моят начин; можеш да го приемеш или да го отхвърлиш. Аз никога няма да направя компромис. Но ти ще бъдеш много по-мек със своите ученици, такъв е твоят начин. Аз се опитвам да ги пречистя само в огъня на суровостта, обгарящ над обичайната търпимост. Нежният подход на любовта също преобразува. Твърдите и меките методи са еднакво ефективни, ако се прилагат с мъдрост. Ти ще отидеш в други страни, където резките атаки срещу егото не се приемат. Един учител не може да разпространи посланието на Индия на Запад без достатъчен запас търпение и снизходителност. - Не мога да изразя колко много истина открих по-късно в думите на Учителя!\nВъпреки че лишената от лицемерие реч на Шри Юктешвар му пречеше да има много последователи по време на земния му живот, днес неговият жив дух шества по целия свят чрез искрените ученици на неговата крия-йога и другите техники. Той има повече владения в човешките души, отколкото Александър Македонски е мечтал да има по земята.\nВеднъж Баща ми дойде да засвидетелства уважението си към Шри Юктешвар. Той очакваше най-вероятно да чуе някакви хвалебствени думи за мене. И беше поразен, когато получи дълъг списък на моите недостатъци. Такава беше практиката на Учителя - да излага простите, незначителни пропуски с невъобразима критичност. Баща ми се втурна да ме търси:\n— От забележките на твоя гуру можах да разбера, че напълно си се провалил! - Той не знаеше да се смее ли или да плаче.\nЕдинствената причина за недоволството на Шри Юктешвар по това време беше, че се бях опитал, въпреки мекия му намек, да привлека един човек по духовния път.\nИзпълнен с негодувание, аз побързах да намеря своя гуру. Той ме прие с наведени очи, сякаш съзнаваше вината си. Това беше единственият път, когато видях божествения лъв кротък. Напълно се насладих на уникалния момент.\n— Господине, защо така немилостиво сте ме осъдили пред поразения ми Баща? Нима това е справедливо?\n— Няма да го правя повече. - Каза Учителят с извиняващ се тон.\nАз моментално бях обезоръжен. С каква готовност този велик човек призна грешката си! Въпреки че никога повече не разстрои спокойствието на Баща ми, Учителят немилостиво продължи да ме критикува когато и където си поискаше.\nНовите ученици често се присъединяваха към Шри Юктешвар в неговата безпощадна критика към другите. Мъдри като гуруто! Образци на безукорно здравомислие! Но този, който предприема настъпление, трябва да не е беззащитен. Същите придирчиви ученици побягваха стремително, щом Учителят публично пуснеше към тях няколко стрели от своя аналитичен колчан.\n— Крехките вътрешни слабости, противящи се на най-лекия досег на порицанието, са като болезнени части на тялото, ужасяващи се от най-нежна манипулация. - Такъв беше веселият коментар на Шри Юктешвар за бегълците.\nИмаше ученици, търсещи гуру според своята собствена представа. Те често се оплакваха, че не разбират Шри Юктешвар.\n— Нито пък разбирате Бога! - отвърнах аз веднъж. - Когато ви стане ясен един светец, вие сами ще сте светци. - Сред безбройните тайни, които всяка секунда дишат неизразимия въздух, кой ще се осмели да поиска за един миг да схване неразгадаемата природа на един учител?\nУчениците идваха и обикновено си отиваха. Тези, които жадуваха път на елейна симпатия и уютно приемане, не го намираха в ашрама. Учителят предлагаше приют и водачество за векове, но много ученици освен това скъпернически искаха и балсам за своето его. Те напускаха, предпочитайки неизброимите унижения на живота пред смирението. Пламтящите лъчи на Учителя, свободно проникващото сияние на неговата мъдрост бяха твърде силни за тяхната духовна немощ. Те търсеха някой по-незначителен учител, който, обайвайки ги с ласкателства, им позволяваше капризния сън на невежеството.\nПрез първите месеци с Учителя изпитвах силен страх от неговите упреци. Но скоро забелязах, че те са запазени за ученици, поискали неговата словесна вивисекция. Ако някой ученик, обиден, изразеше протест, Шри Юктешвар невинно замълчаваше. Думите му никога не бяха гневни, а изпълнени с безпристрастна мъдрост.\nПроницателните наблюдения на Учителя не бяха предназначени за неподготвените уши на случайните посетители; той рядко отбелязваше техните недостатъци, макар и очевидни. Но по отношение на учениците, търсещи неговия съвет, Шри Юктешвар чувстваше сериозна отговорност. Наистина смел е този гуру, който се наема да трансформира грубата руда на просмуканото с егоизъм човечество! Смелостта на светеца се корени в състраданието му към препъващата се слепота на света.\nКогато се освободих от скритата обида, забелязах, че наказанията ми значително намаляха. По много фин начин Учителят премина към сравнително милосърдие. С времето аз съборих всички стени на рационализма и подсъзнателната резервираност, зад които обикновено се крие човешката личност86. Награда ми беше неизискващата усилия хармония с моя гуру. Тогава разбрах, че той е доверчив, деликатен и мълчаливо обичащ. Но тъй като не понасяше показността, не си позволяваше нито една нежна дума.\nМоят собствен темперамент по принцип беше набожен. Отначало ме смущаваше това, че моят гуру, пропит с джняна, но явно сух за бхакти87, се изразяваше само с езика на студената духовна математика. Но когато се настроих към неговата природа, открих не отслабване, а усилване на моя поклоннически подход към Бога. Самоосъзналият се учител е напълно способен да води своите разнородни ученици по естествените пътища на присъщите им склонности.\nОтношението ми с Шри Юктешвар, макар и да не се изразяваше с думи, притежаваше цялото им красноречие. Често усещах мълчаливия му подпис под моите мисли, правещ речта излишна. Като седях тихо край него, чувствах неговата щедрост, която спокойно се изливаше върху цялото ми същество.\nБезпристрастната справедливост на Шри Юктешвар забележимо се прояви по време на лятната ваканция през първата година в колежа. Аз приветствах възможността да прекарам безпрепятствено няколко месеца в Серампор с моя гуру.\n— Може да ти се повери грижата за ашрама. - Учителят беше доволен от моето ентусиазирано пристигане. - Задълженията ти ще бъдат да посрещаш гостите и да наглеждаш работата на другите ученици.\nКумар, млад селянин от Източна Бенгалия, беше приет две седмици по-късно за обучение в ашрама. Забележително интелигентен, той бързо спечели привързаността на Шри Юктешвар. По някаква необяснима причина Учителя беше много снизходителен към новия ученик.\n— Мукунда, нека Кумар поеме твоите задължения. А ти оползотвори времето си с метене и готвене. - Учителят даде тези инструкции един месец след като новото момче беше с нас.\nИздигнат до ръководна позиция, Кумар прояви дребнава домашна тирания. В безмълвен бунт останалите ученици продължаваха да се обръщат към мене за ежедневните съвети.\n— Мукунда е невъзможен! Вие ме направихте надзирател, а другите отиват при него и слушат него. - След три седмици се оплакваше Кумар на нашия гуру. Без да искам, го чух от една съседна стая.\n— Ето защо го изпратих в кухнята, а теб - в приемната. - Смразяващият тон на Шри Юктешвар беше нов за Кумар. - По този начин ще разбереш, че достойният водач има желание да служи, а не да господства. Ти искаше положението на Мукунда, но не можеш да го поддържаш със заслуги. Върни се тогава към предишната си работа като помощник готвач.\nСлед този унищожителен инцидент Учителя възвърна предишното си отношение на необикновена снизходителност към Кумар. Кой може да разгадае тайната на привличането? В Кумар нашият гуру откри извор на очарование, който обаче не бликаше от останалите ученици. Макар че новото момче явно беше любимец на Шри Юктешвар, аз не усещах смут. Личните особености, свойствени даже на учителите, придават богата сложност на рисунъка на живота. Моята природа рядко се ръководеше от подробности. От Шри Юктешвар аз очаквах по-недостижима облага от външната похвала.\nЕдин ден без причина Кумар ми говореше злобно. Бях дълбоко наскърбен.\n— Много си се надул, ще се пръснеш - казах аз и прибавих едно предупреждение, чиято истинност усетих интуитивно. - Ако не се поправиш, един ден ще бъдеш помолен да напуснеш ашрама.\nСъс саркастичен смях Кумар повтори моята забележка пред нашия гуру, който тъкмо влизаше в стаята. Очаквайки да бъда нахокан, аз смирено се оттеглих в ъгъла.\n— Може би Мукунда е прав - с необичайна студенина отговори Учителят. Излязох си без порицание.\nЕдна година по-късно Кумар се отправи на посещение в родния си дом. Той пренебрегна мълчаливото неодобрение на Шри Юктешвар, който никога не използваше авторитета си, за да възпира придвижванията на учениците си. Когато след няколко месеца момчето се върна в Серампор, беше очевидна неприятна промяна. Нямаше го вече величествения Кумар с ведро, сияещо лице. Пред нас стоеше само един не отличаващ се с нищо селянин, който напоследък беше придобил много лоши навици.\nУчителят ме извика и съкрушен обсъди факта, че момчето вече не е подходящо за монашеския живот на ашрама.\n— Мукунда, оставям на тебе да съобщиш на Кумар да напусне утре ашрама, аз не мога да го направя! - В очите на Шри Юктешвар имаше сълзи, но той бързо се овладя. - Момчето никога нямаше да падне така ниско, ако ме беше послушало и не си беше тръгнало, за да се смеси с нежелателни компании. Той отхвърли моето покровителство; явно негов гуру все още трябва да бъде грубият свят.\nНапускането на Кумар не ми донесе удовлетворение; аз тъжно се чудех как човек, имащ силата да спечели любовта на своя учител, може изобщо да се поддаде на евтините съблазни. Удоволствията от вино и секс са се вкоренили в обикновения човек и не изискват особена финост на възприятието, за да бъдат оценени. Уловките на сетивата могат да се сравнят с вечнозелен олеандър, благоухаещ с пъстри цветове: всяка част на растението е отровна. Страната на изцелението е вътре в нас, сияеща с онова щастие, което сляпо търсят в хиляди погрешни посоки88.\n„Острият интелект е нож с две остриета — отбеляза веднъж Учителя по отношение на блестящия ум на Кумар. - Той може да бъде използван за съзидаване или за разрушаване, за да разреже цирея на невежеството или за да обезглави самия човек. Интелектът е правилно ръководен само след като умът е осъзнал неизбежността на духовния закон."\nМоят гуру свободно общуваше с ученици и от мъжки, и от женски пол, отнасяйки се с тях като със свои деца. Съзнавайки равенството на душите, той не ги разграничаваше и не проявяваше пристрастия.\n— На сън не знаете дали сте мъж или жена - казваше той. - Точно както мъжът, играещ ролята на жена, не става жена, така и душата, играеща както мъж, така и жена, няма пол. Душата е чистият, неизменен образ на Бога.\nШри Юктешвар никога не избягваше и не заклеймяваше жените като обект на съблазън. Мъжете, казваше той, също са изкушение за жените. Веднъж попитах моя гуру защо един древен мъдрец е нарекъл жените „врата към ада".\n— Навярно когато е бил млад, някое момиче е смутило много спокойствието на неговия ум - хапливо отговори той. - В противен случай щеше да обвинява не жените, а несъвършенството на собствения си самоконтрол.\nАко някой посетител се осмелеше да разкаже неприлична история в ашрама, Учителят запазваше безответно мълчание. „Не си позволявайте да бъдете победени от провокиращия камшик на едно красиво лице - казваше той на учениците. - Как могат робите на сетивата да се радват на света? Неговите фини аромати им се изплъзват, докато пълзят в първичната тиня. Всички тънки нюанси са загубени за човека на стихийните страсти."\nУчениците, опитващи се да избягат от илюзията на мая за дуалността, получаваха от Шри Юктешвар търпелив и пълен с разбиране съвет:\n„Точно както целта на яденето е задоволяване на глада, а не лакомия, така и половият инстинкт е предназначен за разпространяване на вида според природните закони, а не за разпалване на неутолими копнежи - казваше той. - Разрушете грешните желания сега; в противен случай те ще ви последват и след като астралното тяло се отдели от физическата обвивка. Дори когато плътта е слаба, умът трябва да е постоянно устойчив. Ако изкушението ви нападне с голяма сила, преодолейте го чрез безпристрастен анализ и несломима воля. Всяко естествено желание може да се овладее.\nПазете силите си. Бъдете като просторен океан, поглъщащ вливащите се реки на сетивата. Дребните страсти са като пробойни в резервоара на вътрешния ви покой, допускащи целебните води да се прахосат в пустинната почва на материализма. Силният активиращ импулс на погрешното желание е най-големият враг за щастието на човека. Вървете по света като лъвове на себеконтрола, не позволявайте на жабите на слабостите да подскачат около вас."\nПоклонникът накрая се освобождава от всички инстинктивни принуди. Той преобразува потребността си от човешка привързаност в стремеж само към Бога - любов единствена, защото Той е всеприсъстващ.\nМайката на Шри Юктешвар живееше в района Рана Махал в Бенарес, където за пръв път бях посетил моя гуру. Блага и мила, тя все пак беше жена с много категорично мнение. Веднъж бях на техния балкон и наблюдавах беседата на майката със сина. По своя спокоен разумен начин Учителят се опитваше да я убеди за нещо. Явно нямаше успех, защото тя много енергично поклати глава:\n— Не, не, сине, остави! Мъдрите ти думи не са за мене! Аз не съм ти ученичка!\nШри Юктешвар се отдъпна, без да спори повече, като смъмрено дете. Бях трогнат от голямото уважение към майка му дори при неразумните й настроения. Тя виждаше в него само своето малко момче, не светец. В този дребен инцидент имаше някакво очарование; той изливаше допълнителна светлина върху необикновената природа на моя гуру, вътрешно смирена и външно непреклонна.\nМонашеските правила не позволяват на свами да запази светските си ангажименти след официалното им прекъсване. Той не може да изпълнява церемониалните семейни обреди, които са задължение за главата на семейство. Все пак Шанкара, древният основател на Ордена Свами, е пренебрегнал предписанията. Когато обичната му майка умряла, той кремирал тялото й с небесен огън, който бликнал от вдигнатите му ръце.\nШри Юктешвар също не се съобрази с ограниченията, макар и по по-малко впечатляващ начин. Когато майка му си отиде, той организира кремирането й край свещените води на Ганг в Бенарес и нахрани много брахмани в съответствие с древния обичай.\nЗабраните на шастрите са предназначени да помогнат на свамите да преодолеят ограниченото самоотъждествяване. Шанкара и Шри Юктешвар напълно бяха слели съществата си с Трансперсоналния Дух, те не се нуждаеха от спасението на правилата. Също така понякога учителите могат съзнателно да игнорират канона, за да потвърдят, че принципите му са над формата и независими от нея. Така Иисус къса житни класове в деня за почивка и отговаря на неизбежните критики: „Съботата е направена за човека, а не човек за съботата."89\nОсвен Свещените писания рядко някоя друга книга биваше почетена от вниманието на Шри Юктешвар. Въпреки това той беше неизменно запознат с най-новите научни открития и другите постижения на знанието. Блестящ събеседник, той се радваше да обменя мнения по безброй въпроси със своите гости. Непринуденото остроумие и безгрижният смях на моя гуру оживяваха всяка беседа. Често сериозен, той никога не биваше мрачен. „За да търси Господ, човек не трябва да обезобразява лицето си, казваше той. Помнете, че да намерите Бога, означава да погребете всичките си скърби."\nМнозина от философите, професорите, правистите и учените, идвайки за първи път в ашрама, очакваха да се срещнат с един ортодоксален привърженик на религията. Високомерната усмивка или избликът на внезапна толерантност издаваха, че новодошлите не очакват нищо повече от няколко благочестиви баналности. Но неохотното им тръгване явно потвърждаваше, че Шри Юктешвар е показал точно проникновение именно в тяхната специфична област.\nМоят гуру обикновено беше мил и приветлив с гостите; посрещаше ги с чаровна сърдечност. И все пак закоравелите егоисти получаваха понякога отрезвяващ шок. Те се сблъскваха или с хладно равнодушие, или с непреодолима съпротива от страна на Учителя: лед и стомана!\nВеднъж един известен химик кръстоса шпага с Шри Юктешвар. Посетителят не допускаше съществуването на Бога, доколкото науката не е изобретила способи за Неговото откриване.\n— Значи по някаква необяснима причина не ви се е удало да изолирате Висшата Сила в своите епруветки! - Погледът на Учителя беше суров. - Препоръчвам ви един нечуван експеримент. Непрестанно изследвайте своите мисли двадесет и четири часа. После няма да се чудите повече от липсата на Бога.\nЕдин прославен пандит получи подобен шамар. С показно усърдие ученият разтърси стените на ашрама със своята ерудиция в областта на Свещените писания. Потекоха звънки откъси от Махабхарата, Упанишадите90, бхашите91 на Шанкара.\n— Чакам да ви чуя. - Тонът на Шри Юктешвар беше въпросителен, сякаш цареше пълно мълчание. Пандитът беше озадачен.\n— Цитати имаше предостатъчно. - Думите на Учителя ме накараха да се разтърся от смях, както бях приклекнал в ъгъла, на почтително разстояние от посетителя. - Но какъв оригинален коментар можете да предложите вие от гледна точка на уникалността на собствения си живот? Кой свещен текст сте попили и направили свой собствен? По какъв начин тези вечни истини са обновили вашата природа? Удовлетворява ли ви да бъдете куха фуния, механично повтаряща думите на други хора?\n— Предавам се! - Огорчението на пандита беше комично. - Аз нямам вътрешно озарение.\nВероятно за пръв път той разбираше, че умелото поставяне на запетайки не компенсира духовната пустота.\n„Тези безжизнени педанти са прекалено високопарни - отбеляза моят гуру, след като, смирен, ученият си беше отишъл. - Те смятат, че философията е мило интелектуално упражнение. Възвишените им мисли са оградени грижливо както от грубостта на външните действия, така и от мъчителната вътрешна дисциплина!"\nПри други поводи Учителят подчертаваше безполезността само на книжното знание.\n„Не смесвайте разбирането с някакъв голям речник - казваше той. - Свещените писания са полезни за стимулиране на желание за вътрешна реализация, ако бавно се усвоява по една строфа за определено време. Непрекъснатото интелектуално изследване води до суетност и лъжливо удовлетворение от неусвоено знание."\nШри Юктешвар разказваше за едно свое собствено преживяване, свързано с обучението му в Свещените писания. Място на действието бил горски ашрам в Източна Бенгалия, където той наблюдавал методиката на един известен учител - Дабру Балав. Неговият метод, едновременно прост и сложен, бил разпространен в древна Индия.\nДабру Балав бил събрал учениците около себе си на усамотено място в гората. Пред тях била разтворена свещената Бхагавадгита. Втренчено, те гледали един пасаж половин час, после затворили очи. Минал още половин час. Учителят направил кратък коментар. Неподвижни, те медитирали още един час. Накрая учителят проговорил:\n— Разбрахте ли?\n— Да, господине - осмелил се да заяви един от групата.\n— Не, не напълно. Търсете духовната жизненост, дала на тези думи силата да обновяват Индия век след век. - Последвал още един час мълчание. Учителят отпратил учениците и се обърнал към Шри Юктешвар:\n— Познавате ли Бхагавадгита?\n— Не, господине, не истински, въпреки че умът и очите ми са преминавали през страниците й много пъти.\n— Хиляди са ми отговаряли по различен начин! - Великият мъдрец се усмихнал благославящо на Учителя. - Ако човек се занимава с външните прояви на богатството, заложено в Писанията, ще му остане ли време за мълчаливо вътрешно гмуркане в търсене на безценните бисери?\nШри Юктешвар ръководеше обучението на собствените си ученици по същия интензивен метод за насочване към едно единствено нещо. „Мъдростта не се усвоява с очите, а с атомите - казваше той. - Когато вашата убеденост в истината е не само в мозъка, а в цялото ви същество, можете скромно да гарантирате нейния смисъл." - Той не насърчаваше по никакъв начин склонността на учениците да тълкуват книжното знание като необходима стъпка за духовната реализация.\n„Ришите са вложили в едно изречение такава дълбочина, че учените коментатори се занимават с тях в течение на много поколения - отбелязваше той. - Безкрайните литературни спорове са за ленивите умове. Коя мисъл е по-освобождаваща от „Бог е" или дори само „Бог"?"\nНо човек не се връща лесно към простотата. Той рядко би казал просто „Бог", вместо заучени помпозни изречения. Егото му е удовлетворено, че може да прояви такава ерудиция.\nХората, съзнаващи гордо високото си положение в света, можеха в присъствието на Учителя да прибавят към останалите си притежания и скромността. Веднъж за беседа в крайморския ашрам в Пури дойде един местен съдия. Мъжът, който се славеше като безмилостен, разполагаше с властта да ни изгони от ашрама. Предупредих моя гуру за възможностите за деспотизъм. Но той седеше с безкомпромисен вид и не стана да посрещне посетителя. Леко нервен, аз бях клекнал край вратата. Мъжът трябваше да се задоволи с един дървен сандък; моят гуру не ме помоли да донеса стол. Явното очакване на съдията, че важната му особа ще бъде церемониално призната, не се осъществи.\nПоследва метафизичен дебат. Гостът се луташе сред погрешните тълкувания на Писанията. Неизменно затъваше и яростта му растеше.\n— Знаете ли, че бях пръв на изпита за магистър на изкуствата? - Благоразумието го беше напуснало, но все още можеше да вика.\n— Господин съдия, вие забравяте, че тук не ви е съдебната зала, - спокойно отговори Учителят. - От наивните ви забележки мога да разбера, че кариерата ви в университета не е била особено забележителна. Във всеки случай университетската степен не е свързана с осъзнаване на Ведите. Светците не излизат на партиди всеки семестър като чиновниците.\nСлед слисано мълчание, посетителят от сърце се разсмя:\n— Това е първият ми сблъсък с небесен съдия - каза той. По-късно той отправи официална молба, формулирана с юридически термини, които явно бяха част от неговото същество, да бъде приет като „кандидат"-ученик.\nМоят гуру лично се занимаваше с подробностите, свързани с управлението на неговото имущество. Безскрупулни личности се опитваха по различни поводи да придобият неговите наследствени земи. С решителност и даже стигайки до съд, Шри Юктешвар надиграваше всеки противник. Той се подлагаше на тези болезнени преживявания, защото желаеше никога да не е просещ гуру или бреме за учениците си.\nФинансовата му независимост беше причината, поради която на моя обезпокоително прям Учител беше неведомо изкуството на дипломацията. За разлика от онези учители, които трябва да ласкаят тези, които ги издържат, моят гуру беше неподвластен на влиянието, явно или скрито, на чуждите богатства. Никога не го чух да моли или дори да намеква за пари за каквато и да е цел. Обучението, което даваше в ашрама, беше безплатно и свободно за всички ученици.\nЕдин ден в ашрама в Серампор дойде нагъл съдебен представител, за да връчи на Шри Юктешвар призовка. Аз и още един ученик на име Канаи също бяхме там. Чиновникът се държеше нападателно към Учителя.\n— Ще бъде най-добре да напуснете заслона на това жилище и да подишате сладкия въздух на съдебната зала - хилеше се надменно той. Не можах да се сдържа.\n— Още една нагла дума и ще се намерите на пода! - приближих се аз застрашително.\n— Мерзавец! - извика едновременно с мене Канаи. - Как се осмеляваш да богохулстваш в този свят ашрам?\nНо Учителят се застъпи за този, който го беше обидил:\n— Не се вълнувайте напразно. Този човек само изпълнява законния си дълг.\nЧовекът, объркан от толкова разнороден прием, почтително се извини и си тръгна.\nУдивително беше да се види как учител с такава пламенна воля е толкова спокоен вътрешно. Той съответстваше на ведическото определение за божий човек: „По-нежен от цвете, когато става въпрос за доброта; по-силен от мълния, когато на риск са поставени принципите."\nНа света винаги има хора, които, по думите на Браунинг, „не понасят светлина, защото самите те са тъмни". Един от тези, които идваха отвън, от време на време мъмреше Шри Юктешвар за въображаема несправедливост. Моят невъзмутим гуру учтиво го изслушваше, анализирайки дали в обвинението няма частица истина. Тези сцени винаги ще ми припомнят едно от безподобните сравнения на Учителя: „Някои хора се опитват да станат високи, като отсичат главите на другите!"\nНеизменното самообладание на светеца е по-изразително от всяка проповед. „ Дълготърпелив е по-добър от храбър, и който владее себе си, по-добър е от завоевател на градове."92\nЧесто мислех, че моят величествен учител напълно би могъл да бъде император или покоряващ света воин, ако умът му беше насочен към слава или светски постижения. Вместо това той беше избрал да щурмува онези вътрешни цитадели от страст и егоизъм, чието падане ознаменува най-голямото възвисяване на човека.


Бум в интереса към селски имоти, търсят ги основно британци | Dnes.bg Новини\nБум в интереса към селски имоти, търсят ги основно британци\nМного предприемачи също инвестират в парцели\nОбновена: 4 сеп 2017 08:25 | 3 сеп 2017 22:13, Екип на Bulgaria On Air\n11840 гледания | Още видео\nБум на селски имоти у нас по последни данни на Асоциацията на българските села. Най-голям е интересът към страната ни от британци. Увеличава се обаче процентът на бизнес предприемачите, които инвестират в парцели на село.\nЕкспертите отчитат, че тази година продажбите на селски имоти у нас се увеличили с 15%.\nПокачва се и процентът на чужденци, които идват да живеят на село. Данните сочат, че те предпочитат населени места в близост до културни забележителности.\nЦената за декар площ също се повиши. На места тя достига до 2300 лева. Най-предпочитан остава регионът на Пловдив, а с най-слаб интерес е този на Видин.\nОще по темата: Селски имоти\nДедо дедооо преди 1 година\nСам си писал-късмет е, защото "англичанин" не значи нищо. Има английски пияници, има нормални хора, има и възпитани(също като у нас). Съсед на мой близки искаше да има басейн до къщата-ОК. Само че той идва за 2седмици в БГ и е нон-стоп на повече от 3 ракии, а вътре в басейна грачат жаби. Нашите хора чистят бурените в двора и басейна, че не се спи иначе. Въпросният съсед е английски стугаро-фрезист-т.е не е на социални!\nКакви ти 2300 лева за декар? Това да не е за някое забутано селце до Видин? Колкото повече се доближавате да София, толкова повече нули прибавяйте към тази сума.\nКогато сравняваш забутаните села из Балкана със Слънчака.... :(\nСтатий е римски император, подобен на Мекиций.\nНавремето идваха чужденци да живеят в България, понеже беше евтино. Вече не е така. Вода, ток, газ, бензин са на западни цени , че и по-скъпи. Храната също. По ресторанти и на почивка стана по-скъпо отколкото в Испания и Португалия. Имотите и цените на строителните услуги и те скочиха. Здравеопазване - мизерно, че и си плащаш , нищо че си се осигурявал. Инфраструктура и нормална градска среда няма. Всеки лъже, гледа те в ръцете. Корумпирана съдебна система и администрация. Затова бягат хората.\nПак ще си говорим след 10 год. Българските села опустяват и застаряват - факт. Няма вече и англичани. Малкото такива, като поодъртеят и ги почнат болестите, бягат обратно към Англия. То в малките градове взеха да закриват цели училища, че няма деца, какво остана за селата.\nЛош късмет.В наше село 3 семейства си купиха две съседни къщи,направиха общ двор,още една двуетажна вдигнаха и си стана като имение.Тихи,скромни,добре че знам английски от навремето по корабите и се разбираме чудесно с тях.Чистят,помагат,ние с бабката им даваме съвети за зарзавата и животните.Повечето им гости са други англичани от съседни села.И те добри и мили хора.Просто искат на тихо да си изкарат старините а и с техните пенсии им е идеално тук!\nДо Анонимен 21 Този ХА-ХА-ХА наистина е голям ненормалник.Изперкал от злоба комуноид.\nБум в интернет на поръчкови и платени статий\nКакто винаги говориш пълни глупости, ама спокойно ние сме ти свикнали.\nИмаме къща в Николаевка и около нас са само англичани вече и честно да ви кажа си личи. Чистят си, косят си, дори помогнаха да оправим пътя. Нищо общо с това което беше преди.\nНякой ги е светнал, че с имота после могат да вземат ЕС паспорт ....\nза селските къщи иде реч..\nЧудесна статия !? Остава сега да разбера ,къде у "мъгливия Албион" 1 /един/ декар обработваема земя /1000 м2 / се харчи за 1082 лири англичански! Завъртял съм някой-друг лев, не са ми ги вземали още телефонни измамници, че ми се прииска да си купя 3-4 декара ТАМ - оттатък Канала. Друго си е, да си под крилото на Кралицата Майка....!!!!\nДо 14 Абсолтно си прав, даже има британци, женени за ромки.\nА добре добре.\nА бе хора,не разбрахте ли че у нас само бо*луците на запада идват....а именно пияници и педофили..... Културните западняци политиците ни ги прогониха,като им обясняваха че е модерно да бъдат ограбени или изнасилени от бенгалския етнос....индийския все тая.\nВ наше село има 5-6 британски семейства. Абсолютни пияници и безделници. Напълно безполезни за селото. Живеят като затворено общество.\nАко изобщо общуват с някого то това са местните роми.\nБританците са циганофили и предпочитат ромите пред българите. Факт !\nЕми аз имам имот именно в района на Видин. И какво ще ми пишете фейк нюз че имало бум? Не съм видял англичани. Освен ако за англичани не се броят бивши колонии като Индия и наши граждани, ама от индийски произход?\nСкоро една кметица се оплаквала на брат ми, че всички роуми се изнесли в Дания и нямало кой да цепи дърва на по-възрастните. През 2016 решили частично проблема с приходящи от съседно село, но 2017та и те офейкали. Вика- щом избягаха и те, смятай какво кметство сме!!!! Сега са почти само българи 75++2 много възрастни ци га н ки. Няма кво да се коментира!


11 Април 2018 13:36ПУБЛИКУВАНА\n11 Април 2018 13:37ОБНОВЕНА\n„Чамкория“ излиза на благоевградската сцена.\nСпектакълът ще бъде представен на 13. април /петък/ от 19:00 часа в зала „Яворов“.\nАктьорът Захари Бахаров влиза в образа на един тарикат от „Банишора” от 20-те години на миналия век.\nТой е герой от романа „Чамкория” на писателя Милен Русков. Захари Бахаров, заедно с режисьора Явор Гърдев, адаптират книгата към сценарий за пиеса – моноспектакъл. Под бронята на образа на шофьор на омнибус един обикновен човек – бае Славе, разказва как стоят нещата в тоя свят, в тая страна, в собствения си живот в едно историческо време и събития.\nЖителите и гостите на Благоевград ще видят едно вълнуващо и съдбоносно пътешествие, което ще ги отведе във времето до 1928-ма година. По пътя от София до Чамкория, зрителите ще бъдат преведени с помощта на духовития герой на Захари Бахаров.\nЧамкория Благоевград театър


Добрата новина - създадена чиста, здравословна и естетически красива околна среда за жителите на с. Лясково\nДобрата новина – създадена чиста, здравословна и естетически красива околна среда за жителите на с. Лясково\nПроектът е финансиран от ПУДООС в рамките на Национална кампания „ ЧИСТА ОКОЛНА СРЕДА – 2019 г.“ на тема “ Заедно да създадем зелен кът за отдих“ в село Лясково.\nТой се създава и управлява от инициативен комитет и стартира на 16.06. 2019 г. Включва облагородяване на пространство с площ 2 дка в самия център на селото. Този терен беше парк, обрасъл с треви и храсти , и въпреки доброволната подкрепа от страна на жителите при почистването му, той си оставаше неприятно място за отдих.\nПроект „ Заедно да създадем зелен кът за отдих“, е добър пример за това как доброволческата работа функционира в рамките на проекта. За да постигне целите си, проекта получава финансова, частна и обществена подкрепа.\nХората, които работят като доброволци са предприемачи и мениджъри, пенсионери (предимно) или хора в активна възраст, които имат воля, способност и налично време за безкористно подобряване на облика и облагородяване на място, където жители и гости на селото могат да прекарат свободното си време сред естествена прохлада и зеленина.\nОсновните стратегии, използвани за разработване на този проект са комуникация, разпространение и също ангажираност и участие на доброволци.\nРезултатите, постигнати от мобилизационните действия са разбиране, повишаване на осведомеността и обучение на доброволци, участващи заедно в реализацията на проекта. Всички действия, по реализацията на проекта са от съществено значение за постигане на основната цел на проекта, възпитаване на любов и грижа към природата е търсена и участието на обществото също е необходимо. Ето защо събитията, социална комуникация, разбиране, повишаване на осведомеността и информиране на гражданите са необходими.\nОсвен това проектът, създава косвени предимства, като подобрени умения, възможност за създаване на нови отношения и емоционално благополучие.\nВ Стара Загора представиха проект за отчитане на риска от наводнения\nЗавърши проект „Изготвяне на бизнес план и бизнес стратегия за стартиране на нов бизнес проект“\nПоредният успешно реализиран проект на ПГСС - Чирпан\nПроектът MaXIMA: технологии за диагностика на рак на гърдата\nНона Йотова поискала санкция за “Като две капки... 9 713 views\nЛюбовен хороскоп за юни: Чувствени моменти за Телеца... 3 691 views\nДовечера в “Завинаги”: Ох, Фарук, какви г... 3 481 views\nМая Манолова била голямата любов на Васил Илиев!... 3 009 views\nХороскопът за 31 май: Не се паникьосвайте!... 3 005 views\nНова тесла за шофьорите от днес... 2 993 views\nСъдбовни промени и проблеми очакват 3 зодии... 1 726 views\nХороскопът за 30 май: Флирт или изневяра ще ви струва... 1 656 views\nОрхан Мурад: Ашколсун на Сузанита, че се изчисти! Мен... 1 538 views\nПари засипват 6 зодии през лятото... 1 416 views\nПoлицeйcки хeликoптeр и пaтрулни кoли преследваха “aгрecивнa крaвa”\nГeрмaнcкaтa пoлиция oбяви, чe e уcпялa дa укрoти "cилнo aгрecивнa…


Водоустойчивите часовници и техните предимства – Skikozuf.com.mk - Планински Курорт\nВодоустойчивите часовници и техните предимства\n28th November 2017 kozufSki\nСпортът – чудесен начин да поддържаме оптимално тегло, да се радваме на добър тонус и да имаме добро здраве! Всяка една физическа дейност е добре дошла за нас, поради факта че движението е здраве, а без здраве нищо друго не е от значение…\nМного хора практикуват определени физически занимания, като това ги зарежда с много енергия и положителни емоции. Някои са избрали динамичните спортове, докато други предпочитат по-спокойните дейности, които обаче им носят душевно спокойствие и хармония: йога, пилатес и др.\nЗа всяка една физическа дейност трябва да имаме и подходящ спортен екип. Удобните дрехи, необходимите аксесоари и всичко онова, което ни е нужно предвид вида спорт, който практикуваме е неизменна част за успешната тренировка и оптималната релаксация. Ако докато тренираме носим неудобни дрехи, а екипировката ни не е достатъчна, рискуваме сами да провалим всичко и да не успеем да се разтоварим, както сме планували!\nВече има много магазини, от които бихте могли да си купете подходящ спортен екип. Изборът е голям, цените са най-различни, а в зависимост от това с какво точно се занимавате, можете да изберете най-подходящите облекло и аксесоари. На първо място обърнете внимание на удобството и практичността, без които не бихме могли да извършваме каквито и да е спортни занимания. Ако например тренирате плуване и в същото време държите да сте осведомени колко е часът през цялото време, то сами се досещате, че трябва да носите водоустойчиви часовници! Ако те не такива, рискувате да ги повредите и след това просто да ги изхвърлите в кофата за смет.\nВодоустойчивите часовници са страхотен избор не само за хората, които са избрали плуването за разпускане, или дори като професионално занимание. Те са уместно решение за всички онези, които практикуват динамични, или екстремни занимания на открито: скално катерене, рафтинг, изследване на пещери, дайвинг и др. Всички тези вълнуващи спортове ще ви донесат много положителни емоции и ще ви накарат да се чувствате по един обикновен начин! Но за да бъде удоволствието на макс и за да се чувствате спокойни, че сте помислили за всеки един детайл, не забравяйте да носите водоустойчив часовник. Защото ако пренебрегнете това и показателят „водоустойчив“ липсва в описанието на вашия часовник, най-вероятно ще трябва да се разделите с него веднага след като се приберете у дома!\nДамите все повече спортуват и обръщат внимание на външния си вид. Ако до преди десетилетия на мода са били закръглените и пищни форми, то днес се наблюдава съвсем друга тенденция… Жените посещават фитнеса всеки ден, а почти на всяка крачка можем да видим дама с релефно тяло, сякаш излязла от спортно списание!\nПредвид това и поради факта, че жената преди всичко е и домакиня, сигурно се досещате че тя определено би имала нужда от дамски водоустойчиви часовници, които да улеснят ежедневието й и да й спестят тревогите относно целостта на този вид аксесоар, след като току що е измила купища чинии и е изпрала още толкова дрехи!\nАко за мъжа единствената причина да носи мъжки водоустойчиви часовници е спортът, то за дамите има няколко причини, които да я подтикнат към употребата на този вид часовници. Една от тях вече я споменахме: непрестанното висене над мивката и някои други домашни занимания, които често се свързват с вода. Ако пък жената има малки деца, за които да се грижи по цял ден, потребността от водоустойчив часовник нараства драстично. Защото всеки знае колко динамично и поднасящо безброй екстремни ситуации може да бъде ежедневието на всяка майка…\nВинаги е добре да се подсигурим предварително и да помислим за всичко необходимо, преди да е станало късно и лошите последствия да са вече налице. И в този ред на мисли, се питаме защо след като използваме толкова много водоустойчиви стоки в ежедневието си, да не носим и такъв часовник. Нима телефонът ни е по-скъп от марковия часовник на ръката ни? Или планираме да носим новите си водонепропускаеми обувки по-дълго време, отколкото часовника?\nКазваме всичко това, за да покажем на своите читатели, че както се грижим достатъчно старателно за вещите, без които не можем в ежедневието си, така би следвало да направим същото и за часо\nвника на ръката си. Той е също много важен елемент от визията ни, за който най-вероятно сте похарчили и много пари? Би било жалко ако той се развали просто защото не сме помислили предварително с какво смятаме да се занимаваме, докато го носим и дали нашите рутинни занимания няма да му навредят.\nДа носим водоустойчив часовник е доста голямо предимство, заради спокойствието че няма да му нанесем непоправими щети. Ако непрестанно бдим над аксесоара на ръката си, рискуваме това да ни изнерви след време и дори да преустановим неговата употреба. Никой не желае да робува на вещите си и още по-малко да ги подменя през кратък период от време… Това би ни донесло ненужно напрежение и буквално ще убие желанието ни да носим часовник. Ще предпочетем просто да го приберем в шкафа си и да го слагаме за специални поводи, когато рискът да му навредим ще е минимален!\nЗа да се сдобием с читав водоустойчив часовник, на първо място трябва да се ориентираме към подходящия магазин. В момента са налични много от тях, като в почти всеки един ще можете да откриете часовник с такъв показател. Никога не пренебрегвайте тази подробност и изберете часовник с добри характеристики, за да можете да го носите по-дълго време. Подходящо място, от което можете да изберете качествен аксесоар е онлайн магазин Fashion Depot, който освен че предоставя на своите клиенти богат избор, им предлага и много добри цени! Наред с тях, ще можете да се насладите и на невероятни отстъпки, които между другото в момента са в изобилие…\nВодоустойчивият часовник е страхотен избор с перспектива да го носите доста дълго време. Независимо от това дали сте спортист, или заета домакиня, аксесоар с този важен показател ще ви върши чудесна работа и то за дълъг период от време. Помислете от рано за това какви са вашите ежедневни дейности и дали те няма да навредят на една от най-ценните ви вещи – часовника! По-добре инвестирайте малко повече средства в качеството, отколкото да икономисвате и в последствие да платите още по-висока цена!\n← Спортът и модата – какво е общото между тях?\nSEO оптимизация за вашият туристически сайт чрез NetON.BG →


Уютът в живота на Камен Донев: Режисьорът с разказ за новата си лента - bTV Новините\nПубликувано в 11:01 ч. 16.03.2019 г. - Обновено в 11:38 ч. 16.03.2019 г.\nНовият филм на режисьора и хореограф Камен Донев „Уют” събра овациите на публиката. Той е продуцент, режисьор, сценарист на лентата и същевременно играе във филма.\n„Не ми беше трудно, освен това, аз бях шофьор на продукцията, осветител и оператор”, каза шеговито артистът и допълни на сериозно, че когато правиш нещо с любов няма трудни неща.\nАктьорът готви нов спектакъл - на 16 декември в "Арена Армеец"\nВ студиото на „Тази сутрин” той сподели още, че не вярва в „Американската мечта”, а вярва в собствените си мечти. Той допълни, че се чувства добре в България и не би емигрирал, защото има какво да каже още на нашата публика.\n„Пътят, по който вървя не е към Европа, не е към Америка, а към моята душа. Искам да се развия във вътрешен аспект, да стана по-добър, защото чувствам, че не съм добър. В мен все още има гняв, раздразнение, отрицателни емоции, които искам да ги премахна”, каза артистът и допълни, че тези емоции се предизвикват в него от несправедливостта, безхаберието и глупостта.\nКамен Донев каза още, че не му е уютно в България, защото той не вижда в уюта успокоение, за него това е чувство на лъжа. „Това е равностойно на спирка, когато кажеш „уютно ми е, добре ми е” – това означава, че нещо не е наред. За мен трябва да има провокация, трябва да ми е студено и да има с какво да се боря, а не като някой дятка да седна и да си пия питието”, допълни режисьорът.\n„Най-уютно ми е на сцената, в залата, в колата и по време на работа, когато създавам нещо, тогава се чувствам добре. Моят филм „Уют” е за човек, който се заключва жабката на колата си и прекарва там 16 години. Те не могат да отворят жабката и започват да му подават храна, медикаменти, средства за развлечение, неговите роднини започват да идват в колата, но той не може да стои нормално в жабката и иска да пътува. Наема шофьор, който да обикаля в България и Европа и докато е в жабката, той му разказва какво се случва наоколо”, обясни Донев.\nРежисьорът беше гневен на пост във „Фейсбук”, който се разпространява от негово име\nРежисьорът допълни, че на филмовия герой дори му водят жена, която впоследствие забременява и заживяват заедно в жабката на колата. С типичното си чувство за хумор, той каза още, че е възнамерявал името на лентата да бъде „Жабка”. За да разберете обаче какъв е истинският сценарий на филма „Уют” – ще трябва да го изгледате на широк екран.\nКамен Донев заяви, че лесно е избрал актьорите за филма, защото те са любими негови артисти, с които е работил много пъти през годините. „Нямаше дори кастинг, така си ги избрах и се радвам, че всички оправдаха доверието ми и не ме разочароваха”,


Радев към близките на жертвите на "Тракия": Съпричастни сме! | Dnes.bg Новини\nРадев към близките на жертвите на "Тракия": Съпричастни сме!\nПрезидентът пожела леко възстановяване на ранените\nОбновена: 13 апр 2018 18:31 | 13 апр 2018 18:29, Веселина Йорданова\nПрезидентът Румен Радев изказва искрени съболезнования на семействата и близките на загиналите при трагичната катастрофа на магистрала "Тракия" днес.\nДен на траур утре за жертвите от пътния ад на "Тракия"\n13 апр 2018 17:12\n"Както аз, така и цялото ни общество, сме съпричастни с болката и скръбта ви", посочва държавният глава.\nРумен Радев пожелава бързо възстановяване на пострадалите и благодари на медицинските екипи, които са помагали на ранените и полагат грижи за лечението им, съобщиха от прессекретариата на държавния глава.\nОще по темата: загиналикатастрофаТраурАМсъболезнованияпрезидентствоРумен Радев\nGлупците нямат нищо друго в кухите черепчета, освен парички, по-точно - мечти за парички! И колко, рожбо, предлагаш да е заплатата на Президент? Знаеш ли колко негодници изкарват значително повече от твоите 10 хилки месечно в България?\nЧервяк, управляван от няколко чифта ганглии!\nbjorg.knutsen.9@fb преди 7 месеца\nАко ти пукаше нямаше да мълчиш АХМАК :)\nИ моите съболезнования към близките на загиналите! На ранените желая бързо оздравяване и ... по-малко болки!\nИзказването на Президента е изказване на човек и държавник - премерено и сърдечно.\nНо за хиените беше поредния повод да се опитат да го захапят с лигавите си смърдящи уста. Горките, ще им опадат зъбите, докато той дълги години бъде наш Президент...\nДа изкаже съболезнования- защо го прави, ако не дай боже не изкаже- защо не е изказал. Такъв бил, онакъв бил. Ами вместо да го плюете, дерзайте, след 4 години ще има избори, достатъчно време имате да се подготвите и да ги спечелите. .... И да покажете как се прави "при реален бой". Щото не одобрявате неговите умения! И ПРЕЗИДЕНТ НЕ СЕ ИЗБИРА СПОРЕД УМЕНИЯТА МУ ДА ЛЕТИ. Както и премиер не се избира според пожарникарските му умения.\nРадев стига с тия фалшиви съпричастности, ами отивай в Мосва да правиш свиpки на Путин.\nРадев е единствено съпричастен на Путин, Решетников и Русия.\nРадев в реален бой ще напълни гащеризона\nКво ми лети като куфар тоя радев бе, знаеш ли колко струва един летателен час, чебурашко?\nхората са преживяли ад, оставете ги на мира. Като Гоце хукнал да им държи реч на хората, които оцеляха в Охрид, един път видели дявола и втори път им се появява. Скрий се при Компоста и не прави изяви на страданието и мъката на хората.\nПри тази трагедия да пишете глупости е недопустимо.да почиват в мир.\nДесните кандидати бяха много. Освен Цеца Рамадан Халил, Митко Пищова, Петното - всички бяха десни кандидати затова Цецка загуби и комуниста Радев спечели.\nДнес е петък. Вече съм на четири водки и два кренвирша. Само нямам кисели краставички.\nдо професор преди 7 месеца\n"Импийчмънт и Цецка Цачева Президент!"\nРано си започнал с петъчното напиване.\nОставка! Аз гласувах за десен президент а не за комунист! Импийчмънт и Цецка Цачева Президент!\nКакъв бой те гони бе, Рамбо? Една грешка в самолета може да означава твоята смърт и смъртта на другите долу дори при тренировъчен полет.\nРадев в актуален бой не е влизал, само си е летял като куфар, фалшив герой\nРадев е управлявал в продължение на 30 години една от най-опасните машини в света. Вместо да го храчите, налягайте си парцалите и започвайте да мислите, когато сядате зад волана, защото той е днес тук жив и невредим понеже за секунда не си е позволил да прави глупости.\nАмонимен преди 7 месеца\nС кво си съпричастен, ве, Ал Бънди?!?\nЕстествено, че няма да има виновни. Живеем в България все пак.\nТука и холокоста да стане в наши дни - пак няма да има виновни.\nДруго си е да си Бг президент - само раздаваш съболезнования наляво надясно, писани от секретарките ти, в края на месеца 10 хилки заплата, кеф!\nЗащо никъде не чухме версията на жената с реното, набедена към момента, че се е забила в автобуса и го е преобърнала? Ако тя е виновна защо не е арестувана?\nПовече от ясно е, че и този път виновни няма да има.