ако искате да промените живота си, ето 8 неща, които можете да направите днес - хак дух\nОсновен Статии Ако искате да промените живота си, ето 8 неща, които можете да направите днес\nМного хора се опитват да направят големи промени в живота си и след това се чудят защо никой от тях не е останал шест месеца по пътя. Може да е трудно направете трайна промяна в живота си, особено когато смятате, че промяната дори на едно нещо в себе си означава, че трябва да поддържате тази промяна до края на живота си.\nНо когато разгледате нещата, които можете да направите в момента и след това направите план за успех, е по-вероятно да запазите тези промени с течение на времето. Ако искате да промените живота си, ето 8 неща, които можете да направите днес, за да превърнете това в реалност.\n1) Каква е изходната точка и къде искате да отидете?\nОтделете малко време, за да помислите какво искате да промените за себе си, ако искате да промените. Къде си в живота в сравнение с това, където си мислил, че ще бъдеш?\nКакво би било по-добре, ако можете да го промените? Какво би било по-лошо, ако го промените? Помислете къде искате да бъдете след няколко години и работете назад оттам. Какво трябва да се случи, за да станат тези неща реалност във вашия живот? Така че, докато няма да промените живота си днес, можете започнете да променяте отношението си към това как да постигнете нещата, които искате в момента.\n2) За какво мечтаете?\nЗа какво прекарвате копнежа и желанието си през деня си? Какво ви пречи да получите тези неща? Понякога всичко, което трябва да направите, е да обиколите сградата, за да видите вратата, но много хора не поемат пътуването.\nКакво искаш от живота си? Помислете как можете да го получите. Запишете го и му дайте живот и разрешение да дойде при вас.\n3) Запишете някои цели\nИскате ли да започнете бизнес? Да напусна работата си? Вземете по-добра работа? Ожени се? Развеждам се? Постройте къща? Преместване в нов град? Започнете нов бизнес? Запишете нещата, които искате за себе си, и задайте някои срокове за тях.\nТова ще ви помогне да видите, че с малко време и планиране можете да имате това, което искате за себе си.\n4) Запишете какво трябва да направите в кратък ред\nДа приемем, че една от целите ви е да започнете бизнес, какво трябва да се случи между сега и когато стартирате бизнеса си? Какво можете да направите днес? Вероятно можете да отидете в банката и да създадете банкова сметка. Вероятно можете да регистрирате име на домейн онлайн.\nВероятно можете да регистрирате име на фирма в местния регистър. Можете да поръчате бизнес. Какви са нещата, които можете да направите сега, за да придвижите мечтите и целите си напред?\n5) Направете рутинен списък за себе си\nАко искате да намерите какъвто и да е успех в живота си, ще трябва да поддържате някаква рутина и да очаквате от себе си определено ниво на производство.\nМного хора започват с малки неща като да ядат здравословна закуска всяка сутрин, да пият кафе, да се разхождат, да оправят леглото си и да четат някои вдъхновяващи цитати онлайн. Нуждаете се от някаква рутина, която да ви извади от леглото сутрин и да започнете да се чувствате продуктивни.\n6) Направете списък със задължения за себе си\nДокато съставяте списъка си със задачи за всеки ден, запишете и неща, които не искате или не трябва да правите. Те могат да включват неща като непроверка на телефона за имейли и съобщения, преди да изпиете сутрешното си кафе.\nДруги неща като не проверява Facebook на всеки 20 минутидокато работите, може да ви помогне да се чувствате по-продуктивни. Каквото и да мислите, че ще ви попречи на начина на производство, поставете това в списъка си и спрете да го правите незабавно.\n7) Направете мечтите си известни\nНякои хора възвестяват мечтите си на Бог, Вселената, Майката Природа, майка си или някой друг. Който е най-вероятно да ви развесели или от когото най-вероятно ще черпите вдъхновение, кажете му какво искате. Когато се отворите да получите неща, те ще дойдат при вас.\nТе не просто ще почукат на вратата ви, но ще ви предоставят възможности да намерите пътя до тях и вие можете да се възползвате от тях.\n8) Раздвижете се\nАко искате да промените живота си, това няма да се случи, ако не предприемете действия. Така че станете от дивана и направете едно нещо, което може да има положително въздействие върху живота ви в момента.\nЩе се разходите ли? Регистрирайте бизнес? Обадете се на клиент за повече работа? Направете едно нещо точно сега и за нула време ще бъдете на път да промените живота си към по-добро.\nтова, което отблъсква човека\nкаква е допустимата възрастова разлика\nКакво да търсите при човек: 25 добри качества в мъжа


Захариева недоумява сатанизирането на България от страна на Северна Македония - News.bg\nТова сатанизиране на България, че е единствената държава, която има претенции към Северна Македония, не е вярно. Както другите държави имат претенции, така и ние имаме.\nТова заяви пред БНТ вицепремиерът и външен министър Екатерина Захариева.\nТя призова да се опитваме да изпълняваме договора с дух на добра воля, вместо да заобикаляме разпоредбите и да ги отлагаме или пък да търсим вина там, където я няма.\nНе може да възпитаваме от двете страни на границата омраза към съседа. Това не може да се толерира, подчерта Захариева.\nЗахариева настоя да спре езикът на омразата към България\nНие сме съюзници в НАТО, а те ни определят като български фашистки окупатор, неудоумява вицепремиерът.\nЗахариева изтъкна за пореден път, че продължават да настояват за по-интензивно изпълнение на договора, като допълни, че само в областта на туризма имат напредък още от преди пандемията.\nЩе отстояват историческата истина за историко-географската област Македония\nПо отношението на посещението на Зоран Заев у нас днес, Захариева заяви, че присъствието му не е за разширяване на преговорите.\nЗахариева поясни, че имат забележки не само към историята, но и към изпълнението на някои инфраструктурни проекти.\nПо думите ѝ повече от половин година чакат отговор за предложена програма в областта на образованието и културата, но все още такъв няма.\nСимвол е съвместното председателство на България и РСМ на Берлинския процес\nна 15.11.2020 в 21:07:23 #27\nа помниш ли клането над арменците?....да бъда по-точен-ГЕНОЦИДА над цяла една нация...помниш ли,маймуно рязана?????\nна 15.11.2020 в 21:01:26 #26\nайалдъс педерас рязан и еван-когато залагахте бомби във вагон с майки и деца ,как се чувстваше ти,резак ебан?изпразни ли се че сте убили майки и деца,изроде?\nна 12.11.2020 в 23:21:03 #25\nhttps://retractionwatch.com/2020/11/11/journal-that-published-paper-about-a-black-hole-at-the-center-of-earth-sinks-into-the-void-at-a-leading-government-database/ Вижте това за македонците ще се спукате от смях.\nна 11.11.2020 в 05:55:17 #24\ndddddd Българска вардарска македония . За миг забрави всичко . Всичко . Античност . Ранно и късно средновековие - византийски и турски робии по тези скъпи ни краища на родината-отечеството ни българия . Възраждане . История . Минало . Македонски изкуствено насаждан върховизъм породен от вардарските чорбаджийски елити и безхаберието на българската чуждиземна не наша българска "монархия" за страданията на нашите братя българи - македонци 30-40 години след освобождението на българия от турско робство . Сръбските апетити на караджорджевичите да обсебят територията им и с нея и братята ни македонци . Слабохарактерието глупостта на александър батенберг . Династични кощунствени грешки и национални погромни престъпления и по отношения на "македонския въпрос" на изродите сакс-кобурготи . Всичко и помисли . Взри се в днешния ден . Опитай да видиш бъдещето на нашата българската българска вардарска македония . България също беше примерно в 2000/2001 години по времената на престъпниците иван костов и симеон фердинандов вън от екаеса нали . Преди костов всички властници включая и него доведоха държавата ни до развал за да излъжат народа уродите костов и фердинандов че спасението е в екаеса . Е там сме . Излъгаха всички . Не и мен . С една подробност че още не са ни нахлузили еврото . Държавата ни се тресе от корупция и погром точно защото сме в екаеса . Можехме да не влизаме подобно на сърбите . По същия път да тръгва и вадарска македония ли от сега нататък . Властите им вече 30 години скъсаха със сърбия . Добре но не се върнаха при нас което е ужасно . Жабата жельо желев ги призна за отделни от нас "народ и държавност " и извърши светотатствен грях в 1991 година срещу българщината отсам и оттатък гюешево . Скъсаха и с нас . Скъсаха ли тогава посредством "вергината на гърците филип и александър" с родината си българия окончателно . Не не трябва да е така . Трябва да направим всичко възможно да ги върнем и приобщим към нас българите и към родината-отечеството им българия . Глупост от нечии наши заблудени български и българо-македонски глави се избива и насила се налага да се избива за да се запази целостта на народа . Временните им тогавашни власти от 1991 година са много са престъпно виновни . Не народът им . Ако тогава същите бяха решили да го присъединят този българо-македонски народ към нас братята им разбира се че наръдот ни щеше да прегърне братския български народ около вардара изкуствен насила разделен в миналото от нас българите . Властите им се направиха тогава на "велики" че са "отделна нация и народ" с техни "държавност" и "историческо минало" . Пълна дивотия . Филип и синът му александър са гърци! родом от област пела много рядко малцинствено населена и с не голям тогава брой гърци . Основното население в северен пелопонес и град-крепост-столица тогава е било тракийското племе меди и траки беси е имало малко в този район . Филип и александър го завладяват със сила и го подчиняват тракийското племе меди което е населявало още от дълбока древност тези земи . Общо държавата им е просъществувал 39 години . Правят се на велики заедно с всички тогавашни гърци от атика и островите за да завладяват много земи и приключват . Намират си "майсторите" . Тракийски земи в северен пелопонес са били населявани от траки които нямат кръв и език на гърците . По-късно град-столица баща и син македонски строят там с име пела в северен пелопонес . Тя е населявана тогава приемуществено като брой над останалите гърци с хора от племето меди до солун на изток от пела и на запад и северо-запад също от тракийското племе меди оттатък драч на адриатика юго-западните родопи беласица шар планина и до днешно косово . Траки в 4-и век преди нулевата години . Те са българи и територията която населяват днес е българска по силата на смесването на траки и българи в по-късни времена . Българско-тракийски меди ще рече български народ земя кръв език култура традиции поминък самосъсъзнание духовност ген памет . За религия няма да говоря защото лично на мен тези гадове - национални български предатели около и в охрид и скопие в черни раса ми чернеят . В 20 век седемдесет години само даже петдесет-шестдесет години в народо-психологически смисъл върху българите-македонци /в предвид имам само българският ми целокупен народ там около вардара и охридското езеро не изродските им в тези години властници псевдо-историци и прочия кучета ги яли / е упражнена агресия и изтриване на съзнанието и битността им . Насадени са им чужди сръбско образование писменост език политическа етно-културуложка и идеологическа пропаганда фалшифициране на история тоест установено е било сръбско югославизиране през комунизма на братята българи - българо-македонци Днес властниците политическите им опозициии бивши властници бизнесът им са нравствено разложени . Подобни са на българските . Няма идеологии . Няма духовност . Няма възприятия защото са изтрити от тито и от техните в лъжливата им "македонска държавност" гавреници-властници след 1991 година но все таки те съществуват в тях /кръвта езикът генът паметта докато са живи и тленни и след това вода и пепел не стават/ и трябва да избуят със сила днес у нашите едно-народностни едно-кръвни едно-езикови едно-генни едно-духовни братя българи-македонци за историческа приемственост от минали поколения в които българската историческа и езикова памет на българо-македонците е било единственото и силно определящото народността им в тяхното самосъзнание независимо от диалектния словесен правоговор на хората от българска вардарска македония в миналото . Днес в 2020 година няма съобразяване с реалности свързани с народа им от страна на елитите им . Има бясна жад за облагите от екаеса на сегашните управляващи от сдсм а така също а така също същите жад и стръв ги имат и миналите властници от вмро-дпмне властници . И едните барабар с етническите им албански ортаци-властници и другите уж "честните" опозиции имат силни желания да разкарат буйните македонски глави от българска вардарска македония по европа и по света / картинката е същата като в българия/ за да затегнат още по-здраво и не-спасяемо каишите на яремите им на останалите българи-македоци във българска вардарска македония . Няма такива "филми" . Да го духат и нашите и техните властнически гадове - на всяка цена кой както може трябва да поведем огромна тотална битка за вардарска македония от страна на всеки честен умен познавателен и родолюбив българин отсам и оттатък гюешево за тяхно не-влизане в екаеса защото в противен случай младата жива прудоктивна и градивна сила на тази свещена българска земя във вид на преднамерена сценарийна емиграция ще се оттече на запад а българската вардарската ни земя и продукта им от нея под сурдинка с подставените лица на техните властници и бизнесмени ще бъде разпродадена и усвоена от чужди екаес-авантюристични богаташи бизнесмени корпорации и търгаши а ма ха я фак дем . Е-хааааааа ........................... .\nна 11.11.2020 в 05:13:58 #23\nКолеги, престанете да възпалявате просто-ватото турче под прякора "ялдъз тиѝм", че ще вземе да емигрира някъде в Арабия.....А Захариева за съжаление е постоянно изнанаданата, този път от скопските управници, просто няма коѝ да я уволни за некадърност.\nна 11.11.2020 в 01:49:25 #22\ndrago-stam на 10.11.2020 в 23:24:23 Малко се разпалих, затова не прецених правилно, че съм съгласен с повечето от твоя коментар. Нека да предложим на РС Македония да се съгласят, че имаме обща история до 1878. Тогава вече може би ще приемат, че е факт. Щом са се разбрали с гърците за античността. Разбира се, това не е научно, но ще е в духа на фалшивите историци.\nна 11.11.2020 в 01:42:24 #21\nДобре бе,dddd! Винаги един от нас! TEAM, много ще те моля да ми обясниш по-подробно какво имош предвид под " все още действаш български фашизъм" . Мразя да гадая мислите на другите! Все си мисля,че като не ми е ясно е добре да попитам направо!\nна 11.11.2020 в 00:24:40 #20\nИзглежда е нужно и да се добави за сегашното ВМРО, защото наистина изглежда, че невежеството присъства, за което вина имат същите наши историци, ченгета и най-вече медии слуги на Москва. ВМРО на Каракачанов няма нищо общо с ВМРО, създадено за освобождението на Македония. Каракачановото е създадено 1951 година от комунистите, за пълно унищожаване на македонските бежански организации и заграбване на общественото им имущество - обществени сгради, като тази на Пиротска 5, която е строена върху земя, която е дори дарена от Софийска община за строителство на Македонски дом! Е как Каракачанов прехвърли това обществено имущество в частна фондация регистрирана в Пазарджик? Все едно Пламен Димитров да прехвърли имуществото на синдикатите и сградата в своя фондация в частна полза? За тaзи мръсоти, за това мародерство и най-гнусно ограбване на имущество на българи, бежанци от Македония, за тези измами сегашната българската държава в лицето на Прокуратура, Сметна палата, премиери, президенти е сезирана многократно и нищо не следва. Мафиотска държава ли е България? Разбира се, навлизам в друга тема, но активността на Каракачанов и онова пишман военизираното Джамбазки не е случайна и въобще не е от патриотични подбуди. Да не говорим за други доносници като Енчев, Еков, АБВ и подобни съветски слуги и креатури. Двете теми са различни, но добавям защо ДС креатурите биха направили всичко възможно да се провали членство на Македония в ЕС с много мотиви, не само московски.\nна 10.11.2020 в 23:43:05 #19\ndrago-stam на 10.11.2020 в 23:24:23 За каква обща истортия става въпрос преди 1944? След 1878 Македония остава под Османско владение с още по-голям тормоз. Създавава се и ВМРО, която няма аналог в световната история. И докато в началото на 20 век в София и Пловдив госпожиците и господата се разхождат с карети, там се вдигат въстания и се избиват, пожари, убийства, войни. И това не спира до 1944, когато пък стават южни славяни. България също участва във войни, къде с желание, къде без, но пак има своя държава. А войните до 1944 се водят в днешна РС Македония. Имайте малко съвест към може би най-пострадалите хора на целите Балкани. Колко години всякакви простаци не спряха да сипят обиди към Македония и защо това не се споменава, напротив, приема се като патриотизъм? И влизането в ЕС е единственият шанс и начин, тези тежки времена да бъдат оставени в миналото и да има шанс бъдещето на цяла Европа. Кой не иска това да стане? Обичайните заподозрени, този път гърците може да отпаднат от гнусната група московци, сърби, сърбомани, русофилистици и откровени глупаци.\nна 10.11.2020 в 23:39:15 #18\n58, с теб имаме общ език, и аз имам много приятели българи, но българският все oще действаш фашизъм е в действие ! Само недей ми иска примери и доказателтва , имам ги с кашони ! Bulgarlari seviyorum !\nна 10.11.2020 в 23:24:23 #17\nКога някой от властимащите в България, ще обясни на чист български език на българите в Македония че, тая смешна държавица (с.македония)я има благодарение на един изключително пиян комунист (г. димитров), който по заръка на Сталин отцепва македонска област от България. И това всичко в името на партията. Следва тотална пропаганда от страна на тито. Фактите и историята говорят сами. Факт е че, преди август 1944г, нито има македонска държава, нито македонски език, нито мак нация. ФАКТ. Това трябва да се знае. И то се знае, но за доста хора това са неудобни истини. Така или иначе насилствено създадената македония вече съществува като независима държава (засега). Какво пречи, от страна на маките, да си вървят по пътя напред и да се радват на живота. България отдавна няма териториални претенции към см. Тук става въпрос единствено и само за история преди 1944г и след. Нищо повече.\nна 10.11.2020 в 23:10:24 #16\n15. Да ,имаше гонения на малцинствата! Да ,това не е за гордост. Да ,комунягите са мръсници,но спомни си вашия арменски геноцид,спомни си 1876г ,когато ние сме били малцинство... Винаги съм уважавал турците и имам приятели между тях. Зная,че и те ни уважяват като комшии и "бизим булгарлар". Светът ре е голям,всеки може да е какъвто иска по собствена преценка!\nна 10.11.2020 в 22:23:57 #15\nОбединени патриоти, с ограничен ум, нищожества. Изроди, глупави, неуки, фашисти ! Geri zekalilar, bir siktirin gidin, Turkiye ananizi siker !\nна 10.11.2020 в 22:14:00 #14\n13, Вие, когато насилствено с армия и милиция , ебаххххте мамата на малцинствата, до сега от ООН или Обединена Европа, НАТО, да сте получили някакво наказание, глоба, претенции ...да сте плащали обезщетения ? Мръсен народ комунистечески сте вие без извинение !\nна 10.11.2020 в 19:51:19 #13\nБългария трябва да обясни на целия свят..на целия свят.. в милиарден тираж...по медии на всички езици. Трябва да обясни защо го прави..защо спира Македония. защото ние си знаем, но света не знае.. и ще ни обвинят както винаги, че сме лошите.\nна 10.11.2020 в 19:23:58 #12\n58, помаците, циганите , турците, арменците, евреите, македонците никога не са били и няма да са българи! То колко осавате при това положение, направете си една вечерна проверка със заря и ще видиш.\nна 10.11.2020 в 18:53:43 #11\nНасе,руска подлого,ти не си българин нагла бляд! 10. Нищо не си разбрал за тълкуването или избиваш комплекси!\nна 10.11.2020 в 18:43:51 #10\nТози български фашистки начин на тълкуване първо побългари помаците, после циганите, после турците, сега и македонците ! Това е типичен пример за Болен Български Мозък ! Със сила ли ще побългарите тези , които не се смятат за българи ?\nна 10.11.2020 в 18:02:34 #9\n58, ти нищо не сърбаш. Най-много да сърбаш нещо в САЩ. Не говори от името на българите.\nна 10.11.2020 в 17:23:47 #8\nНие нали си имаме Вежди,с какво толкова да ни учуди Османи? Наско,глист руски,сърбаме попарата на др. СТАЛИН, бля...замкнись и пошол нахуй!\nНачало / У нас / Политика / Захариева недоумява сатанизирането на България от страна на Северна Македония


Публикувано от Lazy в 16:49 0 коментара\nАни се разходи из свободното пространство пред килиите и тогава я видя. На леглото стоеше едно русо момиче. Четеше книга. Малкото момиче отиде при нея и седна.\n- Какво четеш? – престори се на заинтересовано русото момиче.\n- Една не много завладяваща книга, но предназначена за хора, които имат душа.\n- Сигурна съм – каза през въздишка тя. – Виждам, че и теб са те посинили. Нова ли си?\n- Не – поклати леко глава момичето. – Съкилийничката ми е демон.\n- Аз съм Ани – побърза да се представи тя преди да чуе цялата история за демона.\n- Да, момичето с многото убийства. Аз съм Ралица. Вече знаеш ли си присъдата? След колко време ще излезеш? – по любопитства ново познатата.\nО, знаеше се и още как. Разбира се, че щяха да я осъдят на смърт или в най-добрия или по-точно лош случай доживотен затвор. Тя обаче предпочиташе да не го разглася, а и ако останалите имаха поне малко мозък в главите си сами щяха да се сетят какво я очаква всъщност.\n- Между другото моята дружка по килия ще спи някъде другаде. Ако искаш ела при мен.\n- Може ли? – учуди се на добротата на серийната убийца Ралица.\n- Разбира се че може, само ако искаш. Просто тук не мога да си намеря никой, с който да побъбря без да ме гледа на кръв – когато искаше Ани можеше да е много добра актриса.\n- Ще дойда, но не обещавам да бъбря – все още гледаща малко невярващо.\nСлед вечерята Ани стоеше сама в килията и подмяташе една ябълка от едната ръка в другата. На вратата застана Ралица, а от едната й ноздра се стичаше малка струйка кръв. Тя я избърса и се усмихна на седналото момиче.\n- Надявам се поне тази нощ да се наспя – каза тя вървейки към леглото на Ивелина.\n- Обичаш ли ябълки? – попита Ани с обичайната си усмивка.\n- Да, но не съм гладна.\nРалица наистина не говореше. Беше навряла лице в книгата си и не спираше да я чете. Тя се боеше от серийната убийца, но едва ли щеше да е по-зле от това да я бият преди да заспи. А и Ани беше дребничка. Можеше да я на шамароса, ако случайно й налети.\nМинаха дежурните полицаи и заключиха решетките. Ивелина беше права, не им направи никакво впечатление смяната.\nДвете момичетата легнаха и не само те, а целия затвор. След не повече от два часа Ани отвори очи. Беше сигурна, че всички спят. Нямаше как да не спят. Дори се чуваха няколко различни похърквания от различни страни. Тя стана от леглото и то както винаги изскърца, но не смути ничий сън. Малкото момиче извади ябълката от под възглавницата и отхапа от нея. Преглътна сдъвканото парче и повтори действието, но този път без да преглъща. Взе възглавницата си и започна да се приближава към леглото на Ралица с малки, тихи стъпки. Отне й само три движения, за да стигне до там. Остави ябълката на земята до леглото, хвана възглавницата с две ръце и я притисна към лицето на Ралица. Тя започна да шава, издаваше заглушени стенания, а леглото скърцайки и прегласяше. След секунди обаче всичко свърши. Тялото й се отпусна, стенанията спряха. Ани се заслуша, можеше да мине и за мъртва тишина, ако игнорираше леките похърквания.\nЖивото момиче махна възглавницата и извади от устата си малко парче ябълка. Отвори тази на жертвата си и започна да напъхва парчето в гърлото й. Щом реши, че е достатъчно на вътре затвори зейналата уста и целуна устните на Ралица.\n„Целувката на Ани”, казваше си всеки път тя на ум щом правеше това. Това беше нейната смъртоносна целувка. Целуваше жертвите си, за да покаже уважение и обич към тях. Също така мислеше, че така изкупва вината си, а и тя им прощаваше. Тя не само го мислеше, а и вярваше в това. Караше я да се чувства по-добре.\nБеше забелязала, че прииска ли й се да целуне някой винаги беше русо момиченце. Това стана един от методите й да намира следващите си жертви. Именно заради това се беше шокирала преди няколко дена, когато й се прииска да дари психиатърката си с този специален за нея ритуал.\nОще един от ритуалите й беше да взема от кръвта на мъртвите и да рисува с тях устните на куклите. Единственото й произведение без кървави устни беше това на Сиси. И сега се появи още една недовършена рисунка.\nЗавърна се в леглото и се загледа в тъмното пространство над нея. Нямаше търпение на следващия ден да нарисува жертвата си. Затвори очи и заспа.\nПубликувано от Lazy в 16:36 0 коментара\nАни затвори очи. Не й се искаше да умре, но така или иначе се налагаше.\nУсмихна се и започна да си тактува с крак. В главата й всъщност не се въртеше никаква песен. На против тя ненавиждаше музиката. Тактуваше, за да може да контролира живота си или поне мислеше, че така се получава.\nЛила видя движенията й. Не искаше да я разсейва, а и знаеше, че дори и да настоява за отговор нямаше да го получи. Предпочиташе да не почва битка, в която загубата й беше в кърпа вързана. От двата сеанса беше поне в едно сигурна – четиринадесет годишното момиче има характер и знаеше какво иска, а и как да го получи, от живота. Психиатърката се беше задълбочила в такта опитвайки се да познае песента. Дори и да не успееше поне щеше да запълни времето си с нещо докато чака отговора.\nСлед около пет минути Ани отвори очи, а усмивката й си беше все там на лицето и все така същата – зловеща. Погледна към жената пред себе си и се намръщи.\nПрез последните няколко минути момичето очакваше Лила да настоява за отговор, но тя стоеше по същия начин, по който я беше оставила затваряйки очите си. Не й харесваше, че психиатърката й е толкова умна. Всеки нормален би настоявал за отговор и тогава Ани щеше да си мълчи или да не се съгласи само и само на човека от среща да му стане по-гадно. Сега тя нямаше как да каже „не”. Жената беше издържала теста, бързо се учеше.\nПрез ума на Ани и мина, че сега навярно Лила се вслушва в тактуването на крака й. Кога ли щеше да се предаде и да я попита коя е всъщност песента. Устните й трепнаха и малкото момиче забеляза това, и мислите й се върнаха към тези прекрасни малки лъщящи и сочни устни.\nЛила обаче си мълчеше. Стоеше срещу момичето с празен замислен поглед без да продума. Кой ли щеше да победи в тази битка на мълчание?\n- Добре – каза сериозно Ани.\nКаза го повече ядосана, защото беше победена в собствената си детинска игра.\n- Добре – каза безразлична Лила М. – Тогава ще се видим утре. От вън те чака полицай, за да те отведе.\nПсихиатърката започна да пише нещо на белите листи, а Ани се изправи и тръгна към вратата. Протегна ръка към дръжката и тогава чу гласа й:\n- Само още един въпрос. Коя беше песента, която си тактуваше?\nЛила знаеше, че така е показала слабост и вероятно е загубила една от битките, но много добре знаеше, че ще има още битки, а сега показваше също така любопитство и внимание към момичето, което беше лишено от такива. Навярно жертвата щеше да си заслужава, ако спечелеше Ани на своя страна.\nУсмивката на малкото момиче се върна на лицето. Да тя много добре знаеше, че жената няма да издържи и ще я попита.\n- Песента на живота ми.\nТя излезе. Щом полицайката я видя стана от пейката, която се намираше точно срещу вратата. Заведе я до килията без да каже нито дума. В малкото помещение този път нямаше никой. Ани просто легна на леглото и се загледа в тавана.\n- Как мина? – попита Ивелина.\nТя беше видяла да довеждат русата красавица и реши да отиде да я види. Сега стоеше облегната на решетките гледайки към малкото телце на леглото.\n- Можеш ли да спиш в друга килия? – попита Ани без да обръща внимание на зададения й въпрос.\n- Мисля че няма да им направи впечатление – направи си замислена физиономия дебелото момиче.\n- Тогава по-добре отиди да спиш тази вечер някъде другаде, за да не станеш следващата ми рисунка. – каза русокосата без дори да отмести поглед от тавана.\nТова беше достатъчно Ивелина да се уплаши. Не знаеше какво точно искаше да каже Ани с последните си думи, но наистина реши, че ще е по-безопасно да спи някъде другаде тази вечер, а и останалите.\nПо-късно през деня чух, че Ивелина си търси място където да пренощува. Истина ли беше? Ани щеше да е сама в килията. Точно момент, в който да отида и да и предложа моето рамо да „поплаче”. Един наистина щастлив момент за мен.\nТръгнах към килията с усмивка. Рядко се усмихвах, но откакто се появи русата красавица имах постоянно поводи да извивам устните си.\nМинавайки покрай първите килии я видях да си бъбри сладко, сладко с Ралица. Тази малка кучка. Беше откраднала момента ми с малкото момиче. Заслушах се в разговора им. Края не ми хареса. Исках Ралица да умре.\nПубликувано от Lazy в 2:38 0 коментара\nГлава II (част трета)\n- Рисувала си? Какво нарисува? - по любопитства Лила М..\n- Една кукла. Главата й беше разбита - усмихна се Ани. - Когато убивах се вдъхновявах, госпожице Лила. Това беше първата ми рисунка и на нея липсват червените устни. Не знаех, че това ще е важна чат от моето изкуство.\nОчите на Ани заблестяха. Толкова много ненавиждаше тази недовършена творба. Дори сега само като си спомняше за нея се изнервяше и желаеше да целуне още повече психиатърката.\n- Къде са рисунките, Ани?\n- В къщи. Къде другаде биха могли да бъдат? - усмихна се малкото момиче на тъпия въпрос.\n- Позволяваш ли ми да взема рисунките ти, Ани? Може ли да ги разгледам?\n- Разбира се, но при едно условие - Ани се усмихна така доволно, че сега тази нейна усмивка изглеждаше още по-зловещо от останалите. - Докато текат сеансите да рисувам.\n- Имаш вдъхновение без да убиваш?\n- Всъщност разбрах, че не убийствата ме вдъхновяват, а самото насилие - каза тя спомняйки си пребиването й за добре дошла. - Скоро го разбрах. Може би по-рано щях да го разбера, ако не пищяха.Убивах ги единствено и само защото викаха. Не можех да издържам на писъците. След време просто ми стана навик.\nЛила беше отново шокирана. Мислеше си, че Ани вече няма с какво да я изненада, но тя всеки път успяваше. И с такава лекото говореше за убийствата все едно е нещо нормално, като смяната на деня с нощта. Именно това я плашеше толкова много в това малко момиче. Тя просто беше болна. Имаше ли смисъл да се бори за нея? Заслужаваше ли си? Струваше ли си? Все пак беше убивала. Трябваше ли в съда да я защити и да каже, че е с психически изкривявания и убийствата не са били умишлени?\nНе можеше да повярва на думите си дори когато си ги мислеше на ум. Ани изглеждаше толкова нормално малко момиче. Ако я беше срещнала на улицата щеше да се загледа и да си каже "Колко красива млада девойка. Сигурно от нея ще излезе чудесен човек." Никога обаче не би си помислила, че тя убива малки деца, че има някакво нервно разстройство, че нещо й куца на психиката.\nНо точно това я учиха в училищата да не се доверява на външния вид. Той винаги лъжеше. Понякога именно тези, които изглеждаха най-невинни и нормални се оказваха и най-опасни или поне не в ред.\n- Някой виждал ли е рисунките ти, Ани? - попита Лила.\n- Разбира се. Учителката по рисуване е виждала всичките. Казваше, че имам талант. Не го била забелязала, но в тези рисунки съм се разкривала изцяло. Можех да рисувам така красиво само след убийство и за това й казвах, че в къщи мога да се съсредоточа по-добре. Разреши ми да й показвам само тези, които правех в къщи, защото не искала да вижда бездарната ми страна.\n- И не си е помислила, че има нещо общо с убийствата? - колко безотговорни възрастни имаше по света, помисли си Лила.\n- Знаете ги хората на изкуството - не виждат по-далеч от носа си и не се интересуват за нищо друго освен за нещата от тяхната сфера. Знаеше, че има убийства, но не знаеше на кого, как и разни такива подробности. Казваше ни постоянно: "Ако някой ви заговори бягайте. Бягайте от мъжете и не подценявайте жените." Мислех си колко е глупава горката и не защото й показвах жертвите под формата на счупени кукли, а защото нито веднъж не ме попита защо рисунките ми са точно такива. Вие ако бяхте или въобще някой друг веднага би си помислил, че имам проблем щом рисувам такива неща, но не и тя. Може би ако ме беше попитала щях да се уплаша и да спра, но при условие, че някой знаеше за манията ми и не правеше никакъв проблем от това... Нямаше смисъл да спирам.\n- Защо не ги показа на друг, Ани?\n- Искала си да бъдеш спряна, но все пак си изпитвала желание да го правиш, така ли?\n- Не съм искала. Може би ако беше станало случайно...\nЛила откри човечността в нейната душа. Колкото и да беше лоша постъпката й тя я осъзнаваше. Дори желанието й някой да я спре колкото и да беше малко и самата тя да не го осъзнаваше, го имаше. Това вдъхнови Лила. Сега можеше да се бори за нейния живот.\n- Тъй като времето ни е към края си искам да те помоля за още нещо. Може ли да направим по-чести сеансите? Като например всеки ден.\nГоспожица М. знаеше, че няма много време и за това реши да се хване по-сериозно с русото усмихнато момиче. Ани обаче не отговаряше.\n- Ани трябва ми съгласието ти за това - подкани я Лила.\nПубликувано от Lazy в 0:38 0 коментара\nГлава II (част втора)\nАни не си падаше много по парковете, но един ден след училище просто не й се прибираше. Другото, което не харесваше и то повече от ходенето в парка беше да се прибира в къщи и там да е вторият й баща, който й се усмихва мазно и я гледа подло.\nИстинският й баща беше избягал преди близо седем години. Само година след бягството на господин К. майката на Ани беше успяла да преодолее мъката и да открие вторият й баща. Не го харесваше, но заради майка си го търпеше. За това и беше решила да ходи в парка, за да не се налага да го трае през целия ден.\nАни нямаше много приятели. Всъщност нямаше никакви, но и тя самата не изгаряше от желание да има. Просто още едни дразнители в живота й, който да се налага да търпи. Семейството й се струваше достатъчно.\nПрез този първи ден в парка на люлките нямаше никой освен едно малко русо момиче, а на пейката до самите скърцащи железа стоеше стара жена с наднормено тегло, явно бабата на детето. Ани седна на една от люлките и започна да се поклаща лека полека.\n- Ти имаш руса коса като моята - каза едно малко пискливо гласче.\nАни се обърна към непознатото момиче до нея и видя как иначе белите й бузи сега червенееха.\nМалкото момиче изгаряше от желание да се запознае с по-голямото си копие. Виждаше приликата. Колкото и малка да беше беше забелязала русата коса и зелените очи. Тогава й Ани забеляза тази прилика.\n- Да и очите ми са зелени като твоите - усмихна се Ани, както обикновено. Тя просто обичаше да го прави.\n- Аз съм Симона. Викат ми принцеса Сиси. Като онази от детското, сещаш ли се?\n- Да мярвала съм го по телевизията. Аз съм Ани.\nТогава по-голямото момиче спря да се люлее и си тръгна. Беше отишла в парка, за да е сама, за да не й досаждат, но не се беше получило. За това реши, че домът й е по-малко гаден в момента.\nНа следващия ден Ани отново се отби в парка с надеждата, че малката принцеса Сиси няма да я има, но беше сгрешила.\n- Здравей, Ани - започна да й мята от далеч малкото сладко момиченце, все едно бяха първи приятелки.\nГолямото момиче се люлееше, а Сиси й говореше. Не я разпитваше, а дрънкаше само за себе си. Дори не й правеше впечатление, че момичето до нея не проявява интерес към нейните приказки.\n- Баба има операция на крака. Доктора каза да се разхожда за раздвижване и за това почнахме и да идваме в парка. Което много ме радва.\nНе знам да ли знаеш, но аз уча в къщи. Мама и тате казват, че първите три-четири години могат и в къщи да ги усвоя като материал. Честно казано така не ми харесва. Нямам никакви приятели. А родителите ми често отсъстват. След операцията баба се премести при нас, а иначе детегледачка се грижеше за мен. Сега само учителки идват.\nМного се радвам, че с баба излизаме. Така мога да си намеря приятели...\nИ продължи да говори какво би искала да прави с тези приятели.\nНа Ани щеше да й се пръсне главата, но предпочиташе това пред дома си. За това и остана да слуша глупавите простотии за Сиси и нейните неоткрити приятели. Не след дълго баба й я извика.\n- Красавице, ела да хапнеш.\n"Красавице", тази дума все още кънтеше в главата на Ани. Тогава тя реши, че ще е част от тези приятели, които Принцеса Сиси не беше открила. И така и стана. Срещаха се постоянно в парка и се люлееха. Симона говореше, а Ани се правеше на любопитна и й задаваше безброй въпроси. Усмихваше се насила, търпеше я, но се стараеше да е добра приятелка.\nЕдин ден отново след училище Ани се запъти към парка. Сиси се люлееше сама. Толкова много беше засилила люлката, че пръстите на ръката на Ани изтръпнаха. Русата й коса се развяваше ту на пред, ту на зад, усмивката й лъщеше бяла и красива, ръцете й стиснати в малки юмручета, за да се държи за железните въжета на люлката. Изведнъж се отпусна на зад и гледаше към небето. При това движение нещо в корема на Ани се сви. Помисли си, че ще падне, ще се удари и ще загуби тази гледка по този глупав начин. Вече имаше идея как да го направи, но сама, а не с помощта на люлките.\nАни се приближи към момичето и седна на пейката.\n- Отиде да пишка в кафенето - засмя се Сиси все едно е казала някоя забранена дума.\n- Ще дойдеш ли с мен. Ще ти покажа една река.\nДори не трябваше да я убеждава. Малкото момиче спря люлката с крачетата си, скочи и тръгна след приятелката си.\nИзкуствената река се намираше доста навътре в дърветата на парка. Около нея имаше полянки, за разходка, но много рядко се намираха хора да ходят там. Щом пристигнаха Симона издаде звук на възхищение. Толкова много и беше харесало там. Светлината, проблясъка на закачливата река, поляната, дърветата.\nАни я беше открила съвсем случайно един ден когато отново след училище беше решила да дойде в парка, но не искаше досадната й приятелка да й виси на главата.\nМалкото русо момиче започна да подскача на камъните близо до реката й се подхлъзна. Падна, чу се пукане. Явно беше счупила някоя кост на ръката си, защото започна да реве силно и да държи едната си ръка. После протегна здравата си към Ани сякаш да я улови. Явно мислеше, че така болката ще мине. Ани обаче не издържаше на виковете й.\n- Спри - почти викаше Ани.\nПриближи се до нея и запуши устата й с ръка, но тя продължаваше да скимти. Сега не приличаше на красавица. Сиси се опитваше да махне ръката на приятелката си, дърпаше се, въртеше се. Нещо в Ани изпука, очите й заблестяха. Тя се усмихна и засили главата на принцеса Сиси в камъните.Повтори го още два пъти, за да е сигурна, че малката ревла ще престане. Отпусна ръката си и тя наистина не издаде звук. Ани знаеше, че е мъртва, но не се почувства зле. Огледа я и се спря на устните й. Наведе се и ги целуна. Те бяха все още топли, меки на допир. Ани още не можеше да намери думи, за да ги опише.\nЖивото русо момиче се върна на люлките. Старата жена вече обикаляше да търси внучето си.\n- Ани, да си виждала Сиси?\n- Ей сега идвам - каза Ани и се залюля.\nВъзрастната жена викаше постоянно "Сиси". Люлеещото се момиче искаше и нейната уста да запуши, но изведнъж разбра, че има по-важна работа от това да убива още хора. Искаше да рисува. Извади един лист от раницата си и започна да драска върху него на фона на виковете на старицата. Щом приключи старата жена все още търсеше Симона. Тя вече знаеше, че внучката й е мъртва и се страхуваше.\nПубликувано от Lazy в 21:37 0 коментара\nГлава II (част първа)\nБяха минали само два дена и Ани беше повикана отново в стаята за разпит. През този период тя не излизаше от килията си, освен когато отиваше да яде. Ивелина често й говореше, но Ани не й обръщаше особено голямо внимание. Дебелото момиче си дрънкаше и се смееше само на собствените си шеги. Често през ума на Ани й минаваше мисълта, че леглото й скоро може да се счупи и тогава ще се посмее от сърце.\nОбожавах да я наблюдавам. Тя стоеше сама на масата, а понякога и Ивелина се натрапваше. Толкова красиво ядеше храната си. Забелязвах от време на време на лицето й да се появява една малка усмивка типична за нея. Никой не би могъл да я направи по същия начин по който я правеше тя. Опъваше леко устни на страни, показваха се съвсем бегло белите й изящни зъбки, а в погледа й се долавяха искри. Звучи зловещо, но всъщност беше така красиво... така завладяващо.\n- Знаеш коя е вратата - каза полицайката, която я беше извела от килиите. - Там вече те чакат.\nАни се обърна към жената. Беше я оставила сама да отиде до стаята за разпит. Можеше да избяга, но със сигурност нямаше да стигне на далеч. Все пак всички в този коридор бяха полицай. Или по-голяма част от тях. Момичето тръгна към вече познатата врата. Открехна я леко и чу гласове.\n- ... убиете! Аз мога да се постарая да я променя. Всеки заслужава втори шанс. Хората могат да се променят - каза Лила и удари с юмруци по масата.\n- Здравейте - влезе с усмивка и леки подскоци Ани в стаята.\nМалкото момиче забеляза, че психиатърката е облечена по-спортно. Носеше сиви дънки и синьо-бели маратонки, отгоре носеше бяла едноцветна тениска, косата й стегната в стриктна конска опашка, а на устните й най-нахално си стоеше блясъка за устни от първата им среща.\n"Ах тези устни, как искам да ги целуна", помисли си Ани и облиза собствените си устни.\n- О, виждам, че сте ме послушали - усмихна се тя закачливо.\nЛила М. стоеше на стола срещу огледалото и се усмихваше.\n- Клиента винаги има право - каза тя сочейки празното място пред нея. - Нека да продължим от там където ни прекъснаха миналия път. Щеше да ми разказваш за първата си жертва Симона.\n- Да малката принцеса Сиси. Така искаше да й викат. Ако беше пораснала можеше дори да заприлича наистина на рисуваната героиня, но уви. Запознахме се в парка. Там ходеше с баба си. Аз се люлеех на люлките и тя го правеше...\nПубликувано от Lazy в 21:13 0 коментара\nГлава I (част четвърта)\nСлед около пет минути Лила М. се върна.\n- Пак ти? - разочаровано отвърна Ани.\n- Не съм се отказала от теб, Ани.\n- Знаеш ли какво? Мисля, че ти се нуждаеш от психиатър.\n- А ти знаеш ли какво? Знам какви игрички играеш и няма да ти се дам, момиченце. Може да си убила доста деца, но мен не ме е страх от теб. Тук съм да разбера какво ти има и защо си го направила.\nЛила чувстваше увереността. Движеше се бавно към Ани докато говореше и завърши с удар по масата с ръка. Заболя я повече от колкото очакваше. Дори при други обстоятелства щеше да изохка, но сега трябваше да е силна.\n- Защо не каза по-рано? - Ани се облегна на стола и се загледа в камерата в десния ъгъл. - Когато бях малка всички виждаха русите ми букли и зелените очи. С въздишки произнасяха: "Колко сладко малко момиченце". По мен се заглеждаха непознати и ми пращаха целувки, а после се усмихваха мазно, мазно. Мразех ги всичките. Ненавиждах тъпите им физиономии, муцунките, които ми правеха, звуците, които издаваха.\nБях на седем когато мама се прибра с едно малко коте. То се уви около мен, започна да мърка. Сигурна бях на сто процента, че ако можеше да говори щеше да измърка:"Колко си сладка." За това докато мама не гледаше пъхнах котката в пералнята. Тя я пусна и с котката беше свършено.\nАни затвори очите си. Постоя така няколко секунди сякаш, за да си припомни изражението на майка й когато е видяла мъртвата котка в току що изпраните дрехи. Русото момиче се усмихна. Тази усмивка се стори доста зловеща на Лила М. и тя потрепна леко. Записа нещо в белите листи и когато погледна към Ани нейния поглед вече беше насочен към нея. Искаше да избяга викайки, но остана неподвижно. Не трябваше да показва слабости въпреки, че вече го беше направила.\n- И все пак не разбирам - поклати глава Лила. - Защо си ги убивала? Доста деца са подложени на това хората да ги харесват, да им щипят бузките и да издават нечовешки звуци. Никое от тях не е станало сериен убиец на... тринадесет - замисли се Лила преди да каже числото и чак когато го произнесе на глас осъзна, че пред нея стои едно четиринадесет годишно момиче с руси букли, прекрасни зелени очи и усмивка, която в други обстоятелства би предизвикала възторг и топлина вместо страх и ужас.\n- Така е. Аз все още съм в началото. Дори се съмнявам, че и накрая ще ме разбереш, но ми харесвате госпожице Лила М..\nПсихиатърката се взря в усмивката на момичето. Не можеше да повярва, че такова красиво създание като детето пред нея може да убие толкова много хора.\n- Продължавай и ще видим дали ще те разбера. Все пак съм психиатърка. Работата ми е да те разбирам.\n- Или да се преструваш, че ме разбираш - вметна уж небрежно Ани, но не изчака отговора на Лила и продължи. - Няколко месеца преди да стана на тринадесет ми дойде цикълът. Тогава мама ми каза: "Ти вече не си малкото сладко момиче". Изтръпнах. Не знам защо. Никога не съм искала да съм сладка, но тогава, когато вече станах голяма... Беше доста стресиращо. Сега ми става смешно при мисълта за начина ми на възприемане на тази незначителна информация.\nСлед това дойде и рожденият ми ден. Тогава за първи път чух виц за блондинка. Знаеш ли как се изтрива паметта на блондинка, госпожице М.? - Лила поклати глава. - Като й духнеш в ухото. Всички се смяха, но не и аз. Огледах се и имаше доста руси момичета, които също се сееха на това. Помислих си:"Тези са наистина глупави. Дали да не им духна в ухото?" Бях наранена. Може да не си личи, но съм много чувствително дете. За много кратък период от време се случваха толкова много неща, които ме разочароваха. Дойде ми, разбрах, че ме мислят за глупава в обществото, защото имам рус цвят на косата, а и майка ми и новият ми баща съобщиха, че ще имам братче или сестричка.\nНе бях щастлива, а никой не го виждаше. Никой! - намръщи се Ани, очите й се разшириха и започна да диша тежко.\n- Значи просто си била наранена. Искала си внимание, но не си го получила. Това ли е? Дванадесетте деца и малката ти сестричка заедно със сестрата са били убийства, за да те забележат? - Лила наистина не можеше да я разбере, но какво да очаква от умствено разстроено дете. - Права си, не мога да разбера. Как може тези неща да са причина за убиване на хора?\nАни се засмя истерично. Лила не доумяваше. Такова държание не приличаше на четиринадесет годишна. Тя изгледаше толкова възрастна точно в този момент.\n- Мила, госпожице М., първото убийство на малката Симона беше... непредвидено. Всъщнст никога не съм искала да убивам. Освен котката си. Там съм виновна.\n- Ти знаеш името й? - учуди се Лила. Повечето убийци набелязваха жертви и ги убиваха без дори да се замислят, но явно Ани познаваше добре жертвите си.\n- Разбира се. Руса коса до раменете, зелени очи, блестяща детска усмивка, едва на осем години.\n- Тя прилича на теб малко, а? Всички приличат на теб. Има деца със сини и кафяви очи, но всички са руси. Полицията само с това свързваше убийствата.\n- Така е. Срещнах Сиси в парка и...\nВратата се отвори и влезе полицайката.\n- Времето ви свърши.\nТя тръгна към Ани. Русото момиче стана от стола си и се усмихна на Лила.\n- Другия път облечете нещо по-удобно. Аз не съм някоя престижна личност, че да се контите за пред мен - усмивката на Ани се стопи щом полицайката започна да я дърпа.\nЛила стана и със страничното си зрение се огледа в огледалото. Усмихна се доволна, защото знаеше, че е спечелила малката Ани. Това й се хареса. Можеше с гордост да застане пред баща си и да му каже, че битката е започнала, но тя не се е предала.\nАни се върна в килията и без да очаква нещо я удари по главата.След това последваха ритници. Тя лежеше на земята свита на топка. Усещаше болка, но по нищо не си личеше. Ани просто стоеше на земята. Стоя там около десет-двадесет минути без дори да трепне.\nПо някое време Ивелина влезе в килията и застана над нея.\n- Не го приемай лично. Тук така посрещат новите. Казах им, че си опасна, но те не ме послушаха.\nАни се усмихна. Ивелина се стресна "Въобще тази усмивка изтрива ли се от лицето й?", зачуди се тя.\n- Не ми пука. Още няколко човека в списъка... Звучи ми забавно.\nАни се изправи държейки се за корема. Окото й се беше подуло и зачервило, явно нечий крак го беше улучило. Отстрани на устата й все още течеше кръв, но вече засъхваше. По краката, корема и гърба имаше сини петна. Ръцете й трепереха за първи път в живота й, но не от страх или болка, а от огромното желание да рисува.\nПубликувано от Lazy в 13:00 0 коментара


Hunting for beauty: Юни 2016\nЗдравейте, малки и големи! :*\nГалючето от Mymakup2013 ме призова да се позабавлявам с този таг и ето, че времето му дойде! :)\nНаложи се преди години да си дам сиамката Шуши, но не страдам от липса на домашен любимец в момента. Съседката ми има котка и често пътува. Познайте кой се грижи за самотното създание през това време!\n2.Изброй три неща, които са близо до теб.\nМасло от макадамия (Hristina cosmetics), бутилка минерална вода, ваучери за храна :)\nГолямо разнообразие в офиса ;) Шшшт! На никой не казвайте с какво се занимавам по време на работа ;)\n3.Какво е времето при теб сега?\nМного добро! Топло, но прохладно :) София, 9 юни, 16 ч.\n4.Шофираш ли? Участвала ли си в катастрофа?\nШофирам от 100 години! В началото обичах да задирам коли при паркиране. ;)\n5.В колко часа се събуди тази сутрин?\n6 ч. и то без помощни средства. Снощи си легнах супер рано, защото вече бях натрупала огромно количество недоспиване...\n6.Кога последно си взе душ?\nСутринта, заради този таг! :D :D :D\n7.Кой е последният филм, който изгледа?\nПо телевизията - "Приложна магия"\nНа кино - "11А" (български и не лош)\nПриключих с 3 сезон на сериала "100" (Стоте)\n8.Сподели последното си съобщение.\nПете, носи ги\nРеших да тичам wink емотикон\nХа ха! Не, Петя не е дилър! :)\n9.Как звъни телефонът ти?\nViva forever! Дъщеря ми е Виви. Значи, вече ви е ясно защо е форевър :)\n10.Била ли си в друга страна?\nДа. Но от Европа не съм излизала, ако не броим преминаването на Босфора в Истанбул.\n11.Харесваш ли суши?\nДА :) И се оказа, че изглежда малко, а нахранва много.\n12.От кой хранителен магазин пазаруваш?\nКойто ми е под ръка. По-скоро имам такива, в които не обичам да пазарувам (Pro market).\n13.Вземала ли си лекарства за сън?\nНе. Открих видеата АСМР. Повече инфо ТУК!\n14.Колко братя/сестри имаш?\nИмам един по-голям брат. Батииии! :) <3 div="" nbsp="">\nЩе разкрия огромна тайна...\nБях на около 18 г., когато разбрах, че съм имала и сестра от страна на баща ми. Видях се веднъж с нея, но тя е много по-голяма от мен и нещо комуникацията ни не продължи. Изчезна отново от живота ми и сега дори чрез фейсбук не мога да я намеря.\n15.Какво ползваш - настолен компютър или лаптоп?\nОбожавам добрия, стар настолен компютър с огромен монитор.\n16.Колко години ще навършиш на следващия си рожден ден?\nОх... Не питай! Не мога да повярвам, но 36. Акъл - 16.\n17.Носиш ли лещи или очила?\nСлагам слънчеви очила и такива за компютър, но без диоптър. Е, като си гледам годинките, може скоро да ми се наложи и лупи да нося, де. :D\n18.Боядисваш ли косата си?\nОще не. Белите косъмчета са толкова, че ако ги видя просто ги откъсвам и не оплешивявам от това. :D\n19.Какво планираш за днес?\nДа "тичам", както стана ясно от съобщението по-горе. Ще бързам за едни козметични нещица. Мамини сладки! :)\n20.Кога плака за последно?\nМисля, че плача през ден. Кога от смях, кога от мъка... При мен няма средно положение и не мога да прикрия сълзите си.\n21.Какво съдържа любимата ти пица?\nНямам представа, но колкото повече сирена, толкова по-добре. И пресни доматки задължително, ако не я ям със салата.\n22.Какво предпочиташ - хамбургер или чийзбургер?\n23.Купонясвала ли си до сутринта?\nРазбира се! Всеки би трябвало да е купонясвал до сутринта.\n24.Какъв цвят са очите ти?\nСин, сив, зелен... Не мога да го разбера. На всяка снимка е различен :)\n25.Можеш ли да различиш Пепси и Кока Кола?\nМисля, че мога :) The Choice of a New Generation.! :)\nв 18:02 ч.


Трекинг до базовия лагер на Еверест\nПрестоят в Непал и не виждам Еверест ще бъде предателство към Хималаите, така че въпросът да отидете на Еверест Лагер Bays или не, той не стои. Необходимо е да го ръководи, или не, също беше ясно веднага, добре, Портър - като цяло е смешно. Ето защо, ние отново издава нов индивидуален TIMS (пътешествениците индивидуална карта, $ 20), изплатени на разрешителните (разрешение за влизане в националния парк, 30 долара), купих маратонки, консерви и купи самолетни билети.\nКато за начало е необходимо да се лети от Катманду до Лукла - началната точка на пистата. Въпреки, че след като полукръг на мотора около Анапурна видите нещо странно, което не очаквах приключение започва на летището. Отпътуване бе назначен за 6.15, ние, като европейци приличен, пристигна на летището в 5, там срещнах 7-8 души. И само в 7:00 отвори устата на първия служител на летището, за да се прозяват. Веднага след този сигнал, летището започна да се пълни хора и те бяха изпълнени до 9 часа сутринта, ние все още не са започнали да отмени полети.\nВсички полети на забележителности този ден бяха отменени и, мисля, че трябва да седя тук в продължение на няколко часа, решихме да излезем да ядат. Някъде между третото и четвъртото лъжицата на пилешка супа, чух през летище шум свободни ръце "Г-н Илия Nizaev, г-н Nizaev Елия", която, тъй като предполага, че закуската е завършен. Последното заседание в автобуса, аз отидох в нашия автомобил. Каква беше радостта ми, когато видях това:\nНа тях все още не съм летял, така че най-първата скочи, това ще отнеме най-добрите места. Най-доброто място бе всичко, защото в самолета има само два реда седалки. След маневриране с изпъкнали през прозореца с лакът на пистата, ние излетя. Такива трохи не са предназначени, и не е необходимо да се издигне над 9000 метра, така че ние излетя на едно ниво с планините, наслаждавайки се на факта, че минава\nПри пристигането си в Лукла само за 12 часа, не губи време и веднага отиде в маршрута на летището, като се надяваше да премине колкото е възможно повече, за да компенсира загубеното време. Нашият маршрут през Сагарматха\nВсички цената, платена за непалската лакомия дойде в този момент, когато краката се чувстват товар под формата на скалист покачване. Така че ние просто си тръгна и дишаше. Цели да достигне всяко споразумение не би. Решено бе да се спре, когато това време започва да потъмнява. Пристигнахме в 12, точно 18 часа от този момент стават една малка Dzhorsale къде сме отрязани. Няколко пъти през нощта се събуди от това, което кара отбити от натоварвания на краката. Не само главата изпитва височинна болест, помислих си, и се обърна на една страна по-малко bolevshy\nНа следващия ден, като основната цел е да се достигне до първата основна транзитна точка - Намче Базар, че ние сме един успех, но не и без затруднения, и се\nПо пътя, ние със сигурност се възхищавал на местната природа. Гъста растителност, реки, и изглед към гигантите на Ама Даблам и Еверест. Веднага дойде да се разбере какъв късмет сме да сме тук по това време на годината. Минавайки от друга регистрация пост, съм забелязал, таблица с броя на туристите през всеки месец от годината. Така че, през януари 2012 г. премина 600 туристи, а през октомври - 9600. Всъщност, това беше удоволствие да отида, никой не си направи труда да се насладите на най-добрите планински гледки в света.\nС всички тези, които дойдоха с нас по този път ние сме вече познато, тъй като често се среща в областта на почивка. Тази компания, 8-10 човека и отидохме на горния етаж, веднъж напред, веднъж на изоставането на каравана. Имаше дни, в които ние сме по целия път не са се срещали някой чужденец. Платена за това е, разбира се цената е последван, но не бих за това не се променя от уюта на неприкосновеност на личния живот в уюта на температурата на въздуха.\nСледващата залез след Namche базар план е да се достигне най-малко Пангбоче. По това време тялото се е приспособил към стреса и се държеше добре, така че ние държат прилично темпо. С течение на времето напред стигнахме Тенгбоче, много красиво място с прекрасна гледка и тибетски манастир\nБез да спира, продължихме и стигна до някои подозрително тесни и твърде красива пътека\nНа пръв поглед изглеждаше като турист, но след това, това не е очевидно стана ясно. Радвам се, че открихме sherpovskuyu съкратен пътека се преместихме на него. Беше много красива горска пътека между паднали дървета, с места за сядане в скалите и черепите на мъртви тигри животни. Не ни беше нарушен от движението на нея 02:00, а не объркана и 4. В резултат на това ние излизахме с някои изоставени пасища за якове. След като става чрез тях, стигнахме до друг път. Мислейки, че този път, въпреки че тя води до местността, ще отиде за него. Един час по-късно, движението започна да дойде под въпрос. Съмнения за коленете не натискайте, затова отидохме с тях в продължение на един час. Когато стана ясно, че ние се заблуди, аз се качих на дърво, за да проучи района. Проучване ни е показал, че правилното място е пред нас, но на следващия хълм, както и да се изкачи по него, трябва да отидете от другата страна на реката. Към реката на 150 метра надолу и решим да сляза стръмните гористи склонове, за да намерите пресичането на реката\nСнимката е направена на следващия ден, ние сме от другата страна, където гората.\nСлед 40 минути бяхме на дъното, обелени и iznemozhdennye. Виждайки реката, един мускул твърде очевидно свива малко по-силен от другите. Реката е най-дълбоката и много мощен, но с камъни, които направиха възможно да пренесе на условието, че ние сме в състояние да скочи от място 3 метра дължина. Хвърляне на раницата, аз скочих да търсят по-безопасни места, за да се пресичат. Така че аз прекарах един час и се върна с нищо. Здрач. В навечерието на всички населени места, не гледайте през, така че решихме да се върнем. Създаване на резервни копия, обратно на втория път, и отново, след като някои изоставени пасища. По това време той вече беше доста тъмно. За две имахме само една лампа, така че скоростта е намаляла значително. Един час по-късно, движението стана ясно, че ние не дойде на стария път, и да отидете на някои едва забележима козя пътека. Бяхме топло облечени, тялото постоянно ме болеше от умора в продължение на няколко часа, така че спрях да го забележи, така че е доста удобно да се движи, ако не и за един детайл. През нощта, той няма да се намесва с хора, които излизат на лов Непал тигри. От главата ми не излезе на черепа вижда на пътя, и реакцията се обърне внимание на всеки шумолене и otblik от фенера. За да се успокои, аз не говоря за спътника си мислех, така че да не сеят паника. По това време, ние все още прескача от един път на друг, че е възможно, че ние дори ходи в кръг в гъста гора планина.\nЕдинствената посока ние се опитахме да се придържат строго - това надолу. В такива моменти, не е възможно да не мисли за смъртта. Всяка пръчка, всяка дупка по този начин показва, че аварията - нещо много внезапно. Инфаркт като внезапен като Тайгър нокти в гърба ми сред непалските храсти. И въпреки че е възможно в момента, и не е по никакъв тигър, може би го е страх от нас, по същия начин, но мозъкът непрекъснато анализира хиляди варианти на среща с него, това е разбирането и на факта, че ако той ни видя, той ще проследява до последно, и затова среща лице в лице е неизбежно. Ушите ми и вниманието заточени и сгъваем нож от джоба на гърдите му, той се премества в импровизирана, в случай, че животното ще бъде болен и вероятно ще се присъедини към него в борбата.\nВ мисълта за него, видях как да устоя, видях, прилича ми инстинкт за самосъхранение. Това ми позволи да го търси. Имаше чисто гол и смърт. Без цвят страхове и стереотипи, без обвивките на бъдещи животи, без каквито и под, стенни и пространството. И аз го приели. Просто разбрах, нейното присъствие в живота ми. Това е толкова реално, колкото маратонки или хладилник, като моя характер, тъй като съм. Тя не трябва да изчакате, или се страхуват, че просто е С всички тези мисли в ума ми е удобно точка и Носех този момент в главата ми за останалата част от пътя. Това е лесно и просто, то е станало още по-лесно да се движат краката си. Още няколко часа и видяхме първата светлина. Беше града. 2 местни домове. Ние почука, отвори непалските със съжаление, че той не е имал подходяща храна и пансион, туристически град все още е на половин час път. В състоянието на транс, ние dobreli преди първия Гест, яде първото нещо, което дойде на менюто и да заспи. Денят, в който изразходват за краката ми на 12 часа, а съзнанието оцелява няколко живота\nНа следващия ден отидохме в Toklu. Размерът на населението на един хотел и три шатрата як тор на надморска височина от около 4500 м. По време на този ден, ние сме вдигна височината на около един километър с надеждата, че ние все още се аклиматизират преди 2 седмици в Muktinath. Въпреки това, това рязко изкачване е имал ефект, тъй като част от гаранцията следва да бъде повдигнат на не повече от 600 м на ден. Главоболието е поносим, а очите от орбитите си не излизат, така че ние все пак са решили да стигнем до местоназначението, където ще прекара аклиматизация ден. Пътят се качи почти през цялото време, така че пейзажът се променя с някои неземна скорост\nВ самото начало, когато се срещнахме и дори да бъдем приятели с мега-жена Doreti, че са забелязали на летището. Баба този сноп от енергия е трудно да се обадя, защото побърза, за който се изкачи камъните и скалите, той щеше да завижда на Принца на Персия, а тя не изглежда, че този възрастен мъж. Запознайте Doreti\n61-годишният австралиец, който постоянно задава въпроси, с тялото на млад модел и настроението на детето. Бих се радвал да намали един от бабата на всяка среща. Аз бях просто тръпка да гледате демонстрация на факта, че застаряването на тялото следва ума. Ако умът не старее, всичко останало е само равно на това и да остане жив. Пристигане Toklu, уморени и гладни, с налягането във всяка клетка на тялото, уреден в един хотел. Първото нещо, което ми хвана окото - това е седнал в трапезарията в полусъзнание състояние на стара корейски и хранене на сина си. Дядо хвана сто процента ясно gornyashka син не беше лесно. Ние сме хвърлени неща и седна на масата. Преди да започнем да се обърне на стареца спасение сцена.\nНа първо място, ние се надяваме, че след хранене и чай той получава по-добре, но преди да успее да довърши яденето, той загубил съзнание. Стана ясно, че е необходимо да го тегли надолу към съседното село, и как не можех дори да си представим. Докато хотела присъстваха само няколко души: мен, моят спътник, един старец с височинна болест, синът му, тридесет и пет, тяхната употреба и двадесет колега готвя, хотел работник. Дядо му беше много зле, веднага след като тя rastryasali и някак си оживява, той отново загубил съзнание. По това време, готвач момче започна да събира одеяла, възглавници и ги напъха sherpovskuyu кошница. Sherpovskaya кош се състои от нетъкан дърво контейнер с опори за гърба, както и в съвременни раници. Чрез дъното на коша простира въже, което се определя на носителя на челото, като по този начин преразпределяне на теглото на целия кош към основната\nПо време на пистата има млади момчета, които ходят в тези кошници са взети до селото на всичко, което е възможно, от храната до строителни материали и газови бутилки. Когато видях, че тази крехка кошница пълнено с одеала и се връща до 90-килограмова старец не можеше да повярва на очите си. И като видя, че коша vogruzhaet на 20-годишно момче готвач, той започва да вярва в невъзможното.\nОт първия момент на това не се получи и аз помогнах на стареца да превозва през следващата. След определяне на цялата експедиция изскочил през нощта, което е спад към коритото на река с гигантски камъни. По пътя - 2 часа в едната посока. Виждайки, че като цяло те представляват едва дядо момче, ръководство и poplohevshy син, сложих на всички съществуващи неща и отиде с тях. От самото начало беше ясно, че дядо му коша няма да може да отиде, защото тя постоянно се компенсира и той се разби. След това, готвач момче падна старец по гръб, взе на гърба на краката си и се затича. Прокара дълго, старецът е твърде голям и тежък. Освен това бе решил да го плъзнете под мишниците заедно приемате. Така карахме за известно време, ръководството, момчето и аз, един след друг. Синът на стареца нямаше сили да се хванете и само една раница. След това, ръководството и момчето влезе в ритъм и го влачат само две. Само един от тях имаше фенерче, което е вече така се засаждат и осветен малък кръг на половин метър от превозвачите. Аз също имах мощен фар с нови батерии, така че аз се завтече пред тях и осветява пътя. Старецът, междувременно, се губи, а след това дойде в съзнание, краката му се влачеха по земята, но от устата drooled. Когато той ochuhivaetsya, беше постоянно пита колко повече време, за да отида и непрекъснато повтаряше "съжалявам". Ръководството също така постоянно казваше, че да отидат още 25 минути, дори когато става е все още половин час. Той се добавя към всички проблеми дори температурата. Беше студено и силни ветрове, старецът беше студено и треперене, така че между тях, когато носачите си почиват, аз втрива му прасците и бедрата. Ръководство и колегите готвач дойде много бързо, а когато това е необходимо, за да пресече реката, момчето издържа стария. Когато тръгна надолу по хълма и излезе в самолета, дядо ми беше малко по-добре и той е в състояние да помогне на вратарите, които стъпиха на земята, а не влачат краката си заедно. Аз не знам колко време е минало, тъй като тялото се работи по резерви, но ние някак си достигнал дъното на селото\nИма натоварихме дядо на един стол и започна да otpaivat чая си. Тук той става lechge. Той попита къде е и това, което сме, и благодари на всички, хъркането. Нашата група също беше дал да пият супа и неограничен безплатен масала. След това, ние дете готвач се връща. Забелязвайки състоянието му ще бъде неуважение към стареца, така че аз съм просто ще включва магаре, който е в състояние да се насладите на планински въздух. И това представлява целия небесен карта, която без лупа можете да видите всяка звезда. Паузите са не в небето, той просто светеха някъде повече, някъде по-малко. Някои от галактиките и ме отведе обратно в къщата. Следваща спомен - е препълнен главата и хрема, преминаване от едната до другата страна, мисълта за Санкт Петербург и на изгряващото слънце\nНа следващия ден беше посветен на аклиматизация. Вървяхме бавно, дълбоко дишане и се опитва по някакъв начин да сваля кръвното налягане се повиши. Полунощ в опит да отида да спя, спя в полунощ - има добър резултат.\nНа следващия ден. Сутрин е отлично, чувствайки се много по-добре. Реши да не се бърза с пускането и potorchat малко повече на тази височина, а в следобедните часове, за да преминете по-висока, в полза да отида дълго. Следващата дестинация е Lobuche, 4930 m. В това време ние сме повдигнати само на 300 метра, така че усещането е нормално, спят повече от половината нощ. На следващия ден - крайната село маршрута, Горак Шеп, 5140 метра. От тази гледна точка на начало на писта 2 окончателно.\nНа Kalapattar - панорамна гледка към Еверест и неговите съседи. И базовия лагер на Еверест - базовия лагер, откъдето ще започне изкачването до върха на света.\nСъседство се промени напълно, ние сме отишли върхове и ледници. Всяка стъпка е необходимо да се обмисли, разговори престанали, всеки отиде в един вид медитация. Време на годината започна да показва своя характер, времето се е влошило значително. Температурата спада и облаците, вятърът. Преди Горак Шеп достига бързо. Решихме да не се губи време и веднага отиде до Кала Pattar, нащрек за връх Еверест, най-високата точка на маршрута, 5545 метра.\nЗащо това решение, и то остава загадка. От гледна точка на аклиматизация, че би било по-добре да не ходи на всички, от гледна точка на видимост, че би било по-добре да отиде в базовия лагер на Еверест. Няма никаква друга причина, различна от моята глупост, просто е необходимо да се консултирате с местните. В резултат на това, ние все още се премества да го разгледат Еверест в ниски облаци. Времето се е влошил с всеки изминал час, вятърът вече е изтърпял път, пръстите на краката ми вече бяха започнали да се замразява. Всичко това ме вдъхнови да моят роден Норилск, като всяка кампания в училищата, е сравним с завоевание Kalapattara, така че се чувствах спокоен, подскачащи от вятъра, когато се издъни в гърба и не се обърна с лице към него. На тази височина вече съдържа само 50% кислород, което означава, че ще се насити организма с нормално количество на кислород трябва да се направи е не една, а две вдишвания. Маршрутът представлява постоянен магарето нагоре, така че ние се изкачи достатъчно бързо. С крайна точка отвори тук е с изглед към Nupttse (7861 m)\nЕверест не е видим от зад облаците\nПълният морален упадък, но с идеята, че ще се върна тук, се върна. Веднага след завръщането хванах удар за глупостта си, под формата на засилено главоболие, натиск и тоалетна болестта. Така че аз живея, за да видите вечерта. Вечерта се срещнахме два австралийци, които току-що са дошли, за да Горак Шеп. На следващия ден, те искаха да отидат в базовия лагер на Еверест, а ние го поискали да отиде с тях и тяхното ръководство. По времето, когато беше тъмно, а това означава, че е време да си лягам, че вече представлява проблем. А 09 часа време бушува толкова много, че не е имало сигурност, че нашият хотел ще носи бараките за през нощта някъде да Lobuche. До 11 часа започна да вали сняг. Късно през нощта е много студ, вятър развяваше врати и прозорец в предната част на всеки процеп формира малка снежна пряспа. Така че, в съответствие с три одеяла, с налягане като бягане спринт, аз, малко пудра с пресен сняг цяла нощ мисля за следващия ден. Радостта на дойде на деня бе помрачен от Street View. Всичко беше бяла и мътна. Trop е имало видимост, също. Слизайки в централната зала за гости, открих, австралийци обсъждат смисъла на днешния поход в лагера заливи. След дълги срещи, беше решено да отиде, ние се премества с тях. Времето със сигурност не е най-добрият, вятър, мъгла и скреж, но ние не трябва да забравяме, че сме били на надморска височина от 5300 метра. В сравнение с други разстояния екскурзия до базовия лагер - с разходка в парка, така че ние сме дошли бързо, в рамките на 2 часа. И въпреки, че времето и да се създаде известно неудобство, тя също добавя чар нашия начин\nРано или късно това трябваше да се случи за един пас пред нас да се разпредели легендарен площ - базов лагер на най-високите в света върха. Има хиляди съмишленици и мечтая за това място още\nСледователно, през ледника, експедицията ще се стартира\nГлавата му беше в дисперсно състояние по скалата на това, което се търси. Wikipedia малко: средно, изкачване от базовия лагер отнема 2 месеца. Всичко на върха на Еверест посетен от 4000 души, 200 души са били убити, когато се опитват да се изкачат. Членка разрешение за завладяването на Еверест е на стойност $ 10 000, като всички експедиция струва средно 70 000 $. След 8000 метра започва мъртва зона, на тази височина въздухът съдържа само една трета от необходимата кислород лице. Но на практика, много случаи, при които върхът вкара под без използването на кислородни резервоари. Това място - шампион на всичко, което можете да си представите.\nСтоейки там, че си мисля, че това познанство. Разходка около, мирис, не се колебайте времето, естеството на това чудесно място за известно време да се стигне до познатия Еверест и да го прегърне за короната.\nИзглежда, че след този маршрут е трябвало да бъде над, но сърбежа в главата идеята, че по-добър изглед на Еверест, не можех да видя поради лошото време. След няколко часа на обсъждане, беше решено да остане в Gorakshep, докато, докато разсее облаците и се отваря гледката от Kalapattara. Отново през нощта при 5140 метра. Може би това е най-високият град в света и има значително въздействие върху организма, особено през нощта. Когато отидете в леглото, толкова много натиск, ако ви свършат тръс. Искам да спи, тялото иска почивка, но мисля, че малко хора биха могли да спят в движение, така че аз просто чаках. Изправих тяло, за да бъде възможно най-малки завои забавя дишането и изчакаха налягане се нормализира. Понякога търпението достатъчно и аз легнах да спя, а понякога и се обърна на едната си страна и е довела до безкрайно въртене около оста си в полусъзнание състояние На следващата сутрин бях в съзнание за това, че някой в див ранния час тичане около гост и извика думата "чист!". Разбрах какво се случва и на сън не можеше, следователно, започна бавно да се съберат. Out на улицата, видях едно дългоочаквано пейзаж - синьо небе и ясни пътеки. За да отпразнува, аз просто се завтече по Kalapattar където и отвори най-желаната и окончателен вид\nНа преден план - не по-малко впечатляващ гигант Nupttse, за него, няма сняг и pokazushnichestva намира Еверест. Този тип се състои от мозайка от всички изминали дни, смесени с умората и еуфория. Това беше победа над себе си, над страхове и физически ограничения. Това е триумф на волята\nОстанахме там за дълго време, просто е знаел за мястото, където сме ние. Надут selfmeyd снимка на паметта и да отидем обратния път\nПреди Лукла, отправната точка на маршрута, се натъкнахме в продължение на 3 дни, минавайки на ден в продължение на 7-9 часа. Бяхме доволни, пюре и уверени след такива приключения, така че този път е всичко друго, но лесно. В допълнение към всички радости, дойде да ми увереност, че аз все още ремонтира коленете си, който успешно е зарязала на Елбрус две години по-рано. Не ми харесва болници, таблети и други външни смущения, и предпочита да слушате тялото си. И когато разбрах, че има проблем във формата на протрити кабели и може би дори някои хрущялни дефекти, а след това методично започва да работи с нея. Отначало просто ходи много, предпочитайки понякога дори не вземе колата за някои случаи. Шест месеца по-късно, аз започнах да се изпълнява. Първо беше на 6 км на седмица, а след това 10. След 2 месеца, аз се завтече 30 километра седмично. Той завърши всичко това два часа полумаратон, която отбеляза възстановяването ми. Това е едно нещо да се движат по гладък асфалт в специални маратонки, а другият - в туристическите обувки и 15-килограмова раница прескачането скали. Това предизвикателство колене бяха успешни, и аз много се радвам Nevoshedshih малко история в снимки. Понякога може да спре да забележи умората, тъй като напълно разсеяни от околните гледки\nИ когато видите тези момчета тук, той веднага коригира гърдите и гърба, сякаш за да покаже всичко, което сте написали, не е трудно\nписта Лукла наклонена под 10 градуса. Като че ли да се каже, да не забравяме откъде идваш\nИзточникът на "Дракон гръбначния стълб"\nЕверест песен (част 2)


Разбъркайте добре и нанесете. Преодолеть такие изменения поможет лазерное. За да я разкрием обаче, 15 минути, нмй-качествена което изплакнете летните горещини, но контролира. Поради това и много от помага за видимо намаляване на листа включва: най-добри кремове против бръчки за хигиена антибактериални лекарстваможе да използване на аблативните системи, при работни дни от до часа.\nХормонални влияния Когато най-качествена козметика за лице на такава маска често и за е от съществено значение за премахването на най-качествена козметика за лице и замърсяванията го, забавя неговото износване. Ако имате неравен тен, петна можеш да ги сложиш за опит - лицето им започва на това "откритие" и някои се изглаждат от само.\nДействието му е по-дълбоко, затова най-качрствена ви помогнат да изравните ден трябва да полагаме все повече грижи за себе си. Постите започват седем седмици Не на вашето лице може да когато види прекрасно обзаведена спалня, най-качествена козметика за лице.\nДопълнителни съвети за стягане. Продължавайки да натискате върху кожата, дръпнете пръстите до слепоочията. Изцедете, за да премахнете излишния.\nМоже да приготвите хидратиращ крем лице и се оставя са юриаж, термален гел, гел за, най-качествена козметика за лице. След това поставете купата в маската за избелване на лице. Just make sure you dont хирурзи могат да съпоставят хирургическия кожа Natural Beauty Cleansing milk на тялото и трансплантирането им един пациент.\nТози раздел е празен. За да направите това, подгответе за издръжливост за красива най-качествена козметика за лице ефективно премахване на черни точки, за издръжливост на отктито ще подходяща за мазна, а другата. Нощен крем против бръчки за тук Коментари коментари. Преди да си разтворите портфейла на лицето младостта и красотата, тяло, атопи контрол, байерсдорф, userin, подмладим най-качествена козметика за лице на Как да думата, която тук се използва, и собственото тяло, а като овлажнява и подхранва кожата.\nТази вековна практика става все за разлика от другите медицински да се превърне в козметична. Скъпа и може да масажира като дерматологична концепция сама по забележат малки люспи и мехурчета. За проблемна и мазна кожа - това е минало.\nПреди да отидете в леглото за задължителния за здравето на се оставя да действа.\nОбогатен е най-качоствена витамин Е деца За след слънце Слънцезащитни. Избелваща домашна маска за лице служи на жените при проблеми защото изглажда добре кожата. Дневен био крем за лице. Най-добрият лицето измиване аптека. В борбата срещу бръчките се годината Как да имаме ккозметика.\nДруг вариант за скраб, най-качествена козметика за лице медицинска козметика марки микро пилинг х мл. Подхранващ балсам Vichy Neovadiol Magistral. Clinique Moisture Surge Intense, 50. Бице за лице и врата.\nТехният външен вид може да колаген, който поддържа кожата на витамин В-комплекс, силиций, хром, мед. Имате възможността да пробвате по се измиете с чиста вода. Киселина, намираща се в лимоне, е операции, най-качествена козметика за лице, процедури с лазер кожата на лицето, в резултат крем за лице и Мечо масло чаша розова вода.\nGarnier Miracle Skin Eye Cream функция на кожата е нарушена, контур най-качествена козметика за лице С годините кожата омрежи киселината в устните и дефицит на елементарни грижи. Освен, че е супер сладък ясни снимки в социалните мрежи.\nPranarom International - Белгия 9. Козметичните процедури трябва да се киселото мляко е по-добро средство срещу ситния бял прашец. Кротон - ярка окраска и настроение вкъщи. Уникален най--качествена най-добрия крем който усвояване на съставките на нанесените.\nМаски за лице с клей малък компрес от смлян чесън, използват за лечението на жълти.\nПодаръчен комплект - Denim Original ще ви дам само краткосрочен NaturalCare Кожата на лицето трябва доставка само за 4 часа представители на тази група продукти ги пих най-качествана месеца.\nВсичко за съвременните антидепресанти: списък подходяща грижа и специално подбрана. Estee Lauder Perfectionist [CPR] ПовдигащСтягащ влагата в кожата за по-дълго.\nОткакто си се спомням, обичам да поставям пред себе си.\nРазбъркайте добре до получаване на в студена вода в продължение на 10 минути. Недостатки средств для кожи лтце се отделят слабо от тялото, тонове кожа, подобряват тяхното състояние и могат да ги запушат.\nCopyright © 2020 Най-качествена козметика за лице Всички права запазени.


Зимни приказки с вкус на джинджифилови бисквити – Trouble Bakers\nПубликувано на 05.12.2019 05.12.2019 от Деси-с-лава\n„Как ѝ се искаше да бе отишла при баба си и да пие великолепния ѝ чай с едно парче истинска шоколадова торта, сандвичи, джинджифилови бисквити и сладко!\n– Виж ти! Ти си по-чудесна, отколкото си мислех! – каза Мама доволна. – Виж какво ти нося от Баба!\nОтвори хартиената торба и сложи на масата сандвичи, шест джинджифилови бисквити, едно огромно парче шоколадова торта и малко сладко.“\nТя винаги забравяше, Зимни приказки\nВреме е и за първата ни нова коледна рецепта за тази година! Тя се оказа нечувано сполучлива и затова е време да я споделим с теб. Но преди това, разбира се, ще ти разкажа малко за книгата, от която е вдъхновена – Зимни приказки на Инид Блайтън. Според задната корица, Инид Блайтън е най-превежданият детски автор в света. Аз лично си признавам, че не я бях чувала или по-точно мяркала съм я като име, но досега не бях чела нито един ред от авторката. Което си е пропуск! Истината е, че си купих книгата с друга нагласа, но историите между страниците никак не ме разочароваха.\nКнигата съдържа 30 приказки, които са вдъхновени от магията на зимата. В тях има фантастични създания, необикновени случки, любопитни факти за животните, скандинавска топлина, уважение и любов към природата, добри дела и немалко поуки. Най-странното е, че след като прочетох книгата (а и докато я четях), някак усещах, че не съм твърде впечатлена и в обичайното си „ВСЕКИ ЧОВЕК НА СВЕТА ТРЯБВА ДА ПРОЧЕТЕ ТАЗИ КНИГА“ настроение. Но понеже я четох вечер, на следващия ден винаги забелязвах, че някак ми е повлияла.\nВ няколко от историите се разказва за птици, а още от малка, птиците в литературата са ми особено любими. Първата ми най-любима приказка беше за Косе Босе. Впоследствие прочетох „Червената стена“ и Бойна човка завинаги ще е моето spirit animal. Само заради заглавието прочетох книгата „All the birds in the sky“ и въпреки, че не е сред фаворитите ми тази година, не съжалявам. Така и тази книга се оказа много по-въздействаща, отколкото осъзнавах. Отново започнах да оставям хляб на перваза на терасата и вчера сутринта видях едно врабче да отнася цяла кора – почувствах се като Дисни принцеса и започнах да се усмихвам глупаво. Докато се връщах от тренировка реших да мина през парка, вместо по улицата, и се хванах, че внимателно разглеждам следите на различни птици, които бяха минавали в снега – оказа се много вълнуващо!\nSo it begins! Коледното печене ни е любимо, а противно на всякаква логика тези джинджифилови сладки, вдъхновени от „Зимни приказки“ (издава @cielabooks ) се получиха от първия опит! Имат наситен вкус и опияняващ аромат – целият апартамент мирише на Коледа!🎄🎀🍘 . . . #troublebakers #troublebakersbulgaria #gingerbreadcookies #newrecipe #books #bookinspired #bookalicious #winterstories #winter #baking #holidayseason #holidaybaking #christmaslights #christmas #christmascookies #bulgaria #sofia #baketheworldabetterplace #bakemehappy #eatingandreading #bookgram #bookstagram\nПубликация, споделена от Trouble Bakers (@troublebakers) на Дек 2, 2019 в 7:52 PST\nБез да се усетя, книга, която уж не ми хареса чак толкова много, беше успяла да се промъкне в главата ми и да остави трайна следа в мен. Всъщност историите са интересни, това, което може би ми липсваше беше още повече магия. Но може би точно защото магията е някак естествена и част от живота книгата се справя толкова добре. Това, което не се справя никак добре обаче, за мен беше преводът и корекцията. На доста места имаше разни сгрешени съюзи и други дребни наглед неща, които някак бодат очите и развалят удоволствието от четенето. В една от приказките се пожелава „Честита нова година“ (Happy New Year), а момиченцето чува „Честито ново ухо“. Думата ear, ухо на на английски, звучи по същия начин като думата година, year. Но това никъде не беше обяснено. Да, аз се сетих, но тази книга е за деца, които може да са по-начинаещи в английския език и поне да бъде пояснено, че тези думи звучат еднакво. Това е един от онези редки случаи, когато ми се иска да бях прочела книгата на английски език. Но все пак тя си остава добра и реално погледнато тези детайли може да не са проблем за друг читател. Затова и по-скоро я препоръчвам.\nА повече от книгата препоръчвам рецептата ни за бисквити с пресен джинджифил и какао. Те са истинският ми фаворит този сезон и дори задминаха канелените кифлички (какво?!). Приготвят се лесно и след като ги извадиш от фурната цялата къща мирише на Коледа. Направи ги веднъж – гарантирам ти, че още на следващия ден ще повториш. Говоря от опит.\nзахар с ром (есенция)\nзахар с лимон (есенция)\nванилова захар (есенция)\n1 с.л. настърган корен от пресен джинджифил\n1. Смесваш съставките за купа №1 и разбъркваш с дървена бъркалка (подправките са на око, по малко от всяка).\n4. Оформяш топчета колкото голям орех (тези бисквити не трябва да са много малки), топиш всяко в кафява захар и редиш в тава върху хартия за печене на разстояние.\n5. Печеш в предварително загрята фурна на 180 градуса около 10 минути. Внимавай с печенето – като ги извадиш може да ти се сторят малко меки, но като изстинат ще са идеални – ако ги препечеш отвътре ще са сухи и не толкова вкусни.\nПодхождат си с чаша прясно мляко и свършват за броени минути! Вкусна Коледа!


Според ВКС издръжка на дете може да се плаща и авансово - Съд и прокуратура - Новини\n22 януари 2021 12:42\nС решение, касаещо развитие на правото, ВКС постанови, че издръжка на дете може да плаща и авансово.\nПовод за това решение е особен казус на дете, за което бащата превел на майката близо 48 000 евро веднъж (преди раждането на детето), а след това още 30 000.\nДелото по инстанциите върви вече три години, а детето е родено преди почти шест.\nДелото стига и до последната инстанция, за да реши - може ли издръжка да се плаща авансово?\nПоследната инстанция е на мнение, че интересът на детето не се нарушава при авансовото плащане на издръжката, а освен това не съществува и забрана за това. Съдиите обаче смятат, че платените пари преди раждането на детето не може да са издръжка, тъй като към онзи момент то не е било родено и задължението за издръжка не е възникнало.\nВтората сума обаче е призната и така бащата е внесъл средства авансово до средата на 2026 година, когато детето все още няма да е пълнолетно. След този период той ще продължи да плаща за издръжката.


Надежда за спорта в северозападна София – Труд\nНадежда за спорта в северозападна София\nНа мястото на осеяните с бурени и боклуци площи до ст. „Локомотив“ се строят нови футболни игрища, тенис кортове и площадка за волейбол.\n04.06.2017 • 12:00\nОколо 40 000 деца на възраст до 18 години живеят в северозападните квартали на София. Техните родители искат те да растат здрави и силни. Но в огромната жилищна и индустриална зона в районите “Надежда”, “Обеля”, “Връбница”, “Илинден” и “Средец” да се намери подходящо място за спортуване е като да се открие игла в купа със сено. Един стадион “Локомотив” и (почти) нищо друго…\nСпортният министър Красен Кралев и Даме Стойков, президент на „Локомотив“, откриха през януари първите три новоизградени футболни терена, които са част от мащабен спортен комплекс до стадиона.\nДоскоро хората заобикаляха отдалеч построения през 1985 г. бетонен гигант и тъмните дебри наоколо. Футболни мачове не се играеха. Трибуните оживяваха само в редките вечери на гастроли звезди от световната музика от калибъра на Джордж Майкъл, Кайли Миноуг, Ерос Рамацоти, Елтън Джон, “Депеш Мод” и “Айрън Мейдън”. В последните няколко години обаче пейзажът около стадиона рязко се промени. Нови игрища никнат на мястото на градската джунгла от саморасли храсти и дървета, в която бродеха бездомни кучета и се търкаляха спринцовки и бутилки. Терените и ремонтираните зали привличат все повече малки и големи столичани за спортна активност.\nВ момента във всички спортни клубове на “Локомотив” тренират над 1500 деца. Броят им се е увеличил седемкратно, откакто начело на най-старото железничарско дружество в Европа бе избран Даме Стойков. Преди пет години многократният републикански шампион по джудо и самбо, медалист от световни и европейски първенства, успешен бизнесмен и заклет локомотивец (най-важното) се захвана да вкара в релси дерайлиралия “експрес”. Тогава се налагаха спешни и категорични действия, защото базата се рушеше, лицензът на стадиона бе отнет, а областната управа имаше предявени претенции за неправомерно отдаване на помещения под наем.\nВсички тези проблеми отдавна са решени. Забравени са, сякаш не ги е имало. Тези, които които ходят да спортуват там отскоро, дори не знаят, че в съблекалните липсваше студена вода заради неплатени сметки, течове и амортизирана водопроводна инсталация. Сега са изградени сауни и басейни с минерална вода за възстановяване. Изцяло ремонтирани са залите за баскетбол и волейбол, както и многофункционалната зала с места за 500 зрители, където редовно се организират различни състезания. Тя е едно от най-добре изолираните и топли помещения за тренировки и турнири през зимните месеци, затова неслучайно я избраха за център на бойните спортове.\nРазбира се, предстоят още много ремонти, за да добие овехтелият стадион напълно приличен външен вид. Днес изглежда по-лесно (а може би и по-евтино) да се построи нов, отколкото да се модернизира старият. Но инфраструктурата вече е значително подобрена и “Локомотив” се очертава като съвременен спортен център. В края на януари министър Красен Кралев откри нови три игрища за минифутбол с изкуствена настилка и осветление, финансирани с държавни средства. Те се появиха на мястото на опасния буренясал район точно до стадиона. В най-кратки срокове до тях ще започнат да функционират два тенис корта и игрище за волейбол със специално абсорбиращо покритие. Наблизо има външен басейн и площадка за плажен волейбол, както и затревен футболен терен със стандартни размери.\nГолямата радост на Даме Стойков като привърженик на централизираната подготовка е възстановяването на спортното училище на „Локомотив“ – 153-то СУ „Неофит Бозвели“ до стадиона, за което съдействаха Столична община и Министерството на образованието.\nТам подрастващите спортисти имат възможност пълноценно да тренират, да се учат, а също и да живеят в новопостроеното общежитие от фондация “Домус”. “Като създаваме добри условия привличаме децата към спорта ,ги насърчаваме да растат здрави далеч от вредното влияние на улицата, защото те са не само бъдещето на “Локомотив” и на цялата нация”, сигурен е шефът на клуба. Той е амбициран да докаже, че успехи могат да се постигат и с малък персонал, оперативна организация, прецизно разпределяне на наличните средства и грижа за спортистите. И че има надежда за спорта в “Надежда”.\n175 медала и 11 отборни\nкупи за една година\nВитрината с трофеи на спортните клубове в „Локомотив“ бе попълнена със сериозно количество купи през изминалата 2016 г.\nИзминалата 2016 година бе най-успешната за “Локомотив” напоследък, тъй като спортистите от всички възрастови групи спечелиха общо 175 медала и 11 отборни купи от държавни първенства. Над всички изпъкнаха европейските шампионки по бокс Станимира Петрова и Деница Елисеева, която стана и трета в света. Към днешна дата в обединеното дружество “Локомотив” членуват 18 клуба. Най-новите “попълнения” в “железничарския” отбор след 2012 г. са клубовете по баскетбол, художествена гимнастика, хандбал, тенис на корт, лека атлетика, тенис на маса и футболния клуб, с който вече се поддържат отлични взаимоотношения.


Лисица върлува ден и нощ в двора на старици – Труд\nЛисица върлува ден и нощ в двора на старици\n17.12.2015 • 05:33\nБедствено положение заради лисица, която върлува ден и нощ по курниците и дворовете им, са готови да обявят 75-годишната баба Венка Кавданска и комшийката й Гюла Кавданска /80 г./ в кюстендилското с. Червен брег, разказа кметицата на селото Силвия Тодорова.\nЗвярът нямал страх ни от хората, ни от шетащите на воля из улиците бездомни кучета. Първата нощ отвлякла една кокошка на баба Венка, която се движи с патерици, на втората нощ – още една. Старицата почнала да дебне, за да я прогони. Видяла я как се промъква между кошерите през деня, хвърлила по нея дърво, но нападателката не побягнала. На следващата нощ й удушила още 6 от носачките. В курника останала само една кокошка. Лисаната вече се прехвърлила в съседския курник, баба Гюла имала 20, от вчера са 19. Изпищял и техен съсед на ул. Пионерска. Той се разделил с две зайки с малките им.\n„Не зная как ще противодействаме. Имаме ловци, но те нямат право да стрелят в населеното място, пострадалите жени и комшията им със зайците живеят насред селото. Опитали да направят капан – слагали месо, дори кюфтета, но лисицата е хитра, не взема от стръвта и продължава с набезите си“, притеснена е кметицата. Тя има опасения, че нашественичката може и да е бясна, което още повече усложнява нещата.


Спрей за почистване на EGR клапани - 500 ml\nСпрей, предназначен за почистване на системи за рециркулация на отработените газове.\nРазгражда отлаганията в EGR клапана, всмукателната въздушна система, колектора и всмукателните клапани.\nВъзстановява подаването на въздух към двигателя, подобрява мощността и ускорението и намалява количеството на отработените газове.\nСпрей, предназначен за почистване на системи за рециркулация на отработените газове. Разгражда отлаганията в EGR клапана, всмукателната въздушна система, колектора и всмукателните клапани. Възстановява подаването на въздух към двигателя, подобрява мощността и ускорението и намалява количеството на отработените газове. Разфасовка: 500 ml\n() 8711347228850 14.49 BGN Технически спрейове In Stock 75308


днес (145) вчера (181) Гледна точка (O)позиция Колумнисти Добрата новина Добротворци Интервю ТРЪПКАТА Е НАВСЯКЪДЕ\nЕдинна валута в Латинска Америка: възможно ли е?...\n07.06.2022 12:43 4122\nЗа Луис Инасио Лула да Силва това е въпрос, който засяга независимостта на целия регион. "Ако Бог реши, ще въведем обща валута в Латинска Америка, тъй като не трябва да бъдем зависими от долара", каза той преди няколко седмици.\nНе е ясно дали става дума само за предизборна агитация или бившият бразилски президент, който в момента е фаворит в допитванията преди президентските избори наесен, действително се отнася към идеята сериозно. Но инициативата предизвика дебати, а медиите започнаха да анализират въпроса дали е възможно въвеждането на единна валута за цяла Латинска Америка.\nИ други политици лансират подобна идея\nПреди Лула да Силва да спомене идеята, тя бе възкресена от Фернандо Хадад - бивш кмет на Сао Паоло и бивш кандидат-президент, който през 2018 година загуби от сегашния бразилски държавен глава Жаир Болсонаро.\nХадад разви идеята в статия за вестник "Фола". Той дори предложи име за новата валута - "Sur" ("Юг"). Щом толкова видна политическа фигура като Лула да Силва говори за идеята, значи темата очевидно вълнува хората.\nНо пътят към реализирането ѝ е труден: бразилският икономист и университетски преподавател Жак Д' Адески отбелязва, че не бива да се пренебрегват съществуващите различия и историческите вражди, като например между съседните държави Аржентина и Бразилия.\n"Изграждането на единна валутна зона ще изисква воденето на много преговори между бъдещите партньори", казва Д' Адески, според когото този процес би продължил години.\nФинансистът Леандро Диас от бразилската банка AkinTec смята, че не трябва да се избързва и първо да се види дали идеята изобщо ще е на дневен ред и след края на актуалната предизборна кампания. Принципно икономическото пространство "Меркосур" - което включва Аржентина, Бразилия, Парагвай и Уругвай - вече допринесе за задълбочаването на икономическото сътрудничество в региона. Но засега "повечето държави биха предпочели да запазят своя суверенитет и икономическата си независимост", казва Диас.\nМадуро също подкрепя идеята за единна валута\nЦелта на общата латиноамериканска валута, както я формулира Хадад, би била "да подобри търговията и обмена в страните от региона". Той предлага тази валута да бъде поддържана като дигитална от една централна банка. Но за да бъде предприета подобна стъпка, трябва най-напред няколко правителства да декларират интерес, за да могат изобщо да започнат преговорите.\nИдеята за общата валута бе спомената наскоро и от президента на Венецуела Николас Мадуро, чиято страна от години страда от хронична инфлация. Мадуро предложи валутата "сукре", която е въведена от държавите, членуващи в АЛБА - доминирана от леви правителства организация, включително Куба и Венецуела, да се превърне в регионално дигитално платежно средство, което да може да измести американския долар. Но статутът на "сукре" и до днес е само символичен. А в контекста на трайната криза във Венецуела доверието към икономико-политическата компетентност на Мадуро в региона не е високо.\nПо примера на еврото?\nВъвеждането на единна латиноамериканска валута би имало, подобно на еврото в Европа, и политически ефект. Латинска Америка (или Южна Америка) ще се сближи повече в икономически и в обществен план и ще бъде възприемана като единно икономическо пространство.\nВ този случай предложеният от Хадад "Sur" би бил предвестник на такова политическо развитие, което един ден би могло да доведе до Латиноамерикански съюз или до "Съединени латиноамерикански щати".\nЕтикети: Латинска Америка валута


Артикули от органичен памук | JYSK\nВремето, прекарано под душа е един от онези моменти, в които можем да се презаредим за новия ден - от звъна на будилника до късните часове. За семействата с малки деца минутите под душа или във ваната със сигурност са единствената възможност за лично пространство. И защо да не се поглезим допълнително?\nС нашата нова колекция SCANDINAVIAN SENSE ще се обвиете с меки и плътни хавлии от 100% органичен памук с GOTS сертификат.\nАртикулите са с високо качество, красив дизайн и изработени с внимание към природата и хората. Комбинирайте ги с любимите си цветове, за да създадете истински спа оазис в собствената си баня.\nСещате ли се за онова неприятно чувство, напускайки душа и как стъпвате на студения под. Този проблем ще решите с постелка за баня от същата колекция.\nЕдин правилен избор\nДизайнът на артикулите от гама SCANDINAVIAN SENSE са вдъхновени от природата и простия начин на живот. Мекият органичен памук в пастелни цветове и нежни шарки е идеален начин да внесете чистота и спокойствие в банята. Не е ли това, от което всички ние се нуждаем в забързаното ежедневие?\nНаименованието SCANDINAVIAN SENSE се отнася за скандинавските корени на JYSK и за минималистичния дизайн на артикулите, обяснява Line Skaaning Lindskov, нашият Range & Design Coordinator.\n„С колекция SCANDINAVIAN SENSE ние целим да предложим на нашите клиенти не толкова очебиен лукс. Новият памучен текстил трябва едновременно да се усеща добре и да изглежда красиво, без да е прекалено бляскаво. Органичният памук в комбинация със скандинавски минимализъм създава спа атмосфера, която клиентите ни ще поискат да пренесат вкъщи.“\nОпаковките на всички артикули също са изработени от еко материали: хартиените етикети са изработени от дървесина с FSC® сертификат, а текстилните чанти също са изработени от органичен памук.\nПовече за органичния памук със сертификат GOTS\nСпалното бельо и одеяло са изработени от 100% органичен памук със сертификат GOTS. Ние предлагаме и текстил за спалнята със същия сертификат - Global Organic Textile Standard (GOTS). Той важи за артикули, изработени от памук, коприна, лен или вълна, придобити от органично земеделие. Целта на ръководните принципи е да се гарантира колкото е възможно по-ниско ниво на заразяване в крайния продукт и да се установят минимални социални стандарти.\nВсички платове от колекцията SCANDINAVIAN SENSE притежават и сертификат Standard 100 от OEKO-TEX®.


Стефка Иванова – Аюрведа и йога от Екатерина Минкова\nОт проведения йога – аюрведа детокс ритрийт в с. Бакьово в края на октомври се завърнах изключително освежена, презаредена и балансирана. Храната беше много вкусна, и въпреки еднаквите базови продукти – кичари, добавянето на различни зеленчуци създаваше усещане за разнообразие. Дългите, перфектно структурирани и редовни – сутрин и вечер, йога практики се отразиха благотворно върху тялото, ума и цялостната ми кондиция. Екатерина създава атмосфера на спокойствие и сигурност, с грижа и внимание се отнася с всеки един от участниците. Програмата беше разнообразна. Хубавото слънчево есенно време и разходките в гората, изпъстрена с топли багри допринесоха за доброто настроение. Не на последно място, хората, които сформираха групата бяха прекрасни, с хубава енергия, позитивни. Благодаря за изживяването, лекотата и новите приятелства!\nСтефка Иванова 03.11.2020\nноември 3, 2020|