Quo vadis, homine ?: ХРИСТИЯНСКИ ОБРЕДИ И ОБИЧАИ\n17 юни – Свети Дух\nСветият Дух е Третото Лице на християнската Света Троица. И трите Лица – Бог Отец, Бог Син и Светият Дух, са равни по Своето Божествено достойнство, но се различават по функциите си в света. Всяко от тях притежава и специфично качество, отличаващо Го от другите: Бог Отец – нероденост; Бог Син – синовство; Св. Дух – изхождане (Той изхожда предвечно от Бог Отец). Това не са три Бога, а Един Бог – един по същност и троичен по Лица, т.е. по Своите проявления в сътворения от Него свят.\nОт духовно-езотерична гледна точка Светият Дух представлява енергийния компонент на Бога, носител на Всемирния живот.Светият Дух е неразделен елемент от практиката на християнските общности във всичките ѝ аспекти. Най-важна е ролята му при църковните тайнства (седем на брой, макар някои протестантски общности да ги ограничават до две). Основните християнски църкви са единодушни, че без благодатното участие на Светия Дух, тайнството като такова е невъзможно. Понятието за Светия дух присъства и в множество изповедни формули, молитви и т. н.\nВ исляма Светия Дух, или както се среща в Корана като „Духът“ е синоним на ангела Джибрил (Архангел Гавриил) .Мюсюлманите вярват, че Светия Дух е най-великият ангел и че той е посредник между Бог и пророците.\nИндуистката Троица (Тримурти) включва три божества: Брахма – Творецът, Вишну – Съхранителят (на вече сътвореното), и Шива - Разрушителят (разрушава всичко старо, отживяло и ненужно, за да бъде отворен пътят за новото, прогресивното, актуалното). За разлика от християнското учение за Света Троица, според което Бог е един по Същност и троичен по Лица (и трите Лица на Троицата – Бог Отец, Бог Син и Светият Дух – са еднакви по Същност и равни по Своето Божествено достойнство, но се различават по Своите функции в Битието; Те са едно, един Бог, а не три Бога), индуистката Тримурти съдържа три отделни, обособени божества, всяко независимо от другите две. Доктрината за Единия по Същност и троичен по Лица Бог е достояние единствено на християнството.\nТози празник отбелязва рождения ден на християнската Църква. На старозаветния празник Петдесетница апостолите на Иисус Христос били осенени от Светия Дух, Който слязъл върху тях във вид на огнени езици. Вдъхновени от присъствието Му, те проповядвали на огромното множество поклонници от различни краища на света, дошли в Йерусалим за празника. От тях около три хиляди повярвали, кръстили се и така възникнала Църквата като общност от вярващи в Иисус Христос като Господ и Спасител. Не като институция, разграничаваща духовни лица от миряни, а именно като общност от братя и сестри в Христа. Иисус Христос е създал общност от хора, обединени от обща вяра и цели за постигане на духовно-нравствено съвършенство, за възтържествуване на Царството Божие и на нашата планета. Богочовекът е бил твърде далеч от намерението да изгражда тромава йерархична структура, в която на редовите християни да бъде внушавано, че могат да постигнат общение с Бога единствено чрез клира – духовниците от всички рангове.\n"...след Събитието на Петдесятница, Христовото Същество се намира вече всред човешките души на Земята.Това, което Христовото Същество изпита между Йоановото кръщение и Събитието на Петдесятница , стана, за да може Богът да замени своето обиталище, за да може това божествено-духовно Христово Същество да приеме онази форма, която беше необходима с оглед нарастващата, жива общност между него и човешките души. Следователно, защо настъпиха събитията в Палестина? Те настъпиха, за да получи Христовото Същество онази форма, от която се нуждаеше, за да изгради една истинска общност с човешките души на Земята!\nНаред с всичко това, ясно става, че Събитието на Петдесятница е единствено по рода си; както често съм имал възможност да подчертавам, то представлява слизането на едно висше, неземно Същество в сферата на Земята и свързването му с нея до онзи момент, когато под негово вличние в Земната сфера ще настъпи едно пълно преобразяване.Следователно Христовите действия в условията на Земята започват тъкмо от този момент..."\nРудолф Щайнер " Из изследванията на Акаша. Петото евангелие"\n6 юни – Възнесение Господне (Спасовден)\n40 дни след възкресението Си Господ Иисус Христос пред очите на учениците Си на Елеонската планина, в близост до Йерусалим, вдигнал ръце, благословил ги и се възнесъл на небето. Там седнал от дясната страна на Отца Си, т.е. заел второто най-важно място в небесната йерархия наред с Бог Отец. Свидетелите на възнесението Му – с укрепнала в гърдите вяра – поели своята трудна, но благородна мисия да разпространяват благовестието Му и да разказват за чудните дела на Богочовека.\nОще един повод да си припомним, че „... и ний сме дали нещо на света”. Българската просвета и култура е водеща за цялата огромна световна славянска общност. Ние, българите, първи сме приели християнството сред всички славяни. Ние сме създали славянската писменост и сме я разпространили и сред останалите славянски народи, някои от които я използват и до днес. Ние първи сме превели на славянски език Библията и друга важна богослужебна книжнина и сме я раздали на нуждаещите се наши братя по род и език. Ние сме инициаторите на християнското кръщение на Русия през 988 г.сл.Хр. – „по-големия брат”, на чиято територия днес живеят над 20 милиона етнически българи, асимилирани, насилени да носят различни етнически имена и разселвани векове наред, но не загубили българското си самосъзнание. Родната историческа наука остава в дълг към тези наши сънародници. Ние сме дали на Русия и първия православен патриарх непосредствено след кръщението на страната в християнството.\nЗванието „равноапостолни” означава, че тези християнски светци (както и някои други в свещената история на християнството) по своето жизнено дело биват приравнявани на дванадесетте най-близки ученици на Иисус Христос – апостолите. Конкретно римският император Константин Велики се е прочул с обнародването на Миланския едикт през 313 г., с който християнството бива обявено за равнопоставена религия в пределите на Римската империя наред с всички останали религии. Той именно е свикал и Първия вселенски събор на Църквата през 325 г. в Никея. Преди това, през 312 г., побеждава своя съперник за трона – Максенций, след като видял на небето сияен кръст, а Христос му се явил насън и му наредил да изобрази кръста на знаме и на войнишките доспехи. Майка му – императрица Елена, ще остане в аналите с откриването на кръста, на който е бил разпънат Спасителят Иисус Христос на Голгота. Построила в негова чест храмове в Йерусалим, Витлеем и на Елеонската планина.\n11 май – св. равноапостоли Константин-Кирил Философ и Методий\nЗа светите Братя е писано и казано твърде много, за да можем да добавим нещо съществено тук. По-скоро нека се запитаме какво би представлявала съвременната българска култура и духовност без тяхното велико дело. И да добавим трошица гордост към поставения на съдбоносни изпитания български дух, припомняйки си как папа Йоан-Павел II ги обяви за закрилници на Европа редом със св. Бенедикт Нурсийски. Константин Философ носел свое светско име до момента, в който бил постриган за монах 50 дни преди смъртта си на 14 февруари 869 г. в Рим. Тогава именно приел новото си име Кирил, както и схима – най-високия обет в монашеското служение на Бога. По-големият брат Методий достигнал почетния сан архиепископ на Панония и Моравия, където и предал Богу дух на 6 април 885 г.\nСв. Георги е един от най-популярните светци у нас. Живял е в края на III и началото на IV в.сл.Хр. в малоазийската област Кападокия. Мъченик за Христовата вяра, осъден на смърт и обезглавен по заповед на имп. Диоклетиан (284-305 г.). На иконите винаги бива изографисван на бял кон и с копие в ръка. Църковното предание разказва как той победил в смъртоносна схватка страшен змей, който опустошавал местността и поглъщал човешки жертви близо до град Бейрут и планината Ливан. Затова именно Църквата го назовава Победоносец. Смята се за покровител на военнит\nПрочетете как вестителят на Божиите тайни архангел Гавриил съобщи на девицата Мариам каква съдба ѝ е отредил Бог (Лука 1:26-38).Как бихте се почувствали, ако ви се яви същество от светлина и ви уведоми, че Всевишният ви е определил специална мисия? Ще се уплашите и ще побегнете или ще посрещнете вестта спокойно и с готовност да изпълните дълга си?Кое е определящото чувство в реакцията на Дева Мария в този съдбовен за нея час – изненадата или смирението? Или може би вярата, безусловната вяра, че каквото и да ѝ възложи Господ, ще е за добро?Защо наричаме това съобщение „Блага вест”? Според Христос благ е само един Бог и никой друг. Значи ли това, че всичко, което иде от Бога, носи печата на Неговата благост?Всеки от нас има някаква мисия в своя земен живот. Какво е нужно, за да я разгадаем и да я следваме, дори и без свръхестествената намеса на загрижен за нашата съдба ангел?\n2 март-Месни заговезни\nе православен църковен празник, който се празнува винаги в неделя, 8 седмици преди Великден.\nВ съботния ден срещу Неделя Месопустна (Месни заговезни) всички българи извършват помен в чест на мъртвите - голямата Задушница пред Великия пост.\nЦърквата затова се моли за починалите от векове с вяра свои чеда и е определила нарочни дни за това - съботите в спомен на Великата събота преди Възкресение и задушниците, каквато е тая пред Великия пост.\n10 февруари- Св.Харалампи\nСвети Харалампий живял през втория и началото на третия век. Бил епископ на град Магнезия, в областта Тесалия, днешна Гърция.\nПо онова време римският император Септимий Север подигнал гонение срещу християните. Епископ Харалампий открито проповядвал вярата в Истинския Бог и се стараел да отвърне езичниците от техните заблуди и от поклонението на идоли.\nЕзическите власти уловили епископът и го изправили на съд. подложили на страшни изтезания: стържели тялото му с железни нокти, забивали в него гвоздеи, опалвали го с огън, разбили устата му с камък. Ала старецът с търпение и мъжество понасял всичко и благодарял на мъчителите си: "Благодаря ви, задето, като измъчвате вехтото ми тяло, обновявате моя дух, който желае да се облече в нов вечен живот!"\nТова е денят на погиналия мъченически за Христовата вяра Харалампий, епископ на град Магнезия в Тесалия. Народът вярва, че той държи със синджир всички болести и по своя воля ги праща да вървят по света. Затова на сутринта на неговия празник в църквата се отслужва възпоменателна служба и се освещават донесените масло (олио или зехтин) и мед от къщи, които служат за лекарство през годината. На този ден, за да се умилостиви чумата, се месят питки, мажат се с мед и се раздават на съседи и роднини.\nСпоред старозаветната израилска традиция на 40-ия ден от рождението на мъжко чедо то трябвало да бъде посветено на Бога. Затова родителите на Младенеца Иисус Христос – св. Богородица и св. Йосиф Обручник (християнската Църква го нарича „Обручник”, понеже е дал оброк/обет да закриля Дева Мария и да пази девството ѝ), Го занесли в Йерусалимския храм. Там ги посрещнал един старец на име Симеон. Той бил получил откровение от Небето, че няма да напусне този свят, докато не зърне със собствените си очи Месията. В лицето на малкия Иисус той разпознал великия Пратеник на Бога. Православното песнопение, което започва с думите: „Нине отпущаеши раба Твоего, Владико...” („Сега отпускаш Твоя раб, Владико...”), е посветено на този епизод от свещената история на Новия Завет. Думата „сретение” е църковно-славянска и означава „посрещане” – именно посрещането на Божия Син в столичния за евреите и най-почитан от тях храм.\n18 януари- Свети Атанасий Велики\nизвестен и като Атанасий I Велики, патриарх Александрийски от 328 до 373 година. Той е един от най-видните богослови и радетели за чистотата на вярата и се приема за първият разпространител в Европа на възникналото в Египет монашество. За тези си дела той е възвеличен още от ранното християнство като „Велики“.\nАтанасий е един от участниците в създаването на станалото класическо учение за въплъщението и Светата Троица. Според него Христос и Светия дух споделят една и съща същност (homoousios) с Бог Отец\nПростонародните вярвания тачат светеца като брат-близнак на свети Антон с власт над снеговете и ледовете. Поверието твърди, че облечен с копринена риза той отива в планината на бял кон и се провиква: „Иди си, зимо, идвай, лято!“. Той заедно с брат си св. Антон са ковачи и изобретяват ковашките клещи. Антонов и Атанасовден се честват като сезонни празници и като празници на ковачи, ножари, налбанти и железари. Зимния св. Атанас – „Атанасовден“ е наречен „Среди зима“ след който денят започна да пораства с по „едно просено зърно“ и лятото се приближава. св. Атанас и брат му се считат и за повелители над чумата, шарките\n17 януари- Св. Преподобний Антоний Велики -Андоновден\nНеговите родители били богати християни. Получил добро образование, а възпитанието, което придобил от своите родители повлияло дълбоко за сформирането на неговите християнски убеждения и светоглед.\n1 януари – Нова година. Обрезание Господне. Св. Василий Велики (Василовден)\nНа осмия ден от Неговото рождение Господ Иисус Христос бил обрязан в Йерусалимския храм, както повелявала старозаветната израилска традиция.\nКакто винаги, навлизаме в Новата 2017 година с надежди и окачвания. Ала те няма да се сбъднат, ако самите ние не положим усилия за това. Като народ притежаваме завиден умствен и духовен потенциал. Нека го използваме за добруването и на семействата ни, и на обществото, и на планетата Земя. Бог ще ни помогне, само ако си помогнем сами.\nГодината обещава нови предизвикателства във всички области на нашия живот. Духът се калява в битки, а те никак не са малко в тези съдбоносни за всеки от нас и за планетата дни. В трудни времена на върховни изпитания като нашето от решаващо значение са вярата и упованието в Бога, превърнати в конкретни мисли и дела.\nПразнуват именниците Васил, Василка, Васка, Василена и др.\n19 декември- Игнажден\nБългарската православна църква отбелязва на 20 декември Игнажден. От този ден до Бъдни вечер са продължили родилните мъки на Богородица. От Игнажден денят започва да нараства – "обръща се към пролет и лято". Другите названия на празника са Игнат, Млада година.\nОбичаят на Игнажден е полазването. Първият човек, който прекрачи прага на дома се нарича полазник – какъвто е той (богат, късметлия, щастлив, имотен ) такава се смята, че ще е годината. Полазникът бива посрещнат, нагостен от домакинята и изпратен с дарове.\nПолазникът (полезник, полязник, споходник) трябва да влезе в къщата, да отиде до огъня, да го разрови с крушево или дъбово клонче и да нарича: "Колкото искри, толкова пилета, шиленца, яренца, теленца, жребчета и дечица в този дом". За благословията си той е обсипан с пшеница и сушени плодове - за плодородие. След това стопанинът слага богата трапеза за госта, за да се сбъднат желанията.\n6 декември – св. Николай, архиепископ Мирликийски, Чудотворец (Никулден)\nСв. Николай е един от най-великите християнски светци, живял от втората половина на III до средата на IV век, родом от гр. Патара в древната малоазийска област Ликия. Известен е с милосърдието си и с умението да помага, оставайки незабелязан. На него е оказана особената чест един от дните на седмицата – четвъртък, да е посветен на паметта му. Закрилник на бедните и моряците. За някои той е и св. Никола – едно от лицата на дядо Коледа. Напуснал е нашия свят през 342 г. Мощите му се пазят в гр. Бари, Италия. Българската народна традиция назовава празника му Никулден, когато именници са Никола, Николай, Николина, Нина и мнозина други.\n4 декември - Св.Варвара\nПравославната църква чества света мъченица Варвара. Знатната дама от град Илиопол е убита от собствения си баща – езичник, защото приема християнството.Народът почита Св. Варвара като закрилница от болести и особено от шарката. Варвара е типично женски празник. За да умилостивят и прогонят баба Шарка, жените приготвят обредно вариво от различни житни и бобови зърна, подслаждат го с мед и раздават на децата си и съседи.\nСлед смъртта й мощите на св. Варвара били пренесени от Византия в Русия – в Киев.\n30 ноември -Андреевден\nПравославната църква почита днес паметта на Свети Апостол Андрей Първозвани - християнски проповедник, първият от 12-те апостоли, брат на Свети Петър. Той е един от светците-покровители на Русия и светецът-покровител на Шотландия.\n8 ноември – събор на св. архангел Михаил (Архангеловден)\nПразник на предводителя на небесните сили архангел архистратиг Михаил. Той е борец против духовете на мрака. По тази причина бива изобразяван в иконописта с копие в ръка, а с краката си тъпчещ дявола. От старозаветната свещена история знаем, че гробът на великия водач и законоучител на израилския народ Мойсей останал неизвестен. В Новия Завет ап. Юда в своето послание подчертава, че именно архангел Михаил не допуснал лукавия да обсеби тялото на Мойсей (Юда 1:9).\nИсторически този празника бил установен в началото на IV в. на Помесния Лаодикийски Събор. Този събор отхвърлил еретическото поклонение на ахгелите като творци и управители на света и утвърдил православното им почитане.За ознаменуване тържеството на деветте ангелски чина бил избран деветия месец, а тъй като в това време църковната година започвала от март, днес ние гоотбелязваме през ноември.Осмият ден пък ни напомня за бъдещия Събор на всички Безплътни Силив деня на Страшния Съд Божи, който Светите Отци наричат ден осми. В този ден ще дойде Син Человеческий в славата Си, и всички свети ангели с него, тогава ще седне на престола на славата Си(Мат.25;31)\n26 октомври – свети великомъченик Димитрий Солунски (Димитровден)\nСпоред народните представи от Димитровден започва зимата, народна поговорка гласи: „Георги носи лято, Димитър — зима“. Според легендата Св. Димитър е покровител на зимата и студа и е по—голям брат на Св. Георги. Той язди на червен кон, а от дългата му бяла брада се изсипват първите снежинки — „Дойде ли Димитър, идва и снегът“. Като предвестник на зимата и студа светецът се свързва със света на мъртвите. Затова около празника е една от най-големите Задушници. Българско народно предание представя Св. Димитър като брат близнак на Св. Георги. Приживе братята се разделили, тръгвайки по света в различни посоки. Георги му зарекъл, че ако види от стряха кръв да капе, то значи той е умрял. След време Димитър видял една стряха да капе кръв и тръгнал към Георгиевата страна на света, заварил ламя, която била изяла Георги. Притиснал Димитър ламята и тя му дала душата на Георги. После двамата яхнали конете и литнали към небесата. Там си разделили годината по братски — за Св. Георги лятото, а за Св. Димитър зимата.\n14 октомври – преподобна Петка Търновска (Петковден)\nЕдна от най-именитите български светителки, св. Петка е родена през XI век в гр. Епиват, Тракия, на Мраморно море. След кончината на родителите ѝ се заселила в Йорданската пустиня. Тук, както и нейната предшественица преп. Мария Египетска, водела равноангелски живот. След множество години на духовен подвиг се завърнала в отечеството си, където и завършили земните ѝ дни. Нетленните ѝ мощи предизвиквали ред чудеса. През 1238 г. цар Иван Асен II наредил те да бъдат пренесени в столицата В. Търново. Под заплахата на турското нашествие век и половина по-късно били прехвърлени първо във Видин, а след това в Сърбия. В 1521 г. султан Сюлейман Великолепни превзел Белград и ги изпратил в Цариград. Оттам били откупени през 1641 г. от влашкия воевода Ио Василий Воевод, който ги пренесъл в Яш, Румъния, където почиват и до днес. Векове наред паметта на св. Петка Българска се тачи не само у нас, но и в Гърция, Сърбия и Румъния.\n17 септември – свети мъченици София, Вяра, Надежда и Любов\nПразник на мъчениците за християнската вяра София – майка, и трите ѝ дъщери Вяра, Надежда и Любов. Този ден е обявен и за празник на столицата на България – София, като името на града се свързва не с майката-светица, а с названието на Божията Премъдрост в духовно-езотеричната традиция.\nВяра, надежда и любов в християнското учение са определени като т.нар. „богословски добродетели” – важни жалони по пътя към спасението и Царството Небесно. Духовното познание свързва надеждата с материалния свят, вярата – с духовния, а любовта – с Божествения.\nПравославната църква изразява почитта си към Господния кръст четири пъти в рамките на църковната година: на третата неделя от Великия пост (Неделя Кръстопоклонна), на Велики петък, на 1 август (начало на Богородичния пост) и на 14 септември. Празникът Въздвижение на светия и животворящ Кръст Господен е установен във връзка със следните важни събития в историята на Христовата църква: 1. Чудодейното явяване на Кръста на имп. Константин Велики преди битката му с Максентий (312 г.сл.Хр.). 2. Намирането на Кръста на Голгота от майка му – императрица Елена (326 г.). 3. Връщането на Кръста от персийски плен от византийския имп. Ираклий (628 г.).\nДуховното познание разглежда кръста като символ на съчетаването на Духа и материята. Казано с други думи: кръстът символизира Духа, разпънат в материята, както Христос е бил разпънат на Голготския хълм. В астрологията кръстът е знак за нашата планета Земя.\nДева Мария, назована по-късно света Богородица, понеже е родила Божия Син Христос, е дъщеря на праведните Йоаким и Ана, канонизирани от християнската Църква за светци. Те дълго време нямали деца, но поради благочестивия им живот, вече в зряла възраст Бог ги удостоил с женска рожба. На нея ѝ било съдено да стане съсъд за проявлението на Живия Бог Слово сред хората. Православните християни възвисяват света Богородица над всички твари, дори над ангелите. Тя е тяхна застъпница пред Сина си и пред Небесния Отец за всички, които с чисто сърце и смирение отправят молитвите си към нея.\n1 септември – начало на църковната година\nНачалото на църковната година е заимствано от старозаветната еврейска традиция и от лунния календар на израилтяните, съобразен с фазите на Луната. Фактически 1 септември се явява църковната нова година за православните християни.\nЕдна прекрасна лятна утрин Иисус Христос повика трима от Своите най-приближени ученици – апостолите Петър, Яков и Йоан, и ги поведе, без да им казва къде отиват. Те Го последваха мълчаливо, понеже в душите си разбраха, че предстои нещо важно, съдбовно. Вървяха дълго време, без да продумат и дума. Техният Учител ги отведе до планината Тавор и пое към върха ѝ по криволичеща пътека. Когато най-сетне се изкачиха догоре, преваляше пладне. Назаретянинът не издаваше никакви признаци на умора, ала и тримата Му апостоли бяха капнали и дишаха на пресекулки.\nТой се възправи на самия връх и величествената Му осанка се открояваше като изрисувана върху кристално синия небесен свод. В един миг стана чудо – без да ги предупреди, Месията се преобрази пред смаяните им очи: целият засия в диамантено бяла светлина, а лицето Му блестеше като слънце. Заслепени от искрящата с неземна красота нова Негова същност и не на шега уплашени, учениците отстъпиха крачка назад. И още една изненада ги споходи: до Иисус сякаш от нищото изникнаха двамата най-велики пророци на старозаветните времена – Мойсей и Илия, и поведоха разговор с Него. Все още не напълно съвзел се, Петър рече тихо:\n- Господи, колко е хубаво да бъдем тук в този ден! Искаш ли да издигнем на този връх три сенника – за Тебе, Мойсей и Илия по един?\nОще не довършил словата си, облак от светлина ги покри и от него се чу дълбок, но ясен глас:\n- Този е Моят възлюбен Син, в Когото е Моето благоволение. Него слушайте!\nМного им дойде на Петър, Яков и Йоан... Смесица от ужас и благоговение ги повали на земята и те се проснаха по очи. Техният Учител ги съжали, доближи ги и кротко каза:\n- Няма от какво да се боите, станете!\nТе се изправиха бавно и видяха, че Той вече е сам. Иисус им даде знак за тръгване и четиримата отново в тишина поеха по обратния път. Само веднъж Той наруши мълчанието и каза тихо, но отчетливо:\n- На никого не бива да казвате за това, което съзряхте. Едва след като Син Човечески възкръсне от мъртвите, сте свободни да споделите видяното.\nТе не попитаха нищо повече, но и не забравиха заръката Му. (Мат. 17:1-13)\n27 юли – свети Седмочисленици\nСветите Седмочисленици (които са седем на брой, както подсказва и названието им) са великите Братя-просветители Константин-Кирил Философ и Методий, както и техните ученици Климент, Наум, Ангеларий, Сава и Горазд. Делото на светите Братя и техните наследници промени навеки историята не само на славянските народи, но и на цяла цивилизована Европа. Неслучайно папа Йоан Павел II (първият папа славянин, бившият Краковски архиепископ Карел Войтила) ги обяви за закрилници на Стария континент наред със св. Бенедикт Нурсийски. Константин-Философ съставя свещената и дълбоко мистична азбука, наречена „глаголица”, а св. Климент Охридски е вероятният автор на използваната и до днес в България, Русия, Монголия и отчасти Сърбия кирилица. Наследството на светите Седмочисленици е представено от Охридската книжовна школа, подготвила през Х век около 3 500 духовници, учители и разпространители на българското четмо и писмо, както и на поредица от по-малки огнища на просвещението в манастири, храмове, училища и частни домове. Извършеното от Седмочислениците и от хилядите техни последователи – знайни и незнайни, е записано навеки със златни букви в съкровищницата на родната и планетарната история.\nИлия е един от двамата най-изтъкнати пророци в старозаветната история на еврейския народ наред с Мойсей. Живял е по време на царуването на израилския цар Ахав, чиято жена-чужденка Йезавел го въвличала в служение на идоли. Илия защитил вярата в единия Бог на планината Кармил, където пред очите на 450 езически пророци на Ваал и хиляди израилтяни доказал, че само Той е Бог. Извършил и редица чудеса: възкресил мъртвия син на една вдовица от градчето Сарепта Синодска и умножил по чудодеен начин храната им. Той е една от двете библейски личности в Стария Завет (наред с допотопния патриарх Енох), които не са завършили живота си с обикновена смърт – бил взет на небето с огнена колесница. В новозаветни времена се появил заедно с Мойсей на планината Тавор, където според преданието е станало Преображението на Божия Син Иисус Христос. Илия е образец на дълбока и беззаветна вяра в Бога и в непреклонна преданост в служението Нему.\n29 юни – свети първовърховни апостоли Петър и Павел (Петровден)\nДвамата видни ученици на Господ Иисус Христос са оставили ярки следи в историята на християнството. Ап. Петър винаги е бил възприеман като негласен водач на апостолската дружина. Това е дало основание на Римо-католическата църква да го обяви за пръв между всички останали негови събратя и за наместник на Христос на Земята (включително за основател на Църквата в Рим). Обективните исторически факти опровергават подобни претенции. Всички апостоли са били равни помежду си по достойнство и в очите на своя Учител, само отговорностите и задачите им са били различни.\nАп. Павел е автор на 14 новозаветни послания, намерили място в Библията – такава, каквато я познаваме днес. Неслучайно той е провъзгласен за най-видния апологет на християнското учение. Извършил е четири мисионерски пътешествия в Европа и Мала Азия и е основал редица местни църковни общности. Църковното християнство в днешния му вид дължим в най-висока степен на начина, по който ап. Павел е изтълкувал благовестието на Христос. Църковното предание гласи, че и двамата са завършили земния си път с мъченическа смърт в един и същи ден – 29 юни 67 г.сл.Хр., по време на царуването на императора – гонител на християните, Нерон.\nСв. Георги е един от най-популярните светци у нас. Живял е в края на III и началото на IV в.сл.Хр. в малоазийската област Кападокия. Мъченик за Христовата вяра, осъден на смърт и обезглавен по заповед на имп. Диоклетиан (284-305 г.). На иконите винаги бива изографисван на бял кон и с копие в ръка. Църковното предание разказва как той победил в смъртоносна схватка страшен змей, който опустошавал местността и поглъщал човешки жертви близо до град Бейрут и планината Ливан. Затова именно Църквата го назовава Победоносец. Смята се за покровител на военните.\n8 април – Лазаровден\nВ евангелието на ап. Йоан Богослов, глава 11, се разказва как Господ Иисус Христос възкресил мъртвия Лазар от Витания, брат на Марта и Мария. След четиридневен престой в пещерата-гробница той бил призован да се възвърне към живота с думите на Спасителя: „Лазаре, излез вън!”\nТака и ние често се лутаме в пещерата на заблудите в земните ни дни, очаквайки някакво чудо да ни върне към светлината на Истината. Чудесата винаги са били рядкост, ала най-великото от тях е, че същата тази Истина в лицето на вечното Божествено присъствие живее в сърцето на всекиго от нас. И с безкрайно търпение ни призовава да ѝ дадем възможност да се прояви.\n26 февруари- Сирни заговезни\nСирни заговезни или Прощална неделя е празник на всеобщото опрощение. Той е винаги седем седмици преди ВЕЛИКДЕН.\nНа този ден се помнят Христовите думи:"Ако не простите на човеците съгрешенията им,и вашият небесен Отец няма да прости съгрешенията ви."Затова традицията изискша всеки да поиска прошка от своите близки и приятели за огорченията и обидите, които болно или неволно им е нанесъл, както и да потърси сили в себе си да прости на тези, които са го наранили.\n19 Февруари -Месни заговезни\n17 януари-Свети Преподобния Антоний Велики\nПравославната църква почита паметта на Свети Преподобния Антоний Велики на 17 януари. Свети Антоний е роден през 251 година след Христа в Среден Египет, в семейство на заможни и благочестиви родители. Останал сирак на 20-годишна възраст, той раздал наследството си на бедните и се заселил в изсечена в скалите египетска гробница.\nПреди да започне най-важния етап от земната Си мисия, Спасителят Господ Иисус Христос отишъл да се кръсти във водите на река Йордан от ръцете на Своя Предтеча – св. Йоан Кръстител (Мат. 3:13-17).\nЙоан бил предсказаният от пророк Малахия Ангел, който трябвало да приготви пътя на Господа. Неговият зов: „Покайте се, защото се приближи царството небесно!“ привлякъл вниманието дори на фарисеите и садукеите. С тревога и упование пристъпвали към него люде от всички слоеве на народа. От Йерусалим били изпратени при него свещеници и левити измежду фарисеите, за да го питат: „Защо кръщаваш, ако не си Христос, ни Илия, нито Пророкът?“, а Йоан им отговорил: „Аз кръщавам с вода, но посред вас стои един, когото вие не познавате. Той е идещият след мене, който ме изпревари, и комуто аз не съм достоен да развържа ремъка на обущата му“. Когато Иисус се приближил до Йоан, за да се кръсти от него Кръстителят го възпрял с думите: „Аз имам нужда да се кръстя от тебе, а ти ли идваш при мене?“. Иисус му отговорил: „Остави сега; защото тъй нам подобава да изпълним всяка правда.“ Тогава Дух Свети слязъл върху него във вид на гълъб, а от небето се чул глас: „Този е моят възлюбен син, в когото е Моето благоволение.“\nПразникът се нарича „Богоявление”, понеже в момента на Кръщението, веднага след като Христос излязъл от водата, Бог се изявил едновременно в трите Си Лица: от небесата прогърмял гласът на Бог Отец: „Този е Моят възлюбен Син, в Когото е Моето благоволение”; Светият Дух, третото Лице на Света Троица, се спуснал над Божия Син във вид на гълъб; самият Христос – въплътеното Второ Лице на Света Троица – присъствал там в плът и кръв. Този миг е неповторим, именно защото Бог засвидетелства на хората за първи и единствен път в свещената история на християнството Своята Троичност, обединена в единна същност.\nНека се опитаме да преживеем още веднъж – в молитва или медитация – тази уникална Божия изява. Един миг в Божието присъствие струва повече, отколкото хиляди земни животи без него.\n21 ноември – Въведение Богородично (Ден на православната християнска младеж и семейство)\nНа тригодишна възраст Дева Мария била заведена от своите родители в Йерусалимския храм и посветена на Бога. Когато достигнала годините, когато девиците, възпитавани в храма, се завръщали в светския живот и се омъжвали, тя пожелала да остане безбрачна. Тогава свещениците я сгодили за значително по-възрастния от нея Йосиф, роднина на нейните родители. Той станал неин покровител и пазител на девството ѝ. Православната църква изповядва вярата, че св. Богородица останала девица и преди, и по време на раждането на своя син Иисус Христос, и след това. Затова я нарича „Приснодева”, което означава „винаги (завинаги) дева”.\nТова е празник и на младежите с православно християнско съзнание и на семействата, в които православната вяра е жива и действена.\n11 ноември - Свети Мина - покровителства дом, семейство, здраве, намиране на изгубени вещи; за рожба, женитба, при дефекти в говора, най-бързо изпълнява намислените желания и прави чудеса.\nО, пречуден и бърз помощниче, Христов страдлец и чудотворец, велик сред мъчениците Мина!\nцелуваме иконата ти с вяра и любов, и чрез тебе умоляваме Бога, Който е дивен в Своите светии! Погледни милостиво на нашите въздишки, досточудни, и изпълни всички богоугодни просби на нас,които с любов те почитаме: изцели нашите болести,излекувай недъзите ни;\nРадвай се, великомъчениче Мùно, бърз помощниче на тия, които те обичат!\n1 ноември – св. безсребреници Козма и Дамян. Ден на народните будители\nСветите Козма и Дамян са братя, родом от провинция Асия, Мала Азия. Прочули се с лечителските си умения и със своята пословична безкористност. Не вземали никакви пари или дарове като награда за труда си и затова са наречени „безсребреници”.\nТова е и ден на народните будители – онези всеотдайни и чисти като слънца българи, които просвещавали своя народ, събуждали съвестта му и поддържали силата на родния дух. Поклон пред святото им дело!\nДева Мария, назована по-късно света Богородица, понеже е родила Божия Син Христос, е дъщеря на праведните Йоаким и Ана, канонизирани от християнската Църква за светци. Те дълго време нямали деца, но поради благочестивия им живот, вече в зряла възраст Бог ги удостоил с женска рожба. На нея ѝ било съдено да стане съсъд за проявлението на Живия Бог Слово сред хората. Православните християни възвисяват света Богородица над всички твари, дори над ангелите. Затова и я славословят с химн, че е по-честна от херувимите и по-славна от серафимите. Тя е тяхна застъпница пред Сина си и пред Небесния Отец за всички, които с чисто сърце и смирение отправят молитвите си към нея.\nАп. Павел е автор на 14 новозаветни послания, намерили място в Библията – такава, каквато я познаваме днес. Неслучайно той е провъзгласен за най-видния апологет на християнското учение. Извършил е четири мисионерски пътешествия в Европа и Мала Азия и е основал редица местни църковни общности. Църковното християнство в днешния му вид дължим в най-висока степен на начина, по който ап. Павел е изтълкувал благовестието на Христос.\nВтора неделя след Пасха, Томина\nЕдин от дванадесетте най-приближени ученици на Христос, апостолите – Тома, не можеше да повярва, че неговият Учител е възкръснал от мъртвите. Едва след като видя с очите си белезите от раните Му и докосна тялото Му, той се убеди, че чудото действително се е случило (Йоан 20:19-31). Тома е символ на скептиците и на онези, които вярват само на очите си. Те разчитат само на сетивата и разума си. А вярата в Бога и Неговия промисъл за света (който включва и всекиго от нас) изисква нещо повече – да се довериш на онова, което не виждаш, ала чието невидимо присъствие осмисля живота ти и те води по пътеката на твоето земно предназначение.\n1 май – Възкресение Христово, Пасха\n„Свърши се!” – възкликна Христос на кръста, след като изпълни докрай волята на Отца Си. След всички унижения и мъчения, след непомерната болка от разпятието Той намери сили да се помоли на Небесния Си Баща дори и за мъчителите си: „Прости им, защото не знаят какво вършат!” Най-трудната част от благовестието на Спасителя е повелята Му да възлюбим дори враговете си. Колцина от нас са способни на това?!\nТой възкръсна и така се роди надеждата, че всички, който вярват в Него и са Го последвали в земния си път, също един ден ще възкръснат. Възкресението на Иисус Христос безспорно е чудо (Лука 24:1-12), но чудесата не отменят Божиите закони, а само свидетелстват, че Той е над всичко и може да променя реда, установен от самия Него, когато това се налага. Нашата човешка слабост, събрана накуп в планината от грехове на земното човечество, трогна сърцето на Всевишния и Той изпрати Единородния Си Син в плът между нас, за да изкупи грешките ни, да ни възвести близостта на Царството Небесно (което е в самите нас и очаква да го пробудим – Лука 17:21) и да ни посочи пътя към спасението.\nНе бива никога да забравяме разпънатия Христос, ала нека завинаги съхраним в душата си образа на възкръсналия Христос!\nХристос воскресе! Сега и навеки.\n24 април – Шеста неделя на Великия пост, Цветница, Връбница\nИисус Христос влиза в Йерусалим заедно с най-близките Си ученици, апостолите. Посрещнат е тържествено с викове „Осана! Благословен Идещият в име Господне!” (Мат. 21:1-11). Той знае отлично какво Го очаква и се устремява с Божествено упование към съдбата Си. Същите посрещачи, така възторжени при вида Му в свещения град – понеже се е прочул с чудотворните Си изцеления и възкресения, – само след няколко дни отново ще се провикват с пълно гърло. Само че този път ще крещят до изнемога: „Разпъни Го!”\nВсички събития от земния живот на Спасителя представляват жив пример за нас, простосмъртните. Любовта, милосърдието, саможертвата и великото състрадание към бедните, отрудените и невежите са водещият мотив в Неговите дела. Ала нека не забравяме и чувството за дълг пред Небесния Му Отец. Ако не изпълни волята Му, Планът за изкупление и спасение на земните човеци би се провалил. Проявеният Бог в лицето на Христос не може да допусне това. Затова спокойно и с мъничко тъга Той се изправя пред неизбежното. Залогът е твърде голям, за да позволи на човешкото да надделее над Божественото...\n17 април – Пета неделя на Великия пост, преп. Мария Египетска\nПреподобна Мария Египетска (VI в.) извървяла пътя от продаването на тялото си за пари до чистотата и извисеността на светица, достигнати от нея в дългогодишно отшелничество в пустинята на изток от р. Йордан. Нейният жизнен път вдъхва надежда и на най-големите грешници, че ако се покаят и заживеят според Божиите нравствени повели, ще спасят душата си.\n3 април-Трета неделя на Великия пост, Кръстопоклонна\nКръстът е един от най-важните символи на християнството. Той е едновременно инструментът, чрез който Спасителят Иисус Христос е изтърпял ужасни мъки на хълма Голгота след разпъването Му, и средство за прослава. Чрез Своята велика жертва на разпятието Христос изпълнява най-важната част от мисията Си – да изкупи човечеството от всички негови грехове и да проправи пътя му към спасението. В християнската църковна лексика спасението е синоним на принадлежност към Царството Небесно, след като преминем в отвъдното и след Страшния съд на Богочовека.\nХристос победи и смъртта посредством възкресението Си, но за да се стигне дотам, Той бе длъжен да премине през нечуваните кръстни страдания.\nЧрез християнския кръст през вековете от съществуването на Църквата са били извършени безброй чудеса. И днес последователите на Христос го почитат със същата преданост, както във времената на ранната Църква.\nКръстът ни напомня за разпънатия Христос. Възкръсналият Син на Бога, обаче, е символ на вечния живот и на победата над смъртта. Същата, която Той е обещал на онези, които са избрали да следват начертания от Него път.\nВестителят на Божиите тайни, архангел Гавриил, е изпратен при девицата от малкото палестинско градче Назарат Мария, за да ѝ съобщи благата вест, че Бог е определил именно нея да роди Неговия Син в плът (Лука 1:26-38). Тя, която не е познала мъжка ласка, с готовност приема своята мисия. Измежду всички жени в онази епоха на древността Творецът посочва точно тази скромна еврейска девойка, за да стане Майка на Словото Божие, дошло в земно тяло между човеците. Блага е вестта, която получава Мария от архангела-вестител; блага е и вестта, която разпространява по-късно роденият от нея Богочовек Иисус Христос – че всички ние сме братя и сестри, деца на Бога и наближава да възтържествува Неговото царство между нас.\n14 март – начало на Великия пост\nПостът, предшестващ Възкресение Христово – Великден, се нарича „велик” по името на празника, а и заради своята продължителност: 47 дни. Това е период от време, в който бихме могли да пречистим и тялото, и душата си, за да посрещнем достойно Възкресението на Спасителя Иисус Христос. В поста най-главното не е въздържането от определени видове храни, а освобождаването на психиката ни от многобройните излишни товари на отрицателните чувства и преживявания. Постът освен всичко останало е и доброволна жертва на желанията на плътта пред олтара на родения за величие и полет човешки дух.\n3 март – Освобождение на България от османско робство\nТова не е църковен, а национален празник, но има своето място в този календар поради победата на Духа на свободата и справедливостта над този на неправдата и тиранията. Всички опити на подкупни историци и политици да ни убедят, че у нас не е имало турско робство, а „присъствие” или дори „съжителство”, се провалиха с трясък пред напора на обективната истина. Ала празникът не е повод да се изпълним с ненавист срещу съседния ни народ или наши сънародници с подобно самосъзнание, а да си припомним величието на българския дух. Колко ни е нужна вяра в самите нас в тези толкова съдбоносни времена! За да бъде България свободна не само като независима европейска държава с безспорен принос в континенталната и планетарната културна съкровищница, но и като страна, в която всеки неин обитател се чувства в собствен уютен и желан дом. Има да извървим още твърде дълъг път към такава социална среда, но си заслужава да хвърлим сили и енергия, за да я постигнем.\n10 февруари- св. Харалампи\nСпоред народното вярване цв. Харалампи е покровител на болестта чума. Тази болест е вземала в миналото много жертви. Така че за да предпази населението от страшната болест и да бъде омилостивен светията-българите му отредили ден в своя календар.\nПчеларите също го смятат за свой закрилник. Това не е случайно, защото медът отдавна е доказъл своите лечебни свойства.Той е основно лечебно средство в народната медицина, обредния хляб се меси с мед.\nСпоред старозаветната израилска традиция на 40-ия ден от рождението на мъжко чедо то трябвало да бъде посветено на Бога. Затова родителите на Младенеца Иисус Христос – св. Богородица и св. Йосиф Обручник, Го занесли в Йерусалимския храм. Там ги посрещнал един старец на име Симеон. Той бил получил откровение от Небето, че няма да напусне този свят, докато не зърне със собствените си очи Месията. В лицето на малкия Иисус той разпознал великия Пратеник на Бога. Православното песнопение, което започва с думите: „Нине отпущаеши раба Твоего, Владико...” („Сега отпускаш Твоя раб, Владико...”), е посветено на този епизод от свещената история на Новия Завет. Думата „сретение” е църковно-славянска и означава „посрещане” – именно посрещането на Божия Син в столичния за евреите и най-почитан от тях храм\nНа осмия ден от Неговото рождение Господ Иисус Христос бил обрязан в Йерусалимския храм, както повелявала старозаветната израилска традиция.Този акт се извършва от евреите като символ на завета (договора) с Бог. С този празник завършва 8-дневният тържествен цикъл на Рождество Христово.\nПо православния календар на този ден се отбелязва паметта на Свети Василий Велики - един от тримата отци на вселенската църква.\n27 декември – св. първомъченик и архидякон Стефан (Стефановден)\nПървият мъченик за християнската вяра в историята на Църквата е именно Стефан, наречен „дякон”, понеже станал помощник на светите апостоли в обгрижването на постоянно увеличаващото се паство на ранната християнска общност в Йерусалим. „Архидякон” – сиреч пръв между дяконите, най-висш измежду тях, тъй като прославил своето служение и църковния си ранг със саможертвата в името Христово. Празнуват именниците Стефан, Стефанка, Стефка, Стефания и др.\n25 декември – Рождество Христово, Коледа\nМоже би най-чаканият и най-желан християнски празник. В паметта ни той е свързан с пухкавия сняг на декември, с коледните звънчета и с множеството белобради старци, които даряват радост на децата с жадуваните от тях подаръци. Коледният дух е жив и днес – в епоха на отявлен рационализъм, когато мнозина измежду хората се интересуват повече от насъщния в неговото материално измерение, отколкото от храната за душата. Затова на коледната трапеза нека първо си припомним подвига на Иисус Христос, на Неговата майка – св. Богородица, на апостолите и на всички техни следовници и след това да посегнем към гозбите и сладкишите.\nРаждането на Христос в тяло на човек и Неговата мисия на нашата планета са най-значимите събития в историята на човечеството. Цел на нашия живот е постигнем поне частица от Любовта и милосърдието на Спасителя, от Неговата жертвоготовност, за да изпълним с достойнство предназначението си тук и сега. Коледният дух е самият Дух на Христос, Който ни призовава да обичаме безусловно и да бъдем готови да пожертваме временното в името на нетленното.\nСпоред Евангелието Христос се ражда на Бъдни вечер в пещера в гр. Витлеем, провинция Юдея на Римската империя. Денят на Христовото рождение не е фиксиран нито от летописците на времето, нито от първите християнски мислители. До ІV в. в календара на православната църква няма празник, посветен на рождеството на Христос. Празнува се възкресението и възвръщането му в небето и неговото кръщение. Разделянето на двата празника става едва в ІV-V в. под влияние на древните езически вярвания.\nБългарите го празнуват в тесен семеен кръг на 24 декември(празникът на св. преподобна Евгения) като най-светият семеен празник. И го наричат на надеждата за бъдещо плодородие, за здраве и благополучие. В религиозните притчи Бъдни вечер слага края на родилните мъки на Дева Мария, започнали на Игнажден - 20 декември. В тази нощ се ражда Христос, Спасителят на човечеството, а идването му на този свят във витлеемската пещера е съпроводено с ангелски песни, които славели мира и спокойствието на земята. По нашите земи християнският празник Рождество Христово (Коледа) е подменил езическите римски тържества в чест на Аполон.\nПоверието гласи, че на Бъдни вечер (Малка Колада, Кадена вечер, Вечерня, Неядка) трапезата трябва да е изобилна и на нея трябва да има от всичко, раждащо се в съответния край. В противен случай, годината нямало да бъде щедра. Ястията трябва да са 7, 9 или 12 - съответно: по дните в седмицата; месеците, в които майката носи рожбата си; или месеците в годината.\n1 ноември – св. безсребреници Козма и Дамян. Задушница. Ден на народните будители\nСветите Козма и Дамян са братя, родом от провинция Асия, Мала Азия. Прочули се с лечителските си умения и със своята пословична безкористност. Не вземали никакви пари или дарове като награда за труда си и затова са наречени „безсребреници”. Отличен пример за множество съвременни лечители, които смъкват по няколко кожи от нещастните си пациенти.\nДенят е Задушница, т.е. ден на помен за починалите. Това е т.нар. Архангелова задушница, тъй като предшества големия празник на св. архангел Михаил.\n1 октомври – преподобни Йоан Кукузел\nЗнаменитият певец и композитор на църковна музика, българинът Йоан Кукузел е живял през XII век. Най-известното му песнопение е „Полиелей на българката”, посветено на родината и майка му. По-голямата част от живота си прекарал в Света Гора, Атон, като монах в лаврата на преп. Атанасий Атонски. И до днес красотата и мелодичността на композициите му не престават да будят възхищение.\nПразник на мъчениците за християнската вяра София – майка, и трите ѝ дъщери Вяра, Надежда и Любов. Този ден е обявен и за празник на столицата на България – София, като името на града се свързва не с майката-светица, а с названието на Божията Премъдрост в духовно-езотеричната традиция. Вяра, надежда и любов в християнското учение са определени като т.нар. „богословки добродетели” – важни жалони по пътя към спасението и Царството Небесно. Духовното познание свързва надеждата с материалния свят, вярата – с духовния, а любовта – с Божествения.\n15 август – Успение Богордично\n„Успение” (от църковно-славянския глагол „успети”) означава буквално „заспиване”. Православните християни и римо-католиците вярват, че Божията Майка не е умряла, а само е заспала – малко преди да се пренесе в небесата и да застане до своя Син, Господ Иисус Христос. Зоват я „Богородица”, понеже е родила Живия Бог; „Приснодева” – тъй като и преди рождението Му, и по време на самото рождение, и след това тя е останала девица. За нея предсказва още пророк Исая хилядолетие преди мисията на Спасителя: „Ето, Девицата ще зачене и ще роди Син, и ще Му нарекат името Емануил” (Исая 7:14). „Емануил” в превод от иврит означава „С нас е Бог”. Той беше с нас и мнозина не Го разпознаха. Намериха се и такива, които Го разпънаха. Той е с нас и днес и ще бъде наш Спътник и в бъдещето, до свършека на света. А Неговата предостойна Майка в очите на православните християни е „по-честна от херувимите и по-славна без съмнение от серафимите”, както се пее в едно твърде популярно църковно песнопение. За тях Тя се извисява над ангелските йерархии и е Застъпница пред Богочовека Христос за всички, които в молитва попросят нейната помощ.\nЗа изкушените в езотеричното познание Света Богородица е светла проекция на Женския Божествен принцип (Ин), космическо Същество от извънредно висок ранг, поело мисията да осигури физическо тяло за Проявения Бог.\nТе не попитаха нищо повече, но и не забравиха заръката\n21 май – Възнесение Господне (Спасовден)\n40 дни след възкресението Си Господ Иисус Христос пред очите на учениците Си на Елеонската планина, в близост до Йерусалим, вдигнал ръце, благословил ги и се възнесъл на небето. Там седнал от дясната страна на Отца Си, т.е. заел второто най-важно място в небесната йерархия наред с Бог Отец. Свидетелите на възнесението Му – с укрепнала в гърдите вяра – поели своята трудна, но благородна мисия да разпространяват благовестието Му и да разказват за чудните дела на Богочовека. В мистичната стълбица на посвещенията Възнесението е осмо поред и надгражда седемте начални посвещения, достатъчни за освобождаване от цикъла на самсара (раждане – смърт – ново раждане).\n30 март – преп. Йоан Лествичник\nПопадала ли ви е забележителната книга на преп. Йоан Лествичник „Лествица към рая” или просто „Лествица”? Тя разкрива изкачването на християнина по стълбата на духовно-нравственото усъвършенстване (понеже „лествица” на древния славянски език означава точно това – „стълба”).На всяко стъпало усвояваме по една добродетел и оставяме зад гърба си по някоя по-голяма или по-малка слабост или недостатък. Не е лесно, но е постижимо...\nТочно тази книга е дала основание светецът да бъде наречен „Лествичник”.\nСв. Йоан Лествичник казва: “В кротките сърца почива Бог; а безпокойната душа е жилище на дявола”. Бог обича смирените; на тях Той се открива и към тях благоволи! Смиреният човек вижда постоянно своите недостатъци.\nТой никого не осъжда, не се взира в чуждите грехове, не знае да се присмива, смята себе си за най-лош от всички. Той е послушен и покорен към всекиго. С радост услужва на всички. Не се дразни, когато на другите оказват почести, не завижда на чужда слава, защото сам не търси за себе си земни облаги. С подлите хора той се отнася кротко, простодушно и любвеобилно, защото в смирението всякога има чудна кротост. А кротката душа, по думите на св. Йоан Лествичник е “престол на простосърдечието”. У смирения човек не се появява зла мисъл. Дори и да се появи, тя скоро бива отпъдена. Лукавството е непознато на смирения. Той не се преструва на доброжелател, защото е истински такъв. Той не търси чрез ласкания и подлизурства облаги, защото няма нужда от тях.\nТой презира похвалите и се радва на униженията.Смиреният се бои от похвалите, в които са скрити толкова опасности за душата! Той търси дълбочините на унижението и там се чувствува добре. Смиреният не говори много, не ламти да покаже мъдростта си, а кротко мълчи и кротко отговаря.\n“Начало на смирението", казва св. Йоан Лествичник, е обуздаването на устата и желанието да бъдем унизени.Средата му се състои в пресичането на всички мисли, които подбуждат към тщеславие.\nА краят му е когато някой не се срамува да понася пред човеците всичко онова, което служи за нашето обезчестяване”. Смирението е солта за добродетелите.\nА защо го назоваваме „преподобен”? По този начин християнската Църква титулува своите достойни синове и дъщери, канонизирани от нея за светци, които са се подвизавали като монаси, аскети, отшелници, подвижници и пустиножители.\n18 януари-Свети Атанасий\nСвети Атанасий взема дейно участие през 343-344 г. във втория Вселенски събор, наречен Сердикийски, състоял се в днешна София в старата базилика Св. София и вероятно в манастира, чиито останки са открити над сегашния Южен парк в долната част на ул. „Козяк“ в кв. Лозенец на столицата. На него той страстно защитава църковното учение от тезите на арианството. Според легендите той е основал назования на неговото име манастир в чирпанското село Златна ливада, който се смята за най-старият непрекъснато действащ манастир в Европа.\nБългарите наричат зимния Атанасовден „сред зима", тъй като народното поверие гласи, че след празника зимата си отива, защото св. Атанас се качвал на своя бял кон, обличал бяла копринена риза и се провиквал от Балкана:„Иди си зимо, идвай лято!"\nКакто винаги, навлизаме в Новата 2015 година с надежди и окачвания. Ала те няма да се сбъднат, ако самите ние не положим усилия за това. Като народ притежаваме завиден умствен и духовен потенциал. Нека го използваме за добруването и на семействата ни, и на обществото, и на планетата Земя. Бог ще ни помогне, само ако си помогнем сами.\n25 декември-Рождество Христово\nцърквата чества Рождество Христово в седем последователни дни - пет предпразненства (20-24 декември) и два празнични дни 25-26 декември).\nПразникът Коледа (Колада, Голяма Коледа, Божик, Божич) е своеобразно продължение на Бъдни вечер, защото започва още от полунощ с обичая Коледуване* На Коледа не се извършват почти никакви други обреди. Обреден характер има само празничното обредно хоро*.\nНа връх Коледа, старите обичаи повеляват на трапезата да има прясна пита, баница с месо, млечница (халва от брашно), печен дроб, пастърма със зеле, свинско с праз, печена кокошка. Обичай е да се коли прасе*. Става дума за езическо жертвоприношение, като прасето, нарочено да мре по Коледа има магическа сила: върху главата и гърдите на закланото животно се дълбаят кръстове и ги посипват със сол за да се пречистят и осветят, по карантията и месата се гадае за времето, късметът, полът на децата, а кръвта се оставя да изтече в земята за да я лижаткараконджулите* и да не влизат в къщи. Ако кръвта на свинята служи да се възпират демоните, месото сплотява пратениците на доброто. Църквата обаче осъжда коледното жертвоприношение като небогоугодно.\nОт Коледа започва цикъл от 12 дни, наречени мръсни, поганови, некръстени дни. Той свършва на 6 януари, когато Божият син е кръстен във водите на р. Йордан. През този период по света обикалят лоши сили, затова хората спазват много забрани: въздържат се да излизат навън по тъмно, а който го направи, трябва да носи скилидки чесън или огън; седенките са забранени; сватбите, кръщенетата и годежите - също; умрелият не се опява; не се ходи на гробищата поради повишената опасност от вампири и караконджули; не трябва да се преде, тъче, шие и реже с ножица, забранено е и прането; мъж и жена не бива да се сношават, за да не се роди караконджул.\nЗа да се възправят срещу злото, мъжете се сбират в дружини от коледари, сурвакари*, риначи и копачи. Те са имунизирани срещу демоните. Пеят песни за прослава на Господа и извършват очистителни обреди за благополучие на всеки дом.\nВ борбата с креатурите на преизподнята човек не е сам. Поверие гласи, че около Коледа и Богоявление небето се отваря и Господ смъмря силите на злото.\n20 декември- Игнажден\nОбичаят на 20 декември е полазването. Първият човек, който прекрачи прага на дома се нарича полазник – какъвто е той (богат, късметлия, щастлив, имотен ) такава се смята, че ще е годината. Полазникът бива посрещнат, нагостен от домакинята и изпратен с дарове.\n30 ноември – св. апостол Андрей Първозвани\nАп. Андрей е наречен „Първозван”, понеже първи измежду 12-те апостоли е бил призован от Христос да Го последва. Завършил земния си път с мъченически подвиг в гр. Патра. По стар народен обичай на този ден се вари царевица на зърна.\nБележит гръцки светител от III век, родом от Солун. Загинал мъченически за християнската си вяра на 26 октомври 306 г. по заповед на източния император Галерий. Многократно е спасявал родния си град от вражески нашествия. Почитта към него е пренесена през столетията и в Тракия и Македония. Сърбите и българите го тачат като патрон изобщо на славянството.\n19 октомври – преподобни Иван Рилски Чудотворец\nСв. Иван Рилски е най-великият български светец, небесен закрилник на народа и земята ни. Основател е на най-величествения наш манастир – Рилския. Роден е около 876 г. в с. Скрино край р. Струма и завършва земния си път на 18 август 946 г. Прекарал 12 години в пост и молитва в една пещера, а след това се заселил в хралупата на грамадно дърво близо до мястото, където днес се намира манастирът. Хиляди хора го търсели, за да успокои болката им, да изцели тялото и душата им, да им даде напътствия за истините в живота. Между тях е и цар Петър, тогавашният български владетел. Преди кончината си св. Иван Рилски оставил своя знаменит завет към следовниците и сънародниците си. Мощите му – нетленни, както и делото му – понастоящем почиват в манастира сред Рилската пустиня в създадената от него света обител. На негово име е кръстена Софийската духовна семинария и множество храмове из цялата страна.\nСв.св. безсребърници Козма и Дамян - от Рим, имали благодат да лекуват по чудесен начин. Даром лекували, като искали от излекуваните да повярват в Христа.\nТе изучили лечителското изкуство и успешно изцелявали всякакви болести и във всичко им помагала благодатта на Самия Бог. На каквито и болни хора или животни да възлагали ръце, те веднага оздравявали напълно. Тези изкусни целители не вземали от никого пари за изцеленията, заради което били наречени "безсребреници". Те искали от изцелените само една безценна награда - вярата в Христа. И действително, те обръщали мнозина в Христа не само в Рим, но и в околните градове и села, които обхождали, за да изцеляват боледуващите.\n21 май – св. равноапостолни Константин и Елена\n11 май – св. равноапостолни Константин-Кирил Философ и Методий\nЗа светите Братя е писано и казано твърде много, за да можем да добавим нещо съществено тук. По-скоро нека се запитаме какво би представлявала съвременната българска култура и духовност без тяхното велико дело. И да добавим трошица гордост към поставения на съдбоносни изпитания български дух, припомняйки си как папа Йоан-Павел II ги обяви за закрилници на Европа редом със св. Бенедикт Нурсийски. Константин Философ носел твое свое светско име до момента, в който бил постриган за монах 50 дни преди смъртта си на 14 февруари 869 г. в Рим. Тогава именно приел новото си име Кирил, както и схима – най-високия обет в монашеското служение на Бога. По-големият брат Методий достигнал почетния сан архиепископ на Панония и Моравия, където и предал Богу дух на 6 април 885 г.\nМолитвата е зов на човешката душа към Бога. Ние вярваме, че Той ще ни чуе и ще откликне на молбата ни. Без официалности, без уважителната форма „Вие” ние Го призоваваме на помощ. И обикновено се случва именно това, за което сме Го помолили. Ако ли пък изпълнението на желаното от нас се забави, значи за това има твърде сериозна причина: или още не е дошъл моментът, или пък пожеланото не само че не ни е от полза, но може и да ни навреди. Затова Всевишният или забавя осъществяването на молението ни, или пък го оставя без последствия.\nВ традицията на Православната църква има три вида молитви:\n1) Благодарствена – когато отправяме искрената си благодарност към Бога, че ни е помогнал в труден момент или е изпълнил молитвата ни.\n2) Хвалителна – когато възхваляваме качествата на нашия Небесен Отец, когато се прекланяме пред Неговата всеобхватна и всеопрощаваща Любов, пред милостта и Премъдростта Му.\n3) Просителна – когато Го молим за нещо, т.е. отправяме към Него своето прошение със смирение и вяра в Неговата способност да ни чуе и да ни помогне.\nВ молитвата детето – човекът, Божието творение – общува свободно със своя Родител, Твореца на Вселената. Това е диалог, лишен от условности, искрен, проникновен и изпълнен с надежда и упование. По-малкият се обръща към по-големия, защото знае, че това е най-сигурният извор на подкрепа и справедливост. В молитвата ние изграждаме мост между земята и Небето. Нашият зов се възкачва по него нагоре, а отгоре слиза всемогъщата сила на Онзи, Който вижда всичко и въздава всекиму според вездесъщата Божия Правда.\nМожем да се молим сами, а можем да го сторим и групово – заедно с други хора. Затова различаваме още и индивидуална и колективна молитва. Велика е силата на молитвата на праведния. Още по-велика е тя, когато съмишленици – люде, обединени от обща идея и вяра – съединят своите молитвени призиви в едно цяло. Небесните простори се разклащат и Господ е готов да разтвори съкровищницата на Своите благодеяния.\nМожем да се молим в храма или извън него – навсякъде, стига да е в дух и истина, както ни съветва самият Спасител Иисус Христос (ср. Йоан 4:23-24). Можем да отправяме призива към Него, разгръщайки страниците на молитвеника и избирайки подходяща за случая молитва. А можем и да разговаряме със своя Небесен Баща със свои думи, така както ни нашепва сърцето в мига на съкровената среща с Него.\nНай-важна за молитвата е не външната форма – словесният ѝ израз, а вътрешната ни настройка, искрената и чиста вяра, че Той бди непрестанно над нас и е готов във всеки миг да откликне на нашите потребности.\nВ молитвата духът ни се въздига до небесните селения и се докосва до дверите на Божественото. Искрената, смирена и пропита с упование в Бога молитва е способна да твори чудеса.


ХуЛите » произведение "Тъкачът на светове: В началото беше... (част втора)"\nТъкачът на светове: В началото беше... (част втора)\nШляпането на боси крака го накара да се извърне. Йеремия се изправи с въздишка.\n-Съжалявам, синко-измърмори той-но трябва да свърша нещо, което няма да ти хареса.\nКъсото острие на ножа в ръката му проблесна на танцуващите пламъци.\nСлънцето вече беше потънало зад хоризонта и небето тъмнееше, когато детски писък накара стотиците щурци да замлъкнат. Старецът с въздишка потопи ножа във вече тъмните води на реката.\n-Обстоятелствата го налагаха, момче-измърмори той.\nМомчето прокара пръсти през остриганата си глава. Тук-там бяха останали туфички косъмчета, които ножа бе пропуснал. Старецът му подхвърли сапуна.\n-Хайде, измий се. Не искаме да остане някоя бълха или въшка, нали? И си затвори очите, защото щипе.\nДокато момчето миеше главата си в реката старецът доизми ножа, гледайки с отвращение как малките насекоми пълзят по острието. В землянките нямаше кой знае каква хигиена и въшките, бълхите и дървениците съпътстваха живота на техните обитатели от раждането до смъртта им, разнасяйки болести и давайки началото на епидемии, опустошаващи периодично тези земи.\nЙеремия доизми ножа и се върна до огнището. Гол, седна на наметалото и придърпа мешката към себе си. Започна да вади грижливо увитите пакети, в които беше скромната им вечеря. Не беше кой знае какво- сушено говеждо месо с подправки. Бе твърдо като камък, но за сметка на това засищаше и се разваляше трудно. Имаше и торбичка сушени плодове, които бе купил преди няколко дни от едно селце. Той се намръщи. Беше храна само за един човек. Вече три века бяха минали от както не бе имал спътник, така че беше отвикнал. Трябваше да минат през някое селце и да купи някой неща. Например пресни плодове, прясно месо и... да, определено мляко. Кравешко, овче или магарешко, нямаше значение. Момчето имаше нужда от много витамини и минерали, от които бе лишавано години наред. Беше височко за възрастта си, но слабо... твърде слабо. Не беше нещо, което три хранения дневно не могат да оправят да речем за два или три месеца, но колкото по-рано толкова по... детски писък го накара да се извърни.\n-Нали ти казах! Просто си изплакни очите и ще ти мине!\nМомчето потопи покритата си с пяна глава във водата. По устните на Йеремия се плъзна усмивка.\n-Значи можеш да говориш-измърмори той на себе си и усмивката му се разшири.\nСлед няколко минути момчето стоеше до пропукващия огън загърнато в топлото наметало. В мазните си ръце стискаше парче сушено говеждо и го дъвчеше с апетит и вече гледаше към следващото парче. Йеремия, обул само панталоните си го гледаше с жив интерес.\n-Кажи ми, синко-заговори той.-На колко години си?\nМомчето завъртя поглед към него. Старецът с мъка сдържа триумфалната си усмивка. Странния мътен блясък в сините очи на детето беше изчезнал. И не само това- за пръв път то го поглеждаше.\n-Ще ми отговориш ли?\nМомчето преглътна хапката сушено месо и избърса устните си длан.\n-Роден съм в годината на битката край Сухия поток-гласът му бе тих.-Поне... поне татко казваше така.\nЙеремия подръпна замислено брадата си.\n-Битката край Сухия поток значи. Тукашната история не ми е кой знае каква сила, но това беше по време управлението на княз Менадий, нали?\nМомчето сви рамене в отговор. Не познаваше никакъв Менадий.\n-Не знаеш кой е Менадий?\nДетето пак сви рамене.\n-Добре тогава. Знаеш ли кой е князът на твоето племе?\n-Йоргос-с готовност отвърна момчето.-Знам от татко.\n-Е, поне това знаеш. А колко зими помниш?\nМомчето показа с пръсти.\n-Пет... шест... седем-Йеремия кимна.-Значи седем зими. Значи трябва да си на девет или десет години. Да приемем, че си на десет... не, че има някакво значение, но просто съм любопитен. Това с пръстите ме навежда на мисълта, че не можеш да броиш, нали? Смело предполагам, че не умееш и да четеш?\nМомчето кимна плахо.\n-А за писането направо да не питам, нали?\nТо се поколеба. Не беше съвсем сигурно какво значеше писане. В селото му никой не можеше да пише. Всъщност стария Гена знаеше няколко думи на езика на племената, които живееха далеч на юг научени по време на великите походи преди десетилетия, но с това всичко се изчерпваше.\n-Е, значи ще трябва да поработим и върху други неща освен личната хигиена-изхъмка Йеремия.-Отдавна не съм учил някой да чете и пише така че малко съм ръждясал, но ще видим какво можем да направим по въпроса. А сега да се заемем с нещо по належащо- дрехите. Стой тук. Връщам се след малко. И си вземи още едно парче месо- аз не съм гладен.\nЙеремия стана и след миг потъна сред дръвчетата. Момчето можеше да го види силуета му в полумрака спуснал се над хълмовете. Луната грееше в небето заобиколена от хиляди звезди, които разпръскваха мастиления мрак. Старецът постоя в мрака около минута и закрачи обратно към огъня. В ръце стискаше някакъв вързоп.\n-Това е за теб-каза той и го подхвърли на момчето.\nТо смаяни разтвори вързопа. Вътре имаше дрехи. Кожени. Всъщност досущ като тези на стареца. Единствено наметалото беше друго.\n-Щавена заешка кожа-каза Йеремия, сядайки до огъня.-Лека е и топли през студените нощи.\n-Но как...- изплъзна се от устните му.\nСтарецът се ухили.\n-Казах ти, че владея това-онова.\nМомчето плъзна длан по наметалото. Нежната материя погали пръстите му. То впери поглед в стареца, който го наблюдаваше мълчаливо.\n-Ти... ти... магьосник ли си?\nЙеремия поклати глава.\n-Не, не съм.\n-Но.. но... но...\n-Казах ти и пак ще ти го кажа- владея това-онова, но то не ме прави магьос-ник. Ако не ти харесват мога да...\nМомчето притисна вързопа към голите си гърди. Йеремия се усмихна.\n-Е, в такъв случай вече са твои. Пази ги, защото известно време няма да получиш друг чифт, а по тези земи трудно се намира нещо толкова добро. А колкото до това-той посочи към купчината мръсни дрехи, които момчето бе съблякло-май ще трябва да се отървем от тях за доброто на цялото човечество. Току-виж пламнала някоя зараза.\nТой взе един клон, повдигна мръсните дрехи и с едно движение ги хвърли в огъня. Пламъците запращяха, във въздуха заблестяха искри и след миг стария плат пламна. Към тъмното небе се заиздига вонящ пушек.\n-Така е много по-добре-той погледна към момчето-вземи си сушена ябълка. Много са хубави.\nМомчето послушно гребна шепа сухи плодове и започна да ги дъвче докато с другата ръка притискаше дрехите към гърдите си. Бяха негови... всъщност първото истинско нещо, което притежаваше. Не бе нужно да го дели с братята си или сестрите си., никой не можеше да му ги вземи... бяха си изцяло негови. То задъвка сушените плодове.\n-Не прекалявай с яденето, синко. Може да не ти понесе, а е грехота хубава-та храна да се повръща. Особено в земи като тези.\nНад лагера отново се възцари тишина. Щурците все така пееха, водата ромолеше, а някъде сред хълмовете крякаше сова.\nЙеремия стреснато откъсна очи от танцуващите пламъци, които поглъщаха мръсните парцали.\nТой се усмихна. Подръпна брадата си, гледайки момчето с непроницаемите си кафяви очи.\n-Казах ти, че съм роден под името Йеремия и не те излъгах, но вече много години ме наричат Тъкача на светове.\n-Колко... колко години...\n-С тази ще станат три хиляди.\nПарче сушена ябълка се изплъзна между устните му.\n-Ти... ти... ти бог ли си?\nЙеремия се засмя.\n-Бог? Не разбира се. Аз съм... всъщност ми се иска да кажа „просто човек“, но това не е съвсем вярно. Истината е, че съм тъкач на светове. По-добро определение няма да чуеш.\n-Да, има-отвърна Йеремия и отново впери кафявите си очи в огъня.-Всъщност някъде там-той махна към полумрака, който беше обвил хълмовете-бродят още дванадесет като мен... тринадесет ако трябва да вярваме на някои апокрифни легенди.\n-Апокрифен. Означава нещо като неофициален, непризнат.\nМомчето кимна. Йеремия се усмихна и го потупа по остриганата главата.\n-А ти моето момче си моя чирак. Търся те толкова отдавна, че вече не помня от кога. Пребродих целия свят десетки пъти и най-накрая те намирам в някакво мизерно селце насред нищото. Моят чирак, истински чирак, който е благословен да овладее Занаята... знаеш ли, баща ти те продаде за пет сребърни монети. Ако бе поискал хиляда таланта злато щях да му ги дам без дори да се замисля.\nМомчето сведе поглед към земята.\nПет сребърни монети.\nТолкова струваше. Баща му го бе продал за пет сребърни монети. Не, че беше кой знае каква рядкост родителите да продават децата си. Често из селата обикаляха търговци на роби и особено в трудните години бяха доста често се връщаха с богат урожай. Обикновено купуваха момичета и доста по-рядко- момчета. Какво се случва с тях не беше кой знае каква тайна дори за едно малко момче. По-красивите и здравите отиваха в бардаците в шепата градове, които се издигаха в тези земи. Останалите биваха препродавани на робските пазари и от там нататък единствено боговете знаеха каква е съдбата им.\nЙеремия се протегна и дръпна наметалото, за да скрие голите му рамене. Когато то вдигна поглед видя топлата усмивка на стареца.\n-Знам какво изпитваш, синко. Далеч си от дома, с човек, който не познаваш и който те плаши. Не знаеш какво те чака занапред, а си твърде малък да се бориш със съдбата си. За това искам да ме чуеш с добре. От днес ти си мой чирак и аз ще те науча на всичко, което умея. Един ден... и този ден ще настъпи съвсем скоро, ти ще си този, който ще кове съдбата, а не тя теб. Никога вече няма да си гладен, никога вече няма да плачеш, никога вече няма да коленичиш пред когото и да е. Никой княз, вожд, цар или император на този свят ще те накарат да сведеш глава пред него, защото ти ще си Тъкач на светове, а тъкачите...-той погали главата му с коравата си длан-... а тъкачите не се кланят никому... дори един пред друг не свеждат глава. Разбра ли?\nМомчето кимна. Гледаше този мъж, който наричаше себе си Йеремия, Тъкача на светове и не знаеше какво да мисли. Луд ли беше този старец или казваше истината? Наистина ли тези... тези тъкачи бяха толкова могъщи, че не скланяха глава никому?\n-Не искам да те лъжа, синко-Йеремия въздъхна-товарът, който носим на плещите си е огромен. Няма да ти разказвам, защото скоро ще дойде денят, който ти ще го поемеш, а аз най-накрая ще съм свободен-кафявите му очи помътняха сякаш виждаше нещо, което се намираше далеч отвъд тези хълмове.-А аз ще бъда свободен. След три хиляди години... най-накрая... аз ... ще съм... свободен-в очите на стареца за миг блеснаха сълзи.\n-Аз...-заекна момчето смаяно от чутото и видяното.\n-Ти ще си моя чирак. Работата ти е да научиш всичко, което умея и един ден да ме заместиш като тъкач. До този ден ще трябва да си много внимателен, защото…-той докосна белега на дясното си рамо-…защото както виждаш много опасности стоят на пътя ни. Не се бой, аз ще те пазя така както ме пази моя господар преди много време. Освен на Занаята ще те науча и на много други неща, които ще са ти полезни за в бъдеще и нямам предвид само да четеш, пишеш и броиш. Въртял ли си меч?\n-Е, още си малък за меч, но как да си служиш с нож мога да те науча. Ще ти покажа и това-онова от ръкопашния бой поне докато не заякнеш за нещо по-добро. Какво ще кажеш?\n-Звучи... звучи добре... господарю.\nСтарецът се разсмя от сърце.\n-Песен за ушите ми. Бях забравил колко хубаво звучи. Господарю...-той поклати глава.-За последен път ме нарекоха така преди има-няма три века. Хубаво е пак да го чуя.\n-А сега какво... какво ще правим?\n-Като за начало ще се наспим. Утре ще тръгнем на юг, защото много скоро по тези земи ще стане наистина опасно. Княз Йоргос Златобради вече събира войници за поход срещу северите, в чийто земи ще навлезем съвсем скоро. За мен не е кой знае какъв проблем... вече дори не помня колко войни съм видял, но за теб...-Йеремия го потупа по главата.-Твърде дълго те търсих, за да позволя да пострадаш заради някакъв дивак, който иска да си построи нов дворец със заграбената плячка без значение живота на колко хора ще струва. Пък и на юг климата е доста по-приятен и хората не се опитват да ти отрежат главата, защото си от погрешното племе... е, поне не твърде често. Виждал ли си морето?\n-Какво е море?\n-Значи не си. Ами морето е нещо като огромно езеро, но със солена вода.\n-Аха. Като го видиш ще разбереш. Ще те науча да плуваш.\n-Аз мога да плувам.\n-Но не и в море. Повярвай ми, там ти трябва малко по-различна техника.\nМомчето кимна. Нямаше представа за какво става въпрос, но звучеше... звучеше -колкото и да не му се искаше да признае- интересно. Море...\n-А какво правят тъкачите?\nПо устните на Йеремия се плъзна усмивка.\nМомчето замълча опитвайки се да осмисли чутото.\n-Това като магия ли?\n-Не точно, но някои хора ги бъркат.\nМомчето отвори уста, за да зададе поредния въпрос, но Йеремия го изпревари.\n-Знам, че имаш хиляди въпроси, но животът на един човек не е достатъчен, за да се отговори на всички. Обаче ще ти обещая нещо. След двадесет лета ти не просто ще знаеш отговорите на всички тях. Ти ще видиш и овладееш тези отговори.\n-Струва ти се много време, нали? Обаче, повярвай ми, момчето ми, ще дойде ден, в който две десетилетия ще ти се струват просто като въздишка. Тогава ще разбереш какво значи вечността.\nЙеремия се отпусна с въздишка на земята и впери кафявите си очи в тъмното небе окъпано в сиянието на хиляди звезди.\n-След двадесет лета момчето ми-прошепна той.-Моят товар ще бъде твоя отговорност и заради това ще ме намразиш така както аз намразих своя учител. Но един ден... ден като този, който мина днес ти ще ми простиш така както аз ще простя на своя господар.\nМомчето не отговори вперило очи в танцуващите пламъци. Оранжеви отблясъци играеха по лицето му.\n-Така и не ми каза как ти е името?\n-Алдуин... Алдуин, Тъкача на светове. Добре звучи.\nСлед миг Йеремия вече спеше и за пръв път от три хилядолетия сънят му донесе облекчение.\nСедемнадесет години минаха като една въздишка.\n-Ти ме излъга, господарю.\n-Да, наистина. Казах ти ще ми трябват двадесет лета.\nМъжът, в който се бе превърнало онова слабо момче се засмя с плътния си глас, а сините му очи искряха като диаманти.\n-Нима лъжеш чирака си, господарю?\nТихият смях на Йеремия екна в отговор.\n-Вината е общо, синко. А сега готов ли си?\n-Не знам, господарю.\n-Хубав отговор... и искрен. Преди това обаче искам да те помоля за нещо.\n-Каквото и да е ще бъде изпълнено, господарю.\n-Замълчи! Днес не е денят за тази прошка. Кога ще дойде той сам ще усетиш. А колкото до мен... мисля, че времето да простя на своя господар най-накрая дойде. Ще ме оставиш ли за малко насаме?\n-Разбира се, господарю.\nКогато старецът пристъпи към него по бузите му стичаха сълзи. Той не се опита да ги избърше.\n-Е, времето да напусна този свят дойде... най-накрая.\nАлдуин не отговори. Думите вече не бяха нужни.\nИ после минаха четири хилядолетия…\nПубликувано от viatarna на 18.07.2012 @ 19:20:44\n29.05.2022 год. / 10:47:27 часа\n"Тъкачът на светове: В началото беше... (част втора)" | Вход | 3 коментара (6 мнения) | Търсене в дискусия\nRe: Тъкачът на светове: В началото беше... (част втора)\nот zebaitel на 18.07.2012 @ 22:20:51\nЧета го като приказка и не ми доскучава. Опитвам се да наслагвам отделните части, защото тези са с по-задна дата относно сюжета, нали?!\nот Dred на 19.07.2012 @ 11:10:46\nРадвам се, че историята продължава да ти харесва. За хронологичната линия си права- това би трябвало да е първата история за Тъкача. Когато пишеш иначе цялостна история парче по парче се получава малко сложно както в случая. Това обаче ми позволява да прескачам по-скучните моменти, но пък води до положението "едното за главата другото за краката". Като започна да сглобявам отделните разкази в цялостно произведение ще стане наистина забавно. Сигурно ще ми се идва да се цапардосам с клавиатурата ;-)\nот kameja на 19.09.2012 @ 22:26:09\nСладкодумен разказвач си, харесвам това произведение много. Едно от любимите ми четива е "Землемория" на Урсула Ле Гуин . Мисля, че твоят приказен роман може да бъде на същото ниво. Благодаря за посвещението в предишния откъс!\nот Dred на 21.09.2012 @ 12:56:06\nРадвам се, че историята ти харесва, kameja. Започнах я като на шега, но тя просто отказа да свърши само с един разказ за това сега съм подхванал нещо далеч по-мащабно. Ако нещата продължават да се развиват както трябва историята на Алдуин ще види бял свят. Всичко това е благодарение на тези мънички коментари в края на всяка история. Благодаря ти.\nот Ray_Jay на 31.10.2012 @ 22:27:35\nот Dred на 08.11.2012 @ 21:44:17\nРадвам се, че ти харесва. Аз самия се надявам съвсем скоро да се появи още нещо за Тъкача, но ще видим какво ще излезе.


Устройство под езика помага срещу хъркане | Puls.bg\nУстройство под езика помага срещу хъркане\nPuls.bg | 25 януари 2012 | 0\nУстройство, имплантирано под езика, може да бъде ефективен начин за справяне с хъркането, съобщават специалисти.\nСпоред изследвания поставянето на имплант, който стимулира нерв, контролиращ мускулите на езика, може да намали тежестта на симптомите на сънна апнея - една от основните причини за хъркането.\nУстройството е програмирано да работи, когато човек спи. Може да бъде и включвано и изключвано, когато е необходимо, чрез дистанционно управление.\nОбструктивната сънна апнея е рисков фактор за редица заболявания, включително инфаркт, инсулт, високо кръвно налягане, умора през деня и наддаване на тегло.\nЕдна от най-успешните терапии за състоянието е „продължително положително въздушно налягане“ (CPAP) - включва носенето на маска около носа по време на сън. Маската е свързана с апарат, изпращащ въздух под налягане, който държи дихателните пътища отворени.\nВъпреки това, много хора не харесват носенето на маска, поясняват учените. Смята се, че само половината от засегнатите използват редовно CPAP.\nНовият имплант работи върху мускулите на езика, стимулирайки свиването им. Това не само „дърпа“ езика напред, тези мускули контролират меките тъкани в стените на дихателните пътища, като по този начин се отварят и дихателните пътища.\nТерапията срещу хъркане включва имплантирането на малък електрод до нерв, който се намира под езика.\nИмплантира се и генератор с размер на пейсмейкър в хирургично създаден „джоб“ в гърдите, свързан с електроди в езика чрез тънки жички, поставени подкожно.\nТънките сензорни жици преминават от генератора в трахеята, където следят дишането чрез откриване на промени в налягането на въздуха в гърлото.\nАко се открива продължителен спад в налягането, това сигнализира, че дихателните пътища вероятно са блокирани, електродите „шокират“ мускулите на езика, отварят дихателните пътища и позволяват на пациента отново да диша правилно.\nВ изследване участват 21 души на възраст от 43 до 63 с умерена до тежка сънна апнея. Учените следят състоянието им в продължение на шест месеца след имплантирането на устройството.\nРезултатите показват, че нивата на тежестта на симптомите падат от 43 до 19,5 точки. Процентите на сънливост през деня също спадат с 1/3, а качеството на живот се повишава с 50%.\nДруго изследване на 30 души, публикувано в American Journal of Respiratory and Critical Care Medicine, сочи, че устройството помага да се поддържа постоянен въздушен поток през нощта.\nОбструктивна сънна апнея – истини и заблуди


Globalization :: ГЕРБ бетонира властта на партийната олигархия\n17.11.2010 10:42 - ГЕРБ бетонира властта на партийната олигархия\nПоследна промяна: 17.11.2010 10:46\nГЕРБ бетонира властта на партийната олигархия Опитът сочи, че изборните хитрини на всяка власт се обръщат срещу създателя си Галя Горанова\nИзборният кодекс е писан от ГЕРБ за ГЕРБ, при това с любов! Той обслужва интереса на "силния на деня".\n"несертифицирано" от старите партии\nучастие в политиката. Клопките са заложени в регистрационния режим за участие в избори. За целта ще са нужни цял наръч удостоверения и документи от няколко институции, всяка от които може да спъне малката партия по пътя й към голямата политика. Това изискване бе въведено в края на предишното НС с цел да възпре напиращите към властта зелени организации, но не попречи на маргинали като РЗС да се промушат в парламента, благодарение на щедрите дарения от неизвестен благодетел. Експериментът показа, че мерките няма да възпрат бизнес партиите.\nСъдът и Сметната палата на практика ще са първата цедка за участниците в изборите. Като се има предвид реномето на съдебната система и политическата зависимост на държавния одитор, съмненията се засилват още повече. Към това се добавя следващата сериозна спънка пред прохождащите партии - покачването на бариерата за получаване на държавна субсидия. Досега бе достатъчно партия или коалиция да спечели 1% от реалните гласове, за да получи право на държавно подпомагане. С кодекса този праг става 2%. Което автоматично запраща политическите новопроходци в небитието, защото политика без пари не се прави. Допълнително обезсърчаващо въздействие имат високите депозити и големите подписки.\nКоварството на управляващите от ГЕРБ обаче не се ограничава до отстраняването на дребните риби от полето на конкуренцията. Кодексът разчиства сметки и с по-влиятелните съперници като БСП и "Синята коалиция". Социалистите ще бъдат шкартирани от кметските места по селата, където влиянието им е най-силно. Това ще стане с отмяната на изборите за кметове на населените места под 500 избиратели, които занапред ще се назначават. Десните пък ще бъдат посечени с районни кметове в големите градове, където са традиционните им избиратели. Кодексът предвижда занапред тези кметове да се назначават. На предишните местни избори, например, ДСБ успя да завоюва две районни кметски места в столицата, въпреки герберското цунами. И въпреки нищожните правомощия на тези подизпълнители на големия градоначалник, това бе шанс за трудоустройване на активисти. А това е жизнено важно условие за съхраняване на партийните апарати.\nНамерението е повече от прозрачно - с тези похвати ГЕРБ цели да обезпечи собствените си кадри с достатъчно престижни постове. Бойко Борисов е наясно, че\nКакто и да гарантира служебната победа на ГЕРБ на следващи избори, кодексът не отчита най-важния фактор - народното недоволство.\nКой сваля и качва правителствата в Бълга...\n1. анонимен - Няма да има служебна победа. Това е ...\nНяма да има служебна победа. Това е първото и последно царуване на Боко и компания. Ако въобще го изкарат до края!\nРайчев за пореден път показа истинското си лице- "ЛИЦЕ ПОД НАЕМ".


Начало / Болести и лечение / Синдром на Грета: Какво не е наред с момичето-еколог, шокирало ООН и света?\nПубликувано от: m.atanasova в Болести и лечение, Болести на психиката сеп. 27, 2019\t0\nГрета Тунберг имаше шанс да бъде известна още от детството. В крайна сметка тя е родена в доста известно семейство\nКакво не е наред с Грета Тунберг?\nМайка й е популярна оперна певица, която също така е участвала и в Евровизия. Но съдбата е решила Грета по различен начин да се превърне в световна „икона“. Сега тя е известна като активист и пламенен природозащитник. Това не е шега – макар и само на 16 години Грета успя да говори от трибуната на ООН.\nВъпреки това, много експерти са сигурни, че не всичко е толкова наред с нея, колкото бихме искали. Всъщност, детето не се чувства добре. И това е сериозно подплатено с факти – още на 11-годишна възраст тя е била диагностицирана със сериозни неврологични и психични разстройства.\nКогато Грета е на 11 години, изпада в депресия, наречена от специалистите всеобхватна. По това време тя спира да ходи на училище, не разговаря с никой и по никакъв повод, и отказва да се храни. Лекарите диагностицираха момичето със следния набор от диагнози – синдром на Аспергер (психопатия от аутистичния спектър), обсесивно-компулсивно разстройство (наследствено отклонение, характеризиращо се с обсесивни мисли, страхове и досадни монотонни действия), нарушение на дефицита на вниманието и хиперактивност, селективен мутизъм (неспособност да говори, по-специално когато е в определени социални ситуации).\nОтбелязва се, че момичето може да се концентрира върху една-единствена задача в продължение на години и нищо не може да отвлече вниманието ѝ от това. Още повече – тя отказа да консумира такива продукти като месо, риба, мляко, морски дарове, яйца, мед. Освен това, момичето от Швеция спря да носи дрехи от кожа, козина, коприна, вълна и други материали, чиито източник е животинския свят. Грета Тунберг не се ограничи само със себе си, принуждавайки всички свои роднини да станат вегани, да слагат соларни панели у дома, да ползват само екологично безопасни велосипеди и т.н.\nПреди година момичето отказа да ходи на училище, докато политиците не обърнат внимание на проблема с глобалното затопляне. Но разцветът на нейната слава дойде в края на септември 2019 г., когато Грета беше поканена на заседание на Общото събрание на ООН.\nРеч в ООН\nИзказването на 16-годишното момиче от трибуната на ООН не беше толкова изненадващо, колкото емоционалността, с която тийнейджърката провокира истинска враждебност, както от страна на някои политици, така и като коментари, които предизвика в социалните мрежи.\n„Как смеете! Bиe oтĸpaднaxтe мoитe мeчти и мoeтo дeтcтвo cъc cвoитe пpaзни дyми. И вce пaĸ aз cъм eднa oт щacтливцитe. Xopaта cтpaдaт, xopaта yмиpaт, цялaтa eĸocиcтeмa ĸoлaбиpa… A виe гoвopитe caмo зa пapи и ни paзĸaзвaтe пpaзни пpиĸaзĸи зa иĸoнoмичecĸи pacтeж”, каза почти през сълзи момичето.\nВ същото време мнозина бяха изненадани не толкова от смелостта на изявленията, колкото от външния вид на тийнейджърката. И най-вече – от изражението на лицето ѝ. Ядосана, с изкривени черти и неадекватна – така младата активистка беше видяна от целия свят.\nРешихме да попитаме какво е мнението на лекар, който не знае медицинската история на Грета\nДаниил Дегтерев, невролог\n“Тази реч, на пръв поглед е проява на младежки екстремизъм, войнствено отрицание на всичко, което не е в синхрон с разбиранията на говорещия. На някои места достига до агресивни атаки срещу тези, които не са съгласни с нея. Имаше очевидно риторично звучене, когато момичето каза „ние“, намеквайки, че почти всички млади хора са зад нея, докато полиморфизмът на мненията по екологичните проблеми в света е много широкоспектърен.\nОчевидно речта е била предназначена за определена публика, защото и след най-гневните обвинения в залата се чуват аплодисменти. Освен това, изказването на Грета Тунберг, с целия си патос и емоционално естество, беше прочетена от лист. Никоя от диагнозите на тийнейджърката не може да бъде проследена в тази реч“, каза Даниил Дегтерев, доктор, невролог, ръководител на отдела по неврология на МКНЦ “А. С. Логинов”.\nЕтикети: Грета Тунберг обсесивно-компулсивно разстройство синдром на Аспергер\nНазад: Женското либидо след 50: тежест или подарък?\nНапред: СОФАМЕТ / SOPHAMET\nСЕТАЛОФТ / SETALOFT\nДимитрина Митрева: 3 причини отключват обсесивно-компулсивно разстройство\nОбсесивно-компулсивно разстройство – вижте какви са начините за лечение!


Ортопедични продукти (2)\nСписък на продуктите по марка Variteks\nСамозалепящи силиконови пети Variteks 584\nСамозалепящи силиконови пети. Използват се при проблеми и болки в петата, при ошипяване, възпаления и др. В средата на силиконовата пета има вдлъбнатина, която облекчава болката при ходене. Петите се отделят една от друга и се залепят в обувката. Цената е за чифт.\nКомпресивен колан широк с кукички Variteks 101\nОпасва тялото от диафрагмата до ханша. Има компресивен ефект върху коремната стена.\nСиликонова ортеза при изпъкнало кокалче на крака Variteks 550\nСиликонов протектор при изпъкнало кокалче на крака Variteks 550 . Подходящ е при артритни изменения и други деформации.\nСиликонов разделител за пръсти-напръстник Variteks 548\nСиликонов разделител за пръсти-напръстник. Подходящ при артритни изменения и други деформации на пръстите на краката. поставя се като се нахлузва върху проблемния пръст, с цел изолирането му от останалите. Състав 100% силикон. Почиства се с топла вода и се талкира.\nСиликонови стелки ¾ Variteks 543\nСиликонови стелки ?. Цената е за чифт.\nНощна ортеза за китка Variteks 308\nНощна ортеза за китка.Поддържа китката изправена и намалява болките нощем при карпално-тунелен синдром. Специална възглавничка, съдържаща меки топчета от порест материал,осигурява удобство и защита.\nПоказани са 25-48 от общо 278 артикул(а)


Таксите за платена магистратура ще са без таван - Последни - www.pariteni.bg\nТаксите за платена магистратура ще са без таван\nЦялата власт застана зад спорни поправки, които отварят вратата за търговия с дипломи\n8 юни 2011 08:50\nУниверситетите пак сами ще определят таксите за платени магистратури, без да има нормативно определен таван или минимум. Около тази идея се обединиха вчера представители на висшите училища и на правителството по време на дискусия за промени в закона за висшето образование.\nМиналата година заради въвеждането на платено обучение за бакалаври депутатите приеха текстове, които предизвикаха хаос при изчисляването на таксите за платените магистри. В резултат сумата беше фиксирана според издръжката и субсидията за определената специалност.\nСега отново всеки университет ще има право да я определя без таван. Заради изключително ограничените бройки по държавна поръчка, повечето магистратури у нас са платени. Очаква се промяната да влезе в сила още от следващата академична година.\nНа същата дискусия вчера цялата власт застана зад спорни поправки, които отварят вратата за безконтролна търговия с дипломи. Промените в закона за висшето образование бяха предложени от Асоциацията на частните висши училища и неочаквано се оказаха в съзвучие с последвалите идеи на Бойко Борисов за внос и износ на студенти.\nПоправките позволяват на вузовете да се сдружават с други организации за съвместно обучение на студенти и да изнасят обучението си в чужбина чрез "образователен франчайз". Сред инициаторите на законопроекта е Варненският свободен университет, който има интерес да разкрие такъв филиал в Кипър.\nИзвън тези пожелателни текстове, законопроектът не изяснява въобще как тези звена ще издават дипломи и кой ще ги контролира. Според образователни експерти под благовидната форма на сдружаване за учебна дейност например дипломи могат да започнат да издават съвсем легално и незаконни филиали. Текстовете не държат сметка и как издаваните в трети страни дипломи от името на български университети ще отговарят на европейските изисквания.\nМинистрите на образованието Сергей Игнатов и на финансите Симеон Дянков мотивираха предложенията с необходимостта да се привличат чужди студенти и да се либерализира режимът по признаване на дипломи.\n"Важно е да привлечем чуждестранни студенти, важно е. Това е невероятна реклама за страната, невероятно влияние в тези държави. Чисто в икономически план те плащат квартири, храна, услуги и това отива като данък във финансовото министерство и като такси във вашите университети", заключи и премиерът Бойко Борисов.\nСамо три университета се обявиха срещу поправките.\n"Има опасност да отворим вратата пред български университети, които на българска територия да се сдружават с организации, които не са университети и да им делегират правата да обучават студенти. Това е много опасно", предупреди зам. -ректорът на СУ проф. Анастас Герджиков. Според ректора на ТУ-София проф. Марин Христов трябва да има условия, при които вузовете да признават дипломите.\nтакси търговия таван магистратура дипломи поправки