КОРОНА ЗА ИСТОРИЯТА\nВсе по-малко остават хората, които помнят цар Борис III\n. Но малцина от тях със зло. Ако има прообраз на „добрия цар“ в модерната ни историческа митология, то той неизбежно се покрива с него. Не защото вещо е карал локомотиви или пилотирал самолети, не защото изневиделица се е появявал на селски сватби или приятно е изненадвал абитуриенти и юнкери, не защото е живеел скромно и е бил полиглот. Най-вече защото бе се идентифицирал със своите поданици с една непринуденост, за която и днес се разправят легенди. Някои от тях сгъстяваха сиропа на една истинска и чисто човешка симпатия спрямо него. Той бе сравняван с Исус, увенчан с корона от тръни, замислен тревожно в софийския дворец, като че ли е коленичил в Гетсиманската градина. Това захаросано портретиране от вчера и днес не обогатява с добродетели тачената памет на този достоен български владетел. Той започва царуването си със скромна церемония, съответстваща на окаяното тогава състояние на неговото царство, и завърши земния си път с едно покъртително пътуване до Рилския манастир, което напомняше всенародно шествие.Царят има особен и самостоятелен принос за преодоляването на критичното положение на България след поражението, когато тя бе назовавана „международен парий“. А той бе видял как след пробива при Добро поле и два дни след подписването на едно безславно примирие след славна война страната бе обявена за република! Все този исторически за нас месец септември! Но не винаги значим с положителен знак. Септември 1885 или 1908 г. не бе същият септември през фаталната 1918 г. А през същият този септември 1922 г. царят бе заплашен, че ако не изгони земеделците от властта, ще бъде обявен за „съвършено излишен“! По-късно той ще се предпазва от подобни повелителни изненади!\nС този предварителен щрих въвеждаме неговата болезнена фигура в онази усложнена и угнетена среда, с която започна неговото царуване. Той не започна „на чисто“. Той не е диктатор, не е „цар-окупатор“, не е създател на „монархо-фашистки режим“, макар че следваше неохотно, но решително да подкрепи преврата през 1923 г. След 1936 г. политическият режим в България можеше да бъде назоваван и царски въпреки измамната преходност на условното му прозвище „Обединител“. Каквото и да е направил, погрешно или мъдро, той се ръководи от неговите виждания за доброто на държавата и народа. Онова, което обясняваме с „натиск отвън“ в законодателен план или кратката му слабост към „партиите и съюзите на реда“, не беше неговият звезден миг и неговата историческа самоличност. То по-скоро бе опит за избягване на колизии, които бяха достатъчно и без неговата намеса. Но такава склонност не може да бъде зачертана с лека ръка като опроститслски жест. Защото много други грешки и дори престъпления в най-новата ни история могат да бъдат оправдани по такава удобна, но не винаги извинителна формула.\nЛичността, а в голяма степен и делото на цар Борис III продължават да чакат своята спокойна историческа оценка. Едно е безспорно, като държавен глава в едни от най-трудните години от новата българска история той предприема съдбоносни решения, чиито пулсации като историческа перспектива усещаме и до днес. Той пое управлението на страната, злорадо или състрадателно назована „държавата-инвалид на Балканите“. Подобно на баща си, той възвърна увереност, сила и значимост, за да бъдат те отново пропилени в бездната на световни произшествия. Той го направи по-късно от Фердинанд, но по-трайно! През неговото време се появи художествена, научна и стопанска интелигенция, която възвърна българското самочувствие след час на всеобща скръб и покруса. Една съвзела се България следваше да избира съдбоносен път без много варианти за благоприятен избор.\nНа 9 февруари 1941 г. Уинстън Чърчил, който по-късно ще ни назове „грешен народ“, произнася по радиото една от важните си речи, касаещи британската политика в Източна Европа и особено България: „Спомням си, твърди той, как по време на последната война през юли 1915 г. , когато сметнахме, че България се готви да предприеме погрешна стъпка…, ние поканихме българския пълномощен министър в Лондон на вечеря, за да му обясним в какъв глупак би се превърнал цар Фердинанд, ако се присъедини към губещата страна… Аз вярвам, че България не се готви да повтори същата грешка. Ако тя го стори, българските селяни и народ, които са уважавани и във Великобритания, и в САЩ, за трети път в продължение на 30 години ще поемат пътя на една ненужна и разорителна война.“\nНо дали новият избор на България този път бе продиктуван само от глупост? Защото осъществяването на предсказанията на сър Уинстън стана неизбежно поради простото обстоятелство, че за кой ли път България бе изправена пред една невъзможна и безподобна ситуация. Ние отново ще търсим исторически извинения и тактически обяснения, за да намалим непривлекателния ефект от нейните избори в критични ситуации пред очите на света. Тя е единствената, но далеч немаловажна общност между двамата Кобурги. Особено за втория. Можеш да не споделяш правилността на взетите решения, но не можеш да отречеш изключителната сложност, в която те са били вземани. На 2 август 1944 г. в поредната реч в Камарата на общините същият У. Чърчил вече задава победоносния въпрос: „Каква ще бъде съдбата на България на подсъдимата скамейка?“ Монархическата близост, солидарност и дори родство вече не интересуват премиера! Това е началото на края на една някога приятелска спрямо Уиндзорите балканска династия! Независимо от всички други фактори и предпоставки, които вещаеха нови надежди за обезверените българи.\nБорис, княз Търновски, е роден на 30 януари 1894 г., пръв син и престолонаследник на Фердинанд I и Мария Луиза. Раждането му е ознаменувано със 101 топовни салюта. То бележи твърде важен етап в развитието на Третата българска държава – заздравяването на династията и „затопляне“ на българо-руските отношения, което ще завърши с формалното признаване на Фердинанд през 1897 г. Кръщелното име на бъдещия български владетел и неговата титла (княз Търновски) символизират царствената му предопределеност и историческата приемственост между трите български държави. Въпреки тези обнадеждаващи перспективи съдбата му отрежда тежък жребий.\nЕдва петгодишен Борис загубва майка си и това оставя незаличим белег върху цялостната му личност, израснала в сянката на студения и строг Фердинанд. Една потайност и деликатност (внушена може би от поетесата Мара Белчева, негова детска възпитателка) наред с вродената му скромност са другите черти от характера на бъдещия български владетел. Една властна и странна приумица на Фердинанд не му позволява да постъпи в някой от реномираните европейски университети, така че той няма формално образование. Но и най-големите му противници не отричат вродения му финес, природната интелигентност и забележителната му ерудиция. Тези качества, заедно с несъмнения политически нюх и владетелски усет, спечелват на българския владетел безспорен авторитет сред европейските политически кръгове. За онези, които му симпатизират, той оставя образа на един „народен“ цар, близък и достъпен до поданиците си. За онези, които го мразят, Борис винаги ще бъде един коварен мистик, обградил се с ясновидци от типа на Любомир Лулчев, подписвал смъртни присъди и тласнал страната си към нови национални катастрофи. Историческата истина очевидно трябва да се търси между тези диаметрално противоположни, но и странно допълващи се полюси.\nЦар Борис III поема управлението на България на 24-го- дишна възраст, в момент, когато съдбата на монархията е поставена на карта. Не като историческа жизненост, а като причина за национални беди! При възкачването си на трона той произнася декларация, която завършва с възгласа: „Да живее България!“. За тогавашните съвременници това пожелание е прозвучало като това на княз Александър „Бог да пази България!“ Участие в три последователни войни, две национални катастрофи, невиждана стопанска разруха и крушение на националните идеали – това е тежкото наследство, което абдикира лият Фердинанд оставя на своя син. От самото начало на управлението си Борис трябва да отстоява съществуването на монархията пред политическите сили, чийто антимонархизъм е съвсем ясно афиширан. Той е наричан „вълчето“ още преди да е показал някакви вълчи апетити. Отначало в това определение има само снизхождение. Но сравнително скоро царят успява да излезе от своето царско детство с едно впечатляващо участие, а предизвикателства за такава изява стояха навсякъде. Репарационната комисия на Антантата беше наложила гигантска сума над и без друго разорената България. Като всяка победена страна след война тя бе осеяна с разбойничество, грабежи, неподчинение към институциите и пластите, взаимни обвинения и спекулативни операции. В значителна степен предишните органи на властта бяха изгубили своя престиж просто защото не можеха да изпълняват своето обществено предназначение. Нима и той няма основание за опасения, че може да го сполети тъжната участ на баща му? Упрекват го, че за разлика от високомерния си баща не търпял никакви обществени упреци. Най-напред това съвсем не е вярно и после, можеше ли в онези години да се допусне такъв лукс? Повечето нови политически партии, които с основание набираха сили и влияние в страната, бяха открито враждебни към него, за разлика от покорната опозиция при баща му? Идеите за пролетарска революции не предвиждаха място за монарсите, нали? Докато социалистите при Фердинанд даваха само питателна храна за словесни великолепия на Захари Стоянов, на 25-27 май 1919 г. се състоя първият конгрес на българските комунисти, назовали се така на XXII конгрес на БРСДП (т. с.). Наричаният сатрап и тиранин покойник Стамболов приличаше на благотворителен самарянин в сравнение с рецептите, които се предлагаха и прилагаха за българското „възрождение“. Царят вижда какво става в Русия, Италия, Германия, Унгария. Не можем да го виним, че не е способствал за собственото си унищожение!\nЦарят понася търпеливо, но не и примирително историческата несъвместимост между монархията и земеделското движение. През май 1920 г. Ал. Стамболийски вече председателства самостоятелен земеделски кабинет. Царят изслушва внимателно неговите не винаги изискани назидания. През пролетта на 1922 г. той приема създаването на Комитета за селска диктатура с въоръжени ядра, секции и отряди. Той не изпада дори за миг в политическата истерика на своите предшественици. Но симпатиите към него са вече реален факт в българската политическа обстановка, за да е изплашен за короната си. А после настъпва онзи преврат в нощта на 8 срещу 9 юни 1923 г. , продължен като кръвопролитие през септември същата година. България е потопена не само в кръв, но и в братоубийствена омраза. Дивотиите и особено диващините вземат патологични насоки и размери. Настъпват дни на ново презрение към България от цивилизования свят. Казват, че безпартийният сговорист Ал. Цанков не бил „кръволок“, защото така го наричали комунистите. Но това си прозвище той получи повече от Европа, отколкото на местна почва. Същото това време отново не бе звездният миг на българския цар! Но той успя да излезе от този морално-политически капан. След толкова противопоставяния и крайности България тревожно се нуждаеше от всеопрощенска, умерена, балансирана неутрална институция. Едва ли можем да твърдим, че само царят приложи тази промяна. Но тъкмо той преодоля царското изкушение да предостави Двореца само на една-единствена политическа сила. Ехидните хитрини на баща му се трансформираха в многовариантен подход в управлението на страната. Ето така и в такъв момент дойде ревитализацията на олющената българска монархия. Тя отново стана Трето българско царство.\nТъкмо заради това при него монархията се превръща в образец на политическо търпение и стратегическо изчакване в отношенията с правителствата и партиите. Борис III управлява България в обстановка на остри политически и социални конфликти, на следвоенни революционни сътресения и световна стопанска криза. Царуването му продължава 25 различни като политически климат години. През тях в България успяват два преврата, преживяна е остра политическа криза между 1923 и 1925 г., организирано е едно въстание, което потресе с репресиите значителна част от българската интелигенция. Последвалото ескалиране на политическия терор, чиято кулминация е атентатът в катедралната църква „Света Неделя“ на 16 април 1925 г., очертава атмосферата на една скрита гражданска война с дълбоко разделение на без друго разединената от чужди сили нация. Българите бяха така силно травмирани от войни и договори, че вместо да се консолидират в името на един благороден реванш, те предпочетоха да се впуснат във взаимно противопоставяне, придобило патологични размери и прояви. Насилието поражда насилие, ненавистта – ненавист. Кой няма да се съгласи с оплакванията на царя, че се чувствал като собственик на стъкларски магазин, в който е вкаран слон. Или че понякога се чувства единственият българофил в България.\nВ държавнически план Борис III може да бъде окачествен като отрицание на своя баща: Фердинанд никога не съумява да се идентифицира с България, докато синът му винаги е бил дълбоко проникнат от общността си с българските национални интереси. Той стана доказателството, че кръвта не винаги е индикатор за патриотично родолюбие. Неумолимата логика на династичното оцеляване го принуждава да бъде предпазлив, търпелив и за разлика от откровено безцеремонния си предшественик – склонен да използва задкулисните ходове и политическите комбинации. Но има и сходства – България, въпреки „заместването“ на Берлинския договор с Ньойския диктат, успява да преодолее разрухата от войната, дипломатическата изолация, съсипващия ефект от репарации и контрибуции, заложения в решенията в Париж през 1919 г. код на изоставаща и слаба държава. Въпреки кризисните затруднения през 1919-1923 г. и между 1929-1933 г. местната промишленост се съживява и увеличава работните места, съживява се селското стопанство и аграрният износ, увеличава се националният доход на глава от население. Установеното от проф. Л. Берон изоставане в темповете на българската икономика в сравнение с периода 1875-1911 г. бе обусловено от тежките наказания, които страната понесе след поражението й в три войни. България се завръщаше в Европа, въпреки че пак в сравнение с предишния период нарастваше степента на изоставане в сравнение с най-напредналите държави в света.\nИзправен още в началото на своето управление пред основателната тогава заплаха да бъде пренебрегван фигурант, Борис III непрекъснато и внимателно търси тих реванш на българската монархия и оцеляването на своята личност. Той наблюдава един опасен войнишки бунт, чиято заплаха достигна подстъпите на София, присъствие на въоръжени сенегалци като победители в страната, гневни интерпелации в Народното събрание, презрително отношение на страните-победителки във войната отблизо и далеч, едно земеделско управление, наближаващо точката на републиканизма, изненадващ преврат през 1923 г„ а после кръвопролитието въстание от същата година, шокирало страната и света, уличен терор и тайнствени убийства, арести и отмъщения, заговори в армията и пр. Отначало той проявява рядка за предшественика си деликатност, разбирайки отчуждението между Двореца и българската общественост. Дори се стреми да не бъде забелязван. Разбирайки отчуждението между Двореца и народа, чака своето време. Това отрано го принуждава да търси помощта на армията. Но сравнително честата й намеса в политическия живот на България след 1919 г. – нещо необичайно по времето на Фердинанд – се оказва понякога нож с две остриета.\nСлед Първата световна война липсата на стабилни парламентарни традиции и ниската политическа култура продължават да хвърлят уродливи сенки върху българския обществен живот. Трагедията на двете национални катастрофи налага в края на 20-те и началото на 30-те години своеобразен комплекс за национална малоценност, задълбочавана от песимистичните възгледи за бъдещето на държавата и от насилието в обществения и политическия живот на страната. Приблизително както и при баща му, първите седем години на управление са време не само на изпитания, но и на възмъжаване. „Той правеше впечатление на човек, който е бил принуден насила да научи правилата на играта“ – пише за него Стефан Груев. „Самотният цар“ предпазливо вече бе тръгнал по Европа, без екстравагантностите на своя баща, а с една интуитивно и природно внедрена предпазливост. Още при първото си посещение по европейските столици и дворове през 1926 г. царят получава необичаен за владетел на победена държава любезен прием. Той ходи на лов и опера, среща се с премиери и короновани глави, слуша упреци за миналото и изразява надежди за бъдещето. Той е готов на сътрудничество с победителите, то е спрямо императивните ограничения на Ньойския договор. Той непрекъснато търси пролуки и ниши за преодоляването на продължителната външнополитическа изолация на България.\n„През този период – твърди Стефан Груев, имаше само един-единствен българин, познат и уважаван в чужбина.“ Къде се крие обяснението на този престиж, след като царят е държавен глава на ненавижданата България? Въпреки цялата недобронамереност спрямо България на тогавашния дипломатически и журналистически свят истината за неговия добронамерен подход във външните дела тръгват но европейските вестници и дипломатически канцеларии. Той „стана“ от „падането“ във войната по-рано от самата България. В това му качество Борис III се превърна в пример за подражание. За разлика от баща си той не бе обект на пренебрежителни характеристики от страна на своите монархически събратя на Балканите. Тук забелязваме странна инверсия – Фердинанд респектираше на Балканите и отблъскваше световната общественост. С малки изключения, в които следва да включим и Хемингуей, при облика на цар Борис III бе точно обратното. В стремежа си да бъдат съпоставени като безусловни антиподи в своята управленческа дейност, много автори не забелязват и някои сходности – стремеж за единство между армията и Двореца, пренебрегване на Конституцията в името на спасителни начинания, пътувания с дипломатически акции, в които династическата близост е първокласен инструмент и първостепенна задача, един дух на непредсказуема конспирация, използване на слабости, ловко и внезапно разместване на службогонските пионки.\nБи било елементарен примитивизъм да отъждествяваме личността на монарха с природата на българското политическо насилие. Но взаимната зависимост между тези два фактора е очевидна. Царят не прави само това, което е необходимо според неговите убеждения, той прави и онова, което намира, че се очаква да бъде сторено от него. Често пъти това поведение е само адекватна реакция на разноликите явления и потребности в живота на страната от периода между двете световни войни. Но малко са държавите, избегнали тази деформация по същото време. Той следваше тази линия, съчетавайки представите си за интересите на страната със собствените си моралнополитически принципи. Те изглеждаха понякога странно противоречиви. Оказал се един от първите официално поздравили победата на Франко в Испания, той не се колебае да осъди агресията на Италия в Абисиния въпреки тесните си роднински връзки с римския двор. В сложната политическа обстановка след преврата от 19 май 1934 г. Борис III вижда изход за излизане от хаоса в авторитарния режим. Той предотвратява кръвопролитието при евентуалните опити за осуетяването му не само защото не иска да бъде „Дон Кихот Балкански“ (негови собствени думи). Царят се противопоставя не само срещу болшевизирането на страната, но и срещу крайни фашистки организации и прояви дори и със силата на внушени от него законодателни средства.\nВ неговите виждания превратът от 1934 г. е отчаян и мъжествен опит за предотвратяване на хаоса и застоя, за ускорена модернизация пред лицето на приближаващите нови световни катаклизми. Той не е обезпокоен, че извършителите на преврата не са царедворци или дори приятели на династията и монархията изобщо. След тяхното осеммесечно управление настъпва времето на „безпартийните режими“, които по ирония на съдбата създават стопанския стабилитет на страната през 1939 година.\nОт средата на 30-те години неговата фигура става естествен фокус за консолидация на силите, противопоставящи се на политическия хаос. В отговор на монсиньор Ронкалли по повод упреците на Ватикана за православието кръщение на Мария Луиза царят пише: „Аз съм длъжен да правя всичко по силите си за тази разкъсана и разделена страна.“ Той търсеше нов път за българите с планомерното изграждане на политическата и идеологическата система на една авторитарна държава. Тъкмо в края на 30-те години около съдбата на Борис III започва да се изгражда своеобразният мит за монархията като най- значителна национална ценност, най-съществена част от народностната идентификация на българите и хранител на неговото историческо наследство.\nИ до днес продължава да се спори за външнополитическата дейност на Борис III. В този пункт фокусират най-тежките аргументи, оценяващи степените и балансите на неговите заслуги и място в българската история. Цялата му дипломатическа активност минава в условия, когато България е жестоко орязана от разпоредбите на Ньойския договор. Нейната армия не трябва да надвишава 33 000 души, въпреки че е заобиколена от недоброжелателни и подозрително настроени съседи. Тя още не може да установи приятелски контакти с нито един добронамерен партньор сред Великите сили. В тази сложна обстановка безспорна негова заслуга е налагането на разумна и както се оказва плодотворна външна политика на мирен ревизионизъм като основен принцип в международните отношения. Още през 1923 г. той успява да убеди Съюзната репарационна комисия, че България е в невъзможност да плаща онези 2 милиарда и 250 милиона златни франка, които „миротворците“ в Париж през 1919 г. й бяха определили. При отказания, въпреки чл. 48 от Ньойския договор, свободен търговски излаз на Егейско море това бе малко, но реално облекчение за изтощената българска икономика. Разкъсвайки враждебния обръч на програмираната изолация, България гледаше на своя цар като на онази фигура, която отново ще обедини не толкова земи, колкото дух и енергия за настъпването на едни „подобри времена“. Но кога щяха да настъпят те и дали изобщо бяха възможни? Когато през юли 1938 г. се подписва Солунското споразумение между Югославия, Румъния, Гърция и Турция, българите още страдат от възрожденски комплекс за целокупна България. Тази справедлива и красива мечта парализира българското умение да приеме победилите сурови реалности. С деликатност и реализъм царят се стреми да освободи своите поданици от благородния, но сковаващ синдром на сан- стефанизма.\nВ тази насока българската дипломация изпълнява указанията на Борис III за приемането и отстояването на т. нар. минимална външнополитическа задача – разпространение и спазване на правата, дадени от Обществото на народите на националните малцинства. Това се налага от все още слабия политически кредит на България, която следваше да се пази от демонстрации на амбиции и сила, за да не бъде превантивно спряна още преди да е започнала. Както отбелязват някои съвременни историци, това се оказва твърде важно за запазване на националната идентичност на компактни маси от българско население, подложени на денационализация в Македония, Егейска Тракия и Добруджа.\nфигурата на царя изпъква най-ярко, когато се поставя и отстоява линията за връщане на откъснатите от съседните държави територии. В този смисъл ориентацията на България към страните от Оста, осъществена под негово ръководство, е от огромно значение за съдбата на страната по време и след Втората световна война. Наличните данни и документи все още не позволяват да се направи пълна и ясна оценка на цялостната дипломатическа дейност на Борис III пред прага на Втората световна война. Безспорни остават неговите заслуги за връщането на Южна Добруджа през есента на 1940 г. В тази точка той успява да изпълни една основна предпоставка за победата на мирния ревизионизъм на българското правителство – добри отношения едновременно с Германия и СССР.\nНе бива да забравяме, че Борис III не допуска воденето на военни действия срещу Германия, което би струвало много жертви на българския народ. Както сам той отбелязва: „По-добре черен хляб, отколкото черни забрадки.“ Това бе и една своеобразна невроза, породена от предишни решения, която внасяше разбираем елемент на колебливост дори и когато обмисляше всяко начинание или се вслушваше в настроението на българската общественост. Неговата дипломация имаше малко общо с ориенталското изчакване. Тя създаваше изкуствено впечатление за несъществуващи трудности само за да се печелят време, сили и възможности. В такава светлина следва да се прецени неговата роля в навечерието и по време на Втората световна война.\nОбективната справедливост изисква да кажем, че през 1941 г. той просто няма друг избор. Ако перифразираме неговите обяснения, това означава, че Хитлер недвусмислено го заплашва с войските си, а Сталин упражнява натиск чрез собствения му народ. Царят често изпадаше в невъзможна ситуация, при което опасенията от идващите англичани и американци не бяха по-малки, отколкото нашествието на болшевизма. Предоставяха му гаранции, значещи заробване, или му предлагаха съюзи, които означаваха рецидиви от близкото минало. За да се притече на помощ на Мусолини в Гърция, Хитлер е твърдо решен да мине през България, независимо дали като приятел или враг. На 7 януари 1941 г. в разговор с Борис III министър- председателят Богдан Филов резюмира положението така: „… нищо не можем да очакваме от една победа на Англия, тъй като при разпадането на германската мощ ние веднага ще се бол- шевизираме.“ Такива страхове надделяват над други съображения. В крайна сметка България се присъединява към Тристранния пакт и тази стъпка, осъществена под ръководството на царя, е от огромно значение за съдбата на страната по време и след Втората световна война. До 9 септември 1944 г. България не участва във военни действия по фронтовете, макар че получава там около 14 168 кв. км територия. Заради това Борис III е наречен Цар Обединител. Но и това обединение, подобно на предишното – по време на Първата световна война, се оказва нетрайно. Днес е документално доказано, че нашите славни териториални придобивки в Добруджа през Първата и в Македония през Втората световна война са само военновременно решение с неизвестно продължение след мира.\nОт гледна точка на интересите на страната тогава тази политическа линия има своята алтернатива. България можеше да окаже на нацистите чисто символична съпротива, след което да сложи оръжие (както направи Дания). Така би се избегнала военната катастрофа, а страната щеше да се нареди сред победителите във Втората световна война. В крайна сметка този съдбовен избор е зависел единствено от това, в чия победа е вярвал Борис III. Без да сме от хората, които обясняват всички трагедии на България от началото на 40-те години с действията на царя, трябва да кажем, че отговорността точно за този избор пада върху Борис III.\nЦарят възприема към Германия най-трудната, но най-възможната позиция – тази на брак по предвидливост. В последно време употребяваме думата „неохотен“ за статута ни на съюзник на Третия райх. Ако това не е само поредният спазъм на разкаяние за приобщаване към победената страна, то несъмнено е и част от мъдрата умереност на царя, стигаща до хитрини в стремежа си да опази бъдещето на страната при един още неизвестен изход на световната война. Той търсеше равновесие във времена на силно нарушен политически баланс в света. Но Англия и САЩ, онези страни, на които с френетични ръкопляскания, преминаващи в овации и „ура“, обявихме война, не възприемаха така. Тях слабо ги интересуваше, че както в предишните войни, Българин отстояваше принципи и територии, под чиято историческа основателност лежаха и техните подписи.\nНо държавникът не следва да прозре какво ще стане за две години – той е длъжен да види какво идва след двадесет. Както става и през 1915 г., българският монарх не успява да види далечните перспективи, резултати и последствия от очертаващия се световен военен конфликт и поставя България в съюз с най-мракобесническата държавно-политическа сила – нацистка Германия. Сред грешките на Борис III и неговото правителство е и „символичната“ война срещу атлантическите демокрации, довела до съвсем реални бомбардировки над мирното софийско население. На репресии са подложени и евреите, макар че ролята на Борис III за спасяването на българските евреи е безспорна. Разбира се, отговорността за депортирането и смъртта на евреите от „новите земи“ не следва да бъде снемана от него. Как може да е „обединител“ и да предостави обединението на чуждо разпореждане, та били те и небългари. Ако по това време имаше българска администрация на Полинезийските острови и там бяха проявени мерки на геноцид, България и нейните водачи трябваше да отговарят за това. Обяснението, че царят е правил това „под натиск“, рухва пред елементарната логика. Следва ли да оневиним онези, които са правили престъпления в България след септември 1944 г., защото те са осъществени „под натиска“ на Сталин? Тук правим кратко отклонение, за да възпроизведем условно съдбата на българските евреи, а също и с цел да установим параметрите, условията и стойностите на българското „решение“ на еврейския въпрос. Защото без предварителна представа за тези условия едва ли ще успеем да установим истинските, а не въображаеми заслуги на последния български управляващ монарх.\nЕдно от най-противоречиво представените събития в нашата най-нова история днес несъмнено е проблемът за спасяването на българските евреи от познатите изстъпления на нацизма по иреме на Втората световна война. Може би защото то е и едно от най-значимите. Ние срамежливо и елегантно отминаваме съмнението, че когато се изтъква мотив и проява на спасителни усилия и подвизи, все пак това автоматически означава, че е имало и близка, непосредствена и грозяща опасност. В крайна сметка никой не изтъква кой е спасил, да речем, английските, австралийските или поне турските евреи. И все пак гордостта остава – кога преувеличена, кога условна, кога принизявана, но винаги основателна, винаги признавана, най-вече от страна на спасените и признателните. Това е една от истинските добродетели, едно от истинските чудеса на българското благородство, независимо какво (като мотивация) може да бъде приложено към него. Като например това, че когато става спасителното чудо, фелдмаршал фон Паулус е с вдигнати ръце край Сталинград или че американците вече са знаели за крематориумите. Дори ако бе поискано унищожението на българските евреи през 1941 г., щеше да има същия твърд отказ! Самият нацистки представител в София Бекерле, според Ст. Груев, съобщава в Берлин през 1943 г., че само една военна победа на Райха би впечатлило българите по еврейския въпрос.\nСпасението не е събитие, то е процес. При това продължителен, многостранен и с променливо темпо. Дали става дума за идиогизирани идейни принципи, или за най-банален стремеж към грабеж на чуждото, ние винаги сме посрещали с погнуса подобни изстъпления – като философия, политика и практика. Но най-вече като експониран битов и ситуационен манталитет. Една всеобхватна цивилизована констатация обаче бавно, но необратимо навлиза във възпроизвеждането – художествено, публицистично, научноизследователско – на онези незабравими времена. Тя властно ни налага въпрос, преди да предизвиква отговор. Той е формулиран просто, но мъдро и многозначително – не „кой“, а най-вече „какво“ спаси българските евреи в предвоенните предели на Третото българско царство.\nКолкото и да са подвеждащи понякога историческите паралели, аналози и възпроизвеждания, ние отново се изкушаваме да обясним тогавашното днес с отколешното минало. Една неунищожима черта дискретно, но трайно пронизва нашия културно-исторически живот. Тя изразява етническа, културна и дори политическа толерантност, която не бе мотивирана с бакалска пресметливост за евентуални удобства, а имаше чисто човешки морални измерения. Тя започваше от махалата, училището и пазара, за да проникне до обществени и държавни институции. Тя бе започнала още при учредяването на българската държава във Велико Търново през пролетта на 1879 г., за да понесе изпитанията на националистическата и расовата истерия, толкова модни и толкова лесно направляеми в междувоенните години.\nБез да идеализираме или гигантизираме тази традиция, която все пак неведнъж бе нарушавана, но никога прекъсната, твърдим, че тъкмо тя запази облика на българите дори и когато временно, условно и принудително бяха съюзнически свързани с една от злокобните военнополитически коалиции по време на Втората световна война. Тук става дума за онези особени напластявания на близост в една национална държава, в която поликултурните, полирелигиознитс и полиезиковите изяви не бяха посрещани с омраза и присмех, а се уважаваха и разбираха като част от благородното различие на малкия, но пъстър балкански свят.\nВ тази многосъставна амалгама на различия, които обогатяваха българите, защото те приемаха чужди позитиви, еврейските общности будеха най-висок респект както с всепризнатата интелигентност, благост, способност към разумни промени и респект, така и с често неосъзнаваното, но усещащо се възхищение, че те са били по тези земи, преди да се разнесе славата на новообразуваната българска държава. Децата на Израил отговоряха на това разбиране с лоялност към държавата и нейните начинания. Така случаите на кратки противоестествени и инцидентни сблъсъци само потвърждаваха трайното и продължаващо правило на сътрудничество. Колцина от нас не са срещали в училище, на работа, в казарма, в различни среди, случаи и състояния тези хора, които можеше и да станат временен обект на остроумен или отегчителен анекдот, но никога не бяха приемани като натрапници, глупци, досадници или негодници! Вицовете за тяхното пословично съобразяване често пъти бяха засенчвани от истинските разкази за ум, сдържаност, а после, както ще се уверим от пряко наблюдение, дори и за воинска храброст! Имаше ли значително начинание в българската държава без незримото им съучастие, независимо от партийните режими и външнополитическата ориентация. Не че между тях нямаше и такива, които заслужаваха неуважение, но те не бяха повече, отколкото сред самите български чада!\nЕто за това ставаше дума, когато отговаряме кой спаси българските евреи, принос, макар и неравноетепенен – от закъснялата, но достойна съпротива на част от българските депутати в Народното събрание, през тихите или шумни протести на българската интелигенция, до заплашителната анатема на Екзарх Стефан срещу всеки, който посегне на български евреи. Тук той бе повече гражданин, политик и дипломат, отколкото свещеник. Този колективен отпор бе властен порив на историческата традиция, която, съединена с прагматичните предвиждания за евентуалната военнополитическа динамика по фронтовете и на зелената маса на дипломатическите комбинации, спаси българското еврейство от мъчителната участ, връхлетяла останалите! Но великият принос носи българската история! Ето я цялата разлика и общовалидният и приложим за всички отговор!\nЗатова нека ограничим, ако не можем да изоставим, един безкраен, претенциозен спор: всички онези, които се съпротивляваха, имат заслуги – морални, политически, исторически, колективни и личностни – за това благородно чудо. Никой сам не би могъл да направи нещо пред императивите на преобладаващата колективна воля! Защо не успяхме така по другите въпроси от нашето общонационално бъдеще? Защо тези добродетели не се проявиха по-конкретно и успешно в другите наши „собствени“ тревоги, надежди и начинания? Ние знаем отговора на този въпрос, въпреки че рядко имаме мъжеството да изречем цялата горчива истина и причина!\nС всичко това не твърдим, че евреите у нас са били богопомазани щастливци. Те не избегнаха униженията, страховете и изпитанията на своите едноверци, и то не само по време на войната. Но все пак техните деца и внуци знаят за Холокоста само по ужасяващите спомени. Поради тази причина се осмелявам да препоръчам това изложение, давайки си ясна сметка, че не съм професионален специалист по тази тематика. Но когато става дума за общонационална особеност в нашето минало, намирам, че всеки има право на изява, мнение, предпочитание и собствена версия. Без да са назидателни, те покриват идеята за информираност, въображение, модерно мислене и междупоколенни връзки в един текст, обединил предишни постижения, съвременни убеждения и най-вече послания за бъдещето! Затова ние четем новини по тази тематика с онова рядко изпитвано вълнение, което може да бъде генерирано единствено от среща между фактология, художествено въображение и гражданска порядъчност, при което всеки един компонент допълва другия и в същото време има свое собствено въздействие и значимост! Независимо колко знаете за онези времена, нещо повече, без значение колко ви интересуват те, намирам, че си струва всичко да бъде прочетено, видяно и отново съвместно преживяно! Ето затова си струва да вникнем в интимната същност на това българско чудо, към което е съпричастен и самият цар Борис III.\nЗащото все пак нищо нямаше да може да спре изтреблението на българските евреи – нито хуманните изяви на част от депутатите, нито интелигенцията, нито православната църква, ако царят бе им предопределил такава съдба. Но той се вслушваше в тях и това също е мъдрост и заслуга. Разбира се, благородството на българите и техния цар не беше някакво вкоренено биологически качество. Сравнителната културна, религиозна и езикова хомогенност на българската нация, включила в своята история само 10% небългарски елемент, изживяла векове страдания, бяха важна, може би решителна предпоставка за подобно отношение. Но без върховната санкция и одобрение на монарха и без неговата решаваща намеса тази забележителна акция просто не би имала успех. От съвременна гледна точка това е една от историческите заслуги на Борис III, чиито морални дивиденти принадлежат на България.\nЦарят умира внезапно на 28 август 1943 г. в разгара на войната и оставя своята страна в безпътица пред надвисващия крах на държавите от Оста. Мистериите около смъртта му продължават, което допълнително драматизира неговия страдалчески ореол. Дали е предчувствал края на балканските монархии, така както след Първата световна война настъпи краят на империята на Орлите-Хабсбургите, Хохенцолерните и Романовите? Смъртта му е обгърната с мистерия, а официалното съобщение – че е починал от инфаркт – и тогава, а и до днес не се приема от мнозина. Съществува и версията, че е бил отровен по заповед на недоволния от политиката му фюрер, макар че има и диаметрално противоположна – че виновни са съюзниците, и по-точно англичаните. „Типична балканска смърт“ – произнася неясно един от германските лекари при установяването на смъртта му. Какво ли е означавало това? Широко разпространено е мнението, че ако бе останал жив, Борис III сигурно би намерил изход от положението – нещо, което неговите политически приемници не успяват да направят. Този изход обаче безспорно е зависим от това, дали България имаше възможности да се измъкне от съюза с Германия навреме, а не в последната фаза на войната.\nЩеше ли българската история да тръгне по друг път, ако през 1941 г. парят беше взел друго решение? Отговорът е много труден. Румънският крал Карол 11, който се противопоставя на присъединяването на страната си към Тристранния пакт, е принуден да абдикира. Югославският крал Петър II се съпротивлява на нацистка Германия като съюзник па Англия. По ако разсъждаваме така, то тогава кой би се противопоставил на бруталния марш на нацизма по света? Чудесно бе, че паши те войничета не загинаха по чужди поля, пустини и степи. По историята на един народ не се нрави само с предпазливост. Дълго след 1945 г. България имаше лош облик не само поради сателитното й положение, но и заради поведението й но време на войната въпреки героизма на нашата армия при Страции. Впрочем, изкушаваме се от предположението, че двете унизителни състояния бяха свързани. Въпреки че се утешаваме, че коалиционните договорености безцеремонно надделяват в следвоенното решение за бъдещия държавно-териториален статут на Балканите и Европа.\nНо да се върнем към споменатите балкански монарси. Независимо от тяхното сътрудничество и двамата загубват короните си, а страните им са комунизирани след войната, защото попадат в съветската зона на влияние. Това е част от междусъюзническо споразумение, а не само проява на териториален експанзионизъм. Но все пак те губят и територии. България този път се разминава с териториална ампутация. Заслугата следва да бъде обяснена не само с това, че България е част от бъдещия съветски блок. Тя е общобългарско постижение, включително и на нейния вече покоен владетел. Тази относителна справедливост бе съпътствана със стотици несправедливости в края на войната. Нима не бяха предоставени на Сталин онези пленници от Червената армия, които бяха попаднали на Запад, което бе чисто предателство спрямо принципите на хуманизма и демокрацията? Нима отказите на САЩ да приемат еврейски бежанци при установяването на нацизма в Германия бяха продиктувани от хуманни мотиви? Само върху този суров, но често пъти динамично променящ се фон можем да видим заслугите и заблудите на Борис III. Той непрекъснато „опитваше“. Експериментите му не бяха владелчески каприз, а предпазлив опит да не се повторят отново българските нещастия. Ако се опитаме да сравним неговото положение с по-привлекателни метафори от сферата на изкуството, той се опитваше да танцува с вълци или бе цигулар върху покрива. Всеки може да му залепи всякакви етикети без един – той не бе щастлив човек. Причината за тази отлика бе неговото старание да остане с добро в паметта на българите. Неговият отказ от щастие и суетната тръпка на изкуствената слава, от аристократическата дистанция, от царското високомерие са се вкоренили дълбоко в българската историческа памет. Може би единствено в тази насока и обществена сфера той успя с трайни и непоклатими резултати.\nВероятно някои събития в по-новата ни история щяха да се случат независимо от Борис III поради геополитически и ситуационни фактори, които не зависят от България. Но без неговата намеса можеше да има още по-неблагоприятен резултат. За трети път в историята на XX век България е обявена за агресор, но за пръв път тя не губи територии. Причините са поне три. Първата е, че въпреки всичко царят успява да остави страната по-голяма, отколкото я заварва, когато наследява трона. Друг остава въпросът, колко трайно е това уголемяване, което с изключение на Южна Добруджа си остава военновременно решение. Вероятно и поради тежкия синдром от авантюрите на баща си Борис III води дефанзивна външна политика, която спестява на България онези тежки и злощастни изпитания, които понасят Гърция и Югославия. Принципът на Кемал Ататюрк „мир в страната, мир в света!“ може напълно да се отнесе като лаконична характеристика на неговата дейност. Но това бе миротворчество, осъществено в отвсякъде милитаризирани времена.\nЦарят се опитва да води, макар и без особени успехи и с малко късмет, такава българска политика, която да е съобразена единствено с националните интереси, където придобивките бяха осъществени с най-малко усилия. Безмилостният ход на световните дела грубо се намесваше в това му намерение. Той се опита да излекува онези рани върху България, които бяха нанесени не без активното съучастие на неговия баща. Дори и в заблужденията си той се ръководеше от тези съображения. Той спаси България от разорение въпреки бомбардировките и продоволствените кризи. Споменът за Борис III – „народния“ цар – продължава да подхранва монархически настроения в България и до днес. Неговата корона бе назована от един престижен автор „корона от тръни“. С тях или с елеите на закъснялото признание той с достойнство предостави българската корона на историята.\nЕтикети борис, борис III, българия, български владетели, владетел, хан, цар


Столичната община се захваща с „Къщата с ягодите“\nНачало > Столичната община се захваща с „Къщата с ягодите“\n13:58, 21 окт 15 / Общество 25 233 Шрифт:\nНа добилата голяма популярност в последните месеци сграда на столичната ул. „Сан Стефано“ 6, известна като „Къщата с ягодите“, ще ѝ бъде направена независима експертна оценка за състоянието ѝ и възможностите за нейното съхраняване, съобщиха от Столичната община.\nПрипомняме, че все по-често се появява информация, че къщата ще бъде съборена, за да бъде построена на нейно място нова постройка. Апетитното място в центъра на София е собственост на генералния директор на „Лукойл България“ Валентин Златев.\nОт общината подчертаха, че къщата е важна част от културното наследство на София и тя трябва да бъде опазена и съхранена. До момента обаче не е получено становище от Националния институт за недвижимо културно наследство към Министерство на културата. Именно заради това от общината все още не са предприели конкретни мерки.\nСъщевременно започна онлайн петиция с искане "Къщата с ягодите" да бъде запазена. Сред исканията на организаторите на подписката е и да бъде направена нова експертна оценка на състоянието на сградата и тя да не бъде разрушавана.\nЕто исканията на хората, публикувани петицията:\n- Всички процедури по промяна състоянието на „Къщата с ягодите“, находяща се на ул. „Сан Стефано“ 6 - събаряне, преизграждане, реставрация да бъдат спрени незабавно\n- Да бъде направена нова експертна оценка относно състоянието на сградата, както и да бъде извършена независима такава от преподаватели и студенти в НХА\n- Да бъде издадена оценка относно стойността на реставрацията и консервацията на къщата в автентичен вид, както и стойността на изграждането на обекта в случай, че бъде съборен и преизграден\n- Всички документи и оценки свързани с “Къщата на ягодите”, находяща се на ул. „Сан Стефано“ 6 да бъдат публикувани на сайта на НИНКН и Министерство на Културата\n- На сайта на НИНКН и Министерство на културата да бъде проведена анкета която да се допита до мнението на гражданите относно всяко решение свързано с бъдещето на тази къща\nВсеки, който иска да се включи в петицията може да го направи ТУК!


FOLLAKZOID [kraut rock, Chile] @ Alarma Punk Jazz // *Mixtape 5*, B-Side Купи билети за|EPAY-GO\nFOLLAKZOID [kraut rock, Chile] @ Alarma Punk Jazz // *Mixtape 5*, B-Side\nFOLLAKZOID в София!\nДори да звучи малко фаталистично-предопределено-апокалиптично-безсрамно да го кажеш именно за чилийска формация, FOLLAKZOID са като земетресение (много, много степени по скалата на Рихтер). И идват за първи път у нас! Два-три месеца след излизането на четвъртия им (дългоочакван) студиен албум. Не че в промеждутъка между 2015 и 2019 са мирували - фронтменът има Доминго Гарсия-Уидобро записа междувременно албум с Йозеф ван Висем (пак за Sacred Bones като саундтрак към Partir To Live, филма, който сам режисира). Групата в цялата си цялост пък издаде съвместно ЕР с J Spaceman от Spiritualized... Така че слушателската маса няма от какво да се оплаква... А тук загатваме и какво предстои на 17 октомври: https://www.youtube.com/watch?v=pCiuhIuC3Rg Очаквайте още през лятото целия албум ТУК --->>> https://follakzoid.bandcamp.com/


store.bg - Игри - образователни карти плодове и зеленчуци\nИгри ... ... Търсене на: образователни карти плодове и зеленчуци\nТърсене на: образователни карти плодове и зеленчуци\nПродукти отговарящи на търсене: образователни карти плодове и зеленчуци\nСъвпадение за: образователни карти плодове\nСъвпадение за: образователни карти плодове и зеленчуци\nС картите от "Egmont Toys" вашето мъниче ще се забавлява и учи едновременно. Те са цветни и разполагат с изображения на животни. Освен това чрез картите, малчуганът ще научи за семействата и къде живеят дадените животни. Вие също може да се включите, като задавате въпроси на вашия мъник. "Кое е това животно?", "Коя е майката на пилето?", "Къде живее кончето?". ...\nТърсене на: образователни карти плодове и зеленчуци Продукти 1-12 от общо 499


Терминът „криптовалута“, комбинация от „криптография“ и „валута“, намеква за факта, че криптовалутите са форма на дигитални пари, които използват криптографски ключове за идентифициране на притежателите на своите сметки и подписи за удостоверяване на транзакции. Криптовалутите влизат в обращение само чрез „добив”, процес, който се използва както за създаване на нови единици на валутата, така и за осигуряване на главната книга от подправяне.\nПроцесът на добив обикновено включва мощни, високоефективни компютри, които миньорите използват, за да се състезават помежду си, за да получат награди. Преди криптовалутите да станат толкова популярни, колкото са днес, беше възможно да ги добивам с обикновени компютри. Сега обаче криптовалутите като биткойн обикновено се добиват в обширни ферми, които разполагат със стотици компютри, които работят в унисон и денонощно.\nС огромния си ръст в мащаба, извличането на криптовалути се превърна в много скъпо дело, което изисква стръмни количества капитал за първоначалната инфраструктура, както и високи повтарящи се месечни сметки. Това накара двулични хакери да търсят преодоляване под формата на криптовалути.\n2 Как да открия криптовалута?\n3 Как мога да се предпазя от криптовалути?\n4 Широко разпространен е криптовалутите?\nЯсно казано, криптовалутата е незаконно използване на устройства на трети страни като лаптопи, таблети или смартфони за тайно извличане на криптовалута без знанието или съгласието на собствениците на устройства. Този тип злонамерен хак открадва част от ресурсите на вашия компютър и го посвещава на решаване на криптографски пъзели от името на хакера.\nКато жертва на криптовалути, ще бъдете натоварени с всички разходи, като високи сметки за ток и неефективна производителност на системата, без да получавате нито една от наградите. Излишно е да казвам, че по-скоро бихте избегнали ситуация.\nМного софтуер за криптовалути е проектиран да е фин, така че потребителите да не забелязват, че нещо не е наред. В крайна сметка не е като да имаме навика постоянно да проверяваме производителността на системата и да изследваме процесите в нашата системна област. Ако нашите устройства работят по-бавно от обикновено, обвиняваме най-новата актуализация на софтуера или насочваме към десетките раздели, отворени в нашия браузър. И ако нашият вентилатор за охлаждане се включва по-често, отколкото преди, ние просто предполагаме, че нашето устройство трябва да бъде надстроено или обслужвано.\nВероятно е обаче, че тези фини признаци показват наличието на софтуер за криптовалути.\nКак да открия криптовалута?\nАко смятате, че сте станали жертва на криптовалутна схема, първото нещо, което трябва да направите, е да проверите използването на процесора.\nЗа потребители на Mac, просто отидете до Launchpad > Монитор на активността > процесор.\nЗа потребителите на Windows отворете Диспечер на задачите > процеси > процесор.\nПроцесорът, работещ на нормални нива, трябва да изглежда така:\nАко използваността на системата ви е с висок процент, въпреки минималното използване на процеси и приложения, е възможно да станете жертва на крипто-джакинг схема.\nДруги сигнални знаци за крипто-джакинг са прегрятите процесори и постоянната лагична производителност.\nКак мога да се предпазя от криптовалути?\nЗловредните програми, предназначени за скрито извличане на криптовалути на вашето устройство, се разпространяват както всеки друг вирус или зловреден софтуер. Следователно, за да се предпазят от тях, се изисква спазване на разумните практики за сигурност.\nЗа начало това означава да се въздържате от щракване на връзки в имейли, изпращани от хора, които не познавате или не се доверявате. Също така е важно постоянно да актуализирате устройствата си (препоръчваме да включите автоматични актуализации) и да инсталирате само софтуер или приложения от официални пазари.\nИма и някои добавки в браузъра, които твърдят, че предпазват от добив на криптовалута. За начало браузърът Opera има вградена защита, която предпазва от тази заплаха, подобна на рекламните блокери на уеб страниците.\nАко предпочитате да се придържате към Chrome, можете да изтеглите разширението No Coin, докато потребителите на Firefox могат да използват добавката NoMiner.\nПрепоръчваме също така да използвате стабилен антивирусен продукт, като не забравяйте да го актуализирате често и да извършвате дълбоко сканиране на всеки няколко седмици. Рекламните блокери като uBlock Origin и Adblock Plus предлагат и защита.\nШироко разпространен е криптовалутите?\nКоличеството криптовалута, което може да се добива от едно устройство, е по-скоро незначително, но когато софтуерът за криптовалути достигне стотици хиляди устройства, той става много доходоносен. Плюс това води до нулева цена за хакера.\nТочно поради тази причина криптовалутите са много по-често срещани, отколкото може да си мислите. Федералната комисия по търговията предупреждава за това, като призовава потребителите да имат предвид „измамниците, които използват вашия компютър като свой виртуален банкомат.“ През 2017 г. Fortune обяви криптовалута за „следващата голяма заплаха за киберсигурност“. със съмнителен код, способен да изкопае Monero преди няколко години.\nКрипто-джакингът вероятно няма да изчезне магически скоро, а хакерите могат да измислят още по-гениални методи за извличане на системните ни ресурси в тяхна полза. Въпреки това, докато останете предпазливи и нащрек, със сигурност е възможно да избегнете вредните ефекти.\nНа обратната страна, ако искате да споделите част от излишните си компютърни ресурси, за да помогнете на добра кауза, след това проверете Дари своя раздел.


Варненци по широкия свят - Димитър Буров\nЦигуларят Димитър Буров е роден във Варна. Завършва Музикалното училище в родния си град, а след това Националната музикална академия в София. Още докато учи той се явява на конкурси и печели международни награди. Продължава музикалното си..\nпубликувано на 15.08.20 в 09:00\nВарненци по широкия свят - Надежда Димитрова\nДо петък, преди да отбележим празника на Варна – 15 август, ви срещаме с варненци, които живеят далеч от нас, но не са загубили връзката си с родното място. Надежда Димитрова вече 10 години живее със съпруга си в Лондон. Имат две деца, които..\nВарненци по широкия свят - д-р Симеон Тодоров\nД-р Симеон Тодоров е варненецът, който създаде проекта КОНЧЕ №7 свързан с възраждането на част от визуалната памет на Варна. Идеята на фотографа – лекар беше да възроди традицията на фотографа Хачик Минасян , който половин век „запечатва“ в черно-бял..\nпубликувано на 12.08.20 в 07:35\nВарненци по широкия свят - Фреди Люпке\nДо петък, преди да отбележим празника на Варна – 15 август, ще ви срещаме с варненци, които живеят далеч от нас, но не са загубили връзката си с родното място. Първата среща е с Фреди Люпке, който живее повече от 20 години в Германия. Фреди..\nРешението за намаляването на ДДС за нискоалкохолните напитки, спортните дейности, услугите на туристическите оператори и екскурзиите със случаен превоз продължава да предизвиква разнопосочни реакции. Според бившият икономически министър Николай..\nГалин Герчев е един свободен човек, който не се страхува да бъде себе си. Той е председател на Българската натуристка федерация и е концесионер на единствения нудистки плаж, създаден по всички европейски и световни правила. Ивицата за хора, които..\n"Безмълвие" от Неда Антонова разказва за греховната младост на Паисий Хилендарски. Отец Паисий е останал в нашето съзнание като побелелия монах от читанките. След дълги години на проучване авторката го описва като различен човек - човек..\nЗлатен медал получи еко идеята на варненка, предложила пластмасовите чаши в детските градина да бъдат заменени с иноксови. Мисия „Аз избирам чашата за многократна употреба“ получи отличието в световната еконадпревара 2020 BEYONDPLASTIC AWARD...\nЛечебната билка безсмъртниче /жълт смил/ е позната от столетия, но стана хит култура в България преди 6-7 години. От нея се произвежда етерично масло с изключително ценни свойства. Безсмъртничето /Helichrysum/ расте по песъчливи и крайбрежни места...\nЗа да отгледаш едни чудесни, перспективни деца, които да се реализират, на първо място трябва да ги възпиташ като добри хора. Това каза в интервю за БГНЕС Евгения Войнова, която е автор на 5 прекрасни детски..


Една снимка, направена от марсохода Spirit показва кварцови образувания показващи се от почвата, които може да са били формирани от микробен живот.\nТърсенето на признаци на живот на Марс продължава десетилетия, но досега учените са открили само безплодна пръст и камъни. Сега двама астрономи предполагат, че множество странно оформени минерали в един марсиански кратер може би е следата, която всички очакваме отдавна, пише в прессъобщение Институтът Смитсониън. През 2008 г. учените обявиха, че ровърът на НАСА Spirit е открил находища на минерал, наричен млечно силициев двуокис вътре в кратера Гусев на Марс. Външните слоеве на минерала са покрити с малки възелчета, които приличат на глави карфиол, покълнали от червената пръст. Никой не знае със сигурност как тези форми, наречени "микроскопични кварцови издатини"(micro-digitate silica protrusions) са се образували. Но въз основа на последните си открития в чилийската пустиня Атакама, Стивън Ръф (Steven Ruff) и Джак Фармър (Jack Farmer) от Arizona State University в Темпе, твърдят, че силициевите форми са изваяни от микроби. На среща на Американския геофизичен съюз през декември, те изнесоха случая, посочвайки, че тези странни минерали може би са най-доброто доказателство за някогашен живот на Марс. Тези кварцови издатини са намерени близо до района "Home Plate" на кратера Гусев, където геолози смятат, че е имало горещи извори или гейзери. Някои хидротермалните области на съвременната Земя, които приличат на Марс в древната му минало.\nВ своите експедиции до El Tatio, Стивън Ръф (Steven Ruff) и Джак Фармър (Jack Farmer) са намерили кварцови образувания около гейзери, които приличаат много на тези, забелязани на Марс.\nСнимка: Flickr CC BY-ND 2.0


Миналата седмица ви разказах как реших временното си финансово затруднение с бърз онлайн кредит от #FerratumLending, а след това от компанията са прочели поста ми и се свързаха с мен, за да си поговорим и да им споделя впечатленията си. Освен, че останах очарована от начина на общуване с клиенти и в частност с моя милост в ролята на блогър, съм доста впечатлена и от техните CSR кампании, които за жалост към момента не искат да афишират, но през последната година са финансирали и подпомагали деца без родители, като са осигурили стипендия по програма „Готови за Успех“ 2016/2017 учебна година, подпомагали са семейства с деца в предучилищна възраст с ваучери за закупуване на най-нужното и са партнирали на книжен център Гринуич и Екопак за инициативата „Стара хартия за нова книга“.\nВинаги съм харесвала компании, чиито CSR политики са насочени към деца, образование, култура и просвета и винаги съм склонна да давам гласност именно на такива начинания, защото са важни, защото си струва и защото за добрите дела трябва да се говори.\nИ така – съвместно с Ferratum Lending решихме да зарадваме един от вас да осъществи свое желание, като получи сума в размер на 150 лв. от Ferratum, като за целта трябва да ми споделите в коментар за какво тайно си мечтаете, но не ви остават време и ресурси. Въпреки, че преди време се бях зарекла, че поради масивния хейт, който ми се стовари на главата няма да правя никога повече игри с награди, но пък тук си струва – като знам аз тайничко за колко неща си мечтая и колко бих се изкефила, ако някой реши да ми сбъдне скромните желания.\nСрок за отговор от днес, 20 септември до 24:00 часа на 2 октомври, понеделник 2017 г.\nПобедителят ще бъде изтеглен на лотариен принцип на 3-ти октомври, като всички участвали ще бъдат вкарани в таблица, номерирани и ще постна резултата от щастливеца, който random.org определи – може и видео да заснема, за да няма мрън-мрън, после.\nС изтегления победител ще се свърже представител на Ferratum, на e-mail адресът, който е оставил в коментара (невидим за останалата публика, част от формата за коментари по-долу) още на 3-ти октомври, вторник. Ако победителят не отговори в срок до 6 октомври, петък, ще бъде организирано второ теглене за резервен победител. Наградата е предоставена от Ferratum и ще бъде предоставена от компанията.\nАко искате да получите бонус точка за участие, харесайте и Facebook страницата на Ferratum Lending.\nМного е трудно, когато трябва да се избира едно от общо 18 желания, за това направихме random теглене, посредством софтуер и оставихме нещата в ръцете на съдбата и технологиите, видео от тегленето е тук: https://www.facebook.com/AnasHandbag/videos/1702780559796092/\nИ така, сумата за сбъдване на желание от Ferratum Landing получава Биляна, честито! Днес представител на Ferratum ще се свърже с теб, за да уточните подробностите.\nОткакдо имам син, моите мечти и желания се изместиха на втори план:) като на всяка майка. И така е и сега, ако съм късметлията и спечеля в тази лотария, парите ще отидат за желанието на малкия да посещава курс по Кунг-Фу.\nВ моя мозък са само пътешествия! Затова ми се иска да си заделя средства за хубав комлкет куфари и чадър /евентуално и часовник, да не изпускам полетите/, с които да съм подготвена ви-на-ги!\nТова, ако може да не се публикува или качва в други платформи:\nПо-тайната ми мечта е да увеличим семейството си, но там се справяме сами със средствата. Само който е минал по този трънлив път, знае какви са цените в репродуктивната медицина. Но нека това не се взима предвид, просто имах нужда да го кажа на някого.\nМечтая си за един уикенд със съпруга ми, някъде в планината. Имаме нужда от това и двамата, а на този етап неможем да си го позволим.\nНа 26 октомври със съпруга ми имаме годишнина от сватбата. Всяка година (15 вече ?) искам да почерпя цялото семейство в ресторант, но все средствата не стигат. Ако имам късмет – това бих направила с печалбата!\nПреди години направих грешката да зарежа висшето образование,което започнах!Сега със здрав разум и нови сили се впускам обратно в мечтата си да стана учител,и всеки лев,който изкарам,спечеля и пр. ще вложа в реализацията си на бъдещ „просветител“!\nТайно си мечтая да вляза в една книжарница и да си избера каквото ми душа иска. Даже може да не ги купувам, а да ме затворят вътре на тишина и спокойствие и да чета, чета и чата, докато главата ми прелее от истории. Другата ми тайна мечта е същата, само сменете книжарница със сладкарница 🙂 А по-явната ми мечта е да мога да работя от където си искам и така да обикалям света с половинката.\nЗа яка, минималистична, скандинавка масичка с метални крака, на която да си оставям чашата с кафе и списанието, но която изобщо не си струва парите. 😀\nВинаги когато имам малко повече възможности, обичам да купувам подаръци без повод. С тази сума бих купила The Stanley Kubrick Archives за подарък на любимия ми.\nУспех на всички участвали, наистина смислени желания се четат по-нагоре. 🙂\nАз най-много бих искала да зарадвам сестра си с парти изненада по случай юбилея ѝ. Тази година навършва 30 и по принцип няма навика да празнува, но знам, че за нея би била една прекрасна изненада и страхотно изживяване да отпразнува празника с приятели! 🙂\nБих си купила хубави калиграфски инструменти или бих се записала на курс по рисуване.\nИскам да купя на детето ми нов таблет, тъй като стария вече не може да работи в изправно състояние.\nДа отида на море в Гърция, но с пенсията която получавам надали скоро ще сбъдна мечтата си. Но не спирам да се надявам, може пък и да стане по неочакван начин.\nМечтая си за скъп, качествен и изискан сервиз за хранене, който е наистина едно скъпо удоволствие. За него си мечтая от много време, но все не заделям разходи за него.\nСкоро имам рожден ден и искам да заведа приятелката си на романтичен уикенд на Банско\nИскам да заведа съпругата ми на шопинг в любимите и магазини и да подаря покупките й по случай рождения й ден\nТова, което ми предстои като разход, за който нямам заделени средства е закупуването на зимни гуми за автомобила ми\nЗа предстоящият зимен сезон планирам закупуването на нови спортни стоки\nЗа дърводелска работилница, за клуб по дартс, но това са големи и скъпи мечти. Със 150 лв. мога да си купя комплект стрели за дарст и нова мишена, защото моята вече е доста надупчена.


АКСИС ФУТБОЛНА ЛИГА - Παίξτε Аксис Футболна Лига στο Poki\nАксис Футболна Лига\nАксис Футболна Лига вече не работи в уеб.\nот Axis Games\nRugby Rush Football Legends Ben 10: No Arm Done Penalty Shooters 2 Linebacker Alley Linebacker Alley 2 Foosball Subway Surfers Basketball Stars 12 MiniBattles Smash Karts Ludo Multiplayer Tunnel Rush 2 Bearsus\nBurnin' Rubber Crash n' Burn Idle Startup Tycoon Amazing Bubble Connect Beecoins Inc\nWood Blocks 3D The Left Behind\nAmazing Spider Solitaire Blumgi Rocket RotateZ Real Cars in City\nTeleport Jumper Stella's Dress-Up: Going Out Sparkanoid Candy Rain 2 Free Kick Shooter Fairy Tale Forest Adventures Wrassling Big Shot Boxing Swimming Pro Lords of Gomoku Stickman Boxing KO Champion Farm Fever Stickman Fighter: Epic Battle 4th and Goal 2013 Dark Lands Watercraft Rush Life - The Game Mosaic Puzzle Art Stickman Bike PR Forgotten Hill: Surgery Total Party Kill MiniMissions Jewel Academy Bubbles Ultimate Swish Super Chef Burger Minibattles Survivor 1010 Animals Игри с Футбол Баскетболни Игри Игри на Билярд Скейтборд Игри Игри с Бокс Hockey Games .io Игри Игри за Двама Игри с Коли Fidget Spinner Игри Игри за момичета Игри за Готвене Игри с Карти Пасианси Лего Игри Логически Игри Зомби Игри Игри с Стрелба Махджонг Игри Игри с Мотори Игри Торти Игри за Момчета Майнкрафт Игри Игри с Полицаи\nAxis Games4.54,737 Гласa\nИграйте на реалистичен футбол във футболната лига на Аксис! В тази спортна игра можете да изберете между режимите Новобранец, Професионалист, Звезда и Шампион. Имената на играчите и статистиките са базирани върху истинската Национална Футболна Лига. Бягайте, подавайте топката и станете шампион!


Заболявания - Рак на простатата - Медицински център д-р Вълканов\nПростатата е малка жлеза, част от мъжката полова система, разположена под пикочния мехур и в интимен допир с крайната част на дебелото черво (ректума). Нормалната простата е с големината и формата на кестен. В нея завършват семепроводите, идващи от тестисите, които пренасят сперматозоидите. По време на еякулация, сперматозоидите се смесват с простатния секрет и образуват спермата.\nВсе още не е намерена правилната формула за успешната профилактика на третото по честота раково заболяване при мъжете-ракът на простатата, но някои изследвания показват, че колкото по-здравословен начин на живот води мъжа, съпроводен с редовна двигателна активност и редовен полов живот намалява риска от развитие на болестта. Но профилактиката не свършва до тук. Всеки един мъж след 45 годишна възраст би трябвало да се подлага на скрининг всяка година, като си прави изследване и следи стойностите на ПСА (PSA) туморен маркер и се преглежда при уролог (ехография и при нужда ректален преглед на простатата).\nРакът на простатата е коварно заболяване ,което протича без изявени симптоми или припокриващи се с тези на доброкачествената хиперплазия на простатата.\nСимптоми могат да бъдат:\n-Затруднено уриниране ,изтъняване на струята\n-Кръв в урината -това е доста рядък и неспецифичен симтом\n-Болки в костите при напредване на процеса и метастази в костите\nТук има два основни показателя ,които ни насочват към диагноза-повишен PSA и ректално туширане.\nПСА е съкращение от Простатен Специфичен Антиген. Това представлява протеинова молекула, която се секретира единствено от простатните клетки. Разбира се повишените нива на ПСА не винаги означават туморно заболяване .Той може да се повиши и при възпаление ,травми и др.Ето защо е най-добре винаги да се консултирате с вашия лекар ,а не да си правите прибързани заключения за диагнозата ви.\nРекталното туширане до един момент беше единственият метод за изследване на простатата.Много хора все още асоциират посещенията при уролог с това изследване.Истината е ,че то е стандартна процедура ,която все още се налага в дадени моменти.\nПри съмнение за рак при повишен ПСА или туширане, пациентът се насочва към единствения начин за сигурно поставяне на диагноза – биопсия на простатата.\nБиопсията на простатата представлява вземане на материал от простатата чрез специална игла и изпращането му на специалисти по патоанатомия ,които го изследват под микроскоп и търсят наличието на ракови клетки.\n© 2022 UROLOGYVALKANOV . Всички права запазени


НаукаOFFNews | ПОСЛЕДНА ПРОМЯНА 01 юни 2018 в 09:42 77080\nСпоред Илън Мъск хората могат да кацнат на Марс още през 2024 г. Целта е земната цивилизация да се разпространи на други планети и накрая да се превърне в междупланетен вид, който е по-малко уязвим от изчезване. В процеса обаче можем да предизвикаме бързото развитие на нов вид, който е по-адаптиран към извънземната среда - в този случай - на Марс.\nВ едно скорошно проучване са изброени някои от рисковете, които хората, опитващи седа заченат на Марс, могат да срещнат и обсъжда някои от етичните последици, които могат да възникнат.\nБихте ли отгледали децата си на Марс?\nВ много отношения четвъртата планета от Слънцето е доста подобна на Земята. Но въпреки че някога е била дом на потоци, реки и океани с вода, днес Червената планета е безплодна и неблагоприятна за живот, въпреки че в нея са най-големите ни надежди, че един ден можем да намерим живот там или поне някакви доказателства за минал живот.\nИ НАСА, и известният главен изпълнителен директор на SpaceX Илън Мъск искат някога да създадат постоянна колония на Марс. Това означава, че заселниците там ще трябва да имат и бебета, за да разширят колонията. Но със своята температура на замръзване, тънка атмосфера, ниска гравитация и много други опасности, Марс не е най-приятното място за отглеждане на деца. Всъщност, според новото проучване, публикувано в списание Futures, това ще бъде голямо изпитание.\n"Възпроизвеждането на Марс ще бъде необходимо за оцеляване на колонията и последващото й разширяване", коментира екипът на изследователите. "За съжаление подобно начинание ще срещне гигантски проблеми".\nСредната температура на Марс е около -60 градуса по Целзий, въпреки че може да варира от -125ºС близо до полюсите през зимата до +20°C на екватора. Богатата на въглероден диоксид атмосфера на Марс също е приблизително 100 пъти по-малка от средната за Земята, но все пак е достатъчно дебела, за да поддържа времето, облаците и ветровете. Тънката атмосфера означава, че достига много повече слънчева радиация до повърхността на Марс, отколкото на Земята. Това увеличава риска от увреждане на мозъчните клетки и различни видове рак. А по отношение на възпроизводството, това ще окаже силно влияние върху броя на сперматозоидите. Някои от тези радиационни ефекти могат да бъдат компенсирани, ако колонията се намира дълбоко под повърхността на Марс - но в този момент не е ясно колко безопасни хора ще бъдат и такива условия. (вж "НАСА призна, че няма ресурс да приземи хора на Марс")\nКадър от презентацията на Мъск за плановете му за масово изпращане на хора на Марс.\nМарс също така има много по-слаба гравитация, отколкото на Земята, около една трета от тази, с която сме свикнали. Това означава, че има много по-малко напрежение и стрес върху човешкото тяло, което звучи като добра новина. Проблемът е, че тази внезапна промяна в гравитацията ще повлияе на човешкото здраве, както показват предишните изследвания на астронавтите, пребивавали в МКС. Промененото зрение и повишеното налягане вътре в главата са сред физиологичните промени, настъпили при мъжете и жените след полет в космоса. Тези симптоми са обединени от НАСА под името синдром на зрително увреждане и интракраниално налягане или синдром VIIP (visual impairment intracranial pressure syndrome) накратко. Учените предполагат, че поне една от причините за синдрома VIIP може да е свързана с преразпределението на телесната течност към главата поради излагане на микрогравитация.\nМикрогравитацията също така променя мозъчната структура на астронавтите. Въпреки че Марс има някаква гравитация, може да има подобно въздействие върху здравето на колонистите - макар и в по-малка степен, отколкото в МКС - тъй като е много по-ниска от тази на Земята. Нещо повече, бебетата, родени на Марс, ще бъдат изправени пред огромни проблеми при адаптирането си към Земята, ако някога решат да пътуват натам.\nНапример, един учен от НАСА, Ал Глобус (Al Globus), дава пример с човек, тежащ 72 килограма. "Ако отиде на планета с 3g, еквивалентно на преместване от Марс на Земята, ще да тежи почти 227 кг и ще му бъде много трудно да стане от леглото", обяснява Глобус за Live Science през 2011 г.\nНякои може да се намесят, че много от тези проблеми могат да бъдат решени с технологиите: Можем да изградим по-добри убежища и в края на краищата жителите на Марс просто ще трябва да променят генома на своите бебета, за да се адаптират към извънземните условия. Но това би довело до набор от етични и социални предизвикателства, каквито хората никога досега не са срещали. Това може да означава, че някои хора просто няма да имат право да имат деца, например. Също така, в много ограниченото откъм ресурси марсианско общество, много слабите или "безполезни" индивиди може би трябва да бъдат отхвърлени за благото на колонията.\n"Идеята за защита на живота на всеки етап от развитието може да не е подходяща за колония на Марс", пишат авторите. "Негостоприемната среда и малкия брой на екипажа на мисията може да доведе до повишаване на ценността на групата над тази на индивида".\n"Методът CRISPR прави възможно генното инженерство с цел адаптация", пишат авторите. "Трябва да обмислим идеята за генетичното подобрение на човека преди и по време на тази мисия".\nТака обаче може да се окаже, че създаваме нов вид хора.\nВекове наред, откакто първите астрономи погледнаха към Марс, човечеството си представяше как се среща с марсианците. По ирония на съдбата, тези легендарни марсианци може би ще се окажат просто новата раса земни жители.\nТрейлър от филма "Марсианецът".


Игра 12 секунди. Играйте онлайн безплатно\nGame 12 секунди Online\nОписание на играта: За всички фенове на спорта игри ще ви обичам тази пристрастяваща игра на голф. Ако не можете да сега, за каквато и да е причина да отидете до голф - клуба, онлайн игра ще бъде добре за вас, и удобна алтернатива. За да играете, ще трябва да използвате мишката, люлка и удари топката в тоягата, имате само 12 секунди.\nЗа всички фенове на спорта игри ще ви обичам тази пристрастяваща игра на голф.\n© playgame24.com - безплатна онлайн игра 12 секунди ()\nиграете онлайн флаш игра 12 секунди безплатно. Не забравяйте да гласуват за тази игра 12 секунди и да споделят тази игра с най-добрите си приятели.


Двуостър мач в Стражица, домакините вкарваха повече | Вестник Борба - областен всекидневник, Велико Търново\nДвуостър мач в Стражица, домакините вкарваха повече\n18.09.2019 БОРБА БГ 0 коментара\n„Левски – 1986“ – ФК „Недан“ 4:2\nРанен гол беляза началните минути на срещата в Стражица. В 12-ата Стефан Димитров засече на задна греда центриране и откри резултата в полза на домакините. Почти до края на първото полувреме второ попадение не падна, като за гостите от Недан се разкриха две възможности. Ударите на Петко Петков с глава и от въздуха обаче не намериха мрежата на „Левски – 1986“. Така дойде 44-тата минута, в която Борислав Иванов материализира превеса на домакините и изведен на скорост, би под гредата за 2:0. Пет минути след почивката разликата стана класическа с точен изстрел на Атанас Евтимов за 3:0. В 56-ата минута стражичани развиха още успеха си, като Борислав Иванов отново бе изведен очи в очи с вратаря на съперника и покачи на 4:0. Неданци обаче не свалиха гарда и успяха да върнат два гола. В 67-ата минута Георги Георгиев вкара дузпа за 4:1, а в 84-тата отново той бе точен, засичайки с глава центриране от фал.\n← Установиха издирван мъж в района на болницата\nСъперниците в Бяла черква не успяха да си отбележат гол →\nНационалният отбор по спортна акробатика е на лагер в Горна Оряховица\nМладите „железничари“ удариха лидера, съхраниха шансове за първото място


Варикозни устни при бременност\nЗащо се развива вариазата на срамните устни\nВарикозата на срамните устни по време на бременност е често срещана патология, която засяга около 20% от общия брой на всички жени, които очакват бебе.\nЗаболяването причинява физиологичен и психологически дискомфорт, тъй като в по-късните етапи състоянието на гениталиите се влошава, жената изпитва силна болка, а самата перинеума няма естетически вид. Добавят се страхове и тревожност по време на бременността и раждането.\nПо време на бременността жените наддават на тегло, натоварването на долните крайници и перинеума се увеличава, тъй като обемът на циркулиращата кръв се увеличава. Стените на съдовете не могат да се справят с натоварванията, те стават по-малко еластични. В резултат на това се развиват разширени вени.\nпоявата на шишарки със синкав цвят;\nразширяване на срамните вени;\nболката се увеличава в късна бременност;\nв области на лигавицата, които са засегнати от разширени вени, кожата става суха и раздразнена, а вените набъбват.\nПо време на бременността жените изострят всички хронични заболявания, тъй като тялото отслабва. Това е така, защото имунната система в нормално (неподтиснато) състояние ще изтласка плода от тялото.\nВарикозата на срамните устни по време на бременност се развива поради следните причини:\nтелесната маса на жената се увеличава и това създава напрежение на вените. Подкожните съдове не са заобиколени от мускули, за разлика от дълбоките вени. Поради това те страдат от натоварването на първо място;\nобемът на циркулиращата кръв се увеличава, което се отразява негативно на вените. Стените на вените са по-малко еластични от стените на артериите;\nс развитието на плода матката расте при жени, забавя изтичането на кръв във вените на тазовите органи;\nпрогестеронът се произвежда в организма, още в първите етапи на бременността количеството на хормона се увеличава. Излишъкът от прогестерон влияе върху състоянието на колагеновите влакна.\nВарикозата на срамните устни се влияе от наследствена предразположеност, недохранване, особености на работата (при дълъг престой в изправено положение).\nКогато се появят първите признаци, трябва да отидете на гинеколог. Той ще проведе преглед, ще изследва вагината и лигавицата с помощта на специално огледало.\nЗа да потвърди анализа, лекарят предписва ултразвук на тазовите органи, който ще оцени състоянието на венозната система. При необходимост е необходим преглед от флеболог. Също така, бъдещите майки трябва да преминат общ кръвен тест, за да определят протромбиновия индекс и да направят доплерография.\nГениталната варикоза изисква лечение. Провежда се по два начина: консервативен и медикаментозен. В началните етапи лекарите прибягват до първия метод. При спазване на всички препоръки, състоянието на бременните жени остава нормално и през трите триместъра.\nбременните жени нямат право да носят обувки на висок ток;\nне можете да вдигате тежести, необходимо е да избягвате високи физически натоварвания;\nПрепоръчва се да вземете топъл душ и да изоставите горещи вани преди раждането;\nбъдещите майки трябва да носят специално бельо, препоръчано за разширени вени. Няма шевове и стегнати еластични ленти, което провокира влошаване на притока на кръв;\nжените трябва да правят ежедневни спокойни разходки на чист въздух и да плуват няколко пъти седмично в басейна;\nЛекарите препоръчват извършването на гимнастика, която подобрява състоянието на вените. Комплексът се избира от лекаря индивидуално, въз основа на състоянието на пациента.\nИзпълнението на препоръките ще помогне да се подобри състоянието на жената, допринася за нормалното протичане на бременността. Напълно излекувано от разширени срамни устни е възможно само след раждането.\nКомпресионното бельо се носи според строги правила: не се сваля през целия ден, облича се сутрин, преди да стане от леглото и се мие ежедневно.\nВ по-напредналите стадии на заболяването лекарите прибягват до други методи на терапия. Те са в приемането на венотонични лекарства. Най-често се предписват Phlebodia и Detralex. Възможно е също така да се използват гелове и кремове за локално приложение. Те се втриват в засегнатата област.\nАко варикозата на срамните устни на бременните жени продължава да напредва, въпреки всички предпазни мерки, тогава флеболозите прибягват до микропеносклеротерапия. Това е ефективен и безболезнен метод. Безопасно е за бъдещите майки.\nЛекарство, което наподобява пяна, се инжектира в засегнатите и подути области на лигавицата. Инструментът стеснява болния съд, кърви през здрави съдове. След това засегнатата област на ингвиналната област се притиска за няколко минути. Този метод помага за подобряване на състоянието с разширени вени.\nАко патологията не е преминала след раждането, тогава хирурзите прибягват до хирургични методи за лечение на разширени вени на срамните устни: флебектомия (издърпване на тромб с помощта на сонда), радиочестотна коагулация (разрушаване на болните вени) или лазерна коагулация (лечение на болни вени с лазерен лъч).\nЖените с разширени вени винаги се интересуват от въпроса: как протича раждането с разширени вени? Ако бременните жени имат заболяването в начална степен, тогава това състояние не е противопоказание за раждането на бебе по естествен начин.\nКвалифициран и опитен акушер-гинеколог ще предотврати всякакви усложнения. Единствената вероятна опасност е разкъсване на вените и кървене. В този случай лекарят затваря вената и притока на кръв се връща в норма.\nНа 38-39 седмици бременните жени могат да бъдат настанени в родилно заведение, за предродилна хоспитализация. Това ще ви позволи да наблюдавате състоянието на бъдещите майки. Ако разширени вени на срамните устни прогресират, тогава на жените се показва цезарово сечение.\nПеринеалните разширени вени и раждането са два естествени фактора, с които се срещат акушер-гинеколозите. Основното е да се доверите на лекаря и да следвате всичките му препоръки.\nБременността е едно от най-значимите събития в живота на жените. Но бъдещите майки често изострят хроничните заболявания, влошават цялостното здраве. Всяка пета бременна жена има разширени срамни устни. На перинеума се появяват звезди и шишарки, той набъбва.\nЛекарите предупреждават! Шокираща статистика – спряно, повече от 74% от заболявания на кожата – признак на инфекция с паразити (Acarida, Giardia, Toccocapa). Глистените причиняват колосална вреда на организма, а първата страда от предстоящата ни система, която трябва да бъде защитена от различни заболявания. Ръководителят на Института по паразитология сподели тайна, за да може бързо да се отървете от тях и да почистите кожата им, се оказва, че е достатъчно. Прочетете нататък.\nОсвен това бъдещите майки изпитват силна болка. Обикновено болестта отминава след раждането. В началните етапи се препоръчва консервативно лечение, с прогресирането на болестта лекарите прибягват до медицински методи на терапия.\nРазширени вени е заболяване, което най-често се среща по подкожните вени на долните крайници. Нарушаването на венозния отток може да възникне по вените на хранопровода и ректума. По време на бременност или със заболявания на тазовите органи, жените понякога изпитват разширени вени на срамните устни, матката и вагината.\nРазширените вени са не само козметичен дефект, но и пълен патологичен процес.\nВарикозата на срамните устни е много неприятно заболяване, което се среща главно при бременни жени. Според статистиката една от седем бременни страда от неразположение. Жените в положение трябва да бъдат особено внимателни, тъй като при разширени вени на външните интимни органи по време на бременност могат да възникнат сериозни усложнения под формата на разкъсване на кръвоносните съдове или образуване на кръвни съсиреци.\nРазширените вени на срамните устни са много неприятно заболяване, което се среща предимно при бременни жени.\nЖенската репродуктивна система е снабдена с голям брой кръвоносни съдове, венозният отток се осъществява през вените и техните анастомози. По време на бременност или със заболяване на тазовите органи процесите на обратен кръвен поток през венозната система се забавят поради компресия и повишено вътреабдоминално налягане. В резултат на препълването на венозния канал с кръв, в долните му части започват да се образуват венозни джобове или издатини, които се наричат разширени вени.\nФормата на променените съдове може да е различна, но по-често тя има извита или сферична форма.\nИма и други причини, които причиняват разширени вени на външните гениталии:\nпромяна в хормоналния фон по време на бременност (прогестеронът се секретира в двойни обеми, основната му задача е да подготви тялото на жената за бъдещо раждане и кърмене);\nаномалии в структурата на вените и клапите;\nнарушение на метаболитните процеси в стените на съда;\nзатлъстяване 3 и 4 стадия;\nЗатлъстяването 3 и 4 стадия може да доведе до разширени вени\nпатология на коремната кухина и тазовите органи, при която се повишава вътреабдоминалното налягане;\nизтъняване на венозни стени;\nЖените, които страдат от разширени вени в интимната област, се оплакват от постоянно подуване на тези органи, увеличаването им в размер, дискомфорт и наличието на козметичен дефект. Вените препълват с кръв и силно се увеличават, има много конгломерати, които не се сливат заедно.\nПри изследване на вагината можете да забележите следните симптоми: наличието на венозни мрежи или звезди под лигавицата, промяна в цвета й. Кожата на влагалището е суха и сърбяща. Понякога има усещания за изтръпване или парене.\nНа фона на промените при жените има оплаквания от постоянна болка в болката, която дава на перинеума или матката, възникват дизурични явления. Болката се усилва значително по време на полов акт.\nПри преглед можете да забележите издатини от срамните устни, които по форма наподобяват възли със синкав или синкав цвят.\nНа фона на промените жените имат оплаквания от постоянна болка в болка\nПроблемите по време на интимен живот, постоянната болка и дискомфорт влияят на психологическото състояние на пациента. Жените могат да изпитат депресия, загуба на апетит и апатия.\nСимптомите се увеличават плавно, в началото се появяват няколко малки възли, но с течение на времето техният брой и размер се увеличават. При напреднали етапи болка и дискомфорт могат да се появят при ходене или седене.\nЗаболяването и неговите усложнения са трудни за лечение; ако се появят първите признаци, не отлагайте посещението при лекаря.\nПри липса на възможност да посетите лекар е възможно да се прегледате сами вкъщи, за това можете да палпирате интимните органи и да наблюдавате промените в техния размер и консистенция.\nВъпреки факта, че бременността е физиологичен процес, тя може да провокира появата на различни патологии.\nАко пациентът има съпътстващи заболявания или рискови фактори за разширени вени, това трябва да бъде съобщено на лекуващия лекар.\nРазширени вени по време на бременност се дължат на две основни причини:\nПромени в хормоналните нива и изтъняване на стените на венозните съдове.\nИма модел: колкото повече расте детето, толкова по-силно се проявява варикозата на срамните устни по време на бременност.\nНа жени, които имат разширени вени, се предлага цезарово сечение, за да се предотврати тромбоемболия и кървене.\nЛечението на разширени срамни устни се провежда до 35 седмици, за това се предписват антикоагуланти и венотоници. Терапията на разширени вени на интимния орган е най-добре да се започне от ранните етапи, когато промените във вените са обратими.\nГинеколог трябва постоянно да следи динамиката на заболяването и да предприема мерки в случай на обостряния или усложнения.\nЛечението на разширени срамни устни се провежда до 35 седмици, за това се предписват антикоагуланти и венотоници\nДиагнозата на заболяването е проста, за ранно откриване на заболяването трябва да се извършват превантивни прегледи.\nЗа да постави диагноза, лекарят трябва:\nвнимателно събирайте анамнеза на живота и болестта;\nинспектирайте външните и вътрешните полови органи;\nпалпирайте уголемени възли;\nпровеждане на ултразвуково изследване за потвърждаване на диагнозата и изключване на други патологии;\nНазначете общи лабораторни изследвания.\nСлед диагнозата трябва да се установи причината за появата и да се определи лечението на интимните разширени вени.\nВарикозата на срамните устни показва нарушения на отлива на венозна кръв. При неправилно лечение или неговото отсъствие болестта може да се разпространи в други органи.\nЛечение на разширени вени с венотоници\nОбикновено лечението на разширени срамни устни се свежда до приема на венотоники и носенето на специално бельо. Ако консервативната терапия е неуспешна и болестта прогресира, лекарите препоръчват използването на инвазивни и минимално инвазивни техники за премахване на разширени вени.\nС минимален ефект от лечението с лекарства или с голямо увеличение на разширени възли със застой на кръв, флебит и тромбоза се препоръчва да се извърши радикално отстраняване на деформирани вени. Но по време на бременност операцията не се извършва.\nЛечението на разширени вени в интимната зона при бременни и небременни жени е малко по-различно. Небременните жени могат да прилагат различни мехлеми и гелове, без да се притесняват за ефекта им върху плода.\nНай-популярната е склеротерапия с пяна. Техниката се състои във въвеждане на специален склерозант в деформирана вена и причиняване на нейното възпаление и склероза. Склеротерапия за разширени вени на срамни устни по време на бременност и след раждане не се използва.\nВсички мехлеми, които се предлагат за лечение на разширени вени в интимната зона и други части на тялото, трябва да съдържат такива вещества:\nколаген и витамини.\nПо правило след диагнозата разширени вени на срамни устни пациентите започват да се изнервят и да се притесняват. Преди започване на лечение е необходимо да се извърши психологическа работа с бременната жена, да се обясни същността на заболяването и как да се лекува разширени вени.\nТерапията на разширени вени по време на бременност трябва да се основава на средства, които намаляват пропускливостта на кръвоносните съдове и укрепват стената им. По време на бременност и след раждане е най-добре да се използват натурални препарати, приготвени на базата на биологично чисти вещества.\nСтудените компреси се използват за кратко облекчаване на състоянието. Необходимо е да се прилага студ за кратък период от време, за да се предотврати хипотермия. Под въздействието на студа се наблюдава стесняване на кръвоносните съдове и намаляване на възпалителните реакции.\nСтудените компреси за лечение на разширени срамни устни се използват за кратко облекчаване на състоянието\nУ дома можете да приготвите мехлем за локално приложение. Необходимо е да се смесват конски кестен, дъбова кора и жълт кантарион в равни количества. Напълнете сместа с вазелин или свинска мас и оставете да престои 3-4 часа, като през цялото време сместа трябва да се нагрява. Нанасяйте мехлем върху разширени вени 2-3 пъти на ден и преди лягане.\nВ миналото често се използваха заседнали вани с отвари от лечебни билки. Обикновено за целите на лечението към баните се добавя кората на бряст, дъб, цветя от конски кестен, дафинов лист. Баните трябва да се извършват няколко пъти седмично.\nПредотвратяването на разширени вени на срамни устни може да предотврати заболяването в 90% от случаите. Преди бременността на жените се препоръчва да предотвратяват разширени вени:\nнавременни прегледи от гинеколог;\nотхвърляне на обувки с високи токчета;\nтрениране на мускулите на влагалището и перинеума (упражнения на Кегел);\nустановяване на режима на деня и начина на живот;\nправилно хранене с достатъчно фибри.\nВарикозата на интимната зона по време на бременност е не само лечимо заболяване, но и заболяване, чието възникване може да бъде предотвратено предварително.\nПрофилактиката се прави най-добре преди бременността.


Заразени с КОВИД-19 в Австрия премълчават и прикриват умишлено болестта си | BGMEDIA.AT - АВСТРИЯ\nЗаразени с КОВИД-19 в Австрия премълчават и прикриват умишлено болестта си\nPosted By: BGMEDIA 27/03/2020\nЗачестяват случаите, в които хора заразени с новия коронавирус Ковид-19 премълчават за наличието на симтоми. Това съобщи Червеният кръст в Австрия (Rotes Kreuz).\nПациенти, които са потърсили помощ на телефон 144 премълчават за заразата си или за наличието на потенциални нейни симтоми. Подобно поведение е много безотговорно и опасно. По тозиначин се застрашават не само служителите на Бърза помощ, но в последствие и здравето на много други пациенти.\nЗачестяват и случаите, в които пациенти умишлено премълчават за своето заболяване с КОВИД-19. Има дори случаи, в които на директния въпрос “Имате ли симтоми на болестта и по-точно кашлица итемпература?” те отговарят отрицателно. Хората се страхуват,че ако призанят за болестта ще бъдат клеймосани,обслужени по-лошо и отведени в по-далчени болници.\nВ сряда (25.03.2020) булевардният вестник Krone Zeitung съобщи за подобен случай с трагичен край. Във Виена млад мъже се е представил пред личния си лекар за здрав, въпреки многократните запитвани дали е заразен и има симтоми. Пациентът е посетил лекаря още предишната седмица и е имал симтомите на вирусното заболяване (висока температура,кашлица и затруднения с дишането). За да бъде приет повторно, той умишлено е излъгал, като уверил лекаря, че е правил тест за зараза със SARS-CoV-2 и резултатите отнего били негативни.\nЗа съжаление в последствие при лекаря се появяват симптоми, които сочат заболяване с коронавирус. Той се тества и бързо се установява, че е заразен. Лекарят веднага е информирал МА15 – Gesundheitsdienst der Stadt Wien за случая.\nДали премълчаването на заболяването е престъпление и какво наказание ще бъде наложено зависи от конкретната ситуация и случай. Но едно е сигурно, в закона има точки,които се отнасят точно за подобни случаи: 178 StGB Vorsätzliche – и 179 StGB Fahrlässige Gefährdung von Menschen durch übertragbare Krankheiten (Умишлено и съответно Непредоумишлено застрашаване на хора със заразни болести).\nВинската прокуротура издирва заподозрения, това съобщи говорителката на службата Нина Буссек. Проверява се дали младежа с безотговорното си поведение е застрашил здравето и живота на други хора – пациенти в чакалнята, пътници в градския транспорт и т.н. Него го застрашава присъда лишаване от свобода до 3 години. Отделно лекарят може да го съди за обезщетение.\nШокиращи кадри от Кагранерплац в 22 бецирк бяха разпространени от Krone Zeitung. На тях се вижда как мъж трие сополите си в безплатен вестник, след което го връща обратно на мястото му за разпространение. В едно по-добро щяхме само да порицаем подобна постъпка, но във време на пандемия това поведение е непростимо и трябва да бъде строго санкционирано. Бъдете внимателни, когато сте на обществени места и следете за подобни “изненади”.\n[arve url=”https://www.facebook.com/krone.at/videos/215780512968234/” /]


Колумбия ще напусне Съюза на южноамериканските нации (УНАСУР), съобщи външният - Новини 24/7\n2018-08-11 / 08:24:24 / Други / investor.bg\nКолумбия ще напусне Съюза на южноамериканските нации (УНАСУР), съобщи външният ...\nКолумбия напуска Съюза на южноамериканските нации.\nКолумбия ще напусне Съюза на южноамериканските нации (УНАСУР), съобщи външният министър Карлос Трухильо, цитиран от ДПА.\nБогота още не е уведомила официално регионалната междуправителствена организация за решението си, защото обсъжда с няколко страни членки възможността и те да напуснат.\nУНАСУР е създадена през 2008 г. за насърчаване на регионалната интеграция като преграда пред влиянието на САЩ. В нея членуват 12 държави. Още по тематаИнфлацията във Венецуела е надхвърлила 4600 процента от началото на годината\nОрганизацията е до голяма степен парализирана от политически разделения и вътрешни спорове как да се реши проблемът с икономическата и политическа криза във Венецуела.\nТрухильо обвини УНАСУР, че не е осъдила "унищожаването на венецуелската демокрация" при управлението на президента Николас Мадуро.\nКонсервативният президент на Колумбия Иван Дуке, който положи клетва във вторник, се ангажира в предизборната си кампания страната да напусне УНАСУР.\nДруги страни, които обмислят подобен ход, са Чили, Перу и Аржентина, заяви Трухильо.\nКолумбия, Чили, Перу, Аржентина, Бразилия и Парагвай вече са замразили членството си в УНАСУР.