Споделената визия | Блог в BgLOG.net\nот Pavel_Lazarov на 16.01.2012 12:18 19 коментара , 1305 прочита\nКатегории: Новото образование, Политика\nКлючови думи: визия, споделена визия, учеща организация\nГлава 10 от "Петата дисциплина" на Питър Сенги, 1990 и 2006 г., превод Павел Лазаров, 2012 г.\nДобавка от 28.06.2013: Днес с особена радост откривам, че книгата е вече издадена и на български от издателство "Изток-Запад" (виж тук или на горната препратка). Дано само преводът на Владимир Германов да е на висотата на този шедиовър!\nМоже би си спомняте филма „Спартак” - драматизация на историята на римския роб-гладиатор, предводител на армия от роби, възстанали през 71 г. пр.н.е. Те побеждават на два пъти римските легиони, но по-късно след дълга обсада и драматична битка претърпяват поражение от генерал Марк Красий. Във филма Красий се обръща към хилядите оцелели от армията на Спартак с думите: „Вие бяхте роби и ще бъдете отново роби. Поради милостта на римските легиони справедливото ви наказание, разпъване на кръст, ще ви бъде отменено. От вас се иска само да ми предадете роба Спартак, защото не знаем кой е той.“\nСлед дълга пауза, Спартак (интерпретиран от Кърк Дъглас) се изправя и казва: „Аз съм Спартак.“ Тогава мъжът до него се изправя и казва „Аз съм Спартак.“ Човекът до този също се изправя и казва „Не. Аз съм Спартак.“ За минута всички от победената армия са се изправили на крака.\nНезависимо от това, дали тази история е апокрифна, или не, тя казва една дълбока истина. Всеки един от изправилите се мъже избира смъртта. Ала тяхната вярност не е спрямо Спартак – човекът, ами е спрямо общата споделена визия, която Спартак само вдъхновява: идеята, че робите биха могли да бъдат свободни хора. Тази визия е толкова обсебваща, че нито един от победените вòйни не понася мисълта да се предаде и с това да се върне към робския живот.\nЕдна споделена визия не е идея, дори не е важна идея - каквато е свободата. Вместо това тя е сила в човешките сърца, сила с изключителна мощ. Тя може да е вдъхновена от една идея, но веднъж прехвърлила определени граници – ако тя се окаже толкова привлекателна и обсебваща, че да спечели поддръжката на повече от един човек, тогава тя спира да бъде нещо абстрактно – превръща се в нещо, което дори може да бъде докоснато. Хората започват да я виждат, като че ли е реалност. Едва ли има друга сила в човешките отношения, която да има такава забележителна мощ като споделената визия.\nНай-просто обяснение на понятието споделена визия е, че тя е отговорът на въпроса „Какво желаем да създадем ние?“ Точно както личната визия е съставена от картините и образите, обитаващи сърцето и съзнанието на един индивид, така са и картините на споделената визия за хората в една организация. Те създават усещането за съпричастност/съзаклятие, проникващо навсякъде в организацията и осмислящо разните дейности там.\nВизията е действително споделена, когато вие и аз имаме сходни картини на бъдещето и всеки от нас знае, че това важи и за всички останали взети заедно, а не само по отделно. Когато хората имат споделена визия, те са свързани, скрепени един за друг от общо вдъхновение. Персоналната визия се зарежда с енергия от дълбоката персонална заангажираност с визията. Споделената визия се зарежда от общата заангажираност. И наистина ние стигнахме до убеждението, че една от причините хората да се стараят да създават споделена визия е тяхното силно желание да се чувстват обвързани с особено важни начинания.\nСподелената визия е от жизнена важност за учещата организация, защото тя задава посоката и дава енергията за учене. Докато адаптивното учене е възможно и без споделена визия, съзидателното учене е възможно само при условие че хората правят значителни усилия да постигнат нещо, засягащо ги дълбоко. Наистина цялостната идея за съзидателното учене – което е разрастването на умението ти да твориш и създаваш, ще продължава да изглежда абстрактно и безсмислено дотогава, докато хората не се развълнуват/ вдъхновят/ въодушевлят от една визия, която те желаят истински да реализират.\nДнес визия е познато понятие в корпоративното управление. Но ако погледнете по-внимателно, ще откриете, че повечето от „визиите“ са персонални, на един лидер (или водеща група) и наложени на организацията. Такава визия в най-добрия случай диктува подравняване/съответствие (compliance), a не убеденост (commitment). Една споделена визия е визия, в която мнозина са искрено убедени, защото тя е отражение на техните собствени персонални визии.\n# | от Pavel_Lazarov на 17 януари 2012, 12:04\nЗащо е важна споделената визия\nНевъзможно е да си представим изграждането на реалности като AT&T, Форд или Ейпъл при липсата на споделена визия. Теодор Вейл е имал визия за мрежата от глобални телефонни услуги, реализацията на която отнема цели 50 години. Хенри Форд си е представял как обикновените хора, не само заможните, разполагат със свой собствен автомобил. Стивън Джобс, Стив Уоцняк и останалите съоснователи на Ейпъл са виждали и разбирали потенциала на компютрите да повишат драматично ефективността на човешкия труд.\nСъщо така е невъзможно да си представим невероятното разрастване на японските компании, като Комацу - която от 1/3 от размерите на Катерпилар пораства до неин равен за по малко от 2 десетилетия; Канон, който започва от нула, а покрива днес същия пазарен дял във фотокопирния сектор като Ксерокс пак за 20 години време; или Хонда; ако всички те не бяха водени от визиите си за глобален успех.\nНай-важното от всичко е, че тези индивидуални визии са се превърнали в искрено споделени от всички, на всички нива в компаниите им, стимулирайки (fostering) енергията на хиляди служители и създавайки обща идентичност сред крайно различни индивиди.\n# | от Pavel_Lazarov на 19 януари 2012, 09:30\nМного от визиите са с външна насоченост (extrinsic), т.е. фокусирани върху постигането на нещо, свързано с някой външен фактор, например конкурент. Ала стремеж, който се ограничава до вземане на превес над опонент, е само до време. Веднъж достигнал целта, той може лесно да се деформира в една защитна поза от типа „Да пазим това, с което вече разполагаме - позицията си на номер едно“. Отбранителни цели като тази рядко са в състояние да предизвикват фантазии и въодушевление за построяването на нещо ново. Един маестро в бойните изкуства вероятно не се съсредоточава толкова много върху „отслабването на другите“, колкото върху своите собствени въртешни стандарти за „съвършенство“. Това не означава, че визиите трябва обезателно да са от типа или само вътрешни, или само външни. Съжителството между тях е възможно, но залагането на визия, която се основава единствено на доминацията над противника, рискува да отслаби организацията в по-далечно бъдеще.\n# | от Pavel_Lazarov на 21 януари 2012, 12:40\nКадзуо Инамори от Киочера умолява служителите си „гледат внимателно вътре в компанията си“, за да намерят свои собствени стандарти, и споделя, че докато фирмата му се стреми да бъде номер едно в сектора си, тя може да избира: да си постави за цел да бъде „по-добра“ от другите или да бъде „най-добрата“ от всички. Но той е на мнение, че Киочера би трябвало да се стреми към „съвършенство“ вместо да бъде само „най-добрата“. (Забележете как Инамори прилага принципа за творческото напрежение --> "Въпросът не е какво точно е визията, а какво върши.")\nСподелената визия, особено вътрешната такава, повишава амбицията на хората. Трудът им се превръща в част от преследването на по-възвишена цел, въплътена в продуктите или услугите на въпросната организация, като например да ускориш ученето и научаването с помощта на персоналните компютри, да въведеш света в ерата на комуникациите посредством глобални телефонни услуги, или да поощряваш свободата на предвижването с личния автомобил. По-възвишената цел може да е въплътена и в стила, в климата или духа на организацията. Макс де Пра - екс Изпълнителн Директор на Хърман Милър, компания за обзавеждане - споделя, че визията на Хърман Милър е "да бъде дар за човешкия дух", с което той няма предвид само продуктите, но и служителите, работната атмосфера, особеното внимание върху естетиката и производствените условия изобщо.\nВизиите са вълнуващи. Те създават ентусиазъм: искрящи, силни усещания, извисяващи организацията над нивото на баналността. "Няма значение колко проблемни са конкуренцията или вътрешните ни неуредици, коментира един мениджър. Душата ми се възражда, винаги когато се разхождам из офисите ни, защото зная, че това, което вършим, наистина има хубав смисъл."\nВ бизнеса споделената визия променя отношението на хората към компанията им: "тяхната компания" става "нашата компания". Споделената визия е първото нещо, което ще позволи да заработят заедно дори хора, нямащи си доверие едни на други. Тя създава обща идентичност. И наистина общите разбиране на смисъла, визия и оперативни принципи създават фундамента на задружието (comonality).\n# | от Pavel_Lazarov на 23 януари 2012, 09:23\nЗначителна част от по-късната си кариера психологът Ейбрахам Маслоу посвещава на изучаването колективите, постигащи високи резултати. Първи сред техните по-явни общи черти се оказват споделената визия и яснотата по смисъла на работата им. Маслоу установява, че в "забележителните" колективи "Задачата е престанала да съществува отделно от човешката същност. Всеки член на колектива се идентифицира толкова силно със задачата, че не може да дефинира своята същност без да включи и нея - въпросната задача".\nСподелената визия вдъхва кураж толкова деликатно, че хората дори не забелязват до какви висини се издига техният. Кураж е просто да вършиш каквото е необходимо в преследването на визията. През 1961 година Джон Кенеди формулира една визия, продукт на многогодишния труд на ръководството на американската космическа програма: "Да имаме човек на Луната до края на десетилетието". Тя е в основата на многобройни особено смели действия. Днешният еквивалент на историята за Спартак се развива в средата на десетилетието 1960-70 г. в лабораториите Драпер на MIT (Масачузецски технологичен институт). Лабораторията е водещият контрагент с НАСА за построяване на системата за инерционна навигация и насочване, която да отведе астронавтите от Аполо до Луната. След години работа по проекта ръководителите на лабораторята стигат до извода, че стартовите задания на проекта са били сбъркани. Това можело да доведе до голям смут, тъй като няколко милиона долара са вече изхарчени. Вместо да предложат някакво хитро решение за излизане от положението, те искат разрешение от НАСА да изоставят проекта и да започнат всичко отначало. Те рискували не само договора си, но и репутацията си. Ала никакъв друг изход не изглеждал възможен. Целият смисъл на съществуванието на хората от екипа е въплътен в семплата визия "Да имаме човек на Луната до края на десетилетието". Те биха направили и невъзможното, за да я реализират.\n# | от Pavel_Lazarov на 27 януари 2012, 17:05\nПо средата на 90-те години на миналия век, докато цялата индустрия за малки компютри се подравнява с PC (ПиСий) на АйБиЕм, "Ейпъл Компютър" запазва своята визия за компютър, който хората да могат да разбират интуитивно; компютър, който да е израз на свободата да мислиш различно. По своя път Ейпъл се отказва от "сигурната алтернатива" да бъде водещ производител на клони на ПиСий. Макар че никога не достига до нивата на продажбите на клоните, Ейпъл Макинтош бе не само лесен за ползване, но и издигна "интуитивността" и "забавлението" в приоритети в работата с персонален компютър, превръщайки се еталон, който едва ли не диктуваше външния вид и формата на компютърните операционни системи.\nНе можете да създадете учеща организация без споделена визия. Без приобщаването на хората към цел, която те желаят искрено да постигнат, силите поддържащи "стария" ред биха взели превес. Визията поставя една висока и всеобхватна цел...\n# | от shelly на 29 януари 2012, 14:41\n" Не можете да създадете учеща организация без споделена визия." Ей това е, Павка. Проблемът е, че на сегашния етап, възможната за споделяне визия е доста изместена от идеята за образованието като приоритет. Имаше силен подем сред учителските среди по време и малко след стачката, след което поледва огромен спад в ентусиазма на хората по отношение на възможността и потенциала да се реализира такава споделена визия. Спадът в етусиазма е добре дошъл за онази част от управляващите среди, чиято основна и единствена цел беше овладяването на учителското недоволство, но за съжаление и то не на управляващите, а на целокупния български народ, това изигра лоша шега на всички зародиши на реформи в образованието. Защото хората трудно вече се обединяват около каквато и да е споделена визия за образованието. Дори не като цяло, дори погледнато на парче, във всеки един училищен колектив поотделно. Ще трябва доста голям лост, за да преобърнем нагласата "осигурете ни да живеем по-добре и ще учим по-добре" към "по-доброто учене прави по-доброто живеене", дори само като философия. Истината е в твоя диамант на заинтересование страни. Може би трябва да се тръгне от осъзнаването на заинтересованите страни като такива. Защото към момента те дори и за това нямат споделена визия.\n# | от Pavel_Lazarov на 30 януари 2012, 11:54\nРадвам се да те видя тук, Шели! Много!\n(Започвах да се чувствам самотен...\nНе че не съм свикнал де. )\nМммммм, да. "... Хората трудно вече се обединяват около каквато и да е споделена визия за образованието". Така е. Този факт ми е стимул да превеждам "Петата дисциплина", където на всяка страница се подчертава, че е нужно колективно усилие, колективно усилие, колективно усилие, колективно усилие, ала колективът така и не може да е съставен от хора "от кол и въже", ами само от такива "търсещи" или постигнали в някаква степен "личното си майсторство", израстване демек, за да може да се получи между тях градивен диалог.\nВярно е и това, че "Ще трябва доста голям лост", за преобръщането на философията. И го търсим, знаеш.\nПотвърждавам, че в момента повечето от другарите ми, споделящи моята визия за бъдещето на образованието, са хора извън системата, т.е. те са именно от онези другите заинтересовани страни. В този смисъл ние вече сме тръгнали по пътя на общото осъзнаване на здравия интерес от доброто образование. Обаче осъзнаването е бавна работа. Просто не би могла да е бърза. Това не бива, мисля, да натъжава или обезсърчава. Това е положението.\n"Обаче на тебе ти е лесно така отстрани", ще кажеш. Права си, по-лесно ми е отстрани. И затова толкова силно желая да ви представя подробно гледната си точка - за да ви вдъхна малко оптимизъм... Като начало.\n# | от Pavel_Lazarov на 31 януари 2012, 10:38\nОще едно парче от превода.\nБлагородството на целта предизвиква новаторски поглед и действия. Споделената визия представлява рул, който да поддържа постоянен курса на процеса на ученето, когато му се налага да премине през бурите на стреса и напрежението. Ученето може да е трудно, понякога дори болезнено. Обаче когато разполагаме със споделена визия, на нас ни е по-малко трудно да представяме собствените си гледни точки, да изказваме дълбоко спотаените си мисли и да изкарваме на бял свят личните и организационните си недостатъци. Всички тези проблеми изглеждат нищожни в сравнение с величието на това, което се опитваме да създадем заедно. Както казва Робът Фриц, "В присъствието на величието, дребното изчезва." Ако липсва велика мечта, надделява дребното.\nСподелената визия поощрява поемането на риск и експериментирането. Често хората, вдъхновени от една визия, не знаят какво първо да подхванат за реализацията й. Затова започват да експериментират - правят експеримент, после променят посоката и правят друг. Всичко се превъръща в един експеримент, но без каквато и да е неяснота. Кристално ясни са обектът - "какво правят", и целта - "защо го правят". Никой не казва "Дайте ни гаранция, че ще проработи." Защото всички знаят добре, че гаранции не съществуват, без това да отслабва вярата им в крайния успех.\nИ накрая, споделената визия облекчава едно от основните главоболия, осуетявали дълго опитите ни да популяризираме системното мислене по фирмените върхове: "Какво да сторим, че да накараме възможно повече хора да повярват в ползата на дългосрочната перспектива, за да преминат на страната на далновидността?".\nОт години хората мислещи в системи се мъчат да обяснят на мениджърите, че докато не започнат да фиксират и поддържат един дългосрочен курс, те ще продължават да имат сериозни проблеми. Дълго време с голямо упорство се е предпочитало "по-малкото зло" - резултат от многобройни маневри и толкова типичното "прехвърляне на топката", произлизащо от лечението на симптомите вместо на болестите в основата им. Действително, аз съм бил свидетел на твърде малко трайни превключвания от управленско късогледство към управленска далновидност (в смисъл на "дъбоко разбиране и искрена убеденост в необходимостта от дългосрочна перспектива") и произтичащите от нея действия. Лично аз развих усещането, че неуспехът на усилията ни не се дължеше толкова на неубедителност или на липса на неоспорими доказателства. (Може пък просто да не е възможно да убедиш човешките същества да погледнат по-далеч в бъдещето, разсъждавах.) Обаче ето го просветлението: хората никога не биха фокусирали погледа си в бъдещето само защото са задължени да го правят, те биха го направили само ако го желаят достатъчно силно.\n# | от Pavel_Lazarov на 03 февруари 2012, 10:33\nНавсякъде, където човек открива далновидност, е в действие една дългосрочна визия. Строителите на средновековните катедрали са работили цял живот, знаейки, че плодовете на труда им ще озреят чак след други сто години. В Япония са убедени, че построяването на една сериозна организация е като отглеждането на дърво - отнема от 25 до 50 години време. Родителите се стараят да градят у детето си основите на ценности и поведение още от съвсем рано, макар че те ще са му най-полезни, когато стане самостоятелна зряла личност след други поне 20 години. Във всички тези случаи хората имат визия, която може да бъде реализирана само в сравнително дълъг период от време.\n"Стратегическото планиране", което би трябвало да е бастионът на дългосрочното мислене във фирмите, твърде често е нервно, реактивно и късогледо. Или, както казват двама от най-убедителните критици на традиционното стратегическо планиране, Гери Хамъл от Лондон Бизнес Скул и С.К. Прахалад от Мичиганския Университет:\n"Макар стратегическото планиране да се счита за начин да се сдобиеш с по-голяма ориентация към бъдещето, повечето мениджъри, когато са притиснати, ще признаят, че стратегическите им планове разкриват повече днешните проблеми, отколкото утрешните възможности."\nС вниманието, приковано прекалено много върху обширни анализи на силните и слабите страни на конкуренцията, на пазарните ниши и фирмените ресурси, традиционното стратегическо планиране не успява да постигне единственото постижение, което е в състояние да поощри далновидните действия - Хамъл и Прахалад го наричат постаявяне на "една цел, в която си заслужава да вярваш силно".\nНезависимо от всичкото внимание, отделено на този компонент на фирменото развитие, на визията все още се гледа често като на някаква загадачна и неконтролируема сила. Лидерите, имащи визия, са култови герои.\nМакар че е вярно, че няма рецепти за това "как да намерите своята визя", има принципи и подсказвания за изграждането на споделена визия. Съществува една набираща сила научна дисциплина за изграждането на визия и практически инструменти за работа със споделени визии. Тази дисциплина разширява действието на принципи и уроци от областта на "личното майсторство" върху света на колективните амбиции и общите убеждения.\nДисциплината "Изграждане на споделена визия"\nОкуражаването на личната визия\nКолективната визия произлиза от личните визии. Те са източникът, който я зарежда с енергия и поощрява безрезервната вяра в общото дело. Както обяснява Бил О'Брайян от Хановър Иншурънс, "Това, което е важно за теб, не е моята визия. Единственото нещо, което може да те мотивира, е твоята собствена визия." Това не означава, че хората се интересуват само от своя собствен интерес. Това е очевидно от факта, че личната визия обикновено включва измерения като семейството, организацията, общността и дори света.\n# | от Pavel_Lazarov на 05 февруари 2012, 12:19\nТова, на което набляга О'Браян, е че ангажиментът е персонален. Той е вкоренен в индивидуалните убеждения, амбиции и ценностни системи. Ето защо неподправената заангажираност със споделената визия е вкоренена в личната визия. Тази простичка истина убягва на много лидери, твърдо решени да развият визия за бъдещето на организацията си!\nДокато се опитва да изгради една споделена визия, организацията трябва да окуражава непрекъснато своите членове да развиват своя собствена визия. Защото ако членовете й не разполагат със своя собствена визия, единственото, което те са в състояние да направят, е да се "запишат" за нечия друга. Резултатът е единствено подравняване, съответствие, съгласяване (compliance), ала не и безрезервна вяра (commitment). От друга страна само хора със силно усещане за лична посока, могат да се съберат и създадат мощно взаимодействие, водещо към "нещото, което aз/ние желаем истински".\nВ този смисъл "личното майсторство" е стабилна основа за създаването на споделенa визия. То е не само разполагането с лична визия, но също и с "безрезевна вяра в тържеството на истината", и с "творческо напрежение" - отличителните белези на личното майсторство. Споделената визия може да генерира нива на творческо напрежение, отиващи далеч отвъд комфортните нива на отделните индивиди. Онези, които ще допринесат най-много за реализирането на възвишената визия, ще бъдат онези, които успяват да поддържат постоянно следното творческо напрежение: да останат искрени по отношение на визията, като продължават изследвнето си на сега ставащото. Онези, които вярват силно в способността си да творят собственото си бъдеще, защото именно това е нещото, което те изживяват персонално.\nДокато окуражава личната визия, организацията трябва да внимава много да не накърни индивидуалната свобода. Както беше обяснено в Глава 8, "Личното майсторство", никой не може да даде някому визия, нито може да го насили да си я развие. И все пак съществуват положителни практики, чрез които е възможно да се създаде климат, благоприятен за раждането на лична визия. Най-директната от тях е за лидерите, които умеят да предават собственото си разбиране за визия по такъв начин, че да окуражат другите да споделят техните си визии. Това е изкуството на визийното лидерство (присъщо на хора разполагащи и комуникиращи умело визията си), знаещо как да изгради "споделена" визия, стъпила здраво на множество лични визии.\nОт лични към споделени визии\nКак индивидуалните визии се събират, че да създадат една обща споделена визия? Една хубава метафора е холограмата (виж из интернет, бел. Павел) - триизмерена/стерео картинка, резултат от взаимодействието на различни светлинни източници.\nАко вие разрежете на две обикновена снимка, всяка от отрезаните части ще съдържа половината от образа. Но ако сторите същото с холограма, всяка половинка като магия ще съдържа пак целия предишен образ. Това размножаване ще продължи дори да разделите холограмата на други, без значение колко много, малки части: всяко парче ще показва винаги целия образ. По същата логика, когато група хора достигне до една споделена визия за организацията си, всяка личност притежава свой собствен образ на най-добрия възможен вариант на организацията си. Всеки споделя отговорността за цялото, а не само за едно парче от цялото. Обаче тук компонентът "парче" не е еднакъв с онзи от холограмата: тук всеки представлява цялостния образ, но видян от различен ъгъл...\n# | от Pavel_Lazarov на 06 февруари 2012, 11:00\nКакто, ако гледаш през пролуките на щори, всяка от тях предлага уникално гледище към цялостната картина. Така се отнася и всяка индивидуална визия към единното цяло. Ние всички гледаме на по-общирната визия по свой собствен начин.\nКогато съберете отново (add up) парчетата на холограмата, цялостното изображение основно не се променя. Все пак то продължава да присъства във всяко отделно парче. По-скоро изображението става по-наситено, по-живо. Когато повече хора се присъединяват и споделят общата визия, тя макар че не се променя из основи, става по-жизнена, по-реална (в смисъл на мисловната реалност, която хората могат наистина да си представят, че постигат). Пионерите имат вече партньори, "съсъздатели" и визията спира да тежи само на техния гръб. На по-ранен етап, когато те хранят личната си визия, хората все още могат да казват "моята визия". Но с развиването на споделена визия, тя става едновременно и "моята", и "нашата визия".\n# | от Pavel_Lazarov на 10 февруари 2012, 16:01\nПървата стъпка в овладяването на научната дисциплина "създаване на споделена визия" е да се простим с идеята, че визиите са прокламирани винаги "от високо" или че са резултат на някакви формални планови процеси.\nВ традиционната пирамидална организация никой не се съмнява, че визията се провъзгласява от върха. А понякога голямата картина, предопределяща хода на фирмата, дори остава неогласена, независимо от нуждата на всички там да знаят точно накъде се движат, за да могат да допринасят за реализацията именно на тази по-широка визия.\nТази традиционна, "спусната" (top-down) визия не е много по-различна от следната практика, станала доста популярярна напоследък - фирмената управа се осамотява, за да формулира и запише своята визия, често с помощта на консултанти. Тя наистина помага за решаването на проблема с липсата на мотивация или стратегическа линия/посока/цел. Обикновено процесът се състои предимно в размисли и дебати, включващи понякога обширни анализи на конкурентната среда, на пазарни позиции, силни и слаби страни. Обаче въпреки всичките тези усилия резултатите са нерядко разочароващи. Причините за това са няколко.\n# | от Pavel_Lazarov на 11 февруари 2012, 17:05\nПърво, една подобна визия е най-често само моментно, еднократно усилие за огласяване на желаната посока и фирмената стратегия. Вднага щом я запише, фирменият мениджмънт си отдъхва, убеден, че е изпълнил вече "визионерското" си задължение. Неотдавна един колега от "Дружество на новаторите" (Innovation Associates) обясняваше на двама мениджъри как работим ние с визията. Още не завършил въведението си, един от мениджърите го прекъсна с думите: "Аааааааа, ние вече сме свършили тази работа. Ние вече сме написали и декларирари визията си".\n- Това е много интересно - отговори колегата. - И около какво успяхте да се обедините?\n- Джо, къде между другото, я сложихме тази визия? - обърна се мениджъра към колегата му.\nИзводът тук е, че формулирането и декларирането на лидерската визия може да бъде само крачка по пътя на изграждането на общата визия. Защото самото й записване не е в състояние да я превърне в нещо общовалидно за цялата организация.\nВторият проблем с висшия мениджмънт, осамотил се да напише своята визия, е че формулираната от него визия не стъпва върху здравия фундамент на личните визии на хората от колектива. Често личните визии са изцяло пренебрегнати. Случва се официалната визия да отразява само личните визии на двама-трима, с извинението, че обикновено е твърде трудно да се направи допитване и да се провери доколко хората на всички нива усещат, че разбират и приемат за своя въпросната формулировка. В резултат на това новата официална визия е поредният неуспешен опит да се генерират така необходимите организационна енергия и безрезервна вяра в начинанието (commitment). Просто тя не успява да вдъхнови хората. Всъщност има и случаи, в които тя не предизвиква достатъчно ентусиазъм дори сред малцината си високопоставени създатели.\n# | от Pavel_Lazarov на 23 февруари 2012, 15:58\nНакрая, визията не е решение на конкретен проблем. Ако я третираме просто като решение на проблем, с преодолявнето на проблема (например "слабата мотивация на колектива" или "неясната стратегическа линия") тя също престава да съществува. Строежът на споделена визия трябва да е централен момент в ежедневната работа на лидерите. Той е продължителен, безкраен процес, в периметъра на по-широката дейност, наречена "проектиране и развиване на идеи за управлението на организацията", която освен формулирането на визията, се занимава и с уточняването на нейното предназначение и основните ценности в основата й.\nНякъде мениджърите очакват визията да изникне от фирмените процеси за стратегическо планиране. Но повечето стратегически планирания се провалят в опита си да генерират истинска визия поради същите онези причини, които обричат на провал повечето спуснати визионерски процеси. Както казват Хамъл и Прахалад:\n"Оригинални (в смисъл на "творчески") стратегии рядко произлизат от ежегодния планов ритуал. Стартовата позиция за следващата годишна стратегия е почти винаги тазгодишната стратегия. Подобренията са плавни и прикачени към традиционни категории. Компанията се е вторачила в познатите си пазарни сегменти и територии, макар че реалните възможности за успех най-вероятно са другаде. Тласъкът за за пионерното навлизане на Канон във фотокопирния бизнес, например, е дело на неин презокеански търговски филиал, а не на японските плановици..."\n# | от Pavel_Lazarov на 29 февруари 2012, 19:52\nТова не означава, че визиите не могат да произхождат от върха. Те действително произхождат често от отвърха, но понякога те произхождат и от персоналните визии на индивиди, намиращи се далеч от всякакви ръководни позиции. Друг път те просто изплуват на повърхността благодарение на хора, поддържащи контакти с различни фирмени нива. И все пак произходът на визията не е толкова важен, колкото процесът, който я превръща в споделна визия. Тя не може да стане истинска споделена визия, докато не влезе в синхрон с персоналните визии на хората от колектива.\nЗа онези, които са на ръководна позиция, най-важното е да не забравят, че техните визи са само "персонални" и че заеманите от тях позиции, не превръщат автоматично техните персонални визии във "визията на цялата организация". Когато чуя някой мениджър да казва "нашата визия", а съм сигурен, че има предвид "моята визия", си спомням думите на Марк Твен, че официално "ние", би трябвало да се използва само "от крале и хора с особен произход".\nИ накрая, когато мениджърите се опитват да построят споделена визия, те трябва да пристъпват към това с готовност да споделят непрекъснато своята персонална визия. Те също така трябва да са склонни да питат колектива "Ще ме последвате ли?". Това може да се окаже доста трудно за ръководител, поставял и спускал задачи през целия си професионален живот, защото искането на подкрепа, може да го накара да се почуства неприятно уязвим.\nДжон Кристер е директор на голям отдел на водеща компания за производство на продукти за домашна потреба. Той има визията, че неговият отдел би трябвало да доминира сектора си. Тази визия изисква не само отлични продукти, но и доставката им до клиентите (търговци на дребно) по най-ефикасния и икономичен от начин. Тои си представя една единствена глобална дистрибуторска система, която да е в състояние да достави продукта до клиента за половината от времето и само за част от нормалните разходи по опаковане и товарене-разтоварване.\n# | от Pavel_Lazarov на 05 март 2012, 13:42\nТой започва да говори с останалите мениджъри, работници в производството, дистрибутори и магазинери. Всички изглеждат въодушевени, но заявяват, че много от неговите идеи не биха могли да се реализират, защото противоречат на твърде много традиционни принципи на корпоративнната управа.\nПо-специално Кристер има нужда от подкрепата на шефа на отдел пласмент Хериет Съливан, която, макар че формално е на същото иерархично ниво, има 15 години по-голям опит. Кристер подготвя подробно представяне, с което да покаже на Съливан силните страни на новата си идея. Но Съливан се противопоставя скептично на всяка нова порция от данни, поддържащи теорията му. След приключването на срещата Кристер се замисля, че скептиците вероятно са прави. Обаче решава все пак да изпробва новата система в рамките само на един ограничен пазар. Рискът би бил далеч по-малък а би могъл да му гарантира подкрепата на местните вериги от магазини, показващи немалък ентусиазъм от новата концепция. Но какво да прави с Хериет Съливан? Неговият инстинкт му подсакзва просто да не й казва. Все пак той разполага с правото да предприеме експеримент сам, използвайки своите хора. Освен това, той взима предвид опита и мнението на Съливан.\nСлед седмица размисъл/работа по идеята, Кристер се връща при Съливан с молба за помощ. Този път обаче той оставя графиките и данните си у дома. Просто й казва защо той вярва, че реализацията на идеята му би скрепило нов тип сътрудничество с клиентелата, и как преимуществата й ще могат да бъдат изпробвани без особен риск.\n# | от Pavel_Lazarov на 07 март 2012, 14:58\nЗа негова изненада непреклонната шефка на пласмента изказва готовност да започне да помага за проектирането на експеримента. "Когато дойде при мен миналата седмица, ти се опитваше да ме убедиш.- споделя тя - Сега си вече готов да тестваш идеята си. Аз все още съм на мнение, че тя не е замислена както трябва, но виждам, че хвърляш много усиля. Затова, кой знае, може аз да науча нещо този път."\nТози епизод се разиграва преди доста години. Днес новаторската дистрибуторска система на Кристер се използва по целия свят от почти всички потделения на компанията. Тя намалява значително разходите и е основен компонент в много от най-значимите стратегически сътрудничества с търговските вериги, скрепени благодарение на придобитите нови умения.\nКогато визията се ражда в средните иерархични нива, процесът по споделянето й и възприемането й е общо взето същият, както е в случаите на зараждането й на върха. Но в този случай за протичането му може да му е необходимо повече време, особено ако засяга цялата организация.\nКонсултантът по фирмена органиация Чарли Кифер казва: "Независимо от въодушевлението, произлизащо от една визия, процесът на създаване на споделена визия, не винаги е вълнуващ. Мениджърите, които са много добри в създаването на споделена визия, се отнасят към този процес като към нещо едва ли не балнално: "Говоренето за нашата визия просто вече се е вплело в ежедневната ни работа. Ние сме като повечето творци, които не се вдъхновяват особено много от процеса на създаването на творбата, но пък се вдъхновяват от резултата." Или както поставя нещата Бил О'Браян: "Да бъдеш визионерен лидер не се отнася до произнасянето на речи и вдъхновянето на войници. Моето ежедневие прилича доста много на ежедневието на всеки друг ръководител. Да бъдеш визионерен лидер означава да решаваш ежедневни проблеми, имайки в главата визията си".\nРаждането на действително споделени визии става бавно. Опитът подсказва, че такива визии изискват продължителен и продължаващ диалог, в който хората, освен че се чувстват свободни да изразяват своите мечти, придобиват и умението да се вслушват в чуждите. Резултатът от това реципрочно вслушване е постепенното изплуване на повърхността на все повече и повече нови индикации за съществуването на различни възможности.\n# | от Pavel_Lazarov на 15 май 2013, 12:02\nТекстовият документ със същия, но редактиран вече текст и продължението на превода е тук - в сайта на Новото.\nТук пък е хубавата ни дискусия от юни 2011 година За понятията "визия" и "мисия".\nСлагам тези препратки, за да "затворя кръга", както се казва.\n# | от Pavel_Lazarov на 28 юни 2013, 16:07\nХубава новина, приятели!\n"Петата дисциплина" е вече на българския пазар!\n(Към официалната анотация на книгата)\nПрепоръчвам я горещо на всички вас!


Прокуратурата може да обвини Миньо Стайков още днес | Портал за българи в Лондон, Великобритания и чужбина\nHome Новини Прокуратурата може да обвини Миньо Стайков още днес\nПрокуратурата може да обвини Миньо Стайков още днес\nСобственикът на „Винпром Карнобат“ Миню Стайков е задържан за 24 часа. Специализираната прокуратура разследва бизнеса му за данъчни престъпления и пране на пари. Заместник-главния прокурор Иван Гешев допусна, че е възможно до края на деня на Стайков да бъдат повдигнати обвинения, предаде БНТ. Сред задържаните още е синът на кмета на Карнобат. Рано тази сутрин разследващи влязоха в офиси „Винпром Карнобат“, „Сис индустрийс“ и „Топаз мел“.\nРазследването започна в средата на юли, когато в Карнобат е установена нелегална фабрика за производство на цигари. Събират се доказателства, както за реалните собственици на цигарената фабрика, така и за начина, по който са легализирани доходите от нея. По този начин разследващите стигат до търговските дружества, свързани с Миню Стайков, както и до схема за прикриване на ДДС, чрез фирма от типа „липсващ търговец“.\n„В хода на това разследване са събрани допълнителни доказателства и се провежда допълнително разследване и за извършени данъчни престъпления и на пране на пари. На всеки от вас ви е ясно, дори само ако вземем тази фабрика, за която говорим – това са около 70 милиона лева годишно. Тези пари малко вероятно е да се държат в касети и в дворовете да се закопават. Тези пари обикновено в цял свят се изпират през определени фирми. Част от това разследване е точно това – по какъв начин са били изпирани тези пари“, разясни Гешов.


Главная / Ювелирные наборы и прочее / Карнавални маски и шапки\nДруги български празници и обичаи за празник Карнавални маски и костюми.\nКарнавални костюми за жени Именно заради това ние подбрахме различни детски маски и шапки, с които Вашето мъниче ще заприлича досущ на любимият си анимационен герои. Играта може да започва: Мека мебел Маси, столове, бар столове Цялостно обзавеждане. Диадема с кървав гаечен ключ- изглежда, като че ли е забит в главата.\nКарнавални маски и костюми С ръчички и крачета. Козирка от хартиена чиния Вижте видеото: Детска карнавална маска Дявол Вампир Възраст: Карнавал За Теб - Карнавални костюми под наем, аксесоари, всичко за вашето парти!\nШапка "Вещица" карнавални парти аксесоари шапки.\nДори направихме рожден ден. Детски стаи Спални и всекидневни Други.\nКогато кликнете върху дадена картинка, тя ще се увеличи и ще може да я разпечатате на принтер. Карнавални маски и костюми. Рокля от найлонови торбички.\nЗа да стане по-истинска тази игра, може да им помогнете, като задно направите маската за лице. Картинките за оцветяване и маските не се увеличават.\nГеорги Други български празници и обичаи рисуване как се рисува С ръчички и крачета други за празник карнавални маски и костюми картички, кутийки и покани декорация за празник торти рецепти солени сладки торти. Карнавални маски и костюми хартиени играчки. Детска карнавална маска Джудже - Срамежливко Възраст: Здравейте поздравявам ви за вашата работа.\nЛюбими Плати поръчка Моят акаунт Вход Регистрация. Когато пробивате дупки за ластика отзад, подлепете предварително мястото с хартиено тиксо, за да стане по-здрава маската. Можете ли да дадете някаква идея за карнавален костюм на лисунгер- мъжка лисица. Когато децата са малки. Други български празници и обичаи От кошчето от хартия, кашони и кутии.\nраскроить простое и пышное платье для беременной\nкак рисовать прямую юбку\nсвадебные платья в кургане больших размеров\nкак отремонтировать треснувшую подошву ботинка\nпочему нужно одевать гимнастический купальник\nлетняя одежда для кормления фото\nИзменение в расписании электричек на шапки\nКот в сапогах puss in boots 2011camrip\nЗимние штаны комбинезоны мужские\nВ платьице белом быть одна ты текст


Чуждестранните летни езикови лагери и Лъки Кидс | LuckyKids\nLucky Kids » Езиков Лагер » Летен лагер » Чуждестранните летни езикови лагери и Лъки Кидс\nЧуждестранните летни езикови лагери и Лъки Кидс\nНяма съмнение, че детският езиков лагер крие редица ползи за децата от различни възрасти. Разбира се, никой не може да оспори ролята на училището за едно дете. Но за съжаление не винаги учебните часове са достатъчни за усвояването на един език.\nУчилищната програма следва традиционен модел на обучение, който не работи за всяко дете и не включва достатъчно игри и комуникация, от които се нуждаят децата. Някои деца се нуждаят от допълнителни уроци за подобряване на нивото по английски, което не винаги помага.\nЛетните езикови лагери предоставят невероятна възможност на децата да научат английски в една топла приятелска среда без да им бъдат поставяни оценки и да бъдат критикувани за своите грешки. Родителите по света започват все повече и повече да осъзнават ползите от езиковия лагер и поради тази причина и популярността им продължава да расте. Какъв по-добър начин за един малчуган да прекара продуктивно своята лятна ваканция от това да научи нови неща и да бъде активно сред природата?\nОсновното предимство на езиковия лагер е, че децата се потапят в една чуждоезикова среда и много лесно усвояват чуждоезиковата лексика комуникирайки с учителите и своите съученици. Освен че подобряват нивото си по чуждия език, децата се научават на редица социални умения и завързват контакти, които могат да траят цял живот.\nОсвен това включват забавни образователни игри, които подтикват децата да използват различни свои умения и да излязат от зоната си на комфорт. Новите начини на обучение помагат на децата да не се страхуват от своите провали, а да вярват, че те са неизменна част от процеса на обучение и е важно да ги преодоляват и да подобряват уменията си.\nКое е общото и различното в практиките на чуждестранните и българските лагери?\nВ който и лагер да запишете детето си, то неиминуемо ще пожъне ползи и ще усвои ценни знания и умения, които ще са му полезни в бъдеще.\nЕзиковите лагери в чужбина и тези в България работят почти на един и същи принцип що се касае учебната програма и извънкласните забавни активности. Предлаганите спортни активности, които са включени в програмата на лагера, са почти същите както и в чуждестранните лагери, с изключение на някои спортни активности като рафтинг, стрелба, конна езда, скално катерене и други.\nEдна от разликите се крие в изработването на учебната програма и заложената програма на часовете. В България можем да открием детски лагер за своето дете, където то да научи езика по нова методология. Един от известните български международни детски езикови лагери е Лъки Кидс.\nТози детски езиков лагер предлага интензивно обучение по английски, което следва последните тенденции в обучението по английски. Квалифицираните преподаватели там прилагат едни от най-новите методи в чуждоезиковото обучение, които гарантират бързи положителни резултати в обучението за всяко дете и помагат дори и на най-срамежливите деца да преодолеят лесно езиковата бариера и да заговорят на английски.\nС какво детски езиков лагер Лъки Кидс е по-добър и защо?\nОбучението по английски език следва последните тенденции на педагогиката в чуждоезиковото обучение. В образователната програма на лагера се прилагат иновативни методи за преподаване и учене на английски за деца като Монтесори, Сугестопедия, Слънчева педагогика. Те позволяват на всяко едно дете да затвърди качествено и лесно зададения учебен материал. В часовете по английски в лагера се използват интерактивни методи за преподаване като например интерактивни дъски и таблети.\nПо този начин се стимулира аудио и визуалното възприемане на английския у децата. Именно и това е една от причините уроците в детския езиков лагер да дават положителен ефект дори при най-трудните деца.\nИзискването към учителите там е да предоставят учебните блокове по един забавен и интересен начин, който ще подтикне децата да търсят знания извън учебните часове и да са любопитни да изучават различни неща от света.\nВсеки учител е с уникална задача за детето в учебния процес, тъй като и всяко дете е с индивидуални потребности от предаване на самия учебен материал.\nСтилът на работа на всеки учител е индивидуален като в основата си следва зададения модел на преподаване от координатора на програмата. В лагера се прилагат също така разнообразни методологии, които съответстват на текущата динамика на лагерния сезон.\nПрестоят в лагера започва от 7 до 14 дни дава страхотни резултати в чуждоезиковото обучение и изгражда една добра основа за последващото обучение по английски за детето.\nПреподавателите в лагера са с роден английски език, което е предпоставка за децата да научат правилната английска интонация. В края на лагера всеки резултат получава репорт за своето дете, където са описани постигнатите резултати и над какво трябва да се работи в бъдеще.\nНека да разгледаме главните предимства да запишем детето си на езиков лагер\nДетският езиков лагер помага на детето да стане по-независимо\nЛетните езикови лагери подтикват децата да вземат самостоятелни решения без намесата на родители или учители и им помагат да опознаят по-добре себе си като част от една общност, където родителите нямат влияние над решенията. Езиковият лагер помага на децата да свикват по-лесно с нова среда различна от тази на дома, повишава самочувствието им и тренира способността им да се справят с неочаквани ситуации, както и им помага да усвоят лидерски умения и умения за сътрудничество.\nТъй като децата в лагера не са оценявани и не са критикувани когато направят грешка, в лагера чувството за състезание липсва за разлика от училище, където децата се чувстват принудени да покриват всички изисквания и очаквания от учители и родители, което създава стрес у децата. Така и самата висока оценка се превръща понякога в цел, а не толкова знанията. В детските езикови лагери учителите поощряват всички деца в лагера да постигат положителни резултати без допълнително да им се поставят оценки, които да подкопават уверенността им.\nРазширява кръгозора му\nДецата не само подобряват своя английски, но и научават куп полезни неща за света, които ще им бъдат от полза в бъдеще. В езиковите лагери за деца има курсове по готвене, класове по история, по оцеляване сред природата и други, които обогатяват знанията на децата за всичко около тях.\nПодобрява комуникационните му умения\nВ езиковите лагер детето се среща с различни хора и има възможност за създаване на много нови приятелства, някои от които могат дори да се запазят за цял живот. Това ги прави да станат толерантни към хората от различните националности и да нямат предразсъдъци спрямо тях.\nЗадачите за различните отбори от деца в езиковия лагер включват също изготвяне на общи проекти, което предоставя на децата възможност да се научат да работят в екип. Детският езиков лагер учи децата на различни добродетели като емпатия, честност, трудолюбие, толерантност, упорство.\nПомага на детето да преодолее бързо езиковата бариера\nВ езиковия лагер комуникацията на английски е постоянна. Но освен това средата е предразполагаща и близка до тази на дома, което е и главната цел на екипа на лагера. По този начин децата се сплотяват и започват в процеса на всекидневното обучение неусетно да комуникират заедно. Когато децата се чувстват комфортно като у дома си, следователно те ще учат по-лесно.\nДецата не само говорят на английски в часовете, но и по време на игрите и физическите активности навън. Това помага на детето да стане по-уверено в говоренето на английски. Чрез безгрижните игри навън обучението по английски вече започва да изглежда като игра за децата.\nЕзиковите лагери предоставят на всяко дете възможността да се потопи в една чуждоезикова среда, която спомага за по-бързото и лесно научаване на езика. Тъй като английският на преподавателите в лагера е майчин, децата могат да научат точното произношение на думичките.\nПомага му да усвои ценни умения\nВ езиковите лагери децата не само научават английски по-успешно, но и усвояват ценни способности. Учебните часове и физическите активности стимулират логическото и креативното мислене у децата. Помагат им също да тренират умението си да разрешават проблеми и да търсят решения на конфликти в неочаквани ситуации.\nТъй като са принудение да живеят без родителите заедно със свои съученици, децата в летния езиков лагер се научават на самодисциплина и отговорност. Това се отразява например в поява на самоинициатива за почистване на стаята или подреждане на вещите от страна на децата.\nУчи детето да бъде по-активно\nТъй като в езиковите лагери се провеждат физически активности на открито, по този начин децата разбират, че не само телевизията и компютърните игри са забавни. Езиковите лагери предлагат на децата участие в различни физически активности като колоездене, пейнтбол, планинско катерене, пикници сред планинската природа, конна езда, преходи в планината, плуване, уроци по йога, танци, гребане на лодка.\nОсвен това в лагерите се срещат и образователни активности, които едновременно учат децата на нещо ново и им дават забавно преживяване. Това са например извънчасови активности като готварско училище, ролеви игри, кино прожекции, стрелба, състезания по лов на съкровища и много други.\nПо време на физическите активности в лагера детето научава повече за своите собствени способности, които не винаги се разкриват по време на училищните часове. Така децата вземайки участие в нови активности опознават по-добре себе си и откриват способности, които не са подозирали, че имат.\nВъзпитава у детето любов към природата\nИстина е, че благодарение на новите технологии децата са загубили своята връзка с природата. Тъй като голяма част от физическите активности, провеждани в езиковите лагери се провеждат навън, по този начин у децата се възпитава любов към природата. Така те осъзнават добре колко е важно до я пазим чиста за идните поколения.\nДецата прекарват голяма част от ежедневието си навън далеч от екрани на компютри и мобилни телефони, тъй като в детските летни лагери е ограничена употребата на електронни устройства. Също така летните езикови лагери учат децата на важни умения за оцеляване сред природата, които те е малко вероятно да научат в учебните часове в училище.\nНа: септември 24, 2018\nПредишна статия: Необходима ли е предварителна подготовка на детето преди летния лагер?\nСледваща статия: Стресираните деца в детски лагер


Фалшиви новини :: Пеевски: Олигархията пак разлая кучетата срещу него :: Monitor.bg\nОт: Агенция Монитор (35745)\n18:50 01 Май 2019 620 Видяно 0 Споделяния Коментари\nВ същия почивен за повечето българи ден журналистът от антибългарската българска редакция на Дойче веле Петър Чолаков, очевидно реши „да си намери работа“. Как? Като изфабрикува поредните фейк внушения за Делян Пеевски. Журналистът Чолаков, гологлав и по-халат, очевидно се измъчва от въпроса „Става ли Пеевски за евродепутат?“.\nПределно ясно е, че журналистът Чолаков прави неловки есеистични опити, без изобщо да е прочел решението на независимия и плуралистичен орган ЦИК, който всъщност отговаря на терзанията му. Или може би не му пука от фактите, че кандидатурата на Делян Пеевски за евродепутат е напълно законна и е издигната по надлежния ред от партийните структури по места.\nДа, Чолаков, Пеевски става за евродепутат – питайте ЦИК.\nМъките на Дойче веле, което се позовава на сигнала на т.нар. движение Боец, зад което всъщност надничат Цветан Василев и ортаците му олигарси, са разбираеми. Когато не разполагаш с факти, колкото и да въртиш и сучеш, все не ти се получава.\nДойче веле и Чолаков повтарят мантрата „живял ли е Пеевски през последните 6 месеца в страната?“ Забележете, те не разполагат с факти или доказателства за това, а си задават въпрос. Със същия успех могат да попитат например „Бил ли е Пеевски в Париж по време на пожара в Нотр Дам?“.\nСлед като журналистът Чолаков очевидно не може да си отговори на главоблъсканицата за домашния адрес на Делян Пеевски (който адрес обаче според него се явява пречка за кандидатурата му за евродепутат) той си задава още по-екзесктенциален въпрос. „Какво прави изобщо Пеевски в политиката? Защо обществото търпи възхода на такива „велики комбинатори?“, блъска си главата Чолаков. А въпросният Чолаков чел ли е изобщо „Дванайсетте стола“? И какво всъщност прави той в журналистиката? Та нали в журналистическия занаят трябва да се работи с факти, а не с въпросите, внушенията и лирическите напъни на грантаджиите.\nПо-нататък в безсъдържателното си от фактологична точка „есе“ Чолаков от Дойче веле обявява някак полутържествено, че през юни се навършват 6 години от протестите срещу назначаването на Пеевски в ДАНС. Сякаш тази знаменита „годишнина“ е от калибъра на Френската революция. Фейк есето обаче забравя, че Делян Пеевски достойно и абсолютно по своя воля се оттегли от ДАНС. Но дори и сълзливото залитане по протестърите от 2013 г., повечето от които се намърдаха на благи, добре платени синекурни службички, не защитава по никакъв начин твърдението, че кандидатурата на Пеевски за евродепутат е незаконна.\n„Арогантността на политиците разцъфтява в общество, в което преобладава наследената от комунизма раболепна безкритичност. Тя избуява в страни, в които избирателите се вият пред урните като пасажи златни рибки. Разпространено е убеждението, че тези членове на семейство Шаранови имат мимолетна памет -забравят всичко след няколко секунди“, пише в своя фейк нереализираният писател Чолаков.\nХм, ние пък си мислехме, че златната рибка е само една, а те били плували в пасажи. И всъщност били шарани... Без коментар.\nОт АЛДЕ също така били отказали да коментират кандидатурата на Пеевски, пише още Чолаков. Отказали ли са, или изобщо публикувате какво казват от там, защото се боите от отговора?\n„Кучетата лаят, Пеевски си пее“, пише в заключение Дойче веле. С което сами оприличават нелепата си публикация срещу Делян Пеевски с кучешки лай. Кучето скача според тоягата, гласи поговорката. В случая тоягата е в ръцете на българската олигархия, която просто разлайва кучетата, точно като в холивудския филм „Да разлаем кучетата“. Неудобният за олигархията в случая е Пеевски. Само че кучетата на олигархията лаят фалшиво...\nПо темата: Пеевски Дойче веле ЦИК евродепутат фалшиви новини\n18:46 01 Май 2019


За по-малко от 10 минути продадоха всички Indian Scout Bobber Jack Daniel’s Limited Edition - Moto Club\nВ началото говореха, че специалният мотоциклет Indian Scout Bobber Jack Daniel’s Limited Edition е твърде скъп. Но тази лимитирана серия от 177 броя мотоциклети се продаде за по-малко от 10 минути. Дилърите приемаха поръчки за Indian Scout Bobber Jack Daniel’s Limited Edition на 13 март от 0 часа през нощта.\nТова е третият мотоциклет, съвместен проект между Indian Motorcycles и Jack Daniel`s. Първите 150 мотоциклета Jack Daniel’s Limited Edition Indian Springfield и Indian Chief Vintage бяха продадени през 2016 г. за 8 часа, вторите 99 за 15 минути, а сега новият модел Indian Scout Bobber Jack Daniel’s Limited Edition, постаив нов рекорд по скорост на продажбите – 177 броя за по-малко от 10 минути.\nСпоменатите 177 мотоциклета са вдъхновени от марката “Old No. 7 Brand”. Това е третата поредна година, в която Indian Motorcycles обедини усилията си с Klock Werks Kustom Cycles, за да създаде тези мотоциклети. Те са вдъхновени от златните и черни пожарни автомобили, използвани от пожарната команда Jack Daniel`s Fire Brigade. Всъщност, Jack Daniel`s е единствената дестилерия в света със собствена пожарна бригада.\nВсеки от 177-те индивидуално обозначени мотоциклети е акцентиран с теми на Jack Daniel`s Fire Brigade. Моторът има фин матов черен цвят с два тона, който се използва за първи път от Indian motorcycle и е покрит с истинска златна графика от 24 карата върху резервоара и калниците. 24-каратовото злато преминава към емблемата на пожарната бригада на резервоара и емблемата “Bottles and Throttles Don’t Mix” (Бутилки и подаване на газ не се смесват) на предната броня. Другите подробни детайли включват перфорирана седалка от естествена кожа с бродерия Jack Daniel`s и закопчалки, стъпенки и лостове, вдъхновени от марката Old No. 7. Черният премиум цвят е във фланците, лостовете за управление на ръката, капаците на клапаните на двигателя и накрайниците за отработените газове, а златното означение Indian Scout дава допълнително внимание към детайлите.\nУникален е и единственият знак Montana Silversmith, който е индивидуално номериран и покрит с истинско 24-каратово злато.\nMoto3: Хорхе Мартин с Honda е първият победител за сезон 2018