Пренесох планината в дома си с тези облаци, направени с вълна от Home of wool. Винаги съм си мислела, че спалнята ще е най-малко ползваната стая, въпреки че човек прекарва 1/3 от живота си в сън. По време на принудителното ни стоене вкъщи – спалнята се оказа най-желаното място за игра, почивка, работа (Жоро я ползва за офис стая). Не знам за вашите деца, но моите обичат да се размотават в нея, да играят, вечер да четем пак там, а през нощта често някое от децата идва при нас неканено.\nОткакто пазарувам по-осъзнато се опитвам да чета етикетите и да проучвам продуктите, които влизат в дома ми, затова подбирам внимателно спалното бельо и аксесоарите. Знаете ли, че вълната е най-благоприятния пълнеж за завивките, възглавниците и матрака. Вълната ми напомня за корените, за природата, за планината, която всички обичаме. Home of wool пренася всичко това в дома ни, като създават модерни изделия с пълнеж от чиста (необработена с каквито и да било химикали) вълна. Натурално устойчива на домашни акари, естествено антибактериална и най-вече подходяща за хора с всякакви алергии.\nВ България има традиции в обработването на вълна и изработването на продукти от нея, но тя почти не се използва за сметка на синтетичните материи. Впечатли ме, че тези млади хора, които стоят зад Home of wool, са решили да възродят този занаят с нещо, което е толкова естествено и близко до нашата природа.\nПрииска ми се да направим тези красиви облаци, когато ги видях при @prettylittlefawn. Има различни идеи в Pinterest – може да се направи с хартиена лампа от ИКЕА отвътре за декорация в детска стая, но тук ще покажа по-краткосрочен вариант (за детско парти например).\nИзползваме вълна от Home of wool, но вие можете да използвате памук или друг материал. Пистолетът на снимката е излишен, защото балоните ще се спукат, ако решите да ги прикрепите със силикон, но пък ако залепвате върху хартиена лампа ще ви е необходим.\nЗа направа на облаците:\nняколко балона (хартиена лампа)\nкорда или канап\nвълна или памук\nтиксо за латекс\nНадувате. Залепвате вълната с тиксо към балоните и ги прикрепяте към тавана.\nМатериалът за облаците ми беше предоставен от Home of wool.


Мария Габриел: Секторът на пчеларствто е на дневен ред в европейските институции | infoPleven - новини от Плевен\nНачало / Общество / Мария Габриел: Секторът на пчеларствто е на дневен ред в европейските институции\nМария Габриел: Секторът на пчеларствто е на дневен ред в европейските институции\nАнтоанета Костова 10.02.2013 15:15\nПчеларството все по-често попада във фокуса на дебатите в институциите на ЕС и секторът вече е на дневен в европейските институции. Това каза във видео обръщение към участниците в Международното изложение „Пчеластво – Плевен” евродепутатът Мария Габриел. Тя подчерта, че в Европейската комисия и в Европейския парламент осъзнават, че пчелите са важни за качеството на нашия живот и затова спешно е необходима глобална политика, за да бъде предпазен секторът.\nМария Габриел посочи, че предстои да бъде гласувана поправка в доклада за директните плащания, отнасяща се до нова, финансирана с европейски средства, схема за плащане на пчелно семейство в сектора на пчеларството.\nЕвродепутатът изтъкна, че България е на челните места по качество на пчелните продукти, които отговарят на стандартите. Голямата сила на нашата страна също е в разнообразието на продуктите ни и в тяхната уникалност. Затова трябва да се гордеем с нашите пчелни продукти и да продължим да ги популяризираме, каза Мария Габриел.\nТя подчерта, че ще продължат усилията за отстояване мястото на пчеларството в цялостната европейска политика. В тази посока е и препоръката към Европейската комисия да въведе забрана в използването на определени пестициди, които са опасни за пчелите. Някои държави-членки като Франция, Италия, Германия, Холандия, Словения вече са предприели мерки на национално равнище, каза Габриел и допълни, че идеята на ЕК е да се предприеме действие на равнище ЕС за забрана на тези пестициди.\nКато във фокуса на европейските институции са не само пестицидите, а и здравето на пчелите, по-строгия контрол върху вноса на мед, повишените изисквания към етикетирането, бъдещето на младите пчелари, каза още Мария Габриел.\nПредишна Тракийски оръжия и накити се състезаваха в ученически конкурс\nСледваща Лютви Местан: Няма политическа логика ГЕРБ да повтори мандата си


DRAGON SUPERFOODS Cocoa Butter 100 ml. / Какаово масло студено пресовано сурово 100 мл. Dragon Superfoods от Dragon за Био и здравословни храни - онлайн аптека Витания\nКакаово масло студено пресовано сурово 100 мл. Dragon Superfoods се предлага във vitania.bg на цена от 5,50 лв. Може да бъде закупен и офлайн (цената е различна от тази в сайта) от Димитровград - Кауфланд, София - Дружба, BILLA, София - МБАЛ НКБ "Трета градска болница", София - Метростанция Жолио Кюри, София - Метростанция Константин Величков, София - Младост 1, София - Студентски град. Както всички други продукти от Био и здравословни храни, този също може да бъде доставен до вашата врата бързо и евтино.\nКакаово масло студено пресовано сурово 100 мл. Dragon Superfoods се произвежда от Dragon и може да бъде закупен от Витания на преференциална цена от 0,55 лв., ако използвате вашите бонус точки.


Gala с трансформиращ се кош бежова 106974 на топ цена - Detski-Magazin.com\nGala с трансформиращ се кош бежова 106974\nБебешка количка Gala в красив нежен цвят сив очарова всеки родител със своята визия и маневреност.\nБебешка количка Gala е със седалка, която лесно се трансформира в кош за новородено. Лесно и бързо от количка за новородени се превръща в летен вариант. Модела вози леко тъй като има разположен амортисьор на всяка гума.\nМного компактна и маневрена детска количка, подходяща за всеки сезон и всякакви настилки.\nПододяща за новородени\nОблегалката има три позиции на наклон\nДва джоба на облегалката за малки аксесаори\nРазполага и с три отвора за топлите дни (затварят се с велкро)\nГолям сенник с допълнителна секция\nДопълнителна мека подложка за повече комфорт\nВ тъмното ще ви виждат тъй като има светлоотразители


„Ден за превенция” с представители на бизнеса и НПО от област Смолян - Област Смолян\n„Ден за превенция” с представители на бизнеса и НПО от област Смолян\n18 Ноември 2016, 419 прочита\nНа 17 ноември в Областна администрация Смолян се проведе „Ден за превенция на риска” с представители на бизнеса и НПО от област Смолян. Срещата е част от планираните дейности по проект “Модел за оценка на риска от свлачища и за превенция и намаляване на последиците от бедствия” (акроним LANDSLIDE), по Европейска програма „Финансов механизъм за гражданска защита”.\nКоординаторът на проекта инж. Радка Тунева-Янчевска поздрави присъстващите от името на Областния управител Недялко Славов. Тя представи целите, извършените дейности, както и резултатите към настоящия момент. Участниците бяха запознати с разработения модел и специфичен софтуер, чиято основна функция е, на базата на събраните метеорологични данни и количеството на подпочвената влага, да предсказват опасностите от свлачища. Софтуерът е адаптиран за всички тестови територии, които са включени в рамките на проекта, като една от тях е свлачището в района на „Смолянски езера”.\nПроектът LANDSLIDE има за цел да се разработи и приложи иновативен модел за оценка на риска от свлачища, който да е в състояние да осигури на Европейските служби за гражданска защита динамична информация за по-добра оценка на риска и съответно подобряване планирането на мерките за превенция чрез насърчаване на култура на превенция сред съответните заинтересовани страни и физически лица. Водещата организация е Университет Камерино, Италия. Партньорите са: Областна администрация-Смолян; БАН-Институт за информационни и комуникационни технологии; Провинция Анкона, Италия; Астрономическа обсерватория-Атина, Гърция; област Белско Бяла, Полша.


Пожарът в тютюневите складове със сигурност тръгнал от стаята на клошаря - News.bg\nОт стаята на клошаря Любомир Данчев е тръгнало огнището на пожара в тютюневите складове в Пловдив. Това показват резултатите от пожаро-техническата експертиза, съобщава БиТиВи.\nПрипомняме, че тютюневите складове в Пловдив пламнаха на 20 август. За палежа бе обвинен клошарят Любомир Данчев. Това се случи почти веднага след инцидента. Прокуратурата тогава съобщи, че огънят е тръгнал от стаята, която той ползвал. Повечето пловдивчани са на мнение, че Данчев е изкупителна жертва и че версията, че пожарът е пламнал от цигарен фас е невъзможна.\nНа Данчев е повдигнато ново обвинение, според което той е предизвикал пожара умишлено. По този начин бил причинил щети на стойност над 15 млн. лева. В обвинението е уточнено също, че са нанесени вреди на сгради паметници на културата.\nШестима експерти са изготвили пожаро-техническата експертиза. Има и видеоматериал от първия оглед на горелите сгради.\nПрокуратурата поиска 15 млн. лева от обвинения за палежа на тютюневите складове\nСвидетели бавят делото за Тютюневите складове в Пловдив\nНачало / У нас / Право и ред / Пожарът в тютюневите складове със сигурност тръгнал от стаята на клошаря


Кукушева: Няма как да твърдим, че цената на хляба ще бъде запазена такава, каквато е в момента\nСъздадена: Сряда, 20 Април 2022 10:33\nМатериал на Нова ТВ, предаването Събуди се, 12.03.2022 г.\n„Няма как да твърдим, че цената на хляба ще бъде запазена такава, каквато е в момента, но категорично казвам, че за едно 4-членно семейство не се очаква бюджетът за хляб да нарасне с повече от 10 лв. за месец”. Това заяви председателят на Националния браншови съюз на хлебарите и сладкарите у нас Мариана Кукушева.\nПо думите й в момента консумираният в бранша ток е с най-високите цени откакто той се купува от свободния пазар. „Сметките ще станат ясни по-късно. Проблем е, че няма как да бъдат прогнозирани”, посочи още тя.\n„Войната в Украйна също влияе на цените в бранша. Преди нея цената на тон брашно е била около 1000 лв., а сега е 1550 лв. Цената на пшеницата също се е увеличила и в момента е на рекордна стойност”, коментира Кукушева.\n„Очаквам масовият хляб да продължи да бъде най-достъпната и истинска храна на трапезата на българина. Това, което се случва на нашия пазар в момента, се случва в целия свят", каза още тя.\nКукушева: Гарантирам, че българите няма да останат без хляб\nСъздадена: Четвъртък, 10 Март 2022 09:02\nМатериал на БТВ, предаване Тази сутрин, 8.03.2022\nНе се очаква шоково поскъпване на цената, заяви тя.\nНе се очаква шоково поскъпване на хляба заради саморегулацията на пазара, каза в "Тази сутрин" Марияна Кукушева, председател на УС на Националния браншови съюз на хлебарите и сладкарите.\n"След извършена проверка стана ясно, че в България има 3 милиона тона пшеница. Това количество е прекалено много, за да бъде запазено и да бъде преустановен износът", обясни тя.\nИменно затова е взето решение 1,5 милиона пшеница - хлебна и фуражна, да бъде изкупена от Държавен резерв през Софийската стокова борса и 1,5 милиона тона пшеница да бъде продадена на външни пазари.\n'Това е абсолютно излишна пшеница. Това значи обезпечаване на хлебния баланс на страната до месец юни 2023 г.", поясни Кукушева.\nТя гарантира, че българските граждани няма да останат без хляб. По думите й замразяване на цените на свободния пазар е абсолютно невъзможно.\n"В случая говорим за компонентни в ценообразуването на хляба, които растат. Тъй като растат цените на енергоизточниците, на петрола, което е изключително важно, защото хлябът има най-тежката логистика", обясни още Марияна Кукушева.\n"Масовият хляб, какъвто е белият, типовият и Добруджа, е най-евтината храна в света и това е истината за българския хляб. На пазара има на 69 вида хляб и някои от тях струват 10 лв. за половин килограм хляб. И за него има потребители.", коментира Кукушева.\nПодробно може да се запознаете с цялото интервю тук.\nБългаринът няма да остане без хляб на трапезата си\nСъздадена: Понеделник, 07 Февруари 2022 17:17\nМатериал на БНР- радио Пловдив от 07.02.2022г. Автор: Екатерина Костова Интервю на Елена Крушкова.\nВ условията на нарастващи цени на енергоносителите и на синьото гориво, както и на основната суровина за производството на хляба и всички съпътстващи разходи, влизащи в себестойността му – той има най-малка корекция на цената си спрямо останалите продукти. Това е изводът на Мариана Кукушева, председател на УС на Националния браншови съюз на хлебарите и сладкарите у нас.\nВ предаването „Точно днес“ на Радио Пловдив тя, обаче, потвърди, че толкова скъпо брашно не е имало от 10 години. В ситуацията и на коронакриза, като сегашната, браншът оцелява изключително трудно, допълни Кукушева. Тя съобщи, че някои преустановяват дейност, като сред тях най-много са тези, които правят закуски. Като допълнителна причина, освен поскъпващите суровини, енергия и транспорт, председателят на Съюза на хлебарите посочи: „Закуската на българина във време на пандемия се реализира в домашни условия“.\nСпоред нея: "Единственият начин да се запази растежа на цените и да се забави фалита на малки пекарни, като едновременно се облекчи портфейла на потребителя, е да се диференцира ДДС ставката на всички храни на 9%". Но ако, по думите на Кукушева, това се е обсъждало по време на предизборната кампания и въпреки че има залегнало решение в коалиционното споразумение, при обсъждане на бюджета, „подобни структурирани разговори не се провеждат“.\nДокъде могат да издържат хлебарите, обаче? На този въпрос Мариана Кукушева отговори така: „Не мога да направя прогноза, но категорично бих казала, че българският потребител няма да остане без хляб на трапезата си. Това вече е наша отговорност“.\nСтраница 5 от 87\nна фирмите произвеждащи хляб и брашно по Утвърден страндарт „ България“ за 2022 година.\nПоздравителен адрес от ДОЦ. Д-Р ДИАНА КОВАЧЕВА ОМБУДСМАН НА РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ.\nДа ти е сладък хлябът - гурме и традиции!\nГалерия Булпек 2021\nCopyright © 2022. Страницата е изготвена и се поддържа от Нетуърк Технолъджи ЕООД


Стоян Гечков: „Водя нормален живот, не се лишавам от нищо, пътувам много и ям всичко“\nСтоян е на 23 години\nДоскоро бях студент в Американския университет в България, където завърших със специалности „Бизнес администрация“ и „Политически науки и международни отношения“.\nИзвън ученето, се занимавам с младежки дейности – състезания и проекти по програма Еразъм+. Лидер съм на младежкия клуб към Сдружение „Фуутура“. Правя го, защото ми харесва – посещаваш нови места, запознаваш се с нови хора, създаваш контакти и научаваш нови неща по теми, които те вълнуват.\nЗа съжаление, това няма как да ми бъде постоянна работа, затова в момента си търся постоянна професия, свързана с това, което съм учил – маркетинг, продажби, финанси, мениджмънт, политика.\nКак би се самоопределил? (какъв си за себе си, какъв си за другите?)\nДругите често ме виждат като човек, който постоянно пътува и ходи по Еразъм+ проекти. Това обаче не е съвсем така. Пътуванията и проектите всъщност са една малка част от живота ми. През повечето време аз съм просто обикновен човек, който се занимава с всекидневните си дейности, търси нови възможности и прави планове за бъдещето.\nПрез февруари 2009 ми беше открит диабет тип 1. Тогава бях дете и не разбирах нищо. Лекарите ми казаха, че от този момент животът ми се променя. Всичко стана неочаквано – никой от близките ми роднини няма такъв диабет, а преди откриването му не съм преживявал някакъв особен стрес. Това са най-честите причини за отключване на диабет, а при мен тях ги нямаше. Бях просто дете като всички останали, играехме футбол и живеех здравословно.\nНай-същественото ограничение е, че трябва много често да си меря нивата на кръвната захар/глюкоза и да си инжектирам инсулин. Ако си стоиш вкъщи и правиш едни и същи неща постоянно, това не би трябвало да е проблем.\nПри мен, обаче, почти всеки ден е различен, особено покрай пътуванията, режимът ми се променя постоянно, а заедно с него и кръвната захар е различна всеки път. За добър контрол трябва често измерване (поне 5-6 пъти на ден), а това не е възможно в някои ситуации.\nАко съм навън, вали и бързам за някъде, технически е невъзможно да си измеря захарта с глюкомера ми, трябва да търся подходящо място и условия. Ако захарта ми е висока, трябва да търся възможност да си инжектирам инсулин. Представете си как става това, когато съм навън през зимата, навлечен с много дрехи.\nА когато захарта ми е ниска, трябва веднага да ям нещо сладко, което невинаги имам при мен. Вече съществуват сензори за измерване на кръвната захар – те се закачат подкожно за горната част на ръката ти, свързват се с телефона ти и ти казват през няколко минути колко ти е кръвната захар и даже правят прогноза каква ще бъде тя през следващия половин час или повече.\nЗа хората с такива сензори изброените проблеми не съществуват. В България обаче такива сензори за момента не се произвеждат и от Здравната каса не ги поемат, което ги прави недостъпни за много хора, тъй като цените са около 600 лв. на месец.\nЧестно казано, нищо не ми липсва от храните, аз мога да ям всичко. Просто виждам храната, която ще консумирам, изчислявам колко въглехидрати съдържа и според това преценявам колко инсулин да си инжектирам.\nПроблем е, обаче, за хората с диабет тип 2, които не са на инсулин и трябва да внимават с храните.\nКак те промени диабетът (какво ти даде, какво ти взе, на какво те научи)?\nДиабетът ме направи по-сериозен и отговорен човек. В това отношение е малко като казарма – за да си добре, трябва да спазваш строг контрол. Ако кръвната ти захар падне, трябва да ядеш захар веднага, няма значение в какъв момент се случва това. Ако е 3 часа през нощта – ставаш и ядеш. Не може да не го направиш.\nКаквото ти каже кръвната захар, трябва да го направиш веднага. Ако не го направиш, влизаш в болницата, а като излезеш вече си друг, но не в добрия смисъл. В този ред на мисли, диабетът в известна степен ми взе свободата да правя каквото искам и когато искам.\nАз и сега го правя често, но трябва непрекъснато да мисля за захарта си, което създава едно допълнително всекидневно задължение и напрежение. Поуката от диабета за мен е, че човек трябва да се наслаждава на живота и да бъде благодарен на това, което има, защото никога не знаеш какъв ще бъде животът ти утре.\nМоят съвет е: бъдете благодарни за това, което имате, и си контролирайте кръвната захар добре. Ако кръвната ти захар е от 4 до 9 mmol/l, тогава здравето ти в бъдеще ще е все че едно нямаш диабет.\nСтремете се към модерни методи на лечение и си искайте това, което ви се полага. Тук пак ще дам примера със сензорите – в много държави те са безплатни за пациентите, а имаш ли сензор, животът ти се улеснява значително, надявам се и в България скоро да стане така.\nИ не се отчайвайте – аз съм с диабет тип 1 и водя нормален живот, не се лишавам от нищо, пътувам много и ям всичко. Всеки го може, трябва само отговорност и постоянство.\nВяра Врагова: „Диабетът не поставя ограничения. Ограниченията са само в главите ни!“\nВяра е на 49 години\nКак би се самоопределила (каква си за себе си и за другите)?\nУмерен оптимист съм. Обичам предизвикателствата, обичам приятелите си и обожавам да се занимавам с ръчно творчество. За приятелите ми, съм оная, лудата, дето не седи мирно и се бори за общото благо.\nПрез 2009 година, и ако нямах медицински познания, щеше да мине доста време преди да се усъмня че ми има нещо. Прибирах се от работа гладна като вълк, както се казва, и изпитвах глад за сладки неща. Просто не ми стигаше сладкото. И ми светна лампичката, че явно въглехидратната ми обмяна не е наред.\nНе бих казала, че има ограничения. Умереност е необходима във всичко.\nКакво най-много ти липсва от неподходящите за диабетиците храни?\nЛипсват ми сиропираните сладкиши. Обожавам ти.\nДаниела Христова: Подбирам по-внимателно храните, чета етикетите в магазина\nДаниела е на 50 години\nЗанимавам се с много неща, освен ходенето на работа, което е задължително за съвременния човек. Обичам да рисувам, да пиша, да правя картички, красиви свещи, всякакви малки, художествени хенд-мейд неща.\nВ малкото си свободно време чета и препрочитам книги, в ретроспективния прочит търся нещо ново, нещо съпреживяно, нова гледна точка… През уикендите предпочитам да съм сред природата и да събирам билки или сезонни красоти – шишарки, жълъди, с които да си майсторя малки забавни дрънкулки.\nКак би се самоопределила (каква си за себе си, каква си за другите)?\nКреативна, търсеща нещо ново и различно. Другите, трябва да ме приемат такава, каквато съм – различна и есплозивна.\nПрез 2015 година. Преди това бях с инсулинова резистентност, по-късно при едно рутинно проследяване се установи, че границата вече е прекрачена и съм с диабет.\nМоят диабет е под добър контрол и това, поне за момента, не ми създава ограничения във всекидневието. Но се съобразявам с него – подбирам по-внимателно храните, организирам си по-прецизно менюто. Имам навика да чета етикетите в магазина, ако шрифтът е дребен, просто снимам с телефона и след това преглеждам на спокойствие съдържанието.\nОграничението е по-скоро в добрата насока: подбор на храните, търсене на по-„чисти“ и био храни. Спрях да купувам пакетирани брашна, заради подобрителите в тях и преминах на мляно жито, лимец, ръж…\nНищо. Но ми липсват домашно произведените зеленчуци, плодовете от дърветата в бабината градина. Истинското месо, отгледано от пасищни животни, яйцата от кокошки, гледани на двора…\nНаучи ме да не се ядосвам, да си планувам деня, да подбирам храните…да спортувам. Може би ми взе енергията, често се чувствам уморена, понякога виждам замъглено, трудно се концентрирам…\nКакво би посъветвала някой, който върви по твоя път ?\nДа се върне към по-простия начин на живот, живота на село – с много движение, чисти храни, работа без стрес, да се отдаде на хобитата си и на срещи с позитивни приятели.


Новини - В памент на Марадона - slava.bg\n29.11.2020 09:11 | Видян 1073 пъти\n26 ноември е тъжен ден за световния футбол. Хора от цял свят се прстиха с Диего Марадона. Легендарният футболист на всички времена почина на 60-годишна възраст, след като се възстановяваше у дома от мозъчна операция.\nКаквото и да кажем за него, ще е малко, защото почти няма човек, който да не знае кой е и какво прави за Аржентина и футбола като цяло. Изиграл общо 591 мача за националния отбор, той вкарва 293 гола. Известен с умелото си дриблиране, той печели световна слава като заедно със страната си побеждава на „Мондиал“ през 1986 г.\n„Не искам нищо за мен, а бих искал тази убийствена пандемия да изчезне. Бих искал коронавирусът да остави всички на мира, особено онези бедни държави, хора и деца, които не могат да се защитят“, казва той в едно от последните си интервюта по време на пандемията.\nС какво още ще запомним Марадона?\nЕто няколко факта за кариерата на футболиста, които трябва да знаете:\nЕтикети: Диего Марадона\nПогребаха Мадона вместо Марадона в Туитър\nМарадона и Кустурица пред нас през 2008г.: Свободни братя сме


Четирима войници убити при боеве със сепаратистите в Източна Украйна - News.bg\nЧетирима войници убити при боеве със сепаратистите в Източна Украйна\nКиев съобщи, че четирима украински войници са загинали при сблъсъци с подкрепяните от Русия сепаратисти в Източна Украйна, информира радио "Свободна Европа".\nВ съобщение Министерството на отбраната на Украйна уточнява, че проруските сепаратисти са открили огън по украински позиции в Донецка област на 6 август, използвали са гранатомети, картечници и автомати.\nПодчертава се, че четирима войници са загинали.\nОт април 2014 г. повече от 13 000 души са убити при боевете в Източна Украйна. Ново споразумение за спиране на огъня се предполагаше, че трябва да влезе в сила от 22 юли според постигнатите договорености между украинците, руснаците и ОССЕ в Минск на 17 юли. Но двете страни взаимно се обвиняват в нарушаване на договореното.\nТрима убити и 16 ранени при боеве в Източна Украйна\nПетима убити и четирима ранени украински войници при боеве в Източна Украйна\nСепаратистите убиха трима войници край Донецк при най-кървавата атака от 2 месеца\nна 07.08.2019 в 13:38:10 #9\nТериторията, която не е под контрола на киевската хунта много често е подложена на минометен и артилерииски обстрел, при това жилищни райони. Ама разбирасе информацията е строго селектирана, та да не се разваля дисциплината в стадото.\nна 07.08.2019 в 13:35:35 #8\nКастело Белведере Руските сепаратисти така и ще се оттекат в канала на историята: като новичоци на кремъл, диверсанти в чужда държава. ************************************************ Араминто, мозъкът ти е "изтекъл" в канала, дето с някаква маниакалност си повтаряш всеки път едни и същи скодоумни постулати за злите руснаци.\nна 07.08.2019 в 08:44:25 #7\nСтинг Вероятно си прав, само че не знаем минометният обстле дали е преди убийството на четиримата украински войници или след това. Ти как мислиш? Нещо не ми се връзва: Хем украинците използват миномети, и тежки картечници, хем те дават жертвите... Ако украинците са започнали първи, то значи, че сепаратистите са били изненадани и съответно жертвите трябва да са от страната на сепаратистите. Съответно войниците на УА би трябвало да са подготвени и да са се крили. Ти как мислиш, или по-точно помисли ако си от едната или от другата страна какво би се случило.\nна 06.08.2019 в 22:50:09 #6\n...."ДОНЕЦК, 6 августа. /ТАСС/. Подразделения Вооруженных сил Украины открыли минометный огонь по поселку Доломитное на севере Горловки Донецкой народной республики (ДНР). Об этом сообщил во вторник руководитель представительства ДНР в Совместном центре по контролю и координации режима прекращения огня Руслан Якубов. "В 19:20 украинские силовики обстреляли поселок Доломитное на севере Горловки. Было выпущено четыре мины калибра 82 мм, также применялись крупнокалиберные пулеметы и стрелковое оружие", - цитирует Якубова..." Това Св. Европа не съобщава,сигурно не знаят и затова....\nна 06.08.2019 в 21:17:19 #5\nабв проруските сепаратисти са открили огън по украински позиции --------------------------- Вероятно не знаеш, но там имат позиции и украинската армия и сепаратистите. Стреляно е от страна на сепаратистите по посока на украинските позиции. Какво пак не ти е ясно? Освен това Луганск и Донецк са градове в държавата Украйна. Сепаратистите не са борци за свобода, а искат да се отделят и да се присъединят към Русия. Това не може да стане, а който иска ...нека ходи в Русия. Същото е валидно и у нас. Който иска.. нека си ходи в Русия.... ама не искате мекерета мръсни. :\nна 06.08.2019 в 20:49:32 #4\nВ този конфликт фашисткото правителство в Киев има за цел да си върне териториите на Донбас и Луганск. Те имат интерес в активизиране на нападателни действия от украинската армия. Отбраняващите се там бунтовници нямат интерес да водят атакуващи действия. Най-вероятно пак ни се пробутва поредната лъжа - украинската армия е пробвала някаква интервенция и си е изяла шамарите от "сепаратистите".\nна 06.08.2019 в 19:30:13 #3\nРуските сепаратисти така и ще се оттекат в канала на историята: като новичоци на кремъл, диверсанти в чужда държава.\nна 06.08.2019 в 17:18:03 #2\nTe са си в Украйна, руските агресори както винаги са просто убийци. наско, наско, ако турски войници влязат на наша територия само ти и останалите русофилистици ще излезете да ги посрещнете с хляб и сол! Не е като да не сте го правили!\nна 06.08.2019 в 17:04:55 #1\nА какво са правили тези войници в чужда територия? Гаранция са навлезнали в Донецк с цел провокация или дестабилизация. Ако турски войници влезнат на наша територия и ние имаме пълното право да стреляме.\nНачало / По света / Четирима войници убити при боеве със сепаратистите в Източна Украйна


Когато човек е безотговорен и няма контрол върху себе си, не мисли за последствията и въвлеча десетки хора да го търсят\nИздирваният турист в Стара планина трябва да си плати разходите по акцията, безумието и безотговорността се заплащат. Това каза председателят на Българския червен кръст (БЧК) Христо Григоров, цитирано от Агенция "Фокус" във връзка с проведената акция по издирването на 40-годишния турист в Стара планина, който сам се появи в хижа "Васил Левски".\nСпоред председателя на БЧК издирваният мъж трябва да плати разходите, за да може друг път да знае, че при лошо време и минусови температури не трябва да рискува, защото по този начин рискува живота и на другите хора. „Когато човек е безотговорен и няма контрол върху себе си, не мисли за последствията и въвлеча десетки хора да го търсят, трябва да възстанови тези разходи“, допълни Христо Григоров.\nЕтикети БЧК Стара планина турист Христо Григоров


Прочетен: 2304742\tПостинги: 741\tКоментари: 278\n15.05.2011 17:37 - Изкуството да сме здрави\nВсе повече се убеждавам, че с пари можеш да купиш и най-скъпите лекарства, но не и здраве - нито физическо, нито психологическо. А българите са болни хора, което установявам по стотиците хора, посетили нашата аптека. По статистически да...\nПрочетен: 2884\tКоментари: 2\tГласове: 23\nПоследна промяна: 14.10.2013 11:46\nКюстендил е град в Югозападна България в подножието на Осоговската планина, отстоящ на около 20 км. от Македонската и Сръбска граници. Смята се ,че жителите са около 40 000. Това е град, според последни проучвания, на повече от 20 века...\nПрочетен: 5212\tКоментари: 3\tГласове: 26\n23.04.2011 21:27 - Благодатниян огън пристигна у нас и се отправи към епархиите\nНа летището в гр. Пловдив от Йерусалим правителственият самолет донесе Благодатния огън, а след 20ч. той вече е в София.\n"Невеществената, благодатна светлина на пасхалния огън да озари надлъж и нашир скъпото ни отечество България и прос...\nПрочетен: 2708\tКоментари: 1\tГласове: 16\nПоследна промяна: 26.04.2011 13:05\nЗагреб (Zagreb) е столицата на Хърватска. През 2005 г. населението му е 973 667 души, като в столичната област живеят 1 200 ...\nПрочетен: 2922\tКоментари: 0\tГласове: 22\nВъв Венецианката лагуна се намират два фантастично красиви острова - островът на пламъците Мурано с население около 5000 души и островът на дантелите Бурано с население около 2800 души, отстоящ на 7 км. от Венеция. Първоначално и дват...\nПрочетен: 5478\tКоментари: 0\tГласове: 17\n19.04.2011 17:22 - Един ден във Верона и Падова\nПри пътуването ми през 2011 г. посетихме и един от най-красивите и най-романтичен град в Италия - Верона, градът на Шекспировите герои Ромео и Жулиета, град със стотици световни паметници, готически и барокови сгради. Самият Шекспир е ...\nПрочетен: 10761\tКоментари: 1\tГласове: 15\nПоследна промяна: 19.04.2011 18:29\n13.04.2011 18:29 - Венеция - фантастичната реалност\nИмах възможност през м. април 2011 г. да посетя този невероятен кът от Европа - Венеция - градът на каналите, великите умове, таланти, открития, победи и поражения.\nПрочетен: 3196\tКоментари: 2\tГласове: 16\nПоследна промяна: 28.04.2011 18:40\n20.03.2011 18:06 - Кюстендилска пролет 2011 г.\nВече за 45-ти път Кюстендил чества своя празник - празникът на пролетта. Тази година има нови изяви: голяма фотоизложба на православни храмове, скални църкви, манастири и стенописи от България. Красивите фотоси са направени и подготвен...\nПрочетен: 3185\tКоментари: 1\tГласове: 18\nПоследна промяна: 13.03.2012 16:48\n05.03.2011 07:14 - Честит 8-ми март жени!\n8-ми март е Международен ден на жената, който се празнува почти в целия свят. Жени, бъдете благословени,\nс любов и нежност надарени,\nПрочетен: 10435\tКоментари: 2\tГласове: 6\nПоследна промяна: 06.03.2011 09:16\n28.02.2011 14:34 - ЧБМ за много здраве, късмет и любов!\nЧервено за радост, любов и страст, до бялото слагам, до чистото аз. Нека с усмивка да греят лицата и с много любов да са пълни сърцата. Колежки, колеги фармацевти, честита баба Марта!\nИ два клипа за баба Марта. Кликнете върху съответна...\nПрочетен: 5766\tКоментари: 4\tГласове: 8\nПоследна промяна: 28.02.2011 14:38\nИзраел е съвременна държава в Близкия изток, югоизточната част на Средиземн...\nПрочетен: 6357\tКоментари: 1\tГласове: 14\n22.12.2010 17:33 - Мъртво море в Кюстендил\nМъртво море от Израел е в град Кюстендил в къщата музей "Димитър Пешев" с уникалната фотоизложба на Дуби Тал. Това е неразкритата красота на едно почти мъртво море, което както писах се намира на около час път от Тел Авив, смесвайки се ...\nПрочетен: 3471\tКоментари: 1\tГласове: 13\nПоследна промяна: 22.12.2010 17:45


Фирми от Шумен и Разград ще се включат в протеста срещу увеличението на тока за промишлеността - Шумен\nФирми от Шумен и Разград ще се включат в протеста срещу увеличението на тока за промишлеността\nпубликувано на 29.07.15 в 07:28\nНад 20 фирми и повече от 1 000 работници от Шумен ще се включат в националния протест срещу повишаването цената на тока за промишлеността, който започва от 11 ч. днес. Четири работодателски организации смятат, че над българските предприятия е надвиснала опасността от близо 20% увеличение цената на електроенергията. В призива за протеста се казва "Не на мафията! Не на грабежа! Да на реформите!Да на пазарните цени в енергетиката!" Протестно шествие ще има и в Разград. То ще тръгне в 11 ч. от двата фармацефтични завода в града и ще стигне до сградата на Областната управа. Очаква се да се включат над 1 000 служители и работници от пет предприятия от Лудогорието. Има официално разрешение за провеждане на протестното шествие по булевард „Априлско въстание“, без да се пречи на движението. Общо над 1 000 предприятия в цялата страна ще протестират срещу подготвяното увеличение на цената на електроенергията от 1 август. Към протестните действия на четирите национално представителни работодателски организации се присъединяват и двата синдиката - КНСБ и КТ „Подкрепа”.


Съдбата на един български опълченец след Освобождението | СТОРНИК | Истории\nСъдбата на един български опълченец след Освобождението\nНие, българите, обичаме разказите за Руско-турската война от 1877-1878 г., която довежда и до Освобождението ни от османско владичество. Гордеем се с приноса на Българското Опълчение и с величествени места на паметта като Паметника на свободата в Шипченския проход. Но в историята има и по-малко известни разкази, много от които носят в себе си и по малко тъга. Замисляли ли сте се каква е съдбата на българските опълченци след Освобождението, как живеят, как се изхранват. В „Сторник“ ще ви разкажем съдбата на един от българските опълченци, който доживява почти век – Пенчо Недков Сватов от Габрово. Роден в Османската империя, бил се на Шипка за свободата ни, живял в царска България и починал през 1947 г. в Народна Република България.\nПенчо Недков Сватов е роден на 8 ноември 1851 г. в Габрово. Обучава се на кожухарския занаят в Търново, където се запознава със Ст. Стамболов и Георги Измирлиев. Агитиран от апостолите, той е с намерение да се включи в Априлското въстание, но в историческата литература няма конкретни данни да е бил част от четите, действащи в района. След потушаването му емигрира в Румъния, a оттам – в Сърбия, за да се впише като доброволец в руско-българския отряд в Сръбско-турската война (1876 г.). Ранен е при Гредетин и изпратен на лечение. За участието си във войната е награден със сребърно отличие. Завръща се в Букурещ, където остава около шест месеца.\nПрез април 1877 г. постъпва в Пета опълченска дружина. Преминава р. Дунав, участва в боевете при Ст. Загора, Шипченския проход, с. Зелено дърво и Шейновския укрепен лагер. Награден е със Знака за отличие на военния орден „Св. Георги”, IV степен, сребърен медал и позлатена чаша. Уволнява се на 5 юли 1878 г. Доброволец е и в Сръбско-българската война от 1885 г., вписан във Втори конен полк.\nДълги години е председател на Габровското поборническо-опълченско дружество, а от 1924 до смъртта си е негов почетен председател. Участва в тържествата на вр. Шипка през 1902, 1922 и 1934 г. Занимава се с търговия и внос на луксозни стоки от чужбина още преди Освобождението. След 1878 г. изнася в Германия кожи от зайци и лисици, а внася кожи от тюлени, рисове, норки и др.\nУмира на 22 януари 1947 г. в родния си град Габрово.\nНо какъв точно човек е бил Пенчо Сватов ще ви разкрием чрез откъс от книгата „Габрово след Освобождението. Спомени от д-р Константин Вапцов”. Вапцов е габровски лекар, който пише спомени за града в средата на 20 век. Той не спестява нищо никому и затова неговите спомени са изключително живи, колоритни, до болка откровени:\nНа левия ъгъл (към север) на тази уличка и горния път беше къщата на Пенчо Свата или както го наричаха в целия град през последните години на живота му (умря на 94 г.) дядо Пенчо. Рядко се среща човек като дядо Пенчо Свата, който до дълбока старост да запази бистър и бодър ума си. Взел участие в отряда на генерал Чернаев при освобождаването на Сърбия, той е бил ранен и лежал дълго в една сръбска болница. Когато излязъл оттам, бил принуден да стане градинар, за да изкарва за прехраната си. През зимата отишъл в Букурещ, дето станал файтонджия на владиката и при обявяването на Освободителната война се записал един от първите в опълчението. Бил се юнашки при Стара Загора и на [връх] св. Никола, както и при Шейново, за което имаше няколко Георгиевски кръста. Дядо Пенчо беше взел участие като доброволец и в Сръбско-българската война. Богат и бездетен кожухар, той осинови роднинско момче, от което направи един от големите габровски индустриалци, но вместо радост от него дядо Пенчо изживя много неприятности, особено последните години от живота си.\nВ последно време дядо Пенчо изнемогваше материално, защото беше останал с бабичката си само на опълченската си пенсия.\nТъжно беше да го гледа човек как немощен се измъчва да си вади вода от кладенеца, когато в същия двор и върху неговия имот живееше осиновеният от него милионер, ала това не отчайваше бодрият старец. Даже в последно време той подари всичко, което му беше останало, на Дружеството на запасното войнство да си построи дружествен дом. „После смерти живот” – ни казваше той една философска истина, която малцина могат да разберат.\nДядо Пенчо беше много чувствителен, честолюбив и скромен. Мъчно човек можеше да го предразположи да разкаже нещо за себе си. Уваженията, които му оказваха, приемаше с голямо стеснение. Спомням си как своя подвиг на св. Никола прехвърли върху свой другар. Отишъл дядо Пенчо на знаменитата чешма, като да отиде на разходка, а то било другарят му да заеме неговото място в окопа, което било по-защитено. Когато дядо Пенчо се върнал с вода и другарят му поискал да му отстъпи обратно мястото, дядо Пенчо го възпрял. В следващия момент неприятелски куршум пробил главата му и той издъхнал върху скута на дядо Пенчо. Той разказваше това просълзен, защото нещо го накарало да отиде за вода, че да го замени другарят му в окопа и да бъде убит вместо него.\nИзнемогващ материално, особено в последно време, дядо Пенчо се възмущаваше много от разни новобогаташи простаци, които се опитваха да парадират с благоволението си към него. Такива той гонеше и псуваше като безстопанствени кучета.\n– Аз съм крастава коза, но с вирната опашка – казваше той с горчива усмивка.\nТрябваше голяма внимателност и деликатност да му доставиш удоволствие с нещо, което ти струва пари, защото винаги се считаше задължен и той да се отсрами, макар това да му струва седмица гладуване. Дядо Пенчо обичаше най-много да му отидат приятели на гости, като си занесат яденето и пиенето, защото не им се услаждало да го изядат без него, особено пък без старинните му хайдушки песни. Тогава и той изваждаше всичко, каквото имаше в къщата си, без да мисли, че на другия ден няма да има какво да яде с бабичката си.\nКолкото не търпеше подаяния дядо Пенчо даже от близки хора, може да се види от следния случай. Заведохме го на излет до св. Никола. Освен закуските, които си взехме за всеки случай от града, съдържателят на „Спасителния дом” ни даде и хубав балкански кашкавал. Хареса го много дядо Пенчо и попита дали ще може да му дадат около едно кило, че да занесе и на бабичката. Толкова му позволяваха средствата, като е смятал, че кашкавалът ще струва най-много сто лева килограм. По дюкяните същият беше изчезнал отдавна и дядо Пенчо нямаше понятие за цената му на „черна борса”. Когато си тръгвахме, дядо Пенчо поиска да плати дела си от сметката. Казах му, че на това място той е плащал с кръвта си и за това грях ще бъде сега да плаща с пари. Благодари старецът просълзен, нямаше какво да възрази на такъв довод. Тогава той се обърна към кръчмаря и попита колко струва кашкавала. Пропуснали бяхме да го предупредим и сега никакви тайни знакове и смигания не можеха да вразумят залисания в сметките бакалин и той го изтърси като бомба:\n– Че кило и сто грама – 495 лева.\nКато да прерязаха с нож бедният старец. Смутен той почна да потупва с разтреперана ръка пакета с кашкавала и да ни гледа въпросително – дали, с други думи, добре е чул. Едно здраво ощипване по крака на кръчмаря под масата го накара да се опомни.\nЦялата сметка ли е 495 лева? – го попитах с[ъс] значително намигване – Дядо Пенчо те пита само колко струва неговия кашкавал. Нали го давахте 80 лв. килото. Или сега пак сте го повишили? На него няма да вземаш скъпо, защото на това място той се е бил за свободата ни. Даже ако съм на твое място, бих му го дал армаган за бабичката, защото ако не е бил той и такива като него, сега нямаше да живеем свободно и ти да търгуваш тук, ами щеше да робуваш в чифлика на някой келяв турчин.\nКръчмарят се смути и почна да гледа въпросително, ала повторно намигане го успокои и той се съгласи.\n– Не приемам! Аз си го поръчах и ще си го платя – се възпротиви дядо Пенчо. – Че сега – ни загледа въпросително кръчмаря – го харчим 100 лв., но на дядо Пенчо ще го дам пак 80 лв. килото, както беше по-рано.\n– Колко прави всичкият?\n– Че кило и сто – 88 лева.\nДядо Пенчо с охота брои сумата, даже взе от мен три лева в заем да дотъкми сметката, макар кръчмарят великодушно да се отказваше от тях. Разбира се, че останалите пари платихме с общата сметка, без да разбере старецът. Само по такъв начин можеше да се помогне на дядо Пенчо.\nВеднъж бяхме с дядо Пенчо на погребение. След опелото в надгробното слово Неделчо Бенев, председател на въздържателното дружество, между другото каза:\n– Скъпият покойник достигна тази дълбока старост – 73 години, благодарение на това, че през целия си живот не е пил и пушил…\n– Чуеш ли, докторе, чуеш ли? – се обърна не много тихо към мене дядо Пенчо. – Пуша, откакто се помня човек, а и от винцето и ракията не се отказвам, а съм на 94 лазарника и нищо ми няма!\nОбикалящите ни прихнаха да се смеят, като забравиха, че са на опелото на близък приятел.\nДобър, мил старец, истински родолюбец беше Пенчо Свата, нека бъде вечна паметта за него!\nБележка на редакцията: В статията е използвана архивна снимка на опълченци от Габрово, източник: shipka.gb.government.bg. Пенчо Сватов е под номер 5, пети на първия ред отляво надясно.\nАко този откъс ви е заинтригувал, може да купите книгата „Габрово след Освобождението. Спомени от д-р Константин Вапцов“ онлайн от сайта на „Български книжици“ ТУК . Още истории от миналото на Габрово може да следите във фейсбук страницата „Габрово – живият град“ или в сайта Габрово Daily.\nTagsБългарско опълчение • Габрово • опълченец • Пенчо Сватов


Innovation Explorer 2019 - вдъхновен от сериала Black Mirror - Акценти от програмата - БНР Новини\nInnovation Explorer 2019 - вдъхновен от сериала Black Mirror\nпубликувано на 08.01.19 в 14:53\nАвтор: Антония Енева\nЛеона Асланова за участниците и темите в Innovation Explorer 2019\nНа 21 февруари в София ще се проведе петото издание на международния форум за иновации Innovation Explorer. Тази година темата на събитието е вдъхновена от научно-фантастичния сериал Black Mirror и модерната философия на Ювал Ноа Харари.\nУчастниците тази година са много интересни. Сред тях са шпионинът от ЦРУ Робърт Беър, който ще говори за иновациите и технологиите в света на разузнаването, както и Стивън Томас от Американския център за обществено здраве - един от най-известните лекари-хуманисти в САЩ. Той ще разкаже за разклатената здравна система в Америка.\nInnovation Explorer ще разгледа въпроса за границите на хората и технологиите, като темата е вдъхновена от сериала , който експлоатира темата за това как технологиите понякога излизат от човешки контрол и дали са добри или лоши зависи от етиката и начина по който хората ги ползват.\nНа 14, 16 и 18 януари участвайте в играта на Радио София за специални покани за Innovation Explorer 2019 с достъп до вечерята с международните лектори!\nРадио София Акценти от програмата Ритъмът на столицата иновации форум


Карлос Кастанеда — Една отделна реалност (17) — Следващи разговори с дон Хуан — Моята библиотека\nЕдна отделна реалност (17)\nКъсно следобед на 15 декември 1969 година пристигнахме в същата долина. Докато минавахме през храсталаците, дон Хуан неколкократно отбеляза, че посоките и точките за ориентиране са от решаващо значение за търсенето, което предприемах.\n— Щом стигнеш върха на хълма, незабавно трябва да определиш вярната посока — каза дон Хуан. — Когато си на върха, веднага се обърни натам.\nТой посочи на югоизток.\n— Това е твоята добра посока и ти трябва винаги да си с лице към нея, особено когато си в беда. Запомни това.\nСпряхме в подножието на хълмовете, където бях видял дупката. Той ми посочи едно определено място, на което да седна. Седна до мен и с много тих глас ми даде подробни указания. Каза, че веднага, щом стигна върха на хълма, трябва да протегна дясната си ръка напред, с длан надолу и пръсти, разперени като ветрило, като само палецът е плътно до дланта. След това трябва да обърна главата си на север и да сгъна ръката си на гърдите, като дланта също сочи на север. После трябва да танцувам, като левият ми крак е зад десния и удрям земята с върховете на пръстите му. Каза, че когато почувствам топлина да обгръща левия ми крак, трябва да започна бавно да извивам ръката си от север на юг и обратно.\n— Точката, в която дланта ти усети топлина, докато извиваш ръката си, е мястото, където трябва да седнеш. Тя сочи и посоката, в която трябва да гледаш — каза той. — Ако точката е на изток или ако е в тази посока — той отново посочи на югоизток, — резултатите ще бъдат отлични. Ако точката, в която твоята ръка се затопли, е на север, ще претърпиш поражение, но е възможно и да обърнеш нещата в своя полза. Ако точката е на юг, ще имаш тежка битка.\nТрябва първо да извиеш ръката си поне четири пъти, но когато усвоиш движението, ще ти трябва само едно извиване, за да разбереш дали ръката ти ще се затопли или не.\nКогато установиш мястото, където ръката ти се затопля, седни там. Това е първата ти точка за ориентиране. Ако си обърнат на юг или на север, трябва да решиш дали си достатъчно силен, за да останеш. Ако имаш у себе си съмнения, стани и си тръгни. Няма смисъл да оставаш, ако не си уверен. Ако решиш да останеш, почисти едно достатъчно голямо място, за да накладеш огън на около пет фута от твоята първа точка за ориентиране. Огънят трябва да бъде по права линия на посоката, в която гледаш. Мястото, на което ще накладеш огъня, е твоята втора точка за ориентиране. След това събери всички клонки, които се намират между двете точки и запали огън. Седни на първата точка и гледай огъня. Рано или късно, духът ще дойде и ти ще го видиш.\nАко ръката ти изобщо не се затопли след четирите движения, бавно я извий от север на юг, после се обърни и я извий на запад. Ако тогава ръката ти се затопли, зарежи всичко и бягай. Бягай надолу към равното и, независимо какво чуваш или чувстваш зад себе си, не се обръщай. Веднага, щом стигнеш там, независимо колко си изплашен, спри, хвърли се на земята, свали си сакото, навий го около пъпа си и се свий като топка, притискайки колене към корема. Трябва да покриеш и очите си с длани, а лактите трябва да бъдат плътно прилепени до бедрата. Трябва да останеш в тази поза до сутринта. Ако следваш тези прости стъпки, нищо лошо няма да ти се случи.\nВ случай, че не можеш навреме да стигнеш до равното, хвърли се на земята там, където си. Ще ти бъде ужасно. Ще бъдеш измъчван, но ако стоиш спокойно и не се движиш, ще се измъкнеш без никаква драскотина.\nАко пък ръката ти изобщо не се затопли, докато я извиваш на запад, обърни се отново на изток и бягай в тази посока, докато останеш без дъх. Спри там и повтори същите действия. Трябва да продължиш да тичаш на изток, повтаряйки същите движения, докато ръката ти се затопли.\nСлед като ми даде всички тези указания, той ме накара да повтарям движенията, докато ги запомня. После дълго седяхме смълчани. Два пъти се опитах да съживя разговора, но с повелителен жест той ме принуждаваше да млъкна.\nВече започваше да се стъмва, когато дон Хуан стана и, без да каже дума, тръгна нагоре по хълма. Последвах го. На върха на хълма изпълних всички движения, както ми ги беше описал. Дон Хуан стоеше недалеч от мен и зорко ме наблюдаваше. Бях много внимателен и преднамерено бавен. Опитах се да почувствам някаква осезаема промяна в температурата, но нито можах да доловя нещо, нито дланта ми се затопли. До това време вече беше доста тъмно, но все още можех да тичам в източна посока, без да се препъвам в храстите. Спрях, когато останах без дъх, а това не беше далече от началната ми точка. Бях извънредно уморен и напрегнат. Ръцете от лакътя до китката ме боляха, прасците също.\nТам повторих всички необходими движения и отново резултатите бяха отрицателни. Още два пъти тичах в тъмното и тогава, докато извивах ръката си за трети път, дланта ми се затопли в една точка на изток. Промяната в температурата беше толкова ясна, че ме порази. Седнах и изчаках дон Хуан. Казах му, че съм уловил промяна в температурата на дланта си. Той ми каза да продължа. Аз събрах всичките съчки, които можах да намеря и запалих огън. Той седна отляво на мен, на два фута разстояние.\nОгънят рисуваше, странни, танцуващи силуети. В някои моменти пламъците ставаха дългоцветни. Издигаха се синкави, а после ставаха брилянтно бели. Обясних си тази необичайна игра на цветовете, като заключих, че тя е резултат на някакво химично свойство на растителния вид, от който бяха сухите вейки и клони. Друга необичайна характеристика на огъня бяха искрите. Новите съчки, които продължавах да хвърлям в него, предизвикваха извънредно големи искри. Помислих си, че са като топки за тенис, които сякаш експлодират във въздуха.\nВзирах се в огъня втренчено, както си мислех, че ми е заръчал дон Хуан и се замаях. Той ми подаде кратуната с вода и ми даде знак да пия. Водата ме отпусна и ми донесе едно приятно усещане за свежест.\nДон Хуан се наведе и прошепна в ухото ми, че не трябва да се взирам в пламъците, а само да наблюдавам посоката на огъня. След почти час наблюдение ми стана много студено и влажно. В един момент, когато се канех да се наведа и да вдигна една вейка, нещо като молец или може би като точка върху ретината ми, бързо премина отдясно наляво между мен и огъня. Незабавно се отдръпнах. Погледнах дон Хуан и той ми даде знак с брадичката си отново да гледам пламъците. Миг по-късно същата сянка премина в обратната посока.\nДон Хуан стана припряно и започна да трупа пръст върху горящите вейки, докато напълно потуши пламъците. Цялата маневра по загасяване на огъня извърши със страхотна скорост. Докато се помръдна, за да му помогна, той беше приключил. Утъпка пръстта върху тлеещите клонки и след това почти ме повлече надолу по хълма, докато излязохме от долината. Вървеше много бързо, без да се обръща назад, и изобщо не ми позволи да говоря.\nКогато часове по-късно стигнахме до колата, аз го попитах какво беше това нещо, което видях. Той повелително поклати глава и отпътувахме в пълно мълчание.\nРано сутринта пристигнахме в къщата му и направо влязохме вътре. Опитах се да го заговоря, но той отново ми шътна.\nДон Хуан седеше навън зад къщата. Изглежда ме беше чакал да се събудя, защото веднага, щом се появих, заговори. Каза, че сянката, която бях видял миналата нощ, е била дух — една сила, която принадлежи на специалното място, където я видях. Говори за това особено същество като за нещо безполезно.\n— То само съществува — каза той. — Не знае тайни на силата, затова нямаше смисъл да оставаме там. Щеше да виждаш само една бърза сянка, движеща се цяла нощ напред-назад. Има обаче друг вид същества, които могат да ти разкрият тайни на силата, стига да имаш достатъчно късмет да ги намериш.\nЗакусихме и известно време мълчахме. След това седнахме пред къщата.\n— Има три вида същества — изведнъж каза той. — Такива, които не могат да дадат нищо, защото няма какво да дадат; такива, които могат само да плашат, и такива, които дават дарове. Това, което видя снощи, беше тихо същество. То няма какво да даде. То е само една сянка. Обикновено обаче друг вид същество се свързва с тихото — един отвратителен дух, чието единствено качество е да причинява страх, и който постоянно кръжи около обиталището на тихия дух. Затова реших бързо да се махнем оттам. Тези отвратителни същества следват хората до дома им и правят техния живот невъзможен. Познавам хора, които е трябвало да сменят дома си заради тях. Винаги има и хора, които смятат, че могат да извлекат много от този вид същества, но самият факт, че един дух е край къщата, нищо не означава. Хората може да се опитват да го примамват или да го преследват из къщата, смятайки, че той може да им разкрие тайни. Но единственото, което ще получат, е едно страшно преживяване. Познавам хора, които са се поболели, гледайки някое от тези отвратителни същества, което ги е последвало в дома им. Те гледат духа с месеци. Накрая някой трябва да влезе и да ги извлечен вън от къщата. Те са станали слаби и залиняват. Затова единственото разумно нещо, което може да направи човек с този отвратителен дух, е да го забрави и да го остави на мира.\nПопитах го как хората примамват един дух. Каза, че първо се опитват да разберат къде е най-вероятно да се появи духа, а после слагат оръжия по пътя му, с надеждата той да ги докосне, защото духовете са известни с това, че харесват военните принадлежности. Дон Хуан каза, че всеки един механизъм или просто предмет, докоснат от дух, става обект на силата. Отвратителните същества обаче са известни с това, че никога не докосват нищо, а само дават на тези, които ги слушат, илюзията за шумове.\nСлед това попитах дон Хуан как тези духове предизвикват страх. Той каза, че най-обичайният начин да плашат хората, е да се появят като тъмна сянка с човешка форма, която броди из къщата, вдигайки страшна тупурдия или наподобявайки човешки гласове. Може да се появи и като тъмна сянка, която изведнъж изниква иззад тъмния ъгъл.\nДон Хуан каза, че духът от третия вид е истински съюзник, разкриващ тайни. Този специален вид съществува из усамотени, изоставени места; места, които са почти недостъпни. Каза, че човекът, който иска да намери някое от тези същества, трябва да пътува надалече и то сам. На далечното и усамотено място човекът трябва да извърши сам всички стъпки. Трябва да седи край огъня и ако види сянката, незабавно да се махне оттам. Длъжен е да остане обаче, ако се натъкне на други условия, като например силен вятър, който да потуши огъня и да провали четири негови опита да го запали отново, или пък откършването на клон от близко дърво. Клонът наистина е трябвало да се откърши и човекът трябва да бъде сигурен, че това не е било само звука на клон, който се откършва.\nДруги условия, за които трябва да знае, са камъните, които се търкалят или са били подхвърлени в неговия огън, или всеки продължителен шум. След това той трябва да тръгне в посоката, от която се е появил някой от тези феномени, докато духът му се открие.\nИма много начини, по които такова същество подлага воина на изпитание. То може внезапно да изскочи пред него в най-ужасяващ вид или да сграбчи човека, като го нападне в гръб. Може да не го пуска и да го държи прикован на място с часове. Може и да бутне дърво върху него. Дон Хуан каза, че това са наистина опасни сили и макар че те не могат да убият човек в ръкопашен бой, могат да причинят смъртта му чрез страх или чрез реално извикване на предмети, които да падат върху него, или чрез внезапната си поява, при която той да се спъне, да загуби опора под краката си и да падне в някоя пропаст.\nКаза ми, че ако някога срещна такова същество при неподходящи обстоятелства, не бива в никакъв случай да се боря с него, защото то ще ме убие. Ще грабне душата ми. Затова трябва да се хвърля на земята и да се държа за нея до сутринта.\n— Когато човек среща съюзника — този, който разкрива тайни — той трябва да събере целия си кураж и да го сграбчи, преди съюзникът да е сграбчил него. Да го подгони, преди той да го е подгонил. Преследването трябва да бъде безжалостно, а после започва борбата. Човекът трябва да повали духа на земята и да го държи там, докато той му даде сила.\nПопитах го дали тези духове имат някаква материална субстанция и дали човек наистина може да ги докосне. Казах, че самото понятие „дух“ означава според мен нещо безплътно.\n— Не ги наричай духове — каза той. — Наричай ги съюзници. Наричай ги необясними сили.\nТой помълча малко, после легна и кръстоса ръце на тила си. Настоях да узная дали тези същества имат материална субстанция.\n— Абсолютно си прав, че имат материална субстанция — каза той след още един миг кратко мълчание. — Когато човек се бори с тях, те са материални, но това усещане трае само миг. Тези същества разчитат на страха на човека. Затова, ако този, който се бори с тях, е воин, съществото много бързо губи своето напрежение, докато яростта на човека нараства. Човек наистина може да поеме напрежението на духа.\n— Какво е това напрежение?\n— Сила. Когато човек ги докосне, те вибрират, като че ли са готови да го разкъсат на парчета. Но това е само едно шоу. Напрежението изчезва, ако човек не загуби самообладание.\n— Какво става, когато те загубят своето напрежение? Стават ли безплътни?\n— Не, те просто стават слаби, макар още да имат материална субстанция. Но тя не прилича на нищо, което човек някога е докосвал.\nПо-късно вечерта му казах, че това, което видях миналата нощ, е можело да бъде просто молец. Той се засмя и много търпеливо ми обясни, че молците летят около електрически крушки, защото крушката не може да запали крилата им. Огънят обаче, ще ги изгори още в първия миг, когато се доближат до него. Отбеляза също, че сянката беше покрила целия огън. Когато го спомена, аз си спомних, че тя наистина беше извънредно голяма и че действително за миг препречи погледа ми и не можех да видя огъня. Това обаче беше станало толкова бързо, че досега не му бях обърнал особено внимание.\nПосле той отбеляза, че искрите са били много големи и са излитали наляво. Бях го забелязал и аз. Казах, че може би вятърът е духал в тази посока. Дон Хуан отговори, че изобщо не е имало вятър. Така беше. Възстановявайки своето преживяване, можах да си спомня, че нощта беше тиха.\nДруго, което съвсем бях пропуснал, беше зеленикавият блясък в пламъците, който долових, когато дон Хуан ми даде знак да продължа да гледам огъня, след като сянката за първи път прекоси зрителното ми поле. Дон Хуан ми го припомни. Възрази и срещу това, че го наричам сянка. Каза, че то било кръгло и повече приличало на мехур.\nДва дни по-късно, на 17 декември 1969 година, дон Хуан каза неочаквано, че вече знам всички детайли и необходими техники, за да отида сам на хълмовете и да се сдобия с обект на силата, капан за духове. Убеди ме да продължа сам и заяви, че неговото присъствие само ще ми пречи.\nГотвех се да потегля, когато той явно промени решението си.\n— Не си достатъчно силен — каза той. — Ще дойда с теб до подножието на хълмовете.\nКогато пристигнахме в малката долина, където бях видял съюзника, той разгледа от разстояние образуванието в терена, което бях нарекъл дупка в хълмовете, и каза, че трябва да отидем още по на юг, до далечните планини. Обиталището на съюзника било в най-отдалечената точка, която можем да видим през дупката.\nПогледнах образуванието и всичко, което можах да отлича, беше синкавата маса на далечните планини. Той обаче ме поведе в югоизточна посока и след часове ходене стигнахме място, според него „достатъчно надълбоко“ в обиталището на съюзника.\nКогато спряхме, беше късно следобед. Седнахме на някакви камъни. Бях изморен и гладен. През целия ден бях поел само малко вода и няколко тортили. Изведнъж дон Хуан стана, погледна небето и ми каза с повелителен тон да поема в посоката, която е най-добра за мен и непременно да запомня мястото, на което сме в момента, за да мога да се върна на него, щом приключа. С вдъхващ увереност тон каза, че ще ме чака, ако трябва — навеки!\nПопитах го обезпокоен дали мисли, че историята с намирането на капан за духове ще ми отнеме много време.\n— Кой знае? — каза той и се усмихна тайнствено.\nТръгнах на югоизток. Два пъти се обърнах да погледна дон Хуан. Той вървеше много бавно в обратната посока. Изкачих се на върха на един голям хълм и още веднъж погледнах дон Хуан. Беше на повече от двеста ярда. Не се обърна да ме погледне. Затичах се надолу към една малка котловидна падина между хълмовете и изведнъж се оказах сам. Седнах за малко и започнах да се питам какво правя тук. Стори ми се абсурдно да търся капан за духове. Изтичах обратно до върха на хълма, за да видя по-добре дон Хуан, но него вече го нямаше. Спуснах се надолу в посоката, в която го бях видял за последен път. Исках да зарежа цялата история и да си отида вкъщи. Чувствах се много глупаво и бях изморен.\n— Дон Хуан! — виках ли, виках.\nТой не се виждаше никъде. Изтичах до върха на друг стръмен хълм. И оттам не можах да го видя. Дълго тичах и го търсих, но той беше изчезнал. По същия път се върнах обратно на старото място, където ме беше оставил. Имах абсурдната увереност, че ще го намеря там, присмиващ се на моите колебания.\n— В какво, по дяволите, се натресох? — извиках високо.\nТогава разбрах, че каквото и да правех там, нямаше никакъв начин да го спра. Наистина не знаех как да намеря колата. Дон Хуан многократно беше променял посоката и общата ориентация по четирите посоки на света не беше достатъчна. Страхувах се да не се изгубя в планината. Седнах и за първи път в живота си имах странното усещане, че наистина изобщо няма начин за връщане в една първоначална отправна точка. Дон Хуан казваше, че винаги държа да започна от точка, която наричам начало, докато всъщност началата не съществуват. И тук, сред тези планини, почувствах, че разбирам какво е искал да каже. Като че ли отправната точка бях аз. Като че ли дон Хуан реално никога не е бил тук. И когато го потърсих, той се превърна в това, което винаги е бил — мимолетен образ, чезнещ зад хълмовете.\nЧувах тихото шумолене на листата и усещах как ме обгръща един особен аромат. Усещах и вятъра като налягане в ушите си, като плахо бръмчене. Слънцето вече достигаше до едни плътни облаци над хоризонта, които изглеждаха като наситено оцветена оранжева лента, когато изведнъж се скри зад една тежка пелена от по-ниско разположени облаци. Появи се миг по-късно като пурпурна топка, плаваща навред. То сякаш известно време се опитва да влезе в едно късче синьо небе, но като че ли облаците не му дадоха време, а после оранжевата лента и тъмният силует на планината сякаш го погълнаха.\nЛегнах по гръб. Светът около мен беше така спокоен и в същото време така чужд, че се почувствах смазан. Не исках да плача, но сълзите ми потекоха свободно.\nОстанах в тази поза часове. Бях почти неспособен да стана. Камъните под мен бяха твърди, а на мястото, на което лежах, почти нямаше растителност, в контраст с гъстите зелени храсти наоколо. Оттук можех да видя една редица от високи дървета на източните хълмове.\nНакрая стана доста тъмно. Почувствах се по-добре. Всъщност се чувствах почти щастлив. За мен полумракът беше много по-грижовен и по-покровителствен от ярката дневна светлина.\nСтанах, изкачих се на върха на един малък хълм и започнах да извършвам движенията, на които ме беше научил дон Хуан. Седем пъти изтичах на изток и тогава усетих промяна в температурата на ръката ми. Накладох огън и започнах зорко да бдя, наблюдавайки всяка подробност, както ми беше заръчал дон Хуан. Минаха часове и аз се почувствах много изморен, стана ми студено. Бях събрал доста голяма купчина сухи вейки. Подкладох огъня и се приближих до него. Бдението ми беше така усърдно и напрегнато, че ме изтощи. Започнах да дремя. На два пъти заспивах и се събуждах, едва когато главата ми клюмваше на една страна. Толкова ми се спеше, че вече не можех да гледам огъня. Пих малко вода и дори наплисках лицето си, за да се ободря. Успявах да преодолея сънливостта си само за малко. Бях някак унил и раздразнителен. Чувствах се крайно глупаво, че съм тук и това ми донесе усещане за ирационална фрустрация и унилост. Бях изморен, гладен, сънлив и крайно ядосан на себе си. Накрая бях победен в битката да не засия. Сложих много съчки в огъня и си легнах. Преследването на съюзник и търсенето на капан за духове бяха за мен най-нелепото и чуждо нещо в момента. Така ми се спеше, че не можех дори да мисля или да си говоря. Заспах.\nБях събуден внезапно от силен пукот. Изглежда шумът, какъвто и да беше той, дойде точно над лявото ми ухо. Бях легнал на дясната си страна. Седнах, напълно буден. Лявото ми ухо бръмчеше и сякаш беше оглушало от близостта и силата на звука.\nСигурно бях спал съвсем малко, съдейки по количеството съчки, които все още горяха в огъня. Не чувах никакви други шумове, но останах нащрек и продължих да подклаждам огъня.\nДойде ми наум, че може би това, което ме събуди, е било изстрел, че навярно някои ме дебне наоколо и стреля. Тази мисъл беше много мъчителна и доведе до лавина от рационални страхове. Бях сигурен, че някой е собственик на тази земя, а ако е така, могат да ме вземат за крадец и да ме убият. Могат да ме убият и за да ме ограбят, без да знаят, че нямам нищо. Изживях мигове на ужасно безпокойство за себе си. Усещах напрежение в раменете и врата си. Раздвижих глава нагоре-надолу и костите на врата ми изпукаха. Продължавах да гледам в огъня, но нито виждах нещо необичайно в него, нито чувах някакви шумове.\nСлед малко леко се отпуснах и ми хрумна, че може би дон Хуан е в дъното на всичко това. Мисълта бързо се превърна в увереност и ме накара да се засмея. Затрупа ме друга лавина, този път от рационални заключения, и то радостни. Помислих, че дон Хуан сигурно е подозирал, че ще променя решението си да остана в планината или ме е видял да тичам след нето и се е скрил в някоя замаскирана пещера или зад някой храст. После ме е последвал и когато е забелязал, че съм заспал, ме е събудил, чупейки клон край ухото ми. Добавих още съчки към огъня и започнах от време на време да се оглеждам скришом наоколо, за да го съзра, макар да знаех, че ако се крие някъде наблизо, аз няма да мога да го открия.\nВсичко беше много спокойно: щурците, вятърът, рошещ дърветата по склоновете на хълмовете около мен, мекият пукот на съчките, обхванати от огъня. Наоколо летяха искри, но те бяха само обикновени искри.\nИзведнъж чух силен шум от клон, който се чупи на две, той дойде отляво на мен. Задържах дъха си и са заслушах напълно концентриран. Миг по-късно чух друг клон да се чупи вдясно от мен.\nПосле чух далечен слаб звук от чупещи се клони. Сякаш някой стъпваше върху тях и ги трошеше. Звуците бяха меки, плътни и някак жизнени. Сякаш приближаваха към мен. Реакциите ми бяха забавени. Не знаех дали да слушам или да стана. Колебаех се какво да правя, когато изведнъж звукът от чупещи се клони вече беше навсякъде около мен. Той ме поглъщаше така бързо, че едва успях да скоча на крака и да стъпча огъня.\nЗатичах се надолу по хълма в тъмнината. Докато се провирах през храстите, ми хрумна, че наблизо няма равно място. Продължих да бягам, като се опитвах да предпазвам очите си от храстите. Бях по средата на пътя към подножието, когато усетих нещо зад себе си, нещо, което почти ме докосваше. Не беше клонка. Интуитивно усетих, че е нещо, което ме застига. А когато и осъзнах, че е така, се смразих. Свалих сакото си, навих го на корема си, свих се на кълбо и покрих ушите си с ръце, както ми беше наредил дон Хуан. Задържах се в тази поза малко, а след това осъзнах, че всичко около мен е спокойно. Нямаше никакви звуци. Бях извънредно уплашен. Коремните ми мускули се свиваха и конвулсивно потрепваха. Тогава отново чук пукот. Като че ли дойде отдалече, но беше извънредно ясен и отчетлив. Чух го още веднъж, по-близо до мен. Последва кратка тишина, а после нещо експлодира точно над главата ми. Внезапността на шума ме накара неволно да подскоча и едва не се прекатурих настрани. Това определено беше звукът на клон, счупен на две. Беше прозвучал толкова близо, че чух шумоленето на листата в момента на счупването.\nПоследва пукотевичен порой от експлозии. Клони се чупеха с огромна сила навсякъде около мен. Абсурдното в случая беше моята реакция на целия този феномен. Вместо да се ужася, аз се смеех. Искрено вярвах, че съм открил причината за всичко, което става. Бях убеден, че дон Хуан отново ми прави номер. Една поредица от логически заключения циментира тази ми увереност. Почувствах въодушевление. Бях сигурен, че ще мога да хвана тази стара лисица, дон Хуан, в тоя му номер. Той беше край мен и чупеше клони, знаейки, че няма да посмея да вдигна очи. Имаше спокойствието и свободата да прави каквото си поиска. Прецених, че трябва да е сам в планината, тъй като постоянно бях с него в продължение на четири дни. Не е имал време и възможност да ангажира сътрудници. Ако се криеше, както си мислех, криеше се сам, а следователно, би могъл да възпроизведе ограничен брой шумове. Тъй като е сам, шумовете трябваше да се появяват в линейна времева последователност — т.е. от един до най-много два-три едновременно. Освен това разнообразието от шумове също трябваше да бъде ограничено до техническите възможности на един човек. Както си стоях свит на кълбо и неподвижен, бях абсолютно сигурен, че цялото преживяване е игра и че единственият начин да изляза победител, е като се дистанцирам емоционално от нея. Аз й се радвах. Улових се да се подсмихвам при мисълта, че мога да предугадя следващия ход на противника си. Опитах се да си представя какво бих направил по-нататък, ако бях на мястото на дон Хуан.\nНякакъв звук, подобен на сърбане, ме разтърси и ме извади от умственото ми упражнение. Вслушах се внимателно. Звукът се повтори. Не можех да определя какъв е. Звучеше така, сякаш животно сърба вода. Отново прозвуча много близо. Беше дразнещ звук, който наподобяваше мляскалото на младо момиче с голяма челюст, което дъвче дъвка. Чудех се как дон Хуан би могъл да възпроизведе подобен шум, когато звукът отново се повтори, идвайки отдясно. Първоначално той беше един, а след това чух поредица от пляскащи и мляскащи звуци, сякаш някой ходеше из кал. Беше почти материален, вбесяващ звук от крака, жвакащи в дълбока кал. Шумовете спряха за миг и пак започна отляво на мен и много близо, само на десет фута може би. Сега звучаха, така сякаш тежък човек се тръска в кал с гумени ботуши. Удивих се от богатството на звука. Не можех да си представя как бих могъл да го възпроизведа с примитивни приспособления. Чух нова поредица от звуци на тръскане и пляскане отзад, а след това те всички зазвучаха едновременно отвсякъде. Някой сякаш вървеше, тичаше и се тръскаше в кал навсякъде около мен.\nВ ума ми се прокрадна едно логично съмнение. Ако дон Хуан правеше всичко това, той трябваше да тича в кръг с невероятна скорост. Бързината в появата на различните звуци правеше тази алтернатива невъзможна. Тогава реших, че в края на краищата дон Хуан има съучастници. Щеше ми се да се впусна в разсъждения кои биха могли да бъдат те, но интензивността на звуците завладя цялото ми внимание. Наистина не можех да мисля ясно, но не ме беше страх, сигурно бях просто смаян от качеството на звуците. Пляскането наистина вибрираше. Всъщност тези особени вибрации изглежда бяха насочени към корема ми или може би аз ги възприемах с долната част на коремната си област.\nОсъзнаването на всичко това мигновено прогони моето чувство за обективност и надменност. Звуците атакуваха корема ми! Хрумна ми въпросът: „Ами ако това не е дон Хуан?“ Паникьосах се. Напрегнах коремните си мускули и притиснах бедра към смачканото си на топка сако.\nЗвуците се увеличиха и ускориха, сякаш знаеха, че съм загубил своята увереност. Вибрациите им бяха толкова интензивни, че ми се доповръща. Помъчих се да потисна усещането, че всеки момент ще повърна. Поех си дълбоко въздух и започнах да пея своите пейотени песни. Повърнах и пляскащите звуци изведнъж спряха. Останаха звуците на щурците, на вятъра и далечният накъсан лай на койоти. Рязкото спиране ми позволи малък отдих и аз можах да се опомня. Само преди малко бях в най-приповдигнато настроение, уверен и надменен. Очевидно напълно се бях провалил в преценката на ситуацията. Дори ако дон Хуан имаше съучастници, за тях би било технически невъзможно да възпроизведат звуци, които да засегнат стомаха ми. За да възпроизведат звуци с такава интензивност, те би трябвало да разполагат с нещо извън своите възможности и представи. Явно феномена, който преживях, не беше игра и теорията за „още един от номерата на дон Хуан“ беше само мое недодялано обяснение.\nИмах спазми и непреодолимо желание да се претърколя и да си опъна краката. Реших да се придвижа надясно, за да махна лицето си от мястото, на което бях повърнал. В мига, в който започнах да пълзя, чух много тихо скърцане точно над лявото си ухо. Замръзнах на място. Скърцането се повтори от другата страна на главата ми. Беше единичен звук. Помислих си, че наподобява скърцане на врата. Почаках, но не чух нищо повече и реших отново да се помръдна. Тъкмо бях започнал да въртя главата си надясно, когато нещо едва не ме накара да скоча. Потоп от скърцания ме погълна на часа. Бяха ту като скърцане на врата, ту като писукане на плъхове или морски свинчета. Не бяха силни или интензивни, а много тихи и коварни и ми причиняваха мъчителни повици за повръщане. Спряха така, както бяха започнали — постепенно намаляваха, докато можех да чуя само едно или две едновременно.\nПосле чух шум като от крила на голяма птица, помитащи върховете на храстите. Сякаш кръжеше над главата ми. Тихите скърцания отново се засилиха, пляскането на крилата — също. Като че ли над главата ми имаше нещо като рояк гигантски птици, удрящи меките си крила. Двата вида звуци се сляха в една вълна, която ме обгърна. Почувствах, че се нося, провесен в огромна, люлееща се вълна. Писъците и пляскането бяха така равномерни, че ги усещах по цялото си тяло. Пляскащите крила на рояка птици сякаш ме дърпаше отгоре, докато писукането на армията плъхове ме дърпаше отдолу и отстрани.\nУ мене вече нямаше съмнение, че със своята пълна глупост си бях докарал нещо ужасно. Стиснах зъби, поех си дълбоко въздух и запях пейотените песни.\nЗвуците продължиха много дълго и аз им се опълчих с цялата си мощ. Когато заглъхнаха, отново имаше нарушавана „тишина“, каквато съм свикнал да я възприемам, т.е. можех да доловя само естествените звуци на насекомите и на вятъра. Времето на тишина за мен беше дори по-пагубно от това с шумовете. Започнах да мисля и да преценявам своето положение, но разсъждението ме хвърли в паника. Разбрах, че съм загубен. Нямах нито познание, нито енергия, за да предотвратя това, което ме обграждаше, каквото и да беше то. Бях напълно безпомощен, проснат върху това, което бях повърнал. Реших, че краят на живота ми е дошъл и заплаках. Исках да помисля за живота си, но не знаех откъде да започна. Нищо от това, което бях направил в него, не си заслужаваше това последно, крайно ударение. Затова нямаше за какво да мисля. Осъзнах с изключителна острота, че от последния път, когато изпитах подобен страх, съм се променил. Този път бях по-празен. Имах по-малко лични чувства у себе си.\nЗапитах се какво би направил един воин в тази ситуация и дойдох до няколко заключения. В областта около пъпа ми имаше нещо уникално и важно. В звуците имаше нещо неземно. Те бяха насочени към корема ми. А идеята, че дон Хуан ми прави номер, беше напълно несъстоятелна.\nКоремните ми мускули бяха много стегнати, макар че вече нямах спазми. Продължих да пея и да дишам дълбоко, и усетих успокояваща топлина да облива цялото ми тяло. Вече ми беше ясно, че ако ще оцелявам, трябва да действам съгласно уроците на дон Хуан. Повторих си наум неговите инструкции. Помнех точното място, където слънцето се беше скрило зад планините ориентирано към хълма, където бях, и към мястото, на което се бях свил. Успях да се ориентирам и когато бях убеден, че преценката ми за четирите основни посоки на света е вярна, започнах да променям позицията си, така че главата ми да сочи в нова и „по-добра“ посока — югоизток. Бавно започнах да местя стъпалата си наляво, инч по инч, докато ги извих съвсем. След това започнах да изравнявам тялото със стъпалата си, но едва започнал да се движа странично, усетих особено потупване. Имах реалното физическо усещане, че нещо докосна непокритата част на врата ми. Това стана толкова бързо, че неволно изкрещях и отново се смразих. Стегнах коремните си мускули и започнах да дишам дълбоко, и да пея своите пейотени песни. Миг по-късно усетих същото леко потупване по врата. Свих се от страх. Вратът ми беше непокрит и не можех да направя нищо, за да се защитя. Отново бях потупан. Това, което докосна врата ми, беше много мек, почти копринен предмет като вълнестата лапа на гигантски заек. Докосна ме още веднъж, а после започна да кръстосва врата ми напред-назад, докато се разплаках. Сякаш стадо тихи, меки кенгура без тегло стъпваха върху врата ми. Можех да чуя тихото думкане на лапите им, когато леко стъпваха върху мен. Усещането ни най-малко не беше болезнено, но беше влудяващо. Знаех, че ако не започна да правя нещо, ще полудея, ще стана и ще тичам. Затова отново започнах бавно да променям позата на тялото си. Опитът ми да се преместя сякаш предизвика увеличаване на потупванията по врата ми. Накрая бях докаран до такава полуда, че за миг изтласках тялото си в новата посока. Нямах и понятие какъв ще бъде изходът от моето действие. Предприех го просто, за да не се вкочанясам и да не полудея напълно.\nВеднага щом промених посоката, потупването по врата ми спря. След дълга, мъчителна пауза чух далечно чупене на клони. Шумовете не бяха близо. Сякаш се бяха оттеглили в друга позиция, далеч от мен. След миг звукът от чупещи се клони се смеси с взрива от звуци на шумолящи листа. Като че ли силен вятър бушуваше из целия хълм. Всички храсти край мен сякаш трепереха, макар че нямаше вятър. Шумоленето на листата и пукотът на клоните предизвика у мен усещането, че целият хълм е пламнал. Тялото ми беше стегнато като камък. Потях се обилно. Ставаше ми все по-топло. За миг бях напълно убеден, че хълмът гори. Не скочих да бягам, защото бях съвсем скован, направо парализиран. Всъщност не можех дори да отворя очите си. Единственото, което ме интересуваше в този момент, беше как да стана и да избягам от огъня. Имах ужасни спазми в стомаха, които направо пресичаха дъха ми. Започнах да правя мъчителни опити да дишам. След дълго усилие отново можех да си поемам дълбоко въздух. Успях да усетя също, че шумоленето е заглъхнало. Само от време на време се дочуваше пукот. Звукът от чупещи се клони ставаше все по-далечен и непостоянен, докато напълно изчезна.\nМожах да отворя очите си. Погледнах през полуотворените си клепачи земята под мен. Вече се беше развиделило. Почаках неподвижно още малко, после започнах да се протягам. Обърнах се по гръб. Слънцето беше над източните хълмове.\nТрябваха ми часове, за да изпъна краката си и да се свлека от хълма. Тръгнах към мястото, където дон Хуан ме беше оставил и което беше може би само на една миля разстояние. В средата на следобеда бях едва до края на някаква гора, все още на огромното разстояние от четвърт миля от мястото.\nПовече не можех да вървя. За нищо на света. Помислих си за пумите и опитах да се покатеря на едно дърво, но ръцете не можаха да издържат тежестта ми. Облегнах се на една скала и се оставих да умра там. Бях убеден, че ще стана плячка на пумите или на други хищници. Нямах сили дори да хвърля камък. Не бях гладен или жаден. Около обяд бях намерил един малък поток и бях пил много вода, но тя не ми помогна да възстановя силите си. Седнал там в пълна безпомощност, аз се чувствах по-скоро отчаян, отколкото изплашен. Бях толкова уморен, че вече не ме беше грижа за съдбата ми и заспах.\nСъбудих се, когато нещо ме разтърси. Дон Хуан се беше навел над мен. Помогна ми да седна и ми даде вода и малко каша. Засмя се и каза, че видът ми е окаян. Опитах се да му разкажа какво се беше случило, но той ми шътна и каза, че не съм улучил целта си и че мястото, на което трябвало да се срещнем, е на около сто ярда. После почти ме отнесе до подножието на хълма. Каза, че ме води към някакъв голям поток, където ще ме изкъпе. По пътя запуши ушите ми с някакви листа, които извади от кесията си, а след това постави на всяко око по едно листо й ги завърза с парче плат. Накара ме да се съблека и ми каза да сложа ръце върху очите и ушите си, за да е сигурно, че няма да чуя и да видя нищо.\nДон Хуан натри цялото ми тяло с листа, а след това ме потопи в една река. Усетих, че е голяма река. Беше дълбока. Бях изправен, а не можех да стигна дъното. Дон Хуан ме държеше за десния лакът. Отначало не почувствах студ във водата, но малко по малко започнах да изтръпвам, а после студът стана непоносим. Дон Хуан ме издърпа навън и ме подсуши с някакви листа, които имаха особен аромат. Облякох дрехите си и той ме поведе. Изминахме доста голямо разстояние, преди да махне листата от ушите и очите ми. Дон Хуан ме попита дали се чувствам достатъчно силен, за да вървя до колата си. Най-странното беше, че се чувствах много силен. Дори изкачих на бегом склона на един стръмен хълм, за да го докажа.\nПо пътя към колата се държах плътно до дон Хуан. Много пъти се препъвах и той се смя. Забелязах, че смехът му е особено ободряващ и той беше фокусът, чрез който се възобновявах. Колкото повече той се смееше, толкова по-добре се чувствах.\nНа следващия ден разказах на дон Хуан последователността на събитията от момента, когато ме остави. По време на целия ми разказ той се смя, особено когато му казах за мисълта си, че това е един от номерата му.\n— Все мислиш, че някой ти прави номер — каза той. — Прекалено много се доверяваш на себе си. Действаш така, сякаш знаеш всички отговори. Ти не знаеш нищо, малки приятелю, нищо.\nЗа първи път дон Хуан ме наричаше „малки приятелю“. Това ме смая. Той го забеляза и се усмихна. В гласа му имаше огромна топлина и това ме натъжи. Казах му, че съм бил нехаен и непохватен, защото това е присъщата склонност на моята личност и че никога няма да разбера неговия свят. Чувствах се дълбоко развълнуван. Той много насърчаващо заяви, че съм се справил чудесно.\nПопитах го за смисъла на моето преживяване.\n— То няма смисъл — отговори той. — Същото може да се случи на всеки, особено на такъв като теб, чиято пролука е вече отворена. То е нещо съвсем обичайно. Всеки воин, който е предприел търсене на съюзници, ще ти разкаже за техните постъпки. Това, което направиха с тебе, беше безобидно. Но твоята пролука е отворена и ти си много нервен. Човек не може да се превърне във воин за една нощ. Сега трябва да си отидеш вкъщи и да не се връщаш, докато не се излекуваш и пролуката ти не се затвори.


февруари 2017 – домашни любимци\nPosted on 02/28/2017 11/30/-0001 by bgpet\nЧастите на кон Юзда\nA юзда е част от оборудването, използвано за контролиране на движенията на коня , докато тя е били яздени . The юздата се състои от два основни компонента , наглавника и юздите. Наглавника се състои от няколко части, които всички работят в синхрон , за да създадат ефективно средство за комуникация между кон и ездач.\nContinue reading Частите на кон Юзда\nСимптомите на колики в една бременна Mare\nA колики кон се нуждае от внимание в началото на нейната силна коремна болка и дискомфорт . Колики при всеки кон е опасно състояние, което често води до смърт, ако животното не получава незабавно внимание; според The Ultimate Horse Сайта, колики е номер едно физическо убиец на коне. Тя може да бъде пряк резултат от\nContinue reading Симптомите на колики в една бременна Mare\nСписък на Зеленчуци игуана трябва да яде\nИдеалната диета за домашни любимци игуани е вегетарианец една смесва в определени пропорции . Най-лесният начин да го подготви е да се смесват зеленчуците в блендер или кухненски робот . Тъй като това е почти невъзможно да се прехранвате игуана , уреден плитка купа, пълна с някои от сместа , и го напълнете , когато\nContinue reading Списък на Зеленчуци игуана трябва да яде\nКак да убием Brown Widow Яйца\nКафявата вдовицата , като братовчед на черната вдовица , е плашеща вредителите да са препускаше около къщата си . Нейните яйчни торбички , с меки власинки като пържени удар риба , са еднакво плашещи – макар и ненужно , така . Въпреки че тяхната отрова е два пъти по- мощен като черната вдовица , техните\nContinue reading Как да убием Brown Widow Яйца\nКакво Beaches може да ви донесе кучета\n? Плажовете са естествени затропаха основания за кучета , особено породи, които обичат плуването . Но не всеки плаж позволява кучета на всички, и тези, които се налага строги правила – от каишки – необходими за губене пикап – наложена от солени глоби . Съществуват приятелски куче плажове от бряг до бряг в 26 държави,\nContinue reading Какво Beaches може да ви донесе кучета\nНачини за стимулиране на Mind на куче\nАко кучето ви показва поведенчески проблеми или изглежда мързелив, незаинтересован или депресирани , проблемът може да е скука . Решението е да се засили стимулирането на ума на вашето куче . А щастлив , буден и активен куче е куче с един собственик , който упражнява мозъка му толкова, колкото тялото му . Като работим\nContinue reading Начини за стимулиране на Mind на куче\nКак да получите Goat да наддавате на тегло\nПовишаване на кози може да бъде хоби или професия , но така или иначе тя включва предоставяне на кози с храненето и околната среда като цяло , което те имат нужда. Ако имате кози , които трябва да наддавате на тегло , храненето им правилната комбинация от храни и добавки , както и осигуряване на\nContinue reading Как да получите Goat да наддавате на тегло\nДали Акита Husky добър с Kids\n? Акита хъски е голяма порода куче с тегло над 100 кг. Той е интелигентен и лоялен порода , и се счита , че е изключително нежен и защитно към неговото семейство. Този японски порода е заведено за първи път в Съединените щати през 1937 година. Според Breed Dog Инфо център , в Япония, някои\nContinue reading Дали Акита Husky добър с Kids\nКак мога да спра на Pet Cat От мяукане Шумно\n? Cats общуват чрез езика на тялото , аромат маркировка и вокализация , или мяукане . За да привлече вниманието ви , една котка може да мяу шумно поради глад , желание да излезеш навън или желание да се чифтосват . Определени медицински състояния също да причинят прекомерно и силно мяукане . След като сте\nContinue reading Как мога да спра на Pet Cat От мяукане Шумно\nКак да се грижим за Котки\nПолагане на грижи за котки е много по-лесно , отколкото да се грижи за кучета. Котките обикновено не се нуждаят от толкова много обич като куче , те използват своя носилка кутия голямата част от времето и може или не може да режете любимия си диван . Ето някои лесни начини да се грижи за\nContinue reading Как да се грижим за Котки\nКак да се повиши джуджета Хамстери\nДжудже хамстерите са по-малки версии на стандартните хамстери и са станали популярни домашни любимци , защото на тяхната “ играчка“ външен вид и приятелски личност. Джудже хамстери идват от Русия , Китай и Монголия, и може да бъде един от четири различни вида. Джудже хамстери нарасне до максимум 4 см в дължина и правят изключително\nContinue reading Как да се повиши джуджета Хамстери\nКак да Coax на хамстер от скривалището\nХамстерите са оживени и социални гризачи, добре пригодени за новак и опитни собственици на домашни любимци , така. Предлага се в различни размери и цветове , хамстер е сравнително евтин за закупуване и се грижи за. Въпреки че хамстерите са лесно опитомен да станат приятелски другари , тяхната природа е да се скрие от време\nContinue reading Как да Coax на хамстер от скривалището\nИма ли опасност басейн с Rays\n? Rays обикновено са мирни , хрущялни риби , доста тясно свързани с акули. Обикновено , лъчите не са опасни за хората , но да бъдат внимателни , когато плуват близо до тях . Rays са големи и мощни и някои видове могат да шокират с електричество или ужилване с отровни бодли . Rays са\nContinue reading Има ли опасност басейн с Rays\nКак да се повиши Цихлидите\nафрикански цихлиди са чудесно допълнение към един аквариум . Те се предлагат в изобилие от цветове и форми , както и повечето могат да растат достатъчно голям, за да се превърне в разговор парче. Добавянето им към съществуващ резервоар може да бъде трудна работа , особено за някой, който никога не е да ги вдигна\nContinue reading Как да се повиши Цихлидите\nКак да се чифтосват Daschunds\nПървоначално отглеждат като поле и подземни ловци , дакели са известни със своите къси крака и дълги тела. Тези характеристики рядко са необходими, за да се ловува от язовци вече, но те все още правят породата отличителен вид, сравнително ниско куче поддръжка. Те са приятелски порода, която обича да се гушка с хората. Те също\nContinue reading Как да се чифтосват Daschunds\nКакво ли на качеството на Покажи Cat Средните\n? Когато става въпрос за думи , които описват котки и породи котки , нещата могат да получат доста объркващи . Независимо дали търсите в приемане на домашна котка късо косата от една организация за оздравяване или за покупки от развъдчик, огромно количество информация е на разположение. “ Покажи качествени“ котки са точно това –\nContinue reading Какво ли на качеството на Покажи Cat Средните\nКак да превръзка Broken Toe на куче\nА кучето може да се счупят пръст при инцидент , ако тя стане стъпкал , ако тя е въвлечен в една ограда или ако го мъничета . Някои пръстите на краката са натоварващи , а други не са . Всички счупени пръсти трябва да бъдат прегледани от ветеринарен лекар , който най-вероятно ще го увийте\nContinue reading Как да превръзка Broken Toe на куче\nКакво мога да нахраня котката да уверя, че тя произвежда достатъчно мляко за котенца\n? Като се грижи за изисквания към храната на вашата котка по време на бременност и след раждане е от първостепенно значение. Една здравословна , добре нахранени котка ще бъде в състояние да произвежда достатъчно богата на хранителни вещества мляко, за да даде на котенцата един добър старт в живота. Ранните етапи на бременността Котката\nContinue reading Какво мога да нахраня котката да уверя, че тя произвежда достатъчно мляко за котенца\nДа курници трябва да бъдат поставени на Grass\n? Преди да се върне в къщи пилета за първи път , имате нужда от курника за тях да живеят инча Пилешки кафези защитите вашите пилета от хищници , както и да им предоставят сигурно , сухо място, където да снесат яйцата си . Вашите пилета могат да се възползват от живи вътре в добра\nContinue reading Да курници трябва да бъдат поставени на Grass\nКакво означава, когато Shell Костенурка е Soft\nA черупка на костенурка идва в две части: ? Горната част , или черупката, и долната част , която се нарича пластрон . Черупката е изработена от разтопен костите и е покрита с кератин , който е това, което прави човека ноктите . The keratine образува щитове или scutes върху черупката на костенурката . Черупка\nContinue reading Какво означава, когато Shell Костенурка е Soft\nКога трябва да Spay My Puppy\n? Собствениците на домашни любимци , които планират да Spay техните женски кученца често въпрос, когато е най-доброто време да се подложите на дадена процедура . Ако операцията се забави и кучето идва в топлина , някои ветеринарни лекари таксуват по-скъпо на операцията . Един собственик на домашен любимец трябва да помисли за последиците от\nContinue reading Кога трябва да Spay My Puppy\nКак да се идентифицират Mange на Dog\nMange е кожно заболяване, което се причинява от външни паразити . Има два вида на краста , че често влияят кучета , и е в състояние да идентифицира и двата вида е от съществено значение за вашето куче благосъстояние. Щом забележите тези симптоми , да вземе кучето си на ветеринарен лекар за лечение . Инструкции\nContinue reading Как да се идентифицират Mange на Dog\nКак да се възстанови кожа Юзда\nКонна юзди , които са били на склад с малко поддръжка ще изсъхват и стават твърди и неуправляеми . Възстановяване на юздата с правилно почистване и кондициониране . Кожа, порест материал , събира мръсотия и пот , така че трябва да бъдат почистени и климатизирани редовно. Правилната поддръжка държи юздата управляеми и мека за по-лесно\nContinue reading Как да се възстанови кожа Юзда\nГрижа за домашни любимци порове\nПреди да ви отведе на домашен пор , бъдете сигурни, че сте законно разрешено да запази пор . В държави като Калифорния , домашни порове са незаконни . Според “ The Ferret Handbook“ ( Gerry Bucsis , и др , 2001 ) всички домашни порове , открити в тези области могат да бъдат конфискувани и\nContinue reading Грижа за домашни любимци порове\nСлуз в изпражненията на кучето\nслуз изпражненията на кучето ( изпражнения ) обикновено означава по-тежко състояние. Кучетата трябва да бъдат в състояние да се хранят доста разнообразен хранителен режим , без да понесе проблеми с храносмилането или пикочните пътища. Когато слуз се открива в изпражненията на кучето , то е най-добре да го оценява от ветеринарен лекар и да се\nContinue reading Слуз в изпражненията на кучето\nЖизненият цикъл на Starfish\nКак да научим Pet Cockatiel към Беседа\nВидове конна Рани\nЩе косата на ушите ми Goldendoodle растат Out ако ги Подстригване\nКакво се случва, ако Puppy е реагирала положително за Worms


СВАТБЕНА И СЛЕД СВАТБЕНА ФОТОГРАФИЯ В ГРАД БУРГАС С ПРОФЕСИОНАЛЕН ФОТОГРАФ ДИМИТЪР ЕВТИМОВ ‹ Димитър Евтимов, професионален фотограф в Бургас, София, Варна, Пловдив, Сливен, Сватбена фотография, Детска, Семейна, Интериорна, Екстериорна, Рожден ден, Кръщенета, Тържества, Моминско парти, фотостудио EMOTIONS STUDIO, детски фотограф, сватбен, кулинарна, ваучер, уникален подарък, замъка в Равадиново, морска фотосесия, след сватбена фотография, кулинарна фотография\nСВАТБЕНА И СЛЕД СВАТБЕНА ФОТОГРАФИЯ В ГРАД БУРГАС С ПРОФЕСИОНАЛЕН ФОТОГРАФ ДИМИТЪР ЕВТИМОВ\nPosted by on 15 Jan 2016 / 2 Comments\nСватбена и след сватбена фотография в град Бургас с фотограф Димитър Евтимов.\nЗапечатайте важните мигове в живота си, вашата сватба е точно такъв момент. Възползвайте се от фотографските умения и творчество, които Ви предлагаме- ” Сватбена и след сватбена фотография в град Бургас с фотограф Димитър Евтимов.\nВариантите за заснемане са разнообразни: Сватбена фотосесия, Заснемане в ритуалната зала.\n“След сватбена фотография”, може да се окаже един прекрасен подарък за вашата 1,2 , или всяка следваща годишнина.\nДоверете се на професионализма и твпрчеството ни в заснемане на сватбена и след сватбена фотография в град Бургас. За околни градове,моля направете запитване.\nЗдравейте , снимките Ви са чудесни. Бихте ли ми дали оферта за сватбена фотография. Датата е 03.09.2016г. Ако извършвате и видеозаснемане също може да оферирате.\nFebruary 17, 2016, 2:49 pm\nБлагодаря Ви за хубавите думи. За жалост не мога да поема ангажимент към тази дата. Цената е 400 лв за 12 часово засненаме на Сватбения ден, като тул включваме Сватбената фотосесия и диск с обложка, оформени в тематиката на празника. Извинявам се за забавянето. Желая Ви хубав ден!


5 (западни) мислители, които са разбрали вътрешното пътуване - Информация\nИсторията на философията винаги ми се е струвала като голямо голямо ръководство за пътешествениците.\nВ неговите загадъчни мистерии и неразбираеми размишления се крие в същия този дух за пътуване, какъвто има във всеки опитен изследовател.\nНезависимо дали гледате навътре или вървите навън, целта винаги е психологическа: да отворите ума си и да предизвикате старите начини на мислене.\nСледва списък от 5 велики мислители, които са предизвикали в мен свирепо любопитство към света, вълнение за нови преживявания и каквото непрекъснато да разтягат личните граници; духът на пътешественика!\nВсеки списък като този трябва да започне с Одисеята на Омир (както и всяко изследване на западната философия).\nНикоя литературна творба не въплъщава по-добре как епичното пътешествие може да бъде мощна метафора за вътрешно пътуване. Ако красноречивите му стихове не вдъхновят блудството във вас, нищо няма да стане.\nВсеки път, когато прочетох „Одисеята“, бях преодолян с желанието всичките ми пътешествия да са епични и да променят живота. Ако го носите със себе си и го четете често, положителното му влияние може също така да остави вашето собствено списание за пътуване мистериозно написано в дактилен хексаметър.\n2. Мишел де Монтейн\nОт време на време Монтене е привикван като "първият турист". Разбира се, неговият дневник за пътуване е блестящ пример за това, защо е известен с популяризирането на есето като литературен жанр.\nПо този начин Монтейн е повече от просто велик мислител, разбрал вътрешното пътуване; той е мислител, който също е вдъхновил писането за пътувания.\nАко пътувате из Европа, може да се интересувате от различните му разсъждения за регионалните различия на целия континент.\n3. Дейвид Хюм\nДейвид Хюм беше шотландски философ, който имаше голямо влияние върху мен като млад човек. Той е бил емпирик, което означава, че е вярвал, че ако знанието ще дойде от където и да е, то трябва да идва от това, което сетивата ти казват за света.\nНо това, което направи Хюм уникален сред емпириците на своето време, беше неговият скептицизъм. Той твърди, че нашето разбиране за света не се генерира чрез разсъждения, а вместо това от определен навик на ум или повече от практичността на дадена ситуация.\nПо принцип това направи Хюм антидогматик и той научи, че трябва постоянно да оспорваме собствените си предположения.\nСъветът му към пътешественика би бил винаги да бъде отворен за нови преживявания и да не му става много удобно в ограничена перспектива.\n4. Едмунд Хусерл\nИзвестен като бащата на феноменологията, никой не илюстрира схващането, че опитът е източникът на всички знания по-добре от Хусерл.\nПо този начин за Хусерл разбирането на вътрешното пътуване би било повече от важно, но фундаментално.\nФеноменологията се състои в идентифицирането на това как се възприемат характеристиките на обектите, което както всеки, който е преживял културен шок, може да ви каже: това е разтърсващ и дълбок живот процес.\nПисането на Хусерл може да изглежда като тежко четене на пътя, но ако можете да го разберете, има няколко светогледа, които заявяват по-ярко, че всичките ни външни пътувания започват и завършват отвътре.\n5. Жан-Пол Сартр\nКогато много хора мислят за екзистенциализъм, те си представят черно облечени парижани, които отпиват кафе и бушат цигари, подлагайки на въпрос дали животът им има някакъв смисъл.\nНо четенето на Сартр бързо ще ви излекува от това погрешно схващане.\nПо-скоро принципите на мисълта на Сартр дават възможност на индивида да изковава в коваля на душата си смисъла на собствения си живот. Екзистенциалистът, подобно на пътешественика, е в основата на обсебен от това да живее автентичен живот. А това означава постоянно да предизвиквате себе си да правите нещата по различен начин.\nЗа Сартр индивидът е фундаментално, метафизично отворен за нови преживявания.\nЗа мен нищо не възхвалява и укрепва отношението на пътника по-добре от екзистенциалното отношение.\nКакви други западни мислители въплъщават вътрешното пътуване? Споделете мислите си в коментарите!\nГледай видеото: Talks on Sri Ramana Maharshi: Narrated by David Godman - The Power of the Guru Part I\n5 (западни) мислители, които са разбрали вътрешното пътуване...