Далия - История Подкасти - 2021\nРод цветя от семейство астри.\n(Теглене: t. 60; dr. 6 '; s. 10 k.)\nFirefly, парна влекач с лопатни колела, е построен от армията в Сейнт Луис, Мо 'през 1862 г., предаден на ВМС на 1 октомври 1862 г., и кръстен на Далия на 24 октомври 1862 г. Присвоен на флотилия Мисисипи при контраадмирал Д. Д. Портър , Далия е пусната в експлоатация с действащ прапорщик Т. Райт. Тя предоставяла влекачи в Мисисипи и притоците й до 17 август 1865 г., когато била продадена в Mound City, III.\nЕлизабет Шорт (29 юли 1924 г. - 15 януари 1947 г.), известен посмъртно като „Черна далия", беше американка, която беше намерена убита в квартал Leimert Park в Лос Анджелис, Калифорния. Делото й стана широко разгласено поради нагледния характер на престъплението, което включваше, че трупът й е осакатен и разделен на кръста.\nРодом от Бостън, Шорт прекарва ранния си живот в Медфорд, Масачузетс и Флорида, преди да се премести в Калифорния, където живее баща й. Обикновено се смята, че Шорт е амбициозна актриса, въпреки че не е имала известни актьорски кредити или работа по време на престоя си в Лос Анджелис. Тя ще придобие псевдонима „Черната георгия“ посмъртно (след като собственикът на аптека в Лонг Бийч, Калифорния заяви пред репортери, че клиентите от мъжки пол са имали това име за нея), тъй като вестниците от този период често наричат особено мръсни престъпления, терминът може да произхожда от мистерия филм ноар убийство, Синята далия, освободен през април 1946 г. След откриването на тялото й на 15 януари 1947 г., полицейското управление на Лос Анджелис започна обширно разследване, което доведе до над 150 заподозрени, но не доведе до арести.\nНеразкритото убийство на Шорт и подробностите около него са имали трайна културна интрига, порождаща различни теории и публични спекулации. Нейният живот и смърт са били в основата на множество книги и филми, а убийството й често се цитира като едно от най -известните неразкрити убийства в американската история, както и един от най -старите неразкрити случаи в окръг Лос Анджелис.  Той също така е признат от историците като едно от първите големи престъпления в Америка след Втората световна война, което привлича националното внимание. [a]\nПо отношение на генетичната биология далията е чудо - едно от най -интересните открития, когато става въпрос за любители на цветята биолози. Докато повечето други цветя имат само два гена, които влияят върху това как ще изглежда растението, далията има осем гена, което го прави едно от най -универсалните цветя на пазара днес. Следователно георгините могат да приемат много различни форми, цветове и размери, без никой да разбере, че цветята всъщност са тясно свързани, всъщност толкова тясно, че споделят един и същи род.\nНаистина интересни факти за цветята на далията и техните значения\nЦветята на георгините са красиви, имат забележителен външен вид и са изключително популярни по целия свят. Тази статия в Gardenerdy споделя с вас значенията, свързани с тези цветя, както и предоставя някои интересни факти по отношение на тези прекрасни цъфтежи.\nКазваме, че няма черен цвят!\nНяма никакви черни георгини. Тези цветя се предлагат във всички цветове, освен чисто синьо и черно. Черните георгини, на които хората посочват, всъщност са бордо.\nПолезна информация за Dahlia\nПринадлежащи към семейство Asteraceae, цветята на георгините са свързани със слънчоглед, хризантема, циния и маргаритка. Тези цветя се предлагат в голямо разнообразие от цветове, размери и модели на цъфтеж. Има около 42 вида, за някои от които е известно, че много приличат на други видове цветя. Те принадлежат към планинските райони на Мексико, Централна Америка и Колумбия. Повечето от техните хибридни видове се използват като градински цветя.\nНаучна класификация на Dahlia\n• Тип растение: Многогодишно\n• Род: Dahlia\n• Семейство: Asteraceae\n• Поръчка: Asterales\n• Родом от: Мексико\n• Изискване за светлина: Пълна слънчева светлина\n• Изискване за почвата: Добър дренаж и влажна почва\n• Сезон на цъфтеж: Лято (необходимо е пролетно засаждане за предпочитане през април и май)\n• Зона на издръжливост на USDA: 8\n• Болести: брашнеста мана, кореново гниене, коронно гниене, сива плесен, вертицилиево увяхване, Dahlia сажда, фитофтора, мозаечен вирус\n• Вредители, които трябва да се избягват: акари, охлюви, охлюви, перушинки, листни въшки, бункер за листа, червен паяк\nЦветята на георгина често са свързани с различни значения, които могат да варират от съобщения за трайна благодат до сигнали за предупреждение.\n• Те символизират елегантност, вътрешна сила, креативност, промяна и достойнство. Известно е също, че представляват човек, който стои силно в своите свещени ценности.\n• По време на викторианската ера тези цветя се смятаха за индикатор за лични чувства. Те означаваха ангажираност или вечна връзка или съюз. Качествата на елегантност и достойнство също бяха свързани с тях във викторианския език на цветята. Освен това се казва, че тази символика се използва и до днес. Освен това тези цветя се използват широко по време на брачните тържества.\n• Някои други смятат, че това е представяне на разнообразието.\n• Отрицателните значения, свързани с тези цветя, включват предателство, нестабилност и нечестност.\n• Смята се, че тези цветя са получили името си от Антонио Хосе Каванилес (директор на Кралските градини, Мадрид). Той всъщност кръсти цветето на друг ботаник на име Андерс Дал.\n• Тъй като Дал е подобен по звучене на шведската дума ‘dal ’, което означава долина, те понякога се наричат и долинни цветя.\n• Смята се, че първите клубени са дошли в Европа през 18 век.\n• В зависимост от вида на цветето, далиите могат да бъдат класифицирани като едноцветни, топки, помпони, кактусови, полукактусови, коларетни, фибрирани, водни лилии, декоративни и други.\n• Широката им гама от цветове включва червено, розово, бяло, оранжево, жълто, лилаво и много други. Освен това някои от видовете могат да имат различни по цвят ивици, докато други могат да имат различен цвят само по върховете (цвят, различен от останалата част на цветето).\n• По -рано техните топки и малки декоративни сортове бяха доста популярни, но днес по -големите им размери и техните видове кактуси привличат хората.\n• Тези растения се характеризират със своите грудкови корени, разноцветни цветни глави и листни стъбла. Освен това те имат диапазон на височина от 1 фута до повече от 6-8 фута. Техните цветя могат да бъдат изключително малки (около 2 инча в диаметър) или изключително големи (до 12 инча в диаметър) по размер.\n• Добре известен пример за големи далии са далиите за вечеря, с диаметъра на двойните цветя от 10 до 12 инча.\n• Видът Dahlia pinnata е националното цвете на Мексико.\n• Смята се, че тези цветя са най -популярното цъфтящо растение през летния сезон.\n• Обикновено те са многогодишни в топъл климат, но се смята, че те могат да бъдат третирани като едногодишни в по -хладен климат.\n• Много градинари наричат цветето на георгина „кралицата на есенната градина“, тъй като цъфти продължително време в сравнение с повечето други градински растения.\n• Смята се, че те също са най -популярните цветя за състезания.\n• Известно е, че ларвите на някои видове Lepidoptera се хранят с тези цветя.\n• Смята се, че тези цветя са били използвани за лечение на епилепсия от ацтеките. Нещо повече, те са били използвани като източник на храна от европейците, след като френската реколта от картофи претърпя унищожение през 1840 -те години.\n• Често са били използвани в цветни изложби, като градински растения и за декоративни цели.\n• Те са подарени на двойки по време на годежи и сватби, главно като символ на вечен съюз.\n• Преди откриването на инсулина се смята, че естествено срещаща се форма на плодова захар (наречена инулин), получена от клубените на георгина, е била използвана за получаване на вещество, известно като нишесте от Атлантическия океан или захар с диабет. След това това вещество е дадено на диабетици. Това беше последвано в Европа и Америка през 1923 г. Освен това се казва, че това извлечено вещество или инулин се използва дори днес в клинични следи или тестове, свързани с функционирането на бъбреците.\n• Те са част от регионалната кухня на Мексико (в град Оаксака) и до днес.\n• Екстракт, който се получава от грудките при печене, наречен Dacopa, се използва за овкусяване на напитки в Централна Америка.\n• Тези цветя са били използвани и за декориране на торти и сладкиши, и като гарнитура, сервирана освен десерти. Венчелистчетата им също са били използвани в салати за пъстър външен вид.\nЧерната георгия: Дългата, странна история на най -студения случай на Лос Анджелис\nТова е най -студеният студен случай, толкова стар случай, че детективът, отговарящ за разследването, не е роден по време на убийството. Жертвата първоначално беше известна като Джейн Доу номер едно, първата жертва на убийство през 1947 г. Нейната анонимност скоро се превърна в известност и делото й се превърна в най -скандалното неразкрито убийство в страната. Лондон има Джак Изкормвача. Нова Англия има Бостънския душител. Емблематичното убийство на Лос Анджелис не е познато от прозвището на извършителя, а жертвата - Черната георгия.\nУбийството на Елизабет Шорт породи множество книги, безброй статии във вестници, няколко филма, в допълнение към видеоигрите и подкастите. Ужасното убийство предизвика толкова трайно очарование, че престъплението се превърна в кич. Има бельо Black Dahlia, парфюм Black Dahlia, тениски Black Dahlia и редица други шлокирани артикули. В хотел Biltmore, където Шорт е видян за последно, барът сервира коктейл Black Dahlia. Дети метъл група в Мичиган се нарича The Black Dahlia Murder. За разлика от други престъпления, няма давност за убийство и разследването на убийство никога не се приключва, докато не бъде разгадано. Докато повечето десетилетия убийства се изплъзват в неизвестност, случаят с черна георгия привлича толкова много внимание, че полицията продължава да възлага убийството на конкретен детектив, откакто главният следовател се пенсионира през 1960 г.\n„След всичките тези години все още получавам около едно обаждане седмично“, казва детективът от полицията в Лос Анджелис Мици Робъртс, който ръководи случая от десетилетие. „Някои са от хора, които са направили много изследвания и имат теория. Получавам много обаждания от хора с потиснати спомени, които ми казват, че убиецът е бил техен баща, чичо им, или техен съсед, и така нататък. След това има истинските ядки, които твърдят, че са решили случая въз основа на астрологично число или пирамиди.\nТя е тормозена толкова често, че нейният капитан я посъветва да не прави повече интервюта, защото отнемат твърде много време от настоящите й разследвания. Въпросът защо този случай е очаровал толкова много от толкова дълго време е заинтригувал Лари Харниш и го е изпратил на толкова интензивно и змийско пътешествие от изследвания, интервюта и архивни изследвания, че някои го смятат за най -знаещия авторитет на Черната георгия в Лос Анджелис. На въпроса защо все още има обсесивно фокусиране върху случая сред любителите на престъпността, той казва: „Ще се подчиня на теорията за оригиналните детективи, които изтъкнаха три причини. Първо, това са две неразкрити, прякорът и три, ужасната природа на престъплението. Отнемете всеки един елемент и никой няма да се интересува днес. И ще добавя още един елемент: ноар. Това беше Лос Анджелис след Втората световна война и цялата ноар вече е много голяма. Това е нещо като нов случай на случая. "\nСамо псевдонимът, казва той, не бил достатъчен. В Лос Анджелис е имало убийство на Бялата орхидея, убийството на Червения хибискус, убийството на Белия карамфил и убийството на Белия пламък, но никой не остава циноза на вниманието. В Лос Анджелис е имало безброй странни неразкрити убийства и повечето от тях са забравени. Докато други жертви на убийство в Лос Анджелис са били жестоки и телата им са осакатени, Харниш признава, че има нещо sui generis относно това, което убиецът е направил на Елизабет Шорт. Тялото й е намерено на парче от плевели в Южен Лос Анджелис, хирургически разрязано на две, измито и изтъркано, позирано и напълно източено от кръв. Зловеща усмивка беше прорязана по краищата на устата й.\nХарниш изучава случая продължително и продължително в продължение на двадесет и четири години. Той е интервюирал повече от сто и петдесет души, вариращи от първия офицер на място, до членовете на семейството на Шорт, до бивше гадже, до детективи, назначени за разследването, до жената, която е открила тялото. Офисът в неговия малък дом в Южна Пасадена е претъпкан с пет метални шкафа за файлове, двадесет кутии с папки с файлове и четири библиотеки, облицовани със стотици книги, всички фокусирани върху кратките убийства или историята на Лос Анджелис. Харниш пише книга по случая, но убийството и разследването са само част от неговия фокус. Изследванията му започват, когато той е редактор на копия в Los Angeles Times и той пише разказ за петдесетата годишнина на 1997 г. за убийството. Той имаше толкова много допълнителен материал, че когато историята тръгна, той реши да напише книга. След три проекта, участващи в безброй онлайн битки с хора, които пишат за случая, които той постоянно проверява, и се мъчат да намерят издател, има дни, когато той иска да не е чувал за случая. Първоначалният му план за книгата беше тясно фокусиран. Той просто искаше да разкаже добра криминална история и да създаде точна биография на Шорт, проследявайки живота й от малкия град Масачузетс, до Калифорния, до нейната смърт. Никога не си е представял, че ще разкрие сценарий на убийство и заподозрян, който ще заинтригува детективите от полицията.\nХарниш не е израснал в Лос Анджелис с повтарящи се напомняния за случая Далия. Той е отгледан в Илинойс и Аризона и се премества в Южна Калифорния, когато е нает от Los Angeles Times. През лятото на 1996 г. той провеждаше проучване за детективски роман, който възнамеряваше да напише, и търсеше „случайно, гадно старо престъпление“, което може да използва като сюжетно устройство. По време на търсенето си той си спомни, че е чел нещо за Черната георгия години по -рано. Той не знаеше името й и това бяха дните преди интернет, така че не можеше просто да я потърси в Google. След като извърши първоначално проучване в местна библиотека, той осъзна, че петдесетата годишнина предстои през януари. Той подаде по върха на а Times помощник -градски редактор, очаквайки той да възложи историята на репортер. Редакторът обаче попита: „Искате ли да го направите?“ Харниш, който винаги е искал да бъде писател, отговори: „По дяволите, да“.\nПри Times моргата, той взе всички клипове по кутията, фотокопира ги и ги постави в хронологичен ред. Редакторът искаше „ноар разходка из клиповете“, но след като разгледа статиите, Харниш осъзна, че юбилейните истории са написани от репортери на предишни годишнини. „Правенето на друга подобна история не ме интересуваше. Реших да направя историята така, сякаш беше крайна новина, като история за втори ден. Реших, че ще докладвам историята, ще изляза и ще интервюирам хората. "\nЗа да знае кого да интервюира, той трябваше да проведе повече изследвания. Той посети библиотеката в центъра и фотокопира всички микрофилмирани истории за Далия от трите други големи вестника в Лос Анджелис по онова време - Изпитващ, Herald-Express, и Ежедневни новини. След като създаде списък на всички, посочени в историите - детективи, патрулни полицаи, заподозрени, членове на семейството, свидетели и репортери - той създаде списък с хора, които да интервюират. Отново това беше преди възможността за онлайн търсене, така че той трябваше да прегледа записите за регистрация на гласоподаватели, базите данни на Департамента за моторни превозни средства, телефонните книги, клипове от вестници и други източници. В крайна сметка той намали списъка до около дузина от хората, които смяташе, че са най -важните за интервю. След това трябваше да определи кой е още жив\nМестопрестъпление на Нортън Авеню, LAPD файлове.\nСлед като проследи и интервюира Бети Берсингер, жената, която намери тялото на Нортън Авеню в Южен Лос Анджелис, Харниш откри, че един от първите митове, които са се натрупали около историята на Далия, не съвпадат с реалността. Джак Уеб, който създава и участва в него Dragnet, написа Значката единадесет години след убийството, една от първите книги, които описват престъплението. „По един мрачен, буренясал блок без къща от двете страни, домакиня вървеше към магазина с петгодишната си дъщеря, като я мъмреше малко, защото искаше да играе на мокрите от росата парцели. По средата на блока майката спря ужасена от нещо, което видя в един от лотовете. ‘Какво е това? ’ попита детето. Майката не отговори. Хвана я за ръката, тя хукна с нея до къщата на най -близкия съсед, за да извика полиция. Берсингер разказа на Харниш различна история. Седнал на масата й в кухнята, той се чувстваше дезориентиран от съпоставянето на тази сладка възрастна жена, която гордо показваше рисунки, украсени с „ОБИЧАМ БАБА“ в хладилника си, разказвайки как се е натъкнала на осакатеното тяло. Около 10 часа сутринта тя буташе тригодишната си дъщеря в количка-не каквато и да е количка, а количка Тейлър-Тот, с гордост да посочи-в сервиз, за да вземе обувките на съпруга си. Берсингер и съпругът й наскоро бяха закупили жилището си за 11 000 долара в квартал от средна класа предимно новобрачни двойки с малки деца. Тя се насочваше на юг по авеню Нортън и преговаряше за парчетата счупено стъкло на тротоара, които бяха наредили свободните места.\n„Погледнах надясно и видях това много мъртво, бяло тяло“, каза тя на Харниш, а гласът й се пропука. „Боже мой… беше толкова бяло. Не изглеждаше съвсем… като нещо повече от може би изкуствен модел. Беше толкова бял и разделен в средата. Забелязах тази тъмна коса и тази бяла, бяла форма. "\n„Погледнах надясно и видях това много мъртво, бяло тяло“, каза тя на Харниш, а гласът й се пропука. „Боже мой ... беше толкова бяло. ”\nШорт беше с лице нагоре, сиво-сините й очи бяха отворени и тя беше поставена с лакти, огънати под прав ъгъл, с ръце над главата си и с разтворени крака с изправени колене. Патологът стигна до заключението, че тя е починала от удари в главата и загуба на кръв от ударите по лицето. Парчето плът, отрязано от бедрото й, по -късно беше открито като татуировка на роза. Харниш зададе последващ въпрос на Берсингер, но тя отказа да отговори и каза, че ще му разкаже историята само веднъж. Споменът беше твърде смущаващ.\n„Още от самото начало това ви показва силата на фолклора“, казва Харниш. „Историята на Уеб е като мини-морална приказка: малко момиченце не слуша майка си и прави това ужасно откритие. Хората мислеха, че тъй като Джак Уеб беше обвързан с LAPD, всичко това е вярно. Никой не може да разкаже тази история направо. " Харниш се намръщи и стиска коленете му. "Всички искат да се гаврят с това."\nНякои писатели твърдят, че е била примамвана в Холивуд от Изток, защото е амбициозна актриса. Тя не беше. Други писаха, че вестниците са давали на Шорт трезвостта. Те не го направиха. Няколко са предположили, че е проститутка. Тя не беше. Или поне, че е била безразборна. Тя не беше. Някои писатели твърдят, че първоначалният детективен екип е неспособен. Те не бяха. Наричаха я военна вдовица. Тя не беше.\nУил Фаулър, репортер на Изпитващ по това време казал на Ханиш, че е бил първият репортер на местопроизшествието и е пристигнал преди полицията. Фаулър твърди, че няма офицери, които да попречат на репортерите и фотографите да се разхождат из мястото на престъплението и да се намесват в доказателствата. Малко преди пристигането на полицията, Фаулър, който написа мемоари, Репортери, казал на Ханиш, че е затворил очите на Шорт и по -късно е помогнал да зареди долната половина на тялото на Шорт в превозното средство на съдебния лекар. По -късно Харниш проследи пенсионирания полицейски полицейски офицер Уейн Фицджералд, който заедно с партньора си бяха първите ченгета на сцената. Той противоречи на почти всеки елемент от разказа на Фаулър. По време на интервю Фаулър цитира Наполеон: „Историята е договорена лъжа“. Фицджералд твърди, че когато пристигнал, нямало репортери или фотографи.\n„Първото нещо, което си помислихме, беше, че това е манекен, че някой ни изиграва, защото няма кръв“, каза Фицджералд пред Harnisch. „Тогава разбрахме какво, по дяволите, имаме. Започнахме да се обаждаме на всички наши надзорници, като им казвахме, че това е нещо голямо. "\nХарниш създаде времева линия, в която пристигат репортери, фотографи и детективи, като изучават сенките на снимките на местопрестъплението. На 15 януари, на датата на откриването на тялото, той заби метла в мръсотията на предния си двор, разпръсна голям лист хартия и с флумастер проследи хода на сенките - примитивен слънчев циферблат - и сравнява ги със сенките на снимките, за да получи груба представа кой и кога е бил на местопроизшествието. След като се сблъска с тези ранни погрешни разкази, той се зарече, че всичко, което е написал, ще бъде точно, подкрепено от автентични източници, и в крайна сметка прекарва прекалено много време, което спира неговите собствени изследвания и писане, предизвиквайки сметките на други писатели. Той е благодарен, че е започнал изследванията си преди десетилетия, много преди случаят да породи подновен интерес към Двадесет и първи век, тъй като много от интервюираните от него вече са мъртви.\nОколо дузина патрулни офицери, сержанти, командири и детективи се спуснаха на място, в допълнение към многобройни репортери и фотографи. Това беше една от последните големи истории в пред-телевизията в Лос Анджелис и състезанието между четирите вестника предизвика отразяването. Имаше повече от половин дузина издания на ден и редакторите подтикваха репортерите да измерват, за да могат изданията да се актуализират. Ежедневни новини репортер Джак Смит, по -късно почитан Los Angeles Times Колумнистът пише, че безумното отразяване е „Първата страница оживява“.\n„Случайно работех върху бюрото за пренаписване на Ежедневни новини тази сутрин и нарисувах историята, когато полицията ни се обади в първия бюлетин “, пише Смит в колона години по -късно. „В рамките на минутата бях написал може би първото изречение, написано някога по случая„ Черната георгия “. Не мога да го запомня от дума на дума, но моята преднина беше почти така: „Голото тяло на млада жена, спретнато на две, на кръста, беше открито рано днес на свободно място близо до булевард Креншоу и Експозиция . “Извадих копието от пишещата си машина и го занесох на градския редактор, който беше нетърпелив да превърне историята в печатна. Той се втурна през двата реда, изправен с молив, и написа с една -единствена дума. По -късно Смит откри, че редакторът, който нямаше представа как изглежда Шорт, добави „красиво“, за да опише жертвата.\nИзпитващ репортерите бяха най -агресивните и техният неортодоксален и често неетичен подход ги накара да разкрият следи пред детективите. Те дори помогнаха на полицията да определи самоличността на жертвата. Детективите са планирали да изпратят отпечатъците й до ФБР във Вашингтон, но Изпитващ редакторът предложи да се използва машината „Soundphoto“ на хартията, която беше подобна на факс, за да предаде пръстовите отпечатъци до бюрото на Hearst Washington и след това да ги предаде на ФБР. Изпитващ репортери и детективи откриха, че отпечатъците на Елизабет Шорт са в архива, защото тя е кандидатствала за служителка в Camp Cooke в Калифорния по време на Втората световна война и е била арестувана от полицията в Санта Барбара за пиене на непълнолетни.\nСлед като Шорт беше идентифицирана, репортерите побързаха да разберат възможно най -много за нея - в краен срок. Ан Изпитващ пренаписаният човек, Уейн Сътън, използва безсърдечен таблоиден трик, за да получи предистория. Докато редакторът на City Jimmy Richardson седеше на въртящ се стол до него, Sutton се обади на майката на Short, Phoebe, и каза, че дъщеря й е спечелила конкурс за красота в Южна Калифорния. Покойният носител на наградата „Пулицър“ спортен колумнист Джим Мъри беше пренаписан човек за Разгледайтеr по това време и седна до Сътън. В интервю той каза на Харниш, че е „все още ужасен“ и „инцидентът рязко се е запечатал в паметта му“.\n„Уейн се обади на майката и зададе всички тези въпроси и си взе всички тези бележки“, спомня си Мъри. „Седях там и слушах горката, скъпа майка, която му разказваше за своите триумфи през учебния ден. Все още го виждам да сложи ръка върху мундщука на старомодния изправен телефон и да каже: „Сега, какво да й кажа?“\n“ Ричардсън прецака едното си добро око и каза: „А сега й кажи“\n- Кучи сине - каза Мъри, имитирайки Сътън.\nВсе пак майката на Шорт отказа да повярва, че дъщеря й е мъртва. Когато полицейски служители от нейния малък град в Масачузетс се появиха на входната й врата, след като полицейското управление на полицията се свърза с тях, тя най -накрая прие мрачните новини.\nИзпитващ репортери бият полицията до местата, където Шорт е прибрала всичките си вещи малко преди да бъде убита. Репортери интервюираха позната на Шорт и откриха, че тя е проверила багажа, който съдържа всичките й вещи, на автогара в Лос Анджелис. Ричардсън информира Джак Донахо, ръководител на отдела за убийства на LAPD за откритието си и каза, че ще му каже къде са куфарите - при едно условие. Искаше ченгетата да ги отворят на Изпитващ офис. Донахо се отказа. Ричардсън отговори: „Без сделка, без куфар“. Донахоу неохотно се съгласи, Ричардсън пише в книгата си, За живота на мен. При Изпитващ, детективите отвориха багажника, който съдържаше дрехите на Short, нейни снимки и писма от гаджета, които хартията отпечата. Репортери и детективи се надпреварваха да издирят гаджетата, посочени в писмата. По време на Втората световна война престъпността се разраства в Лос Анджелис и предизвиква такъв интерес, че Изпитващ провеждаше ежедневен отчет на първа страница. В деня, в който е открито тялото на Шорт, вестникът съобщава за две убийства, тринадесет обира и четиридесет и седем кражби.\nФБР, което беше призовано по случая да предостави съдебномедицинска помощ, отбеляза в своите досиета проблемното поведение на репортерите. „По време на цялото разследване репортерите разговаряха със свидетели и публикуваха факти, които трябваше да попречат на разследването на местния отдел“, пише до директора агентът, отговарящ за офиса на ФБР в Лос Анджелис. „Репортерите са в бюрото за детективи и не е възможно разследващите да имат поверителен телефонен разговор или дори да четат поща, без някой репортер на новини да го прегледа, за да види дали има отношение към това.“\nДесет дни след като тялото на Шорт беше намерено, убиецът изпрати по пощата плик с вещите на Шорт Изпитващ. Използвайки писма, изрязани от страница с реклами за филми, той се обърна към плика. Вероятно като подигравка с детективите, той включи фразата: НЕБЕТО Е ТУК! Пликът включваше акт за раждане на Short, карта за социално осигуряване, изрезки от вестници и десетгодишна адресна книга, в която бяха изброени седемдесет и пет мъже. Полицията започна масово издирване и проследи много от тях, но повечето я познаваха само за кратко и издирването не даде нищо съществено. Те не успяха да получат пръстови отпечатъци от плика, защото той беше измит с бензин. Други писма от изпращачи, които твърдят, че са убиецът, са доставени в полицията и документите, но те никога не са удостоверени.\nДетективите също бяха наводнени с десетки фалшиви признания през първите няколко месеца след убийството и те интервюираха постоянен поток от мъже - и няколко жени - които твърдяха, че са убиецът. Бивш член на женския армейски корпус каза на детективите: „Елизабет Шорт открадна мъжа ми, затова я убих и я нарязах“. Скептични детективи са помолили един изповедник да избере Кратки от поредица от снимки. Не можа и след това се опита да залита. Детективите го хвърлиха в резервоара за пияни.\nОбществени съвети по случая Black Dahlia, LAPD файлове.\nСред авторите случаят резонира от десетилетия. Джон Грегъри Дън използва измислен разказ за убийството на Далия в романа си от 1979 г. Истински изповеди, който представя жертвата като проститутка. Дън и съпругата му Джоан Дидион написаха сценария за филма, в който участваха Робърт Де Ниро и Робърт Дювал. След книгата на експерименталния филмов режисьор Кенет Анджър Холивудски Вавилон II, публикувана през 1984 г., включваща смътни снимки от местопрестъплението, които разкриха гротескния характер на престъплението пред ново поколение читатели, той създаде широк интерес към случая. Авторът на бестселъри Джеймс Елрой беше на единадесет-осем месеца след убийството на майка му-когато получи копие от Значката като подарък за рожден ден от баща си. Той е чел раздела Далия повече от сто пъти, пише в мемоарите си Моите тъмни места. Манията му по случая завършва с романа му от 1986 г. Черната далия, което намекна, че жертвата е участвала в еленски филми. Книгата е превърната в широко разпространен филм на Брайън Де Палма. Случаят „Далия“ помогна на Елрой да се справи със собствената си трагедия и с честите си кошмари, пише той, като му позволи да изпита ужаса и скръбта от убийството на Шорт, които не беше в състояние да изрази за убийството на собствената си майка.\n„Той е журналист, позволява на фактите да го водят и той няма друга програма освен истината. ”\nАн Рединг, председател на катедрата по правосъдие в градския колеж в Санта Барбара, изследва убийството повече от тридесет години и го използва като централен елемент в класа си „Изследване на убийството“. Тя става все по -разочарована от целия небрежен анализ, фалшиви теории и неточности около живота и смъртта на Шорт. Тя започна да следи блога на Харниш за случая, който той стартира след написването на годишнината, и веднага беше впечатлена. „Беше толкова освежаващо да намериш някой, който се придържа към фактите и оригиналните документи“, казва тя. „Той е журналист, оставя фактите да го водят и той няма друга програма освен истината. Не съм виждал някой да се доближи до това, което е направил. Вярвам, че той е най -авторитетният експерт по случая. "\nХариш прекарва три десетилетия като редактор на вестник, като гарантира, че историите не съдържат неточности, несъответствия и са граматически верни, и той внася този точен подход в своите изследвания на Dahlia. Когато го попитат за елемент от разследването, той често не е склонен да отговори и вместо това казва: „Нека да проверя моите файлове“. След това излиза от стола си, изчезва в кабинета си, изкопава фотокопираните изрезки от вестници, доклади за разследване и разследващи файлове и се връща с точен отговор. Интензивен мъж, който подбира думите си внимателно, носи очила с телени рамки, има спретнато разделена сива коса и високо чело, което се разтваря в бразди, когато обсъжда многото митове и грешки, обявени от писателите. Той живее в къща, подходяща за мъж, потопен в миналото. Всекидневната в неговото бунгало от 1910 г. е отрупана с порцелановия шкаф на прабаба му и огледа оръдието на дядо му, което той използва като масичка за кафе, пианото на майка си, литография на Maxfield Parish, която дядо му подари на баба си, когато се ожениха и на мантията свещниците на баба и дядо и старинен германски часовник за навиване.\nДокато Харниш се задълбочаваше в убийството на Шорт, той искаше да направи дарение от нейно име и се консултира с членовете на семейството. Те препоръчаха Heading Home, приют за спешни случаи в Бостън за бездомни жени и семейства с ниски доходи. Сега всеки 15 януари той изпраща чек. Той също прекарва вечерта, обикаляйки из фоайето на хотел „Билтмор“, където за последно е бил видян Шорт, отдавайки й почит и размишлявайки по случая. Няколко пъти Харниш посети гроба й в Оукланд и остави цветя.\n„Това, което ме държи, е, че си обещах, че ще изчистя всички лъжи и митове и ще се опитам да върна Елизабет Шорт от изроди Далия. Чувствам отговорност. Семейството е преживяло толкова много неща и всичко, което някога са писали, е да ги откъсне. Те заслужават някой да разкаже историята точно. Това е най -малкото, което мога да направя за тях и за Елизабет Шорт, някой, който промени живота ми. "\nКогато Харниш започна да проучва книгата си, той нямаше никакъв интерес да се опита да разкрие убийството. Според него онези, които твърдяха, че са идентифицирали убиеца, са били заблудени. Той направи откритие, което промени неговата гледна точка.\nПо време на репортажа си за историята на петдесетата годишнина той интервюира легендарния профилист на ФБР Джон Дъглас. През последните години ефикасността на профилирането беше поставена под въпрос, но през 90 -те години мнозина го смятаха за ценен инструмент за разследване. Дъглас попита Хариш какво знае за квартала. Харниш не знаеше много, но смяташе, че това е интересен въпрос. Дъглас обясни, че улицата, където е изхвърлено тялото, е любопитен избор за убиеца. Въпреки че блокът все още не е бил разработен, наблизо имаше къщи. За половин час убиецът можеше да транспортира тялото до плажа или планините да добавят още половин час и можеше да достигне необятните простори на пустинята в Южна Калифорния. Вместо това той остави тялото в оживен жилищен район. „Някой ще погледне през прозореца и ще те види“, каза Дъглас пред Harnisch. - Ще ти хванат задника. Дъглас спекулира, че убиецът иска да шокира и ужаси жителите, изпращайки съобщението, че Шорт е мръсница. Убиецът, предполага Дъглас, има някаква връзка с квартала.\nСлед като статията излезе и Харниш започна да проучва книгата, която възнамерява да напише, той беше преследван от предположението на Дъглас, така че той се впусна в търсене, за да разбере всичко, което може за блока 3800 на Norton Avenue и околния квартал. Той се надяваше да открие връзката между убиеца, местопрестъплението и квартала. Харниш реши да започне от самото начало, когато районът беше част от испанско Ранчо - Ранчо Ла Сиенега о Пасо де ла Тиехера. Той прочете история на ранчото и интервюира група учени от Кали Поли Помона, които са провели подробно проучване на архитектурата и историята на района. Освен това той се срещна с Уолтър Тим Лимерт, син на човека, който е разработил жилищния тракт, разположен в квартала, кръстен на него - парк Лимерт. В градския архив той прекарва месеци в търсене на информация за района, изучава заседанията на полицейската комисия от 30 -те и 40 -те години на миналия век и разглежда всички документи на града, съсредоточени върху квартала. Харниш откри, че шефът на мафиотите, Джак Драгна, живее на четири и половина пресечки от местопрестъплението, така че трябва да установи дали има връзка с организираната престъпност с убийството.\nАко някога се е сблъсквал с нещо значимо, той е вярвал, че „ще се откроява като фар“. Нищо, свързано с Norton Avenue, обаче не се открояваше, но той не се обезсърчаваше.\n„Абсолютно обичам изследванията“, казва той. „Предпочитам да изследвам, отколкото да ям. Въпреки че не открих нищо значимо, намерих цялата тази история на Лос Анджелис за очарователна.\nКогато ентусиаст на Далия чу за разследването на Харниш, той му изпрати кутия, пълна с фотокопия от статии във вестници за престъплението, препис от разследването, който съдържаше повечето от бележките за аутопсия, домашен документален филм, копие от оценките на Шорт от началното училище, и неясно фотокопие от свидетелството за брак на най -голямата й сестра Вирджиния Шорт. Нищо не изглеждаше значимо, затова забрави за това. През лятото на 1997 г. семейството му беше извън града, така че той имаше допълнително време да разгледа по -задълбочено съдържанието на кутията. Когато изучава свидетелството за брак, той открива, че двойката е женена в Ингълвуд. Харниш се възбуди, когато забеляза, че свидетел на церемонията посочи адрес, който приличаше на Norton Avenue, но не беше сигурен, защото сертификатът е бил копиран многократно и е бил размазан и труден за четене. Оригиналът е подаден в Сакраменто, столицата на щата, така че Харниш, все още не желаейки да се надява, изпрати чек и поръча копие. Около месец по -късно, докато той разговаряше със съпругата си по време на почивка от задълженията си за редактиране на копия, тя му каза, че е получил писмо от държавата. Той я помоли да го отвори и да му каже името на улицата, посочена от свидетеля Барбара Линдгрен.- Нортън авеню - каза му тя.\nХарниш изважда прашна картонена кутия от кабинета си, изважда папка от Манила, премахва копие от свидетелството за брак и посочва адрес - 3959 Norton Avenue. „Това е само на една пресечка от мястото, където е намерено тялото на Шорт“, казва той, прокарвайки пръст по адреса. „Това беше компонент, който никой никога не беше гледал. Въпреки че все още не бях там, това определено беше интересно. Сега всичко зависеше от това да се разбере коя е Барбара Линдгрен.\nСега Харниш имаше връзка между свидетел на сватбата на Вирджиния Шорт и местопрестъплението. Той искаше да интервюира Шорт и съпруга й в опит да установи самоличността на Барбара Линдгрен, но те бяха мъртви. Клиповете в Times и указателите на телефонни указатели от 40 -те години на миналия век не помогнаха за намирането на Линдгрен. И накрая, той прекарва следобедите в мрачното подподземно помещение на Рекордната зала на окръг Лос Анджелис, прелиствайки книжки, където са записани документи за собственост. Това е мястото, където Джейк Гитс във филма Чайнатаун открива, че един граждански крал е тайно изкупувал храсталака на долината Сан Фернандо за най-ниски цени, тъй като има вътрешни познания, че земята скоро ще струва цяло състояние, когато акведукт донесе вода в района, което дава възможност за развитие на имота. Харниш намери книгите за 3900 блока на авеню Южен Нортън и той проправи път през тях, докато стигна до 40 -те години на миналия век. В крайна сметка той намери собственичката на къщата на 3959 Norton Avenue, жената по акта, която е платила данъците върху имота - Рут Бейли. Побързайте към Times в моргата, той потърси клиповете за Рут Бейли и това, което в крайна сметка откри, измести ролята му - от писател към мързелив.\nВ свидетелството за брак е посочено, че има връзка между семейството Short и South Norton Avenue. От изучаване на микрофилма Times клипове, които е открил, че Рут Бейли, която е собственик на къщата, има дъщеря, чието омъжено име е Барбара Линдгрен. Тя беше почетната матрона на сватбата на най -голямата сестра на Елизабет Шорт в Ингълуд. История за съпруга на Рут Бейли разкри нещо още по -интересно за Харниш - Рут беше омъжена за Уолтър Бейли, лекар от Лос Анджелис, хирург с умението да е извършил бисекцията на Шорт. А медицинският му кабинет, където той специализира в извършването на хистеректомии и мастектомии, беше само на няколко пресечки от хотел „Билтмор“. Водещият детектив по случая Хари Хансен каза пред Голямото жури, че вярва, че убиецът на Шорт има хирургически опит.\nИзваждайки картонена кутия от кабинета си, Харниш търси свидетелските показания на Хансен. Прелиствайки файлове - мърморейки, „Хансен, Хансен, къде е Хансен?“ - той намира папка, изважда показания и посочва съответния пасаж. Хансен казва на съдебните заседатели, че е работил случаи, в които телата са осакатени и разполовени, но Краткото убийство е различно.\n„Имам своя собствена малка теория за домашните любимци. Мисля, че лекар е извършил това убийство. Много добър хирург. Базирам това заключение на начина, по който тялото е разполовено ... .Това е необичайно в смисъл, че точката, в която тялото е разполовено, според изтъкнатите лекари е най -лесната точка в гръбначния стълб за разрязване ... той го удари точно . ”\nДжон „Jigsaw John“ St. John беше присвоен на Dahlia досието, след като Hansen се пенсионира и той контролираше случая, докато не издърпа щифта през 1993 г. Аз го засенчих в последния му ден на работа, когато бях репортер на Los Angeles Times, и по време на обяд в мътна, опушена пържола близо до центъра, го попитах за случая Далия. Сейнт Джон, който носеше Значка № 1, прекара 43 години като детектив по убийства и разследва повече от 1000 убийства и дванадесет серийни убийци. Той отпи от своя V.O. и вода и ми каза, че не вярва, че човекът, извършил убийството, е сериен убиец. Неговият „подпис“ беше уникален, каза ми той, съчетавайки редица елементи на убийство, които не е виждал след убийството. Според него някои от тези елементи никога не са били разкривани от детективите, за да се премахнат фалшивите изповедници. Истинският убиец, смяташе той, уби само веднъж.\nДокато Харниш безрезултатно се опитваше да проследи Барбара Линдгрен, той се осмели да създаде възможно най -задълбочена биография на Бейли в онези дни преди родословни уебсайтове и онлайн търсения. Клиповете разкриват, че Бейли е напуснал съпругата и семейството си през 1946 г. поради разрастващата се връзка с жена лекар, с която е работил, Александра Партика. Харниш не може да интервюира Партика, Бейли или съпругата му, тъй като всички те са починали, така че той в крайна сметка разговаря с много пенсионирани лекари, които или са посещавали медицинско училище с Bayley в USC, или са работили с него в окръжна болница в Лос Анджелис, а по -късно е проучил неговата години като хирург във Франция по време на Първата световна война. И тъй като завещанието му беше оспорено, Харниш успя да проучи досиетата от завещанието от Залата на записите, в които беше изброено съдържанието на кабинета му, до серийните номера на пишещите му машини и всички негови дългове.\nХарниш премахва от досиетата си 1948 г. Изпитващ статия за спора относно завещанието на Бейли и ми го показва. „Заплашването от млада жена колега е накарало д -р Уолтър А. Бейли, лекар, да лиши наследството от съпругата си, вдовицата г -жа Рут А. Бейли, твърди тя вчера с военен иск, заведен във Висшия съд. Г -жа Bayley, която живее на 3959 South Norton Ave., твърди, че макар и свързана с д -р Bayley в практикуването на медицина, д -р Partyka заплаши, че ще го разкрие и съсипе, ако се върне при жена си.\nБивши колеги и роднини изразиха пред Харниш колко са шокирани от това как личността на Бейли се промени драстично към края на живота му. Интервю с бившия секретар на Бейли беше от особен интерес. Тя каза на Харниш, че е изумена, че Бейли и Партикя са вземали вечеря, за да отидат, да слушат класическа музика в медицинския си кабинет и да вечерят, докато гледат филми за операция. Това интервю и Изпитващ артикул поцинкована Harnisch.\n„Сега разбрах, че той е имал някаква тайна и е живял в постоянен страх да не бъде разкрит. И той прекарва вечерите си, гледайки филми за хирургия. Това е извън графика странно. Сега чувствам, че съм на прав път. "\nХарниш получи смъртен акт на Бейли и една от причините за смъртта е посочена като енцефаломалация. Той пише на професор в медицинското училище, дипломиран психиатър, автор на статия в психиатрично списание за състоянието и разказва какво знае за Bayley и убийството на Dahlia.\n„Енхефаломалацията е структурна лезия в мозъка ... омекотяване на мозъчната тъкан“, пише психиатърът на Harnisch. „Местоположението на лезията и причината, както и когато тя е възникнала, могат да окажат значително влияние върху поведенческите прояви, причинени вследствие на лезията. Има хора с тази лезия без никаква психологическа патология, а има и други, които имат значителна патология, която може да включва странно насилие ... ”\nНаскоро Харниш посети д -р Джеймс Фалон, почетен професор по невробиология в Калифорнийския университет, Медицинското училище в Ървайн, му разказва за промяната на личността на Бейли и представя оценката на психиатъра. Фалон, който е запознат с убийството на Елизабет Шорт, се съгласява, че мястото на лезията е ключът. Докато обсъждат случая, те разкриват антиподални личности. Докато Фалън има буен дух и маниер, очевидно се радва да обсъжда странната природа на случая и пита дали Харниш е изследвал филмовия потенциал на книгата си. Харниш, тържествен и упорит, изглежда обиден и казва на Фалън, че не се интересува и не би позволил да бъде направен филм, „който се отнася с Кратко като парче месо“.\nФалън се връща към темата и пита Харниш дали има копие от бележките за аутопсия или познава частта на мозъка, където е идентифицирана лезията. Ако аутопсията е била извършена от съдебния лекар от окръг Лос Анджелис, казва Харниш, той би могъл да получи копие, защото това е публично досие, но патолог от Администрацията на ветераните извърши смъртта. Федералните документи, казва той на Фалън, са много по -трудни за получаване, V.A. отказал молбата му и всичко, което има, е смъртният акт.\nЛезията на Бейли и драстичната промяна на личността могат да бъдат резултат от „Фронтотемпорална деменция от поредица малки удари“, казва Фалън. Фронтотемпоралната деменция засяга предимно фронталните и темпоралните дялове на мозъка. „При това състояние бихте могли да видите радикална промяна в личността“, казва Фалън, който е писал много за невронните схеми на престъпното поведение. „Устремът към насилие и сексуалност може да се появи и да се влошава и влошава. Но това не би повлияло непременно на сензорните му или двигателни умения и той все още може да прави операции. Така че патологията се подрежда. "\nЗаписните завещания разкриват, казва Харниш, още по -значителни улики. Когато го помолих да обясни, той се поколеба и след това отказа. „Това е едно нещо, което никой друг няма. Не искам други хора да следват следата ми. Ще кажа само, че беше много полезно. "\nКогато най -накрая проследи Барбара Линдгрен, първоначалното му разследване на Бейли беше почти завършено. Линдгрен разказа на Ханиш колко скандално беше семейството, когато баща й ги напусна за Партика. Драстичната промяна в личността в края на живота на Бейли „не беше нещо, за което някога бих могъл да мечтая да се случи“, му каза тя. Когато я попита за Елизабет Шорт, тя стана предпазлива. Тя се съгласи да служи като почетна матрона на сватбата на сестрата на Шорт, каза тя пред Ханиш, „защото нямаше никой друг“. Когато той предположи, че такава роля показва близко ниво на приятелство, тя беше много пренебрежителна и отказа да уточни. Той попита дали майка й някога е обсъждала убийството на Елизабет Шорт, а Линдгрен каза, че никога не е споменавала това. В края на разговора тя умоли Ханиш с мъчен тон да не казва на никого как да я намери.\n„Това изглеждаше много странно“, казва Харниш. „Историята беше толкова голяма новина, тялото беше намерено на улицата от къщата на майка й и семейството познаваше сестрата на Шорт. Реакцията й изглеждаше твърде отбранителна, твърде репетирана. Сякаш чакаше някой да я попита за Елизабет Шорт и тя беше готова да откаже пат.\n„Историята беше толкова голяма новина, тялото беше намерено на улицата от къщата на майка й и семейството познаваше сестрата на Шорт.\nХарниш имаше поредица от градивни елементи, които доведоха до жизнеспособен заподозрян, сега той трябваше да ги събере и да създаде правдоподобен сценарий. Това е, което той теоретизира: Линдгрен беше почитателката в брака на Вирджиния Шорт и Ейдриън Уест, за които Харниш научи много от интервюирането на техния син, племенника на Елизабет Шорт. Уест беше най -добрият скаут, казва Харниш, благочестив презвитерианец. Той и съпругата му познаваха добре семейство Бейли и Харниш предполага, че когато Елизабет Шорт, която през последните една година беше на сърф и почти бездомна, беше оставена в хотел Biltmore, след престой в Сан Диего, без място престой и малко пари, може би си е припомнила някои съвети от Уест или сестра й.\n„Може да са казали, ако някога сте навън в Лос Анджелис и имате нужда от помощ, обадете се на семейство Бейли. Това е нещо, което Адриан Уест би направил. Винаги се опитваше да помага на хората. Шорт можеше да се обади на Барбара Линдгрен, но наскоро се бе преместила в Средния Запад. Така че тогава тя може да се е обадила на Уолтър Бейли, който беше записан в телефонния указател, и те можеха да се окажат в неговия офис, който беше на кратка разходка от Билтмор.\nЕлизабет Шорт, архивна.\nХарниш добавя още една променлива към своята хипотеза. Професионалистът Джон Дъглас спекулира, че убиецът вероятно е бил ядосан на някои жители на Norton Avenue и е имал намерение „да вложи страха от Бога в този квартал“. Харниш си припомни това, когато научи, че Бейли е осиновил две момичета и след това е имал един биологичен син, с когото е обичал и който е бил убит. През 1920 г. синът кара колело, когато вижда, че по -малката му сестра е на път да слезе от тротоара. Той яздеше към нея, за да й попречи да се скита на оживена улица, когато го блъсна камион. Баща му беше съкрушен. „Уолтър беше нашият единствен син - единственото дете от нашата плът и кръв“, казва Бейли в един вестник. „Сърцето и душата ни бяха увити в него ... Виждал съм много от смъртта - но никога не съм я разбирал преди.“ Няколко години преди смъртта си Бейли лиши от наследство двамата души, живеещи на 3959 South Norton Ave - дъщерята, която Бейли можеше да обвинява за смъртта на сина си и отчуждената му съпруга, която трябваше да надзирава момичето. Синът на Бейли е убит на 13 януари, а Шорт може да е бил убит точно на тази дата, казва Харниш, защото тя е изчезнала на 9 януари, а тялото й е намерено на 15 януари.\n„Ако го срещнеше под предлог, че ще получи помощ, щеше да издърпа разплаканата история за смъртта на син. За разлика от другите гълъби, които тя се опитваше да измами, той всъщност би попитал как е умрял, защото е лекар. Така че и двамата имат нещо общо - мъртви синове. Може би той е разбрал, че тя лъже, това го вбеси и той избухва ... ”\nНаскоро слънчев следобед Харниш ме води на разходка по авеню Нортън, за да осветля някои от твърденията му. Започваме от къщата на Бети Берсингер, жената, която намери тялото. Кварталът беше изцяло бял през 1947 г., но сега е предимно афроамериканец с някои японски жители, които са изваяли дървета бонсай в предните си дворове. Домовете са добре поддържани, тревните площи подстригани, а храстите подрязани. Следваме пътя на Берсингер, от нейната сива мазилка с пощенска марка отпред, до тротоара до парцела, където е намерен Шорт. По това време улицата е била незастроена, тъй като войната е спряла строителството, а Short е намерен на празен парцел, но сега на мястото има бежова мазилка с италиански кипариси, засенчващи тревата. Разхождаме се още един блок до дома, където по това време е живеело отчужденото семейство на Бейли, едноетажен дом с чакъл вместо предни поляни, оградени с лилаво и жълто лантана и широка предна веранда.\nНикога няма да кажа, че съм сто процента сигурен. Все още нямам всички подробности, които бих искал, и все още се надявам да получа повече.\n„Както можете да видите - казва Харниш, - това е лесна разходка от местопрестъплението до къщата на Уолтър Бейли - само на един блок. Така че е ясно, че Бейли има връзка с улицата, където е убит Шорт. Семейството Short и Bayley се познават. Той е хирург с психични проблеми, претърпял драстична промяна в личността. Той имаше странния навик да гледа филми за операция през нощта. Той има тайна и живее в постоянен страх да не бъде разкрит. Никога няма да кажа, че съм сто процента сигурен. Все още нямам всички подробности, които бих искал, и все още се надявам да получа повече. Но прави чист пакет, нали? "\nВ документалния филм от 2001 г. Празникът на смъртта на Джеймс Елрой, Харниш представя своята теория на случая по време на вечеря, организирана от Елрой, който е изучавал убийството в продължение на десетилетия и има енциклопедични познания за престъпността в Лос Анджелис. Той нарече теорията на Харниш „най -правдоподобното обяснение на убийството“, което съм чувал ... теорията е страхотна. В повечето отношения става въпрос за водонепроницаемост. "\nДетективът от Лос Анджелис Брайън Кар, който по това време отговаряше за случая Далия, беше по -двусмислен по време на вечерята, но все пак намери всички интригуващи съвпадения, свързани с Бейли и убийството. „И когато се сблъскате със съвпадения при разследване на убийство, искате да отидете„ Чакай малко. “И това ме накара да кажа„ Чакай малко “.\nРик Джаксън, който прекара десетилетие в елитното отделение на LAPD за грабежи и убийства и беше помощник-офицер, отговарящ за звеното за студени дела на отдела, преди да се пенсионира, е запознат с теорията на Harnisch. Той каза още, че съвпаденията предизвикват интереса му. „Местоположението между къщата на Бейли и местопрестъплението, неговите медицински способности, манията му да гледа филми за хирургия и някои други неща, измислени от Харниш, правят Бейли интересен заподозрян. Харниш няма пистолет за пушене, но неговата теория определено трябва да бъде включена в най -вероятните теории. "\nПрез 2003 г. Харниш беше успокоен относно книгата си. Той почти беше завършил втория си проект, Елрой се интересуваше от написването на въведението и щеше да го настрои с неговия агент. После още една книга, Черна Далия Отмъстител, беше освободен, че „издуха всичко от водата“, казва Харниш. Авторът, Стив Ходел, който пръсна баща си като убиец, не беше първият писател, който направи това твърдение. Джанис Ноултън, автор на Татко беше убиецът на черната георгия, основава твърдението си на потиснати спомени, които наскоро се появиха. Мери Пациос, която е израснала близо до Шорт в Масачузетс и е писала Сенки от детството, предположи, че Орсън Уелс, който се е видял наполовина по време на магически трик, е убиецът. Въпреки че тези автори могат лесно да бъдат отхвърлени, произходът на Ходел му дава незабавна легитимност - той е пенсиониран детектив по убийства от полицията в Лос Анджелис. Баща му, Джордж Ходел -младши, е бил нахален лекар, който общувал с актьори и художници, живял в къща, проектирана от Лойд Райт, син на Франк Лойд Райт, в Холивуд, и управлявал клиника за венерически болести в центъра. Разследването на Ходел започва, когато той се пенсионира и живее в северозападната част на Тихия океан. Скоро след смъртта му беше даден фотоалбумът на баща му, който беше изпълнен със снимки на семейство и приятели, включително няколко неидентифицирани жени. Две от снимките, той беше убеден, бяха на Елизабет Шорт. Това стартира разследването на Hodel. Той откри, че две години след краткото убийство Джордж Ходел беше съден за насилие над 14-годишната си дъщеря Тамар. Тя също така твърди, че деветнадесет други хора, включително много от нейните съученици, са я малтретирали. Свидетелските показания по време на процеса разкриха, че преди това е обвинявала баща си в убийството на Шорт. Майката на Тамар обаче свидетелства, че психиатър й е казал, че дъщеря й е пристрастена да разказва „фантастични истории. Той я описа като патологичен лъжец. " Съдебните заседатели оправдаха лекаря.\nВ допълнение към Шорт, Ходел твърди в книгата, че баща му също е убил Жана Френч месец по -късно, която е наречена от вестниците „Убийството на червеното червило“ заради надписа върху тялото. В резултат на широко разпространената корупция в LAPD, твърди Ходел, убийствата са били прикрити и никога не са разкрити. Книгата на Ходел съдържа многобройни твърдения за баща му и случая Далия, някои от които са автентични, други все пак спекулативни, книгата получи широко внимание и незабавно засенчи теорията на Харниш. Черна Далия Отмъстител скоро имаше търговски успех - а Ню Йорк Таймс бестселър - но отзивите бяха смесени. В Лос Анджелис книгата беше опустошена.\nЗаподозрян за черна георгия, Джордж Ходел, полиция.\nА Los Angeles Times Рецензентът нарече книгата „парче отвратително, отвратително бъркотия, което представлява производство на доказателства ...“ Рецензентът за L.A. седмично написа: „Защо един пенсиониран детектив по убийства от полицията в Лос Анджелис с двадесет и четири години опит би написал такава глупост.“ А Washington Post писателят единствен спомена алтернативна теория на случая: „По -вероятен сценарий обаче е този, изложен от Лари Харниш. Неговите изследвания ни отвеждат до починал хирург на име Уолтър Бейли. Той имаше семейни връзки с Елизабет Шорт: дъщеря му познаваше сестрата и зетя на Елизабет. Бейли имаше офис на няколко пресечки от хотел „Билтмор“, последното място, където Шорт беше видян жив. Харниш твърди, че Кратък, беден и сам в студена януарска вечер, е търсил убежища в компанията си. По това време, казва Харниш, хирургът страда от тежка форма на деменция. По-нататък Харниш предполага, че след като я е убил, Бейли е поставил тялото на Шорт само на 45 секунди пеша от къщата, в която е живеело отчужденото му семейство, защото той е искал да ги изплаши и сплаши. ... Стив Ходел напълно отхвърля теорията на Харниш в Черна Далия Отмъстител. И все пак хлабавата верига от обстоятелства, които той събира, за да докаже вината на баща си, все още е по -малко убедителна. Възможно е, без драматичната поява на писмено признание, Далията да остане материал на мита за Анджелено.\nДвете снимки, които Ходел беше убеден, че са кратки, снимките, които започнаха разследването му, скоро бяха поставени под въпрос. Детективите в звеното за студено дело на LAPD заявиха, че снимките не приличат на Short. Харниш, която поддържаше връзка със семейството на Шорт, получи имейл от една от сестрите си, която видя снимките в статия в списание за Черна Далия Отмъстители заявиха, че със сигурност не са къси. По -късно Ходел призна, че една от снимките е на някой друг, но въпреки това настоява втората снимка да е кратка.\nНаскоро Ходел разговаря с мен за книгата по време на обяд в ресторант, напълно съобразен със скандално известното градско убийство от епохата на нуар-Musso & amp на Frank Grill в Холивуд, открито през 1919 г., което все още сервира ястия, които са били в менюто, когато Шорт беше убит: на скара телешки черен дроб, уелски редки ядки, черен дроб и лук, агнешки бъбреци и яхния от стриди. Здрав мъж с бели мустаци и козя брада, който носи панамска шапка, Ходел разсъждава върху болезнения период след излизането на книгата си, когато неговата почтеност е поставена под въпрос. „Беше толкова партизанско“, казва той, като си взема баницата с пилешко гърне. "Беше много трудно да бъдеш подложен на цялата тази негативна експозиция."\nХодел вярва, че репутацията му е спасена от изненадващо разкритие от журналист и подкрепата на Стивън Кей, помощник на окръжния прокурор на окръг Лос Анджелис. Кей, който е работил с Ходел по някои случаи, когато е бил детектив по убийства, пише, като същевременно подчертава, че не говори за офиса на Д.А .: „Най -страшната мистерия на убийството в окръг Лос Анджелис през 20 -ти век най -накрая беше решен през 21 век “. Ако Джордж Ходел беше жив, пише Кей, той ще заведе две обвинения срещу него за убийствата на Далия и Червеното червило. Кей обаче по-късно настоя, че не е съгласен с твърдението на Ходел за полицейско прикритие.\nКога Los Angeles Times Колумнистът Стив Лопес разпита Д.А. Стив Кули за случая, той каза, че Кей е представил теорията на Ходел в презентация при затворени врати, но „не беше близо до убеждение“. И все пак той позволи на Лопес да разгледа досега непубликуваните досиета на голямото жури от 1949 г., в които бе записано разследване, ръководено от Д.А. Детектив Франк Джемисън. „Отворих прашна стара кутия и все едно изкопах тяло“, пише Лопес. „Стомахът ми се обърна, когато стигнах до снимките на труповете на Елизабет Шорт ... и Жана Френч ... Прелиствайки покрай тези снимки, няколко по -малки изстрела от чаша се изплъзнаха от купчината и ме погледнаха с тъмни и тесни очи. Д -р Джордж Ходел.\n„Добре, но и много хора бяха. Дет. Джемисън беше съставил списък с 22 заподозрени, сред които беше и д -р Джордж Ходел.\nПървоначално Ходел се смяташе за заподозрян, защото Джемисън съставя списък на всички лекари от Лос Анджелис, които са обвинени в сексуални престъпления. D.A. бил подслушвал дома на Ходел и той бил записан да казва: „Предполагам, че наистина убих Черната георгия. Сега не можеха да го докажат. "\nПо -късно в записа обаче той обявява, че вероятно е подслушван, а Лопес предполага, че Ходел се е подигравал на следователите. Джемисън пише в своето резюме, че един познат на Ходел твърди, че една от приятелките му е била Ниска, но добавя, че по -късно информаторът е бил ангажиран в Държавното психично заведение в Камарило. Джемисън заключава в своето резюме: „Вижте допълнителни доклади ... и чуйте записи, всички от които са склонни да елиминират този заподозрян.“\nЛопес проучи файловете и прочете книгата на Ходел, но остана неубеден. „Ходел прави всеобхватни заключения, но когато започнах да разследвам, всичко, което открих, бяха сенки ... ” Той никога„ не ги събра заедно, камо ли да докаже убийство “. И все пак Ходел беше въодушевен от излизането на D.A. файлове. Той вярва, че изследванията му са изкупени. Той се появява в многобройни мрежови престъпни предавания, Андерсън Купър от CNN го интервюира и скоро той затъмнява Харниш като човек, който отива при убийството на Далия.\nСлед като пръсна баща си за двете убийства, по -късно Ходел заяви, че е един от най -плодотворните серийни убийци на ХХ век. Той приписва най-малко двадесет и пет убийства на Джордж Ходел, включително осемте убийства от зодиака в Северна Калифорния, в допълнение към убийствата в Чикаго, Тексас, Филипините и дузина в Южна Калифорния. В други пет книги Ходел описва разследването си на тези убийства. Той обаче не успя да заинтересува правоохранителните органи да проследят неговите твърдения.\nСлед като пръсна баща си за двете убийства, по -късно Ходел заяви, че е един от най -плодотворните серийни убийци на ХХ век.\nСлед Черна Далия Отмъстител беше пусната, книгата привлече толкова много внимание, месингът от LAPD позволи на Ходел да представи своята теория на звеното за студени случаи. Детектив Дейвид Ламбкин, който по това време беше ръководител на отделението, каза, че Ходел е загубил доверие в резултат на многобройните други убийства, които приписва на баща си. Доказателствата му просто не бяха убедителни, казва Ламбкин. В допълнение, едно от атрибутите на Ходел в Лос Анджелис, приписвано на баща му, беше разследвано подробно от Отдела, Ламбкин казва, че случаят е решен, убиецът е идентифициран, а той не е Джордж Ходел.\n„Баща му беше един от заподозрените за убийството на Далия, не ме разбирайте погрешно, но Ходел прекали много“, казва Ламбкин. „Ако прочетете книгата, без да се задълбочавате в нея отблизо, мога да разбера защо бихте могли да купите това, което той твърди. Има много предположения, но в края на книгата това се посочва като факт. Все още предпочитам теорията на Харниш. Той не внася всички тези излишни неща, за да докаже своя случай. Той се придържа към фактите. И частите стоят по -добре. "\nРазследващите досиета на LAPD за Краткото убийство се съхраняват в метален шкаф с четири чекмеджета, разположен в заключено складово помещение на петия етаж в сградата на полицейската администрация. Само капитанът на отдел „Грабежи и убийства“ и детектив Мици Робъртс, който ръководи случая, имат ключовете от складовото помещение и шкафа, „който е натъпкан до хрилете“, казва тя. Робъртс е дипломатичен, когато обсъжда теории по случая. Теорията на Харниш „има много смисъл ... наистина ми харесва“, казва тя. И фактът, че бащата на Ходел е посочен като заподозрян и е споменат в досиетата на Д.А., казва тя, е интригуващ. Но без по -категорични доказателства, казва тя, случаят не може да бъде изяснен.\nЕлрой прочете Черната Далия Отмъстител, беше впечатлен от констатациите на Ходел и написа въведение в следващото издание на книгата. Харниш беше съсипан. По -късно, казва Ходел, Елрой „ядосан назад“, се отказа от по -ранното си одобрение и каза на интервюиращите, „може би съм бил излъган“. Интервюирах наскоро с Елрой за друга история, която пишех, и разговаряхме приятелски около двадесет минути. Когато го попитах дали предпочита заподозрения на Харниш или Ходел, той отсече: „Няма да говоря повече за това. Има две неща, които отказвам да обсъждам: Доналд Тръмп и Черната георгия.\nХодел твърди, че заподозреният на Ханиш, Уолтър Бейли, е имал тайна, но това не е било убийство. Самоиздадена книга от бивш детектив от LAPD пише през 1950 г., че кабинетът на лекар за аборт се намира в сграда на West 6th Street-същата сграда като офиса на Bayley. Харниш посочва, че това е огромна осем етажна медицинска сграда, посветена изцяло на лекари, така че само наличието на кабинет там не доказва нищо. Бейли беше началник на щаба в окръжна болница в Лос Анджелис и доцент по хирургия в Медицинския факултет на USC, а лекарите Харниш интервюираха кои познават Бейли, както и секретарката му, настоявайки, че е малко вероятно хирург с неговото професионално положение да има извършени аборти.\nЕдинственото, за което Харниш и Ходел се съгласяват, е невинността на Лесли Дилън, която авторът Пиу Итуел идентифицира като убиеца на Шорт в книгата си за 2018 г., Черна далия червена роза. Редингът на Министерството на правосъдието на градския колеж в Санта Барбара казва, че Иатъл и Ходел „попаднаха в капана на пристрастията за потвърждение. Те избират информация, за да потвърдят мнението си за убиеца. Дилън е бил задържан от детективи от Гангстерския отряд на полицията, твърди, че е задържан против волята му и е разпитван в продължение на дни от полицейски психиатър. По -късно съди ведомството. И Harnisch, и Hodel казват, че нямат интерес да следват теорията на Eatwell за случая, тъй като обширният D.A. разследването, започнало в резултат на провала на Дилън, го настани в Сан Франциско по време на убийството.\nСлед цялото внимание на книгата на Ходел и оттеглянето на Елрой, най -известният защитник на Харниш, той беше изключително обезкуражен. През това време бракът му се разпада, той се премества в малък апартамент и се сблъсква с потискащата реалност да прекарва ваканцията далеч от съпругата и сина си. Без нито енергия, нито мотивация да завърши книгата си, той я остави настрана. Вместо това той започна ежедневно да пише блогове за историята на Лос Анджелис за Times, на свободна практика от периодични статии за вестника и често оспорва точността на Ходел и други писатели в неговия блог Black Dahlia. Въпреки че не добавяше глави към книгата си, изследванията за блоговете предоставиха ценна информация, когато се върна към писането преди пет години, малко преди да се оттегли от вестника. Той осъзна, че първата му чернова е била препълнена, по -скоро енциклопедична, отколкото драматична. На втория си проект той промени гледната точка на първо лице, но по -късно разбра, че писането звучи твърде много като пародия на ноар. По -голямата част от кариерата си Хариш е прекарал в редактиране на други писатели, но след всички блогове, които е направил, той осъзнава, че писането му се е подобрило драстично, така че се впуска в друга чернова, която се опитва да завърши, докато продължава да се задълбочава в книгата на Уолтър Бейли заден план. Последната му задача е да запише последните няколко месеца от живота на Шорт, а Харниш е направил всичко възможно, за да проследи биографични подробности.\nШорт, която беше само на двадесет и две, когато умря, беше отгледана в предградието на Бостън в Медфорд, третото от пет момичета. По време на депресията баща й, който построи миниатюрни голф игрища, претърпя финансово затруднение и изостави семейството, когато Шорт беше на шест. Семейството се бореше, така че по време на първата си година тя напусна гимназията и работеше като сервитьорка и филмова усюретка. Съсед на семейството, Боб Пасиос, каза пред Ханиш, че Шорт е „далеч най -красивата от петте сестри“.\nПо време на войната Шорт, който имаше астма, се премести във Флорида, за да избяга от суровите зими на Нова Англия, и се срещна с пилот, майор Мат Гордън-младши. Докато беше в чужбина и летеше с P-51 в бирманския театър, той написа и предложи брак. Тя веднага прие. По-късно майката на Гордън каза пред репортери, че Шорт е изпратила на сина си двадесет и седем писма за единадесет дни. През август 1945 г., пет дни преди V-J Day, Гордън загива при катастрофа и Шорт никога не преодолява мъката си.\nХарниш присъства на събиране на подразделението на Гордън, 2 -ри въздушни командоси, във Флорида и интервюира редица свои колеги пилоти. В кабинета си Харниш посочва рамкова снимка на Шорт, който по това време се нарича Бет, облечен със зелена барета, подходящ връх и низ от перли. Картината, която е подписана: „На Т. Дж. Любов и късмет винаги, Бет “, разкрива милостивата природа на Шорт. „Един от пилотите на срещата ми позволи да копирам това и ми разказа историята“, казва Харниш. „Оказва се, че съпругата на Т. Дж. Няма да му пише, затова Чарли накара Шорт да му напише и да му изпрати снимката.“\nШорт работеше като сервитьорка в Масачузетс, когато получи новината за катастрофата. Смъртта на Гордън я изпрати в дълбока депресия. Тя се носеше из страната през следващата година и половина до смъртта си, никога не заемаше друга работа и често оставаше за кратко с приятели и познати. През лятото на 1946 г. тя кацна в Лонг Бийч в опит да възобнови романса с друг пилот, Гордън Фиклинг, когото беше срещнала в началото на войната. „Всеки иска това да бъде игра на морал с ноар“, казва Харниш. „Амбициозната млада актриса идва в град с тениски със звезди в очите и това се случва с впечатляващи млади жени, които искат да бъдат във филмите. Истината е, че тя е дошла в Южна Калифорния за мъж. Това е много по -малко бляскаво. "\nКратки семейни снимки, LAPD файлове.\nХарниш интервюира Фиклинг, но не желае да сподели точно това, което той каза, защото толкова много хора са плагиатствали блога му и той иска да задържи някои неща за книгата си. Fickling and Short прекара известно време в хотел в Холивуд, но романтиката се разпадна. По -късно тя му пише: „Може би Мат беше моят човек. Ето защо бях толкова нещастен. " Той се върна в Лонг Бийч и тя прекара следващите няколко месеца, разбивайки се в апартаментите на познати, разказвайки на момчета, че е срещнала ридаещи истории - тя е имала проблеми с осребряването на чекове или е била военна вдовица, чието бебе е умряло - за да изкара пари за ястия. През декември 1946 г. тя се озовава в Сан Диего, където се запознава с касиера в киносалон за цяла нощ. Когато жената научила, че Шорт е бездомна, тя я покани да остане в апартамента, който споделя с майка си и по -малкия си брат. Шорт прекарва около месец в апартамента, за кратко среща с няколко мъже, преди да срещне продавач на скоби за тръби на име Робърт „Ред“ Манли. Двамата се срещаха около седмица, а след това тя се присъедини към него на разпродажба, докато той се отправяше към Лос Анджелис. Те прекараха една нощ в мотел, но това беше „еротично безпрепятствена нощ“, пише репортер.\nПисателите представят Шорт като безразсъдна губеща, която спи по пътя си през Холивуд. Истината е, че Харниш казва, че тя е била просто млада жена, травмирана от смъртта на нейната годеница, изгубена душа и бездомна, скърбяща и затънала. Харниш интервюира най -малката сестра на Шорт, Мюриел, която му каза, че е избягвала да чете каквото и да е за убийството, въпреки че дъщерите й са прочели няколко книги, „защото в края на краищата тя беше тяхна леля ... но горката ми майка. Тогава нямаше нищо по пътя на групите за подкрепа ... Семейството е отделило толкова много време, опитвайки се да се измъкне от него ... опитвайки се да го остави зад нас. ”\nНа 9 януари Шорт измисли история за срещата си със сестра си в Билтмор, така че Манли я остави там. Харниш смята, че просто се е опитвала да се отърве от него. Манли беше водещият заподозрян по едно време и Харниш интервюира детектив, който го разследва. Той се срещна и с пенсиониран капитан на полицията, който му даде достъп до материали, принадлежали на началника на отдел „Убийства“ по време на убийството на Шорт, и получи записаните интервюта на двама детективи от Далия, нито един от които никога не е бил публикуван. Харниш не е съгласен с твърдението на някои писатели, че детективите са неспособни, а случаят е компрометиран от корупция в отдела.\n„Това беше най-съвременното разследване по онова време. Те хвърлиха стотици ченгета и следователи, взети назаем от други отдели, за това убийство. Убийството е елитното звено на полицията, а Хари Хансен и неговият партньор са опитни професионалисти. В тази единица нямаше нулева корупция. Да, имаше някаква корупция в отдела, но това беше най -вече във Vice. Но прикриването на корупция на убийство - определено не. "\nBiltmore, със своя испански и италиански ренесансов дизайн, мавритански тавани с греди, пищни стенописи и стенописи, беше най -елегантният хотел в града, когато Short се разхождаше вътре. Харниш крачи през хотела, построен през 1923 г., и спира до бара, който сервира коктейл, известен като Черната георгия, приготвен с цитрусова водка, Kahlua и Chambord. Харниш посочва, че Шорт не е пила и Бар Галерия не е съществувал, когато е пристигнала в хотела.\nСлед като тялото й беше намерено в парка в Южен Лос Анджелис, савана с високи плевели и изрезки от двора, следобед Herald-Express веднага нарече убийството Убийството на върколака, но скоро намери по -предизвикателно име. Репортери откриха псевдонима, който я направи известна, когато научиха, че е ходила често в аптека в Лонг Бийч. Клиентите я наричат „Черната георгия“, пиеса на филма от 1946 г. Синята далия, и заради въртящата се черна коса и черни дрехи.\nХарниш сега проучва Лонг Бийч от 1946 г., опитвайки се да създаде усещане за място, което може да пресъздаде в книгата си, и търси стари статии във вестници, опитвайки се да открие кой е прекарал време в чешмата на газирана напитка, където Шорт се мотае и какво знаят за нея . „Разбрах, че жена в аптеката я е кръстила. Тя казала на ченге, което също прекарало време там: „Трябва да я наричат Черната георгия.“ Ченгето е това, което е дало тази сметка на вестниците. Всички статии само казват, че е бил ченге. Но те не правят следващата стъпка. Разбрах името и акаунта му. И той не беше просто ченге с Лондон Бийч П.Д. Той беше заместник -ченге. Затова му беше толкова интересно да говори с нея. Те не просто разговаряха. Той я проверяваше. Умножавайте получаването на такива подробности с хиляда други подробности и ще видите защо ми отнема толкова време, за да завърша книгата. "\nПроучването на случая и точното му изобразяване бяха толкова трудни, защото, казва Харниш, Елизабет Шорт е първата, която измисли живота си. Когато тя живее в Холивуд в продължение на пет месеца, съквартирантка е амбициозна актриса и Шорт присвоява разказите си за кастинг разговори и студийни клюки. Тя пише майка си и казва на приятелите си, че преследва актьорска кариера, но никога не е посещавала курс по актьорско майсторство и не е проявявала интерес към филмите. Тя твърди, че е работила като сервитьорка, докато е живяла в Лос Анджелис, но никога не е работила тук. Тя твърди, че е военна вдовица, но никога не се е омъжвала за годеницата си. Тя твърди, че малкият й син е починал, но никога не е имала дете. Тя измисли много други разплакани истории на измамници, с които се бе запознала за кратко, от няколко долара. Това, което Харниш знае, е, че след като годеникът й беше убит, животът й се изплъзна извън контрола, разсейвайки амбицията и коректността й. Изследването на Уолтър Бейли беше също толкова трудно за Харниш. Понякога се чувстваше сякаш гони сянка. Опитите за точна хроника на момчетата, кариерата, военните преживявания, умствения упадък, недостатъците и недостатъците, както и бракът и евентуалното разпадане на съюза на незабележим мъж, роден през 1880 г., понякога изглеждаха като причудливи търсения. И накрая, убийството беше най -разочароващото преследване от всички. След като прекара повече от две десетилетия в разследване на случая и историята на Лос Анджелис, и в проучване на жертвата и заподозрян, Харниш очаква окончателно да завърши книгата си следващата година.\n„Това не е история, в която жертвата получава правосъдие, семейството се закрива, а убиецът е заловен и наказан“, казва той. „В резултат на това това е история, която избледнява до предположения. Това е история без край. "\n- Представена илюстрация от Eleonore Hamelin, с любезното съдействие на The Delacorte Review\nЦветя на георгина: история, характеристики и значение\nДокато лъчезарната и сложна георгия може да се намери в ярки, смели цветни аранжировки по целия свят, това не винаги е било така. Далията произхожда от Мексико и Ацтекската империя от 1500 -те години. През този период Мексико Сити се управлява от испански конкистадори, завладели Монтесума и неговата армия.\nПрез тази епоха един ацтекски студент, наречен Хуанес Бадиан, съставя трактат за флората, растенията и цветята, местни в Мексико по това време. След като трактатът беше преведен на латински от Мартинус де ла Круз, един от съучениците на Бадиан, той стана първият ботанически документ, написан за растенията от Новия свят. Далията беше поставена на видно място в този документ. Докато далията някога е имала религиозни конотации, сега тя показва силна емоция и дух на „дивост“.\nДалиите си проправят път към Европа\nОколо 100 години по -късно испанският крал Филип II поръчва друга книга за растенията на Новия свят. Пълен с подробна информация и илюстрации за различни видове георгини, Rerum Medicarum отбелязва двойни слоеве венчелистчета в някои сортове, които са били култивирани (георгините първоначално са били с еднолистни.)\nДалиите са били много по -активно култивирани в Испания в края на 1700 -те. 1800 -те години донесоха интерес за растенията от Новия свят в цяла Европа, включително далиите. До 1934 г. е имало 14 000 сорта от този красив, детайлен цъфтеж. От централните елементи до букетите с есенна тема, георгината със сигурност ще направи изявление.\nСимволично значение на далията\nПо едно време далията е имала религиозни конотации във викторианска Европа, но днес тя показва силни емоции и дух на „дивост“. Ако познавате някой, който е на прага на голяма промяна, крачка напред, предстоящо пътуване или нова глава в живота, георгината може да бъде перфектният подарък.\nМексико, страната на произход на георгина, смята, че георгините са национално цвете. Този ярък цъфтеж все още може да се види как расте в диво състояние на много планински склонове. Далия също се радва на широко по целия свят в градини, букети, централни елементи и аранжировки за подаръци.\nКомбинирането на далии с други цветове като рози или лилии създава по -закален вид и усещане. Ярката, ефектна георгия винаги е драматично допълнение към градина, букет или централна част, внасяйки нотка на драма и дивотия. Със сложни венчелистчета и цветове, далията прилича на фойерверки по време на дългоочаквания празник. От по -големи сортове, които могат да достигнат до един крак в диаметър до малки помпони, георгините носят силен интерес, ярки цветове и привлекателни текстури за всяка цветна аранжировка.\nНезависимо дали са сами или смесени с други цъфтежи, далиите със сигурност ще зарадват. Свържете се с Peoples Flowers за повече идеи за подаръци за цветя от георгини или за да направите поръчка.\nТози ден в историята: 15 януари 1947 г.\nУбийството на Елизабет Шорт, наречена „Черната георгия“, беше едно от най -бруталните престъпления в историята на Лос Анджелис. Тялото й е намерено на 15 януари 1947 г., когато майка, излизаща с бебето си, видяла манекен, хвърлен в бурените на няколко фута от тротоара.\nНе беше. Вместо това бяха осакатените останки на 22-годишна жена. Тялото й беше разрязано наполовина в торса, а лицето и гърдите й бяха ужасно осакатени. Във всеки ъгъл на устата й имаше наклонени черти, които й придадоха ужасна усмивка на клоун в смъртта. Убиецът също беше почти напълно източил кръвта на Шорт, преди да го премести на мястото, където е открит.\n„Беше доста ужасно“, казва Брайън Кар, детектив от полицията, който работи по случая в продължение на много години. "Просто не мога да си представя някой да прави това с друго човешко същество."\nЕлизабет Шорт беше дошла от Бостън, Масачузетс, надявайки се да стане голяма в Холивуд като актриса. Със сигурност беше достатъчно привлекателна с порцелановата си кожа и черната коса на гарван - но имаше много красиви момичета, които се опитваха да се справят във филмите. Подобно на толкова много други, Елизабет сервитьорка, докато тя чакаше голямата си почивка.\nЗа съжаление славата намери Елизабет едва след убийството й. Пресата беше на място, преди тялото й да бъде извадено, за голяма досада на полицията. Смъртта й беше широко отразена в медиите и доминираше на първа страница в продължение на месеци. Тя стана известна почти изключително като „Черната георгия“ веднага след убийството си и оттогава остана такава.\nПризнания и предполагаеми разкази на очевидци се изсипаха в полицията, което натоварваше огромно ресурсите на отдела, но никой от тях не успя. Комбинацията от ненадеждни свидетели и липсата на доказателства по делото „Черна георгия” силно възпрепятства разследването и престъплението все още остава неразкрито до днес.\nЕдин от главните заподозрени е д -р Джордж Хил Ходел. Авторът и бивш детектив по убийствата на полицията в Лос Анджелис Стив Ходел вярва, че баща му, д -р Ходел, е убиецът на Черната георгия. Наред с други неща, Стив наскоро претърси бившето мазе на баща си, придружено от пенсиониран полицейски сержант. Пол Дости и Бъстър, лабрадор ретривър, специално обучени да откриват следи от човешко разлагане. Бъстър наистина е намерил маркери в съответствие с човешкото разлагане в резиденцията на д -р Ходел, дори след всички тези години.\nСтив Ходел също твърди, че баща му е виждал Шорт, частично въз основа на две снимки на баща му и#8217, за които Стив твърди, че съдържа жена, която силно прилича на Шорт.\nКакъвто и да е случаят, д -р Ходел беше един от основните заподозрени в престъплението. Освен това, полицейско подслушване в дома му записва д -р Ходел, казващ на неизвестен посетител на 18 февруари 1950 г .: „Supposin ’ Аз наистина убих Черната георгия. Те не можаха да докажат това сега. Те вече не могат да говорят с секретарката ми, защото тя е мъртва и#8230. Мислеха, че има нещо рибно. Както и да е, сега може би са разбрали. Уби я. Може би наистина съм убил секретарката си …. “(Секретарката на Ходел, Рут Сполдинг, почина от предозиране. Ходел присъстваше, когато Сполдинг почина и преди да извика спешна помощ, Ходел изгори няколко от документите на секретарката си по някаква причина.)\nИ в случая с мъртвата му секретарка, и по -късно на Елизабет Шорт, малко преди да му бъде повдигнато обвинение, д -р Ходел избяга от страната в Азия. След като нещата се взривиха в смъртта на секретарката му, той се върна. След кратката смърт на#8217, той решава да остане в Азия през следващите четири десетилетия до смъртта си.\nЩо се отнася до еднократния началник на детективите Тад Браун, случаят с черна георгия беше разрешен. Той беше лекар, който живееше на авеню Франклин в Холивуд. ” Шерифът Джеймс Дауни се съгласи, “ Делото на Черната георгия беше решено, но никога няма да излезе. Това беше лекар, когото всички познаваха в Холивуд, участващ в аборти. ”\nВсичко казано, според гореспоменатия детектив Брайън Кар от полицията на Лос Анджелис, Стив Ходел и#8217s “evidence ”, свързващи д -р Ходел с убийството на Елизабет Шорт, са изключително тънки, до такава степен, че ако Кар трябваше да вземе тези доказателства, прокурор, той ’d ще бъде изведен от офиса. ” Разбира се, това не спря ’d Стивън Кей, след като разгледа работата на Стив Ходел по темата, заяви, че случаят вече е решен.\nДалиите са едни от най -красивите цветя. Далиите произхождат от централното плато и високопланинските райони на Мексико, където дори днес, през август и септември, дивите прародители на този огромен цветен род могат да бъдат намерени да цъфтят по магистрали, близо до скали, сред камъни и по склоновете на древните вулканични планини. Ацтеките са култивирали растението и са имали градини, пълни с георгини. През 1791 г. растението е пренесено в Испания, където Антонио Хосе Каванилес, старши член на персонала на Кралската ботаническа градина в Мадрид, му дава името Далия, в чест на шведския ботаник Андреас Дал, ученик на Линей. През 1800 -те и#8217 -те години популярността на растението избухва в цяла Европа и Великобритания и цветето се връща в Северна Америка като любопитство в градините на американците. През 1850 -те и#8217 -те години в Германия е развита далията с помпон, а през 1870 -те и#8217 -те в Холандия - кактусовата георгия.\nРастенията идват на всички височини от 12 инча до 4+ фута, а цветовете могат да варират в диаметър от 2 инча до 10 инча. Те могат да се отглеждат на пълно слънце в зони 3-7. В зони 8-9 те могат да се отглеждат на място, където ще получат само сутрешна светлина. В Зона 3, за най -дълготрайни резултати, се препоръчва георгините да се отглеждат в контейнери, а във всички зони далиите правят чудесни контейнерни растения. Високите сортове ще трябва да бъдат заложени. Открихме, че едно приложение на тор с отсрочено освобождаване (6-12-6) след засаждането е всичко, което растението изисква, заедно с достатъчно количество вода. Далиите изискват често поливане. Ако бъдат оставени да изсъхнат, те веднага ще изкрещят, ЖДЪРТИ, с драматично увиснали листа и стъбла. През повечето зими в зони 6 и по -високи, клубените могат да бъдат оставени в земята. В Зони 5 и по -ниски клубените трябва да бъдат изкопани и съхранявани в сухо мазе.\nИма много видове георгини и търговските класификации не винаги са последователни. Историята на прибиране на реколтата продава 6 различни вида: чинии за хранене, декоративни, галерия, помпон и кактус.\nДалия от чиния за хранене са големи растения, които произвеждат най -големите цветове. Растенията растат до поне 42 инча височина. Цветовете обикновено са с диаметър 6-8 инча. Единичен цвят от далия с чиния, плаващ в елегантна стъклена купа, често ще направи по -драматично изявление от цял букет от по -малки цветове.\nДекоративни георгини са и големи растения с височина от 36-48 инча. Цветовете обикновено са с диаметър 4-5 инча. Тези цветове правят изключително нарязани цветя.\nГалерия Далии са най -късите от растенията на георгините. Повечето растения от галерията Dahlia са с височина по -малка от 2 фута, а цветовете са с диаметър приблизително 2 инча. Тези растения правят много ефектни граници на цветната градина, защото след като започнат да цъфтят, те обикновено са покрити с цветя. Цветовете могат да се използват и за нарязани цветя, но често стъблата им са доста къси.\nПомпонови георгини са наречени така поради формата на цвета, който образува почти перфектна топка. Растенията идват в различни височини. Цветовете правят отлично нарязани цветя.\nКактусови георгини са наречени така, защото венчелистчетата на цветовете са заострени, придавайки на цветето цялостен и#8216spikey ’ вид. Цветовете идват в някои от най -ярките цветови комбинации, открити в природата, и те са едни от най -ярките от всички цъфтежи на георгините. Растенията се предлагат в широк диапазон от височини.\nЗа вложените пари далиите са една от най -добрите ценности в декоративния свят. От средата на лятото до първата слана през късната есен тези прекрасни растения ще произвеждат изобилие от цветове, които се молят да бъдат отрязани и поставени във ваза. Колкото повече се отрязват цветовете на растението, толкова повече цветя ще даде растението. За градинарите, които винаги искат ваза със свежи цветя, за да украсят дома, няма по -добро цвете за избор от георгина.\nДалия цвете значение\nДалия е цвете, свързано и свързано с различни значения, вариращи от положителни аплодисменти до романтични послания до предупреждения и сигнали. Когато изпращате букет от далии, показвате на получателя, че черпите сили от нея. Може също да искате да кажете, че сте верни на ангажимента си. Цветето може също да символизира благодатта под натиск или промяна към по -добро. Може да се използва и за предаване на негативни идеи като нечестност, предателство и нестабилност.\nОт друга страна, значението на това цвете може да означава различен начин в зависимост от цвета и цветовите комбинации. Белите георгини означават чистота и невинност, докато розовите означават благодат и доброта, красота и женственост. Лилавите георгини символизират роялти, както и съвършенство. Червените георгини означават сила и мощ, зелените георгини означават нещо ново, а черните дали, които всъщност са в тъмно бордо, означават предателство, измама и неверност.\nЗа викторианците по време на тяхната ера цветята на Далия означават вечна любов и дълготраен ангажимент. Те използваха цветята, за да предадат дълбокото си привличане и признателност. Това може да бъде подарък за родители или за специален човек.\nВечеря Далия Лунна соната За да закупите лунни сонатни георгини, щракнете върху тази връзка\nЗа дете, израстващо в градина, няма по -добро цвете, което да расте от георгина. Далиите са изключително лесни за отглеждане. Техните изобилни, великолепни цветове могат и трябва да се берат често и най -добре за учителите, далиите цъфтят най -обилно през есента, когато децата се връщат в класната стая. Те са ободряващо любопитство, което стимулира ума.\nВ света на георгините фантазията и разкошът са основите, но Лунната соната пренася фантазията и богатството на ново ниво и поради това, Лунната соната е идеална георгия за отглеждане с деца. Цветовете 6-8 инча са леко сферични с изобилие от нежно отразени, къдрави венчелистчета в нюанси на сьомга оранжево и прасковено розово. Никога не съм виждал толкова красиво, фантастично цвете. Растенията обикновено са високи 36-40 инча-точно подходящият размер за дете. Градинарството трябва да вдъхновява децата и да дразни въображението им. Точно това прави Moonlight Sonata.\nНадяваме се, че сте се насладили на този бюлетин „Празнувайте очите си“ и че той повдига настроението ви, когато се изправяме пред поредната снежна буря. Плочите за хранене са наистина спиращи дъха. Единичен цвят от далия с чиния, плаващ в елегантна стъклена купа, често ще направи по -драматично изявление от цял букет от по -малки цветове. Казах на някои от вас много пъти и ще го кажа отново, за да затворя този бюлетин:\nГледай видеото: НЕВЕРОЯТНАЯ ИСТОРИЯ ДАЛИИ И МАЙКЛА ДИППОЛИТО (Декември 2021).\nCopyright 2021 \_ История на Далия - История...


»Изненадващи ползи от кетонната диета\nТази диета набра голяма популярност за нула време сред хората и то неслучайно. Има доказателства, според които кето диетата (наричана още кетонна диета) може да намали риска от проблеми с метаболизма, диабет от 2-ри тип, както и инсулинова резистентност. Според скорошни изследвания, тя има положително въздействие при диабет от 1-ви тип.\nВъпреки че диетата доби широката си известност от скоро, тя е популярна като медицински метод за лечение на епилепсия от почти 100 години. Днес обаче към нея прибягват хора, които искат бързо да влязат във форма и да се отърват от излишните килограми.\nДобре балансираната кето диета включва около 70-80% мазнини, 5% въглехидрати и 20% протеини. Това не е високо протеинова диета. Тайната за справянето с теглото при нея се дължи на ниското съдържание на въглехидрати, което ограничава производството на инсулин. Последният е нужен за съхранението на мазнини в организма, тоест, когато нивата му са ниски, няма как да трупате мазнини и килограми. Те ще се усвояват бързо.\nПолзи от кетонната диета\nОграничаването на инсулина би могло да има и други предимства за организма. Кето диетата е насочена към изгаряне на мазнини, не към въглехидрати. По този начин метаболизмът става по-бързо, организмът е сит за по-дълго време и чувството на глад липсва, увеличава се мускулната маса, а рискът от високо кръвно налягане и сърдечни заболявания намалява.\nСкорошни проучвания установяват, че диетата понижава хемоглобина до безопасни и здравословни нива, съдейства за постигане на желано тегло и би могла да отърве хората с диабет от 2-ри тип от повечето лекарства.\nОколо 94% от пациентите, които са били на инсулин, са спрели или намалили употребата му, както и предписаните им таблетки. Тези промени не са засегнали здравето на хората.\nБъдете внимателни и не започвайте никаква диета преди да се консултирате с лекар. Макар да е благоприятна за хората с диабет, кетогенната диета би могла да бъде рискована за пациентите с диабет от 1-ви тип, заради интензивното изгаряне на мазнини. Преди да промените менюто си, трябва да диагностицирате точно здравословното си състояние.\nТрябва ли да започнете да спазвате кето диета?\nМакар диетата да има много ползи, за много хора е предизвикателство да я спазват дълго време. Както споменахме, преди да започнете каквото и да било ограничаване се допитайте до своя лекар.