ПРОФ. ПЕТЪР МУТАФЧИЕВ ЗА ИСТОРИЧЕСКАТА СЪДБА НА МАКЕДОНИЯ ПРЕЗ ВЕКОВЕТЕ\nВ момента има 525 посетители в сайта\nПосещения до сега: 6993313\nДва месеца след освобождението на Вардарска Македония представителна група от професори от Софийския университет „Св. Климент Охридски“, представляващи неговия Академичен съвет, посещава Македония. В състава й влизат професорите Михаил Арнаудов, Петър Мутафчиев, Иван Снегаров, Иван Дуйчев, Стефан Цанков и Стоян Романски. По пътя си те посещават едни от най-светите за нас българите места в Македония – Охрид, Скопие, Битоля и Прилеп, където произнасят речи пред многолюдни митинги и събрания. Речите са публикувани по-късно като „поклоннически слова“. Ораторите не крият радостта си от освобождението на Македония и към започналото обединение на българските земи и народ.\nВъпреки, че речите им съдържат голям емоционален заряд, те не излизат и от своята академичност, нещо характерно по онова време за българската наука.\nС голяма стойност е речта на видния български историк медиевист и византинист проф. Петър Мутафчиев – „ИСТОРИЧЕСКАТА СЪДБА НА МАКЕДОНИЯ“. Той произнася едно не малко по обем слово, в което прави обстоен исторически преглед на мястото на Македония в хилядолетната българска история, както и на ламтежите на гърци и сърби през вековете да я владеят. Речта на видния български учен е изградена на основата на богат изворов материал, нещо характерно за всичките му изследвания, дори за тези които преследват популяризаторски цели. Една от централните фигури в словото на проф. П. Мутафчиев е тази на българския цар Самуил. Проф. П. Мутафчиев проследява и живота и делото на светите братя Кирил и Методий и техните ученици и особено на свети Климент и свети Наум. Значително място той заделя и на вековната борба на българските владетели, както и на македонските българи за освобождение и за обединение на българските земи.\nМакар, че в творчеството си проф. П. Мутафчиев не веднъж се спира на политическата и културната история на Македония, и особено в двутомната „История на българския народ“, в „Книгата за българите“ и студията му „Владетелите на Просек. Страници из историята на българите в края на XII и началото на XIII век“ и тази му реч не може да бъде откъсната от цялостното му творчество на един от най-изтъкнатите на наши историци, изследователи и популяризатори на българската история и на културното ни наследство от Македония.\nРечта на проф. П. Мутафчиев ви предлагам в нейния цялостен вид без каквито и да било съкращения и допълнение, въпреки съществуването на редица нови изследвания по темата и резултатите от археологическите разкопки, доказващи твърденията на бележития български учен.\nОще преди да се настани на Балканския полуостров, южното славянство не е представяло еднородно цяло. В етническо и езиково отношение то се разпадало на две племенни групи – източна и западна, наречена още и сърбохърватска. Разделянето помежду им, започнало вероятно преди да напуснат своята прародина, е било вече достатъчно очертано по времето, когато те се явили в отвъддунавските земи. Там племената от сърбохърватската група заели старата Панония (областта на запад от Средния Дунав), и тия от източната – пространството от басейна на р. Тиса през Трансилванските Карпати, равнините на Влашко, Молдова и Южна Бесарабия до бреговете на Долния Дунав и Черно море. Тъй като част от тия земи влизали в състава на някогашната римска провинция Дакия, племената от тая група се означават днес в науката под общото име дакийски славяни. Вече това им географско положение показва, че те са били по-многобройни от своите западни съседи.\nВизантийската империя, владетел на Балканския полуостров по онова време, скоро почувствувала съседството на всички тия нови пришълци. Техните нападения, които започнали през последните години на V в., в продължение на цяло столетие не оставяли на мира провинциите и на юг от Дунава. Многобройните въоръжени славянски тълпи бродели и в най-отделечените области към Егея и Адриатика, прониквали дори и в Южна Гърция, като довършвали разорението на онова, което преди тях било пощадено от предшествениците им – германски племена и хуни. Крепостите и живата военна сила на империята не били в състояние да се справят с техния натиск и нейната власт в по-голямата част на полуострова фактически вече не съществувала.\nСилата, трайността и обхватът на славянските нападения тук не са били навсякъде еднакви, както не били еднакви и последиците им. Различието се е дължало на няколко причини. Докато на юг от заселените в Панония сърбохърватски племена се простирала планинска и мъчно проходима област, пред дакийските племена лежали плодородните полета на Мизия, Тракия и Македония. Съблазънта, която будел югът, следователно, не била еднакво силна за едните и за другите. Освен това през втората половина на VI в. в среднодунавската равнина заседнали аварите, един полудив азиатски народ. Те наложили властта си над всички славянски племена от Източните Алпи до бреговете на Днепър. Но докато за по-голямата част от дакийското славянство аварската зависимост била външна и формална, а скоро и съвсем престанала, върху сърбохърватските племена тя тежала с всичката си сила, като ги лишавала от всяка свобода на действие и движение. В походите си срещу Византия те участвували само като аварски поданици. При тия условия славянската опасност за тогавашна Византия идела изключително от дакийските племена. От тях са били предприемани големите нападения, с които е изпълнена историята на Балканския полуостров през VI в., и те били, които първи се заселили в него. Все поради същата причина преселението на сърбохърватските племена започнало по-късно, едва през втората четвърт на VII в., когато те успели да се освободят от аварското иго.\nЗа териториите, които били заети тук от сръбските племена, имаме едно известие от средата на X в. Византийският император Константин Багрянородни съобщава, че те обхващали днешна Черна гора с южнодалматинското побрежие, след това Херцеговина, Южна Босна и областта на реките Дрина и Западна Морава с техните притоци. Линията, до която на юг и югоизток стигало сръбското етническо разпространение, почвала от Адриатическо море негде северно от Дрим, минавала северно от Шар планина и стигала Дунава къде устието на р. Сава. Земите, които лежали на юг и изток от тая линия, между тях и цяла Македония, са били заети от дакийските славяни. В адриатическата област от двете страни на тая линия, в днешна Северна Албания и в Черна гора, живеели като пастирско население и прадедите на днешните албанци и куцовласи.\nНо освен с чисто историческите свидетелства за това, че славяните, които по онова време заели Македония, са образували едно цяло с ония, които се настанали в източната половина на Балканския полуостров, и представяли нещо отделно от сръбските племена, науката разполага с доказателство и от езиково естество. Колкото близки и да са били, пък и днес да си остават езиците на българи и сърби, между тях са съществували и съществуват и дълбоки различия. Докато изговорът на ѣ – еа, ja у сръбските славяни е бил заменен с е, а носовките Ѧ и Ѫ минали съответно в е и у още през периода на тяхната предистория (до IX в.), у останалата част на балканското славянство старинното произношение на тия букви се запазило до XII–XIII векове, а в някои южни македонски покрайнини не е изчезнало и до днес. Характерни за всички севернобългарски и македонски говори са освен това звуковете жд (от gj), шт (от tj); вместо тях у всички сръбски диалекти се явяват дж и ч. Докато в сръбския език падежите съществуват, а членът е непознат, в езика на македонците и на всички северни българи склонението отдавна е разложено и заменено с употребата на предлози, а появата на определения член у тях е всеобща. В много места на Македония и в Родопите се срещат дори три вида членувани форми. Разликата между двете езикови групи е намерила израз и в техния речник. Днес във всички български диалекти, които се чуват из цялата област от Добруджа до Солун, Костур и Охрид, се срещат думи, които липсват у сърбите. (Така например еднакво в говора на северните българи и на македонските срещаме думите брашно, желязо, голям, куче и т.н., у сърбите срещу тях се явяват мука, гвоће, велик, пас. Думата хубав, дошла от персийския и разпространена еднакво в Македония и в северните български земи, също е непозната на сръбския език.)\nОпитите на Византия да възстанови положението си в полуострова, като подчини пришелците, започнали в южните балкански провинции по-рано, отколкото в другите. И тук обаче, както на север, към Добруджа, тя се стремяла да се затвърди по крайбрежията и от тях настъпвала към вътрешността. Наред с това тя използувала за настъплението си и големия военен път, който от Цариград и Одрин през средищните земи на полуострова стигал до Белград на Дунава. В няколко военни експедиции от средата на седмия век до края на осмия тя успяла да подчини славянските племена в егейската област. Възстановена била и властта й в Северна Тракия. От там проникването към северозапад продължило и имаме сигурни известия за това, че през втората половина на VIII в. в здраво укрепената Сердика (днешна София) вече имало силен византийски гарнизон. Явно е, че намерението на империята било да разкъса на две части голямата маса на дакийските славяни в източната и южната половина на полуострова, да ги изолира една от друга и тъй да се справи по-лесно с едната и другата.\nИзглежда, още на първите прабългарски владетели е било ясно, че основаната в Мизия тяхна държава не би могла да се задържи срещу своя единствен противник през онова време, Византия, ако не си осигури подкрепата на многобройното славянство. Тази е била причината, която подбудила Испериха да установи договорни отношения със заварените в Мизия славянски племена, на които била възложена отбраната на пограничната зона в Хемус. Колко разумна е била тая мярка, станало явно още през първия век от съществуването на държавата, когато тя в продължение на много години трябвало да отбива военните експедиции на империята срещу си. Без предаността, с която нейните славянски поданици тогава върши ти възложената им задача, тя едва ли би успяла да се запази. Тая необикновено важна служба на славяните издигала значението им в общото държавно цяло, изравнявала ги все повече с господствуващия прабългарски елемент и заличавала различията, които в държавно-правно отношение ги делели от него. Създадената от Испериха туранска България се превръщала във все по-голяма степен в политическа организация н на обединеното от нея славянство.\nНо с това нейното съществуване далеч още не е било обезпечено. Византия постоянно подновявала напора си срещу й и при решителното превъзходство на силите, с които разполагала, могла да го доведе до желания от нея край. За да избегнат тоя край, прабългарите са имали само един начин – да увеличат своите собствени сили и средства. А това е могло да бъде постигнато единствено като към съществуващия съюз с мизийските славяни бъдат привлечени и сродните там племена в балканския юг. По онова време, през втората половина на VIII в., византийците вече здраво се били установили в Тракия: нейните широки равнини не са давали условия за естествена защита на тамошното славянство, поради което съпротивата му е била рано сломена. Гарнизоните на многобройните византийски крепости там били достатъчни, за да го държат в пълно покорство. По тази причина българската държава сама, и дълго време след създаването си, не е могла да се утвърди в тая област, при все че тук лежали почти всички бойни полета, гдето българите не еднаж нанасяли тежки поражения над византийските армии.\nОбратното е било на югозапад, в Македония. Оградена и кръстосана от разхвърляни на всички посоки планини, тя осигурява на тукашното славянство доста благоприятни условия за защита. Поради това то в продължение на цели два века смогвало да опази в една или друга степен вътрешната си независимост от Цариград. Известията от тази епоха наричат Македония със събирателното име Славинии – земя на славянските княжества. И наистина, изглежда, че славянските племена в нея са били свързани в някакъв военен, а може би и политически съюз, предизвикан от византийската опасност. Със съединени сили те не еднаж нападали Солун, тогава главна изходна база на византийското настъпление срещу им.\nКъм края на VIII в. натискът на империята тук особено се засилил, като действувал едновременно от няколко посоки. Явно било, че македонските славяни не ще бъдат в състояние още дълго да му се противопоставят. Византия обаче не е била за тях само държава-неприятел в обикновения смисъл на думата, но представител и на една съвършено чужда и враждебна тям култура. Политическите и социални начала, легнали в основите на нейния строй, са били несъвместими с ония, върху които е бил изграден целият им бит. Поради това утвърждаването на византийската власт над македонските славяни е могло да означава за тях не само загуба на политическата им независимост, но и разложение на тоя бит и по-нататък – неизбежната им асимилация от византийската култура. Положението на славянството в Тракия е показвало нагледно каква съдба е очаквала неговите сънародници на запад. За да я избегнат, тия последните са имали само едно средство: да се присъединят към политическата сила, която тук, в полуострова, се явявала по онова време единственият сериозен противник на империята – българската държава.\nНо тежненията на македонските славяни към нея не са били последица само от тоя, настъпил сравнително в по-късно време, усет за грядущи опасности. Не по-малко значение в случая е имало отколешното познанство и тесните връзки между двете страни. Още в отвъддунавските земи дакийските славяни били непосредствени съседи на прабългарите, разпилени групи от които са живеели и сред самите тях. Известия из оная епоха говорят и за общите им нападения във византийските провинции, а сигурно е, че близкият им досег е водел и към расово кръстосване. Обстоятелството, гдето двама прабългарски владетели, Гостун и Безмер, ранни предшественици на Испериха, са носили чисто славянски имена, показва, че процесът на смесване между двата народа още тогава е бил доста напреднал. Повече се е засилил той на юг от Дунава и не само в пределите на българската държава, гдето славяни и туранци заживели заедно и с общи сили трябвало да я крепят, но и в Македония, която останала извън нея. Защото по времето, когато Исперих със своите прабългари се явил в Мизия, друга маса от туранци, придружени от варваризирани потомци на някогашни, отвлечени в аварски плен жители на балканските земи, се преселили в Западна Македония, из областта на Прилеп и Битоля. Указание за етническата принадлежност на тия пришелци ни дават гръцки известия, от които се вижда, че в тогавашната аварска държава живеели много прабългари. Нейните територии преселниците сега напуснали след въоръжено въстание. И името на техния вожд Кубер, в когото съвременни учени виждат един от синовете на Кубрата – основател на някогашната Велика България в областта на реките Дон и Кубан – и брат на Испериха, свидетелствува, че те са били именно част от тия подвластни на аварите прабългари.\nБългарската държава по тоя начин се явила в съзнанието на населението в балканския югозапад като нещо близко и свое. И това съзнание се е усилвало, колкото, в стремежа й да се разпростре над цялото настанено в полуострова дакийско славянство, по-рязко изпъквало политическото й съперничество с Византия и колкото по-ясно е трябвало да подчертава тя отрицанието си към културната същност или към социалните и политически тенденции на византизма. Тъй едни и същи опасности и еднакви задачи, сложени пред една племена общност в земи, пространствено отдалечени и организационно откъснати една от друга, създали условията за политическото им обединете и го улеснили.\nНачалото на разширението на българската държава към македонските земи започва към края на VIII в. Спряно след това за три десетилетия, то се развръща отново през втората четвърт на IX в., когато в разстояние само на няколко години цяла Македония бива включена в нейните предели. Забележително е, че тоя резултат е бил постигнат без каквито и да било особени усилия. Никой от старите летописци или историци, които говорят за събитията в европейския югоизток през онази епоха, не споменува за никакъв военен поход на прабългарите в Македония, а още по-малко за някое спечелено сражение, което ги е направило нейно господари. Тя става част от българската държава безшумно и просто, като че ли вследствие на едно предварително постигнато споразумение. Достатъчно било няколко десетилетия по-рано българите да завладеят София, главната византийска твърдина в центъра на полуострова и възел на пътищата за Македония, за да рухне изградената с толкова усилия византийска военноохранителна система около нея и да отпаднат от империята всички покрайнини от Хемус до Пинд. Това не е било завоевание, а политическо обединение на области, чието население само очаквало случая, за да се подслони под крилото на една своя власт\nНяколко години след като македонските области влезли в състава на българската държава, тази последната, за да закръгли границите си на северозапад, поискала да присъедини и земите на някои сръбски племена. И при тоя именно случай изпъква разликата с извършеното в Македония. Сърбите се вдигнали да бранят независимостта си и опитът на българите останал безуспешен. Десетилетие по-късно, към средата на IX в., той бил повторен, за да свърши също без успех. Едва в началото на X в. на могъщия български цар Симеон се удало да сломи съпротивата на сръбските племена и да превърне князете им в свои васали. Тия последните обаче не преставали да използуват неговите борби с Византия и с нейно съдействие непрестанно се стремели да отърсят зависимостта си от българите. Убеден, че те не ще се примирят никога с българското върховенство, Симеон се видял поради това принуден да прибегне до крайно средство: цяла тогавашна Сърбия била превърната в обикновена провинция на българското царство. Сърбите трябвало да се подчинят на необходимостта, но не преставали да считат българската власт за чуждо иго, от което трябвало да се отърват. Няколко години след смъртта на Симеона те въстанали и отново добили свободата си.\nПрисъединението на македонските области към българската държава било извършено наскоро преди времето, когато християнството става официална религия в нея. Малко по-късно при двора на българския княз Бориса намерили убежище учениците на Кирила и Методия. Всред учените слависти много отдавна е изказан, пък и днес има сериозни привърженици възгледът, че двамата братя – родени в Солун – са били от славянски произход. Колкото вероятно и да изглежда това предположение, то едва ли някога ще бъде документално доказано. Несъмнено е само едно – че езикът, на който те превели свещените книги и който станал писмен език на средновековна България, е същият, чийто старинни елементи са запазени и днес сред българите в най-югозападните краища на Македония. Не е чудно поради това, че Борис, първият християнски владетел на България, възложил грижата за духовното наставничество тъкмо на тая област на най-даровития измежду всички кирило-методиевски ученици – на св. Климента, първия и най-великия измежду всички учители на българската земя. Неговото средновековно житие разказва, че в продължение на тридесетгодишната си работа там той приготвил 3500 ученици; те като свещеници, учители и книжовници разнасяли просвета сред своя народ. Тъй разностранна и плодотворна е била дейността на тоя забележителен човек, че неговата памет и днес, цяло хилядолетие след смъртта му, живее необикновено свежа в съзнанието на тамошните българи. Те го считат за свой свят покровител и застъпник. Пред неговия гроб в една от охридските църкви, както и пред гроба на неговия другар и сътрудник св. Наума в монастира му при южния край на Охридското езеро, идват с молитви всички, които търсят лек срещу своите недъзи или помощ в бедите си.\nДейността на св. Климента е носила не само общохристиянски, но и национално-просветен характер. И не малко ней се дължи това, гдето наскоро след неговото време Македония се издига като най-здравото и вярно хранилище на българския народен дух и държавни завети. Византизмът, който заедно с християнството нахлу в тогавашна България, за да предизвика разложение на националния бит и да лиши държавата от необходимите й вътрешни опори, срещна в Македония непреодолима съпротива. И когато похабеният от неговите влияния български североизток не намери сили у себе си, за да се справи с надвисналите над народ и държава опасности, и се сгромолясва, а последните представители на старата царска династия – паднали заедно с Преслав в ръцете на завоевателя – трябваше да украсяват неговия триумф в Цариград, цяла Македония застана зад Самуила в борбата за спасение на погиващата народна независимост.\nНеговото късо, едва полувековно съществуване (969–1018 г.) е най героичната, но заедно с това и най-трагичната епоха в цялата българска история. Усилията на Самуила да освободи Източна България, след временен успех, останаха напразни. Не даде очакваните резултати и стремежът му да увеличи силите си чрез завладяването на области извън българските етнически граници на юг и северозапад. Нещастието бе там, че Византия, срещу която Охридска България имаше да се бори на живот и смърт, сега след много десетилетия на непрестанен възход се намираше на върха на своята военна и държавна мощ. При това рядко на нейния трон бе седял човек с тъй неукротима енергия и способности на голям пълководец, какъвто бе тогавашният й император Василий II. И отчаяната борба, която българите с редки прекъсвания трябваше да водят цели 40 години, не можеше да не доведе до пълно изчерпване на всички техни сили. Една след друга българските земи падаха под натиска на византийците, докато най-сетне в планините отвъд Преспа и Охрид намериха своя край сетните защитници на българската национална независимост.\nЗавоевателните апетити, които Македония през най-ново време събуди сред ръководните слоеве на някои балкански страни, потърсиха теоретично оправдание. След опитите да се представи населението на тая земя като безлична маса, която не принадлежала нито към една от съществуващите в полуострова народности, както и езикът му не можел да бъде отнесен към никой от оформените славянски езици, явиха се опитите да се фалшифицира и нейната история. И понеже епопеята на Самуила е най-крупната проява в македонското минало, съвсем естествено се породи желанието да се отрече нейният национално-български характер. Но стремежите на заинтересуваните се съгласяваха само до тоя пункт. От там нататък всеки от тях търсеше да представи Охридското царство в светлина, която му беше най- износна. Тъй изникнаха за това царство теории не само несъвместими, но и в крещящо противоречие една с друга. Докато сърбите искаха да докажат, че то представяло една просто „славянска държава”, която нито по етническата принадлежност на населението и нито по съзнанието му не могла да бъде считана за българска, румънски учени си бяха поставили задачата да убедят света, че истинските създатели на това царство били балкански власи, също както влашки помади са били и всички ония, които леели кръвта си за неговото създаване и запазване.\nЗа събитията около възникването и падането на Охридското царство научното изследване разполага с известия, почти съвременни нему, и навсякъде, гдето в тях се говори за земята, над която Самуил царувал, за нейните жители и за войниците, които я бранели – навсякъде се явяват наименованията „България” и „българи”. Самият Охрид, гдето според тия известия са се намирали „дворците на българските царе”, се нарича от тях „главен град на цяла България”. Тъкмо защото най-голямото дело на императора Василий II бе смъртният удар, нанесен от него на Охридското царство, тогавашните византийци му дадоха прозвището „Българоубиец” (Βουλγαροκτόνος), с което той остана в историята и което, хиляда години по-късно, след нещастната за българите война в 1913 г., с гордост си прикачи един негов малък приемник, гръцкият крал Константин. „Славяни” тогавашните жители на Македония бяха толкова, колкото и техните сънародници в балканския североизток. И едните, и другите говореха славянски, но както и сега, тоя славянски език и тогава бе българският. А независимо от езика и едните, и другите живееха със съзнанието, че са части от един и същи народ – българският, и именно това съзнание бе изворът на нравствената сила у всички ония, които мряха по бойните полета, гдето се решаваше съдбата на Охридска България. Що се отнася до власите, за тях през тая епоха съществува едно-единствено известие: някъде в Южна Македония между Преспа и Костур от „скитници власи” (παρά τινων ὀδιτῶν) е бил убит братът на Самуила, Давид.\nСлед като Охридското царство бива унищожено, под византийска власт падат всички български земи. От тях били образувани няколко административни провинции. Но характерното в случая е, че докато за означение на всяка от тях било намерено по едно ново название, името България оставало да означава само провинцията, която била образувана от македонските земи. Нейният административен център, първоначално навярно в Охрид, бил преместен по-късно в Скопие. Как са гледали тогавашните византийци на Македония и на нейното население, се вижда от друг факт. Тяхното господство над всички български земи траело повече от век и половина. През целия тоя период обаче с името „българи” те означавали само жителите на македонската си провинция. Българите, които живеели на север от Балкана, били наричани от тях с архаизиращото име „мизи”, или жители на „Загора” (т.е. на земята „отвъд планината”).\nСлед като българската държава изчезнала, променено било и правното положение на българската църква. Нейният върховен глава бил оставен да резидира и занапред в Охрид, но му било отнето патриаршеското достойнство и от сега нататък той трябвало да се задоволи с титлата архиепископ. При все това под неговата духовна власт била оставена по-голямата част от областите, над които българските патриарси заповядали и по-рано, през епохата на старото Преславско царство. Тая Охридска архиепископия, която съществува през цялото средновековие и преживява Византия, бива унищожена от османските султани едва през втората половина на XVIII в. През течение на своето многовековно съществуване тя трябвало да носи последиците на много от политическите превратности в полуострова. Съответно на това се менели и границите на диоцеза й, който не еднаж бил свеждан само върху земите на Югозападна Македония. Въпреки това обаче споменът, че тя се е явила като общобългарска църква, а от тук – че нейните права теоретически се разпростират върху всички български земи, никога не изчезвал. Ето защо, дори и до последните години от съществуването й, нейните началници, макар и гърци, продължавали да носят гордата титла архиепископи „на Охрид и на цяла България” (τῆς πάσης Βουλγαρίας). Както по времето на византийското робство през XI–XII векове, тъй и много по-късно, през мрачната епоха на османското господство, името българин и свързаната с него национална традиция не изчезват само в македонските земи.\nС толкова по-голяма сила тая традиция и съзнанието, което я крепяло, са живели сред македонските българи през периода след разгрома на Охридското царство. Поради това, докато техните сънародници на север и изток – смазани от понесените нещастия, се мъчели по един или друг начин да се примирят с чуждото иго, македонските българи не губели вярата във възможностите да си възвърнат загубената свобода. Достатъчно било да минат тъй само две десетилетия, за да се вдигне цяла Македония на кървава борба за освобождение. За български цар бил провъзгласен внукът на Самуила Петър Делян. Какво е значението на тоя факт, показва следното обстоятелство. В планините на днешна Черна гора съществуваше по онова време едно сръбско княжество, рожба също тъй на въстание срещу Византия. Но това въстание, избухнало едва две години по-рано в област, тъй близка до Македония, бе минало без всякакъв отглас в нея. Защо македонското население не подхвана тогава делото на своите сръбски съседи и не се присъедини към тях? Защо и сега, когато само грабнало оръжието, то не потърсило помощта им, нито каквато да била опора в тях, а по свои пътища и със собствени средства поискало да извоюва свободата си? Защото още тогава е чувствувало сърбите като чужденци и защото идеята за освобождение е била свързана у него с друга – идеята за възстановяване на българското царство.\nЕдна фаталност осуетила тая цел тъкмо когато тя била пред своето осъществяване. Но неочакваната и страшна катастрофа не сломила духа на македонските българи. Три десетилетия по-късно те вдигат ново въстание (1072 г.). Сега вече в Македония не бе останал нито един потомък на българската царска династия, който би могъл да застане начело на освободителната борба. При все това скотските боляри, които бяха я повели, и тоя път не помислили, че за да отърват своите сънародници от една чужда власт, можели да ги направят поданици на друга, като допуснат присъединението на отечеството си към съседната сръбска държава. Чувствувайки обаче нуждата от една личност, която с авторитета на своя висок произход би могла да осигури единството на движението, те при липсата на всяка друга възможност се обърнали към владетеля на съседна Сърбия с молба да им изпрати за водач своя син Константина Бодин. Но когато сръбският принц се отзовал на поканата им и се явил пред тях, те – за да подчертаят, че делото, за което бил повикан, няма нищо общо със сръбската държавност – още при посрещането му го провъзгласили за български цар. За да го почувствуват напълно свой, той трябвало да се откаже дори от името си и да вземе това на вожда на първото въстание – Петър.\nТова ново освободително движение, след като в късо време измело византийската власт из по-голямата част на Македония, на свой ред свършило с пълен разгром. Въстаналата област била повторно подложена на безпощадно разорение и кървите и пепелищата, с които била покрита, до такава степен изчерпали нейните сили, че в по-нататъшната история на българските земи тя за дълго време останала на заден план.\nРъководното място тогава отново се заело от българския север, гдето век по-късно трето голямо въстание положило основите на тъй нареченото Търновско царство (1186–1396 г.). Още в самото начало освободителната борба била подхваната и от македонските българи. Сега обаче те имали да се разправят не само с византийците, но и с един друг фактор, който в даденото време за пръв път изпъква в международните отношения на Балканския полуостров: сръбската държава. Тя вече бе преодоляла центробежните сили у себе си и стъпила върху пътя на здраво развитие. Но посоките за териториалното й разширение на северозапад, към областите, населени със сръбски племена, бяха заприщени. Там стоеше Унгария, която отдавна се стремеше да се затвърди върху далматинските брегове. Към тия брегове и областта зад тях бяха насочени аспирациите и на могъщата Венеция. Принудени да държат сметка за тия факти, сърбите се отправиха по линията на по-малката съпротива. Византия, владетелка на македонските земи, се намираше в пълен упадък и неудържимо се разлагаше. Освободителната борба на българите, особено в Македония, още далеч не бе приключена. Сърбите поискаха да използуват тъй благоприятните за тях обстоятелства и да заграбят някои от югозападните български покрайнини. Но тия техни опити, повтаряни няколко пъти, свършваха винаги нещастно и накрай цяла Македония влезе в състава на българското царство. Вътрешни противоречия обаче скоро разслабиха неговия организъм. Династически междуособици и непрестанни войни, отначало с маджари и латинци, а след това с византийци, изтощиха силите му, прибавяха се и разоренията на татарите из отвъддунавските земи.\nВследствие на всичко това Търновска България загуби към средата на XIII в. почти всички свои южни провинции и през значителна част от своето по-нататъшно съществуване трябваше да остава в тесните предели между Дунава и Балкана. На югозапад нейна оставаше само Софийската област. Македония тогава се превърна в плячка, за която се бореха византийци, епирци, морейски франки и неаполитански анжуйци. Въпреки това нейното население, което посрещаше с пълно равнодушие смяната на политическите си господари, никога не престана да копнее за присъединението си към българската държава. И когато еднаж, през втората половина на XIII в., цар Михаил Асен намери сгодния момент, за да отговори на тия очаквания, достатъчно бе изпратените от него войски да се явят към Вардара, за да се уверят византийците за лишен път колко недостатъчни са били тук опорите на тяхното владичество. Но обхванатата от разложение българска държава се оказа и сега също тъй малко способна да задържи владението си над македонските земи, както и остарялата Византия. Пълният упадък на тия две сили, които дотогава бяха си оспорвали преобладанието в полуострова, разчисти пречките за сръбското разширение. Към края на XIII в. сърбите завзеха Северна Македония. Използувайки все по-големите вътрешни мъчнотии на българи и византийци, те половин век по-късно слагат ръка и върху останалата й част. Нейното населете, преживяло толкова много превратности трябвало поне външно да се помири със съдбата си.\nС изключение на албанците сърбите от онова време бяха най-изостаналият в културно отношение народ на Балканите. И това правело да се чувствува още по-силно противоречието, върху което трябваше да се крепи тяхната държава, станала по едно щастливо стечение на обстоятелствата владетел на области с многовековно културно развитие. Това противоречие, засилено и от факта, че в Македония сърбите се явявали чужденци по език и кръв, обрекло тъй бързо нарасналата им държава на още по-бързо разпадане. Нейният създател Душан, поради усета за ефимерността на своето дело, напразно търсел да предотврати неизбежния й край. Концесиите, които правел на старите културни и политически традиции на тая българска земя, имали само един реален резултат – да отчуждят тоя сръбски владетел от собствения му народ. И след неговата смърт развръзката настъпва по един тъй естествен начин, че дори самите сърби я посрещнали с чувство на истинско облекчение. Македония първа се откъснала от сръбските земи. За по-голямата й част сръбското господство не бе траело дори четвърт век.\nВ това състояние Македония не остава дълго време. През последните години на XIV в. тя бе завладяна от османците, а все тогава нейната участ бе споделена от всички останали български земи. За пръв път след един дълъг период на държавна разпокъсаност те се видяха събрани под едно управление. Македонските българи вече не бяха отделени чрез изкуствени граници от своите сънародници на североизток. Но благотворното влияние, което тая промяна можеше да упражни върху българския народ, бе спънато от цяла редица други крайно неблагоприятни обстоятелства. Българинът заживя под един режим на пълно безправие. Животът, честта и имотът му зависеха всецяло от произвола на завоевателите. Задушени бяха всякакви обществени прояви; дори публичното изпълнение на някои религиозни обичаи и обреди се оказваше невъзможно. Политическото робство бе последвано и от духовно. Начело на църковната йерархия застанаха чужденци – гърците, и те скоро, заедно с моралната поквара, която разнасяха, обърнаха религията в средство за безсрамна търговия. А в онова време върху църквата лежеше грижата за нравственото напътстване и за духовното издигане на масите. Всичко това забави, а в много отношения спря развитието на българския народ и цялото му битие застина върху едно крайно понизено равнище. Докато при всеки един от свободните европейски народи развитието водеше към все по-голямо разширение на съществуващите общности и включваше в тях нови слоеве и части, тук действуваха тъкмо противоположни тенденции. Българинът търсеше да се самозатвори и намали връзките си с общността, тъй като в само това можеше да намери относително по-голямо спокойствие и сигурност. Предимно сам трябваше той да произвежда и онова, което бе необходимо, за да задоволява материалните си нужди. Светът, в който обикновено се движеше, бе местната община, а в най-благоприятни случаи неговите познанства не се простираха по-далеч от границите на дадения окръг или отделната област. Някаква връзка между различните български покрайнини се е поддържала единствено от редките странствуващи монаси, които събирали помощи за своите монастири. При тия условия, въпреки това че целият български народ живееше в пределите на османската империя, неговите части бяха осъдени да поминуват отделно една от друга, без да бъдат в непосредствен и жив досег помежду си и да поддържат съзнанието за своята общност.\nОбщият упадък на Турция от края на XVII в. насам още повече влоши положението на християнските населения в нея. Но заедно с това все по-голямата й зависимост от европейските сили я принуждаваше да излиза от своята изолация и да разтваря земите си за външния свят. Търговията й с него, водена до онова време изключително чрез граждани на Дубровник, сега вече привличаше поданици и на други държави и постепенно включваше в своя кръг всички български земи. През тоя период положението на македонските българи в много отношения се оказа дори по-благоприятно от онова на сънародниците им в някои други области. Македония лежеше в сърцето на европейските владения на османците, настрана от пътищата на султанските армии и далеко от бойните полета, на които те трябваше да бранят целостта на империята. Поради това Македония оставаше запазена и от разоренията, които тия войни носеха за българския север. Животът в нея течеше всред по-малко смущения и благосъстоянието на тамошното население бе по-добро, отколкото на онова в другите български земи. И когато започна стокообмяната между Турция и средноевропейските страни, първите българи, които завързаха търговски връзки с тях, бяха македонците. Някои от тях имаха свои представители в Будапеща, Виена и Лайпциг. Други насочиха своята дейност към средиземноморските страни.\nПри тая обстановка настъпи епохата на общобългарското народно Възраждане. И Македония не само че не остана настрана от него, но от нея излязоха и първите му искри. Тъй се разкри едно чудо, което външният свят и сега не може да разбере, защото съвсем естествено бе изживяното минало да доведе до съвсем други резултати. Примери за това могат да се наброят много, но достатъчно е да споменем тук един от тях. Люлка на руската история бе Киевска Русия: в нея се създаде руската народност и там в продължение на три века и половина се намираше културното и политическо средище на всички руски земи. Още много рано обаче Южна Русия имаше да страда от нападенията на печенези и кумани. Татарското господство, под което по-сетне попадна цяла Русия, се стовари също тъй с най-голяма сила върху тия южни руски провинции. Поради това части от тяхното население бяха принудени да емигрират към север, гдето с течение на времето се създаде нов държавен и национален център – Москва. Между това литовци и поляци бяха успели да завладеят старите киевски земи, над които запазиха върховенството си повече от два века. И когато Москва изстъпва като събирател на руските земи и присъединява Киевска Русия, оказва се, че тук живее един народ, който и по език, и по култура представя нещо съвсем отделно от русите в московското царство. Вековете и нееднаквите условия на историческо битие в двете отделени една от друга страни бяха създали от някогашната руска племенна общност две съвсем различни народности: великоруска и украинска.\nОбщо взето времето, през което македонските българи бяха живели откъснати от останалата част на българския народ, бе много по-голямо, отколкото онова при украинци и руси. Чуждото господство, което за северните български земи настъпи с турското завоевание и трая почти петстотин години, за Македония бе започнало много по-рано и с мимолетни прекъсвания продължи цели девет века. През тоя период като нейни господари се явяваха едно след друго византийци, сицилийски нормани, франки, отново византийци, сърби, турци и повторно сърби. Как бе възможно тая нейна дълга политическа изолация от останалата част на българските земи и влиянията, на които бе изложена от всички тия чужденци, да не доведат до последици същи, както в Русия – до разпокъсване на някогашното българско народно единство и обособяване на двете му части в отделни народи?\nЕто защо, след като бе люлка на българската средновековна просвета, Македония стана родина и на новото българско възраждане. Монахът Паисий, от чиято „Българска история” (1762 г.) то получи началния си тласък, бе син на македонската земя. От нея излязоха и двама от първите новобългарски книжовници – Йоаким Кърчовски и Кирил Пейчинович. Първата българска печатница (1838 г.) бе отворена също тъй от един македонец – монаха Теодосий Синаитски – и в Македония.\nВъзродителното движение сред българите отначало се изразяваше в стремеж към просвета и създаване на собствени училища. Но тук то срещна съпротивата на гръцката църква. Нейните представители вече живееха с мечтата да възкресят старата византийска империя и не можеха да се отнесат благосклонно към свестяването на народа, чиито земи трябваше да образуват главната съставна част на нейните владения. Тъй в стремежа си към народностно самоопределение българите по необходимост трябваше да започнат борба за освобождение от гръцката църковна власт и за независима национална църква.\nПоради това че измежду всички български земи Македония лежеше най-близо до старите гръцки области, натискът на гърцизма в нея бе по-силен от всякъде другаде. Поради това и борбата, която тукашните българи имаха да издържат, бе най-ожесточена. Те собствено и най-рано я подхванаха. Гражданите на Скопие първи прогониха своя гръцки владика (1833 г.). Техният пример скоро бе последван от другите български градове на север и на юг. Клеветени пред турската власт, водачите на това движение, идещи из всички обществени слоеве, бяха пращани по заточение или гниеха в затворите. Двама от най-видните измежду тях, братята Миладинови, заплатиха с живота си за своята вярност към род и родина. Но тяхната трагична участ удвои броя на ония, които идеха да ги заместят, защото зад тях стоеше вече цял народ. И когато тая борба завърши с учредяването на българската независима църква, македонските българи можеха да посрещнат това събитие с гордото съзнание, че то се дължеше толкова на техните сънародници на север, колкото и на самите тях.\nА едва що удържали победа над един противник, македонските българи съвсем неочаквано се озоваха срещу друг. Това бяха сърбите. До седемдесетте години на миналия век те се отнасяха съчувствено към българския национален подем, а считаха и Македония за българската земя. Но времената вече бяха се изменили. Сърбите, които вярваха, че са призвани да бъдат водачи на балканското славянство, изведнаж видяха да се навдига редом с тях един многоброен народ с вяра в себе си и с ясно съзнание за своите бъдещи задачи. И разбраха, че ако процесът на пълното му обособяване продължи със същия темп, всички техни планове за политическа хегемония на Балканите са обречени да станат една химера. Опасността трябваше да бъде предупредена и сърбите не се поколебаха да си послужат за това с всички средства.\nЗадачата им бе улеснена от положението, настъпило в Балканите след войната в 1877–1878 г. Създадената чрез Санстефанския договор България, в чиито граници влизаха почти всички български земи, бе разпокъсана от Берлинския конгрес. Наред с васалното на султана Българско княжество образувана бе автономната област Източна Румелия, докато цяла Македония бе оставена в старото си положение на обикновена турска провинция. Преди да мине едно десетилетие обаче, тази изкуствена система получи първия си удар: Източна Румелия се присъедини към княжеството. Просто погледнато, тоя акт представяше посегателство само върху суверенните права на султана. Но сърбите го посрещнаха като акт, насочен срещу тях, тъй като чрез него равновесието в полуострова било нарушено в тяхна вреда. За да го възстановят, те почнаха война срещу България, но тя свърши печално за тях. Това обаче не ги отчая. Нужно бе да се вземат мерки, за да не се повтори в Македония онова, което вече бе станало с Източна Румелия. И пред тъй поставената задача се оказа, че сърбите могат да разчитат на ценни съюзници. Това бе на първо място самата турска власт. За тогавашна Турция българската държава вече се явяваше най-опасният измежду всички балкански съседи, както, от друга страна, и македонските българи бяха най-надеждните от всички султански поданици. Гърците, за да запазят в Македония онова, което още им оставаше, бяха не по-малко готови да окажат съдействие на всеки противник на ненавистните им българи.\nБогато платените агенти на сръбската пропаганда плъзнаха тогава из македонската земя, за да създават сърби в нея. Срещнали стихиен отпор всред населението й, те с мълчаливо съдействие на турската власт прибягнаха до терор над него. Тъй, чрез подкупи и насилия, изникнаха сръбски училища в някои места на Северна Македония, гдето никога сърби не е имало и в които поради това броят на сръбските учители бе по-голям от тоя на техните ученици. В услуга на тая сръбска политика в Македония се яви и царска Русия. За да откъсне сърбите от тогавашна Австро-Унгария и ги използува като оръдие в европейската си политика, тя чрез своята дипломация съдействуваше да се увеличат концесиите, които султанското правителство и без това им правеше в Македония. Тамошните българи, изложени на непрестанен натиск, трябваше да отбиват удари, идещи от най-различни страни. Създадената през 90-те години на миналия век Вътрешна революционна организация, чиято цел бе чрез въоръжено въстание да подготви освобождението на Македония, трябваше поради това да води борба на няколко фронта – не само срещу турската власт, но и срещу негласните й съюзници. Опряна върху подкрепата на цялото българско население в областта, тя дълго време свеждаше към нищо всички минутни успехи на противниците си. Но от голямото македонско въстание в 1903 г. тя излезе значително разнебитена. Поради това и съпротивата й срещу въоръжените банди, които Сърбия изпращаше да тероризират разореното и покрусено от неуспеха на революционната борба население, вече не можеше да бъде тъй плодотворна.\nПубл. в Македония като българска земя. Поклоннически слова. София, 1993, с. 86-108.


Заболявания на кожата, причинени от гъбички\nПубликувано на 20.04.2011 от Боян Петракиев\tМолим, коментирайте!\nДерматомикозите са заболявания, които се предизвикват от специални паразити от растителен произход — гъбички\nБроят на гъбичките, които могат да причинят кожни заболявания, е значителен и свойствата на по-голямата част от тях понастоящем са добре изучени. Тези паразити засягат както човека, така и различни животни — рогат добитък, коне, кучета, котки, домашни птици, мишки, плъхове и др. Някои гъбички паразитират само върху човека, но повечето от тях имат свойства да причиняват болести както при човека, така и при животните. Това е важно да се знае с оглед на епидемиологията на дерматомикозите.\nПогледната под микроскопа, гъбичките се виждат под формата на разклоняваща се нишка с различна дължина и дебелина (т. нар. мицелий). Мицелият има напречни преградни, разположени на различно разстояние в зависимост от възрастта и вида на гъбичките. Освен мицелия се виждат спори, които са органи за размножение и се образуват от него. Формата им е кръгловата или овална, а размерите им се движат между 3 и 8 микрона.\nВ течение на дълги векове паразитен живот гъбичките са придобили определени качества и свойства, приспособили са се към различните слоеве на кожата или имат предпочитание към определени анатомични области. Особеностите на гъбичките да придобиват нови или да губят старите си свойства поради условията на живот, при които те се развиват, са предмет на обстойни проучвания от страна на съветските учени, които доказаха тяхната изменчивост. Тези проучвания допринасят много за изясняването на редица клинични особености на болестите, причинени от тях, за въвеждането на нови методи на лечение, като се насочи тяхната изменчивост в желаното за нас направление.\nЕдни гъбички имат свойството да засягат най-повърхностните слоеве на епидермиса, като не проникват по-дълбоко от роговия слой. Други проникват в по-дълбоките слоеве на епидермиса и дермата. Едни засягат само т. нар. гладка кожа, втори предпочитат предимно окосмената част на главата, трети — главно областта на гънките.\nЕтикети: заболявания на кожата\n« Лечение на кожна туберкулоза\nМножествени кожни абсцеси при бебетата »


Начало Икономика Бюджет и финанси МФ предлага легалният ремонт на дома да намалява данъците\nОтстъпката ще се дава срещу документи, че фирмата работи легално и плаща данъците за работата си\n12:20 13.08.2020 1348 ~ 1 мин. четене\nРемонтните дейности в дома да намаляват основата, върху която се начислява данъкът върху доходите на физическите лица, собственици на жилището. Това предлага Министерството на финансите, представяйки за обществено обсъждане промени в Данъчно-осигурителния процесуален кодекс. Максималното свиване на основата е заложено да бъде 2000 лв., но то ще действа, само ако бъдат предоставени валидни документи за фирмата, извършила съответния ремонт, и платежни документи.\nЕдно от условията, за получаване на данъчната отстъпка, е недвижимият имот, на който се прави ремонт, да се намира на територията на България. Също така подобренията по имота трябва да са направени от еднолични търговци или фирми, които са регистрирани в България. Освен това данъчните инспектори ще проверяват дали ремонтираният имот не е по някакъв начин свързан с фирмата, която извършва ремонтните дейност. Ще се проверява и за връзка между собственика на ремонтираното жилище и фирмата, която прави подобренията.


Приказката продължава! Мадагаскар на Анисе е на 1/4-финал - bTV Новините\nДраматичен успех срещу ДР Конго след изпълнение на дузпи\nПубликувано в 21:44 ч. 07.07.2019 г. - Обновено в 22:01 ч. 07.07.2019 г.\nМадагаскар продължава да мечтае! Дебютантът в Купата на африканските нации шокира ДР Конго с 4:2 след изпълнение на дузпи и се класира за 1/4-финалите в турнира. В редовното време срещата в Александрия завърши 2:2.\nЗа място на 1/2-финалите отборът, в който играе полузащитникът на "Лудогорец" Абел Анисе, ще се изправи срещу победителя от мача Мали - Тунис. Тази среща е утре вечер от 22 ч. по RING.\nМачът беше изпълнен с драматизъм. Мадагаскарците поведоха рано след впечатляващ удар от далечно разстояние на Ибрахим Амада. В 22-ата минута Седрик Бакамбу възстанови равенството след точен удар с глава.\nОстровитяните отново излязоха напред в резултата в 77-ата минута с гол на Фанева Андриатсима с глава. Магагаскар вече предвкусваше поредния си исторически успех, когато в добавеното време на срещата Шансел Мбемба Мангулу изравни.\nВ продълженията имаше добри възможности и пред двете врати, но те не бяха материализирани. При дузпите съотборниците на Анисе бяха безгрешни, за разлика от съперниците си, които пропуснаха на два пъти и решиха изхода от сблъсъка.


Timeless Beauty / Karl Lagerfeld Tribute – Kinky Potion Portion\nКогато видя мама наскоро, Петър Жерков ми каза: “Спокойно, Лилия, ти ще остарееш красива.”\nРазвълнувана и с червило, в понеделник вечер елегантно кръстосах крака в City Stage, за да се насладя на една от ежегодните черешки в тортата на Sofia Film Fest – първата прожекция на заглавието в програмата, посветено на мода. Този път то е “Timeless Beauty” на Деян Парушев, като за поредна година организаторите на фестивала обединиха сили с Митко Дамов, който ни поднесе своето безупречно VIP défilé след прожекцията.\n“Вечна красота” (“Timeless Beauty”) не е просто филм за мода. Това е филм за различната мода. Режисьорът Деян Парушев ни пренесе на три континента, за да ни докаже колко красива може да бъде старостта.\nВ сърцето на противоречивата модна индустрия стандартите за красота са на пиедестал. На удара на обществото, вманиачено на тема “младост”, отвръща нов тренд за друга красота и друга мода, която следва изключения, а не норми. Катрин Лоеве е “открита” на 57. Ясмина Роси продължава да бъде модел и на 60, като държи косата си бяла и отказва да прави изкуствени подобрения по тялото си. Филип Дюма тепърва започва кариерата си на модел на 60. Всички те са красиви, всички те имат жаждата за живот и именно тя е онова, заради което от снимките им да струи младост.\nГледам я моята мама, която също не боядиса косата си, и наистина съм спокойна, че красотата ми няма да се загуби. Подобно на енергията, тя само ще премине от един вид в друг. Тялото ми ще остарее, но съзнанието ще се подмладява.\nDéfilé VIP / Karl Tribute\nС ръка на сърцето ви казвам, че VIP дефилетата на Митко Дамов са любимото събитие от блогърския ми живот. По време на тях по най-възхитителен начин бивам потопена в магията на модата. Случи се с Живанши, случи се под звездите, случи се в компанията на Ари Сет Коен и модата му за напреднали. Този път е още по-близо до сърцето ми, тъй като е посветено на Карл Лагерфелд и финеса, с който този човек работеше за Chanel. За съжаление модата никога няма да бъде същата.\nБлагодарности на мама, че отказва да боядиса косата си, че е толкова красива с дълбоките си очи и че ме разсмива все повече с всяка изминала година. Благодарности на Митко Дамов за финеса, с който работи за Vogue Vision и La Biosthétique. Благодарности на Маргарита Трифонова, че умее да носи перли и да кара колело с еднаква грация. Благодарности на Натали Дакова, че споделихме и това VIP Défilé.\nРечта ми приключва така: за вечната красота не са ви необходими алхимици и философски камъни. Нужно е само да сте ентусиазирани, че остарявате. Бъдете!\n“Вечна красота” на Деян Парушев можете да гледате на 17 март в Дом на киното и на 18 март във Френския институт.\nСнимки: Буря Пандова, личен архив\nPosted in: Beauty, fashion | Tagged: Deyan Parouchev, Вечна красота филм, Деян Парушев, Митко Дамов, София Филм Фест, Mitko Damov, Mitko Damov defile VIP, Sofia Film Fest, Timeless beauty movie, Vogue Vision\nOne thought on “Timeless Beauty / Karl Lagerfeld Tribute”\nPingback: Утопия II. Мимикрията и Митко Дамов – Kinky Potion Portion


Бербатов: Изпълкомът ни е готов, но част от имената ще запазим в тайна – Таран.Нюз\nБербатов: Изпълкомът ни е готов, но част от имената ще запазим в тайна\n11 октомври 2021, понеделник 11 октомври 2021, понеделник Taran.News\tДимитър Бербатов, имена, новини, програма\n„Учудващо за нас все още специалисти обявяват как не са видели програма, има и специален сайт. Казахме на пресконференция, показахме и на отборите. Да не се казват лъжи, че нямало програма. Програмата е пред вас, заяви кандидатът за президент на БФС Димитър Бербатов на заключителната си пресконференция преди утрешния конгрес.\n„Все още нищо не знаем за конгреса. Единствено знаем, че има интегрална бюлетина, но само това. Нищо не се знае. Дали ще бъдем допуснати в залата. Правилата все още ги няма. Ще има две охранителни фирми – една вън и една вътре. Защо са две фирми?“, каза рекордьорът по голове за националния отбор.\n„Изпълкомът ни е готов, но част от имената ще запазим в тайна. Това беше интересен процес на подбор на хората, които според нас заслужават да бъдат в Изпълкома. Без президенти на клубни отбори. Кой точно ще бъде и кои ще разберете на конгреса. Три имена са ясни – аз, Мартин и Стилиян. Другите хора, когато спечелим. Ако клубовете имат предложения, издигат се, гласува се и този човек влиза в Изпълкома, но всеки кандидат-президент има конкретно предложение го казва“, продължи той.\n„От останалите кандидати съм говорил с Христо Христов, с който говорих на стадион „Марица“, когато ни даде стадиона. С Георги Захариев също говорих. С другите кандидати не съм имал разговори. За балотаж не е ставало въпрос, както и за други договорки. Никой не вярваше, че ще стигнем дотук, но това е подценяване. Ние сме си го направили. Пред всички клубове“.\n„Няма как да сме сигурни кой как ще гласува. Ние правим това, което зависи от нас. Обиколихми страна, показахме програмата и показахме какво може да се промени. Ако е честен процеса, те си гласуват по съвет – няма натиск, няма хора, които да им висят на врата или „върни ми бюлетината“. Ако всичко, което предлагаме се осъществи легитимацията я има“, смята Бербатов.\nТой отговори и на въпрос свързан с това, че Левски и Лудогорец не са изразили публични позиции на подкрепа. „Неофициално много неща могат да се говорят. Ние сме представили програмите и пред Левски, и пред Лудогорец и пред всички клубове, с които сме се срещали. Бях тотално откровен с всички и показвах повече емоции, но това е, защото искам нещата да се случват както трябва. Клубовете без страх, трябва да гласуват промяна. Дали ще е за нас или някой друг“, допълни още бившият нападател на Манчестър Юнайтед и Тотнъм по отношение на евентуалната позиция на Левски и Лудогорец./БНР/\n← България е намаляла с 590 000 души за 10 години\nКрай: „Вера Су“ потъна. Не може да се спаси →\nСтотици посрещнаха гимнастичките в София\n11 август 2021, сряда 11 август 2021, сряда Taran.News\nИнициативният комитет изпрати открито писмо до волейболните клубове\n18 ноември 2019, понеделник Taran.News


Литературният кръг около Михалаки Георгиев\nВ средата на 80-те години на XIX в. Михалаки Георгиев става обединяваща фигура на първия литературен кръг в България след Освобождението – предшестващ кръга „Мисъл“ с няколко години.\nВ дома му в София често се събират писатели, филолози, книжовници, творци на новата българска култура. Сред тях са проф. Иван Шишманов (бивш ученик на Михалаки Георгиев от Видин), Спас Вацов, Христо и Мара Белчеви, Атанас Илиев, д-р Кръстьо Кръстев (също бивш ученик на домакина – от Софийската мъжка гимназия), проф. Беньо Цонев, Тодор Влайков, Велчо Велчев и др. След завръщането си от Одеса през 1889 Иван Вазов също влиза в това литературно общество, като се превръща и в негова централна фигура. Тук той се запознава с Иван Шишманов – приятелска и професионална връзка, която ще остане в литературната история.\nЛитературният кръг на М. Георгиев има колкото творчески и интелектуален, толкова и дружески, и светски характер. Отношенията на участниците в него са задушевни, приятелски, все още незасегнати от литературните спорове, ревностите и страстите, които ще сложат знак върху българския литературен живот през втората половина на 90-те години на XIX в. и първото десетилетие на ХХ в. Под ведрото гостоприемство на М. Георгиев д-р Кръстев и Вазов са все още приятели. Нещо повече, строгият критик дори се оказва сватовник на поета, макар без реален успех, и то – по негова собствена „секретна“ молба, както ще документира по-късно Ив. Шишманов. А през 1890 Михалаки и Магдалина Георгиеви все пак успяват в това начинание, което вече се е превърнало в грижа на цялото малко общество, като стават и кумове на сватбата на народния поет с Атина Болярска.\nНещо средно между литературен кръг и светски салон, културната общност около М. Георгиев включва мнозина от големите хуманитаристи на онова време в София, създавайки балансирана любителска и професионална среда, от която ще тръгнат важни близости, но и някои от враждите в българската литература след Освобождението.\n08.09.1868 - 16.03.1937\n09.07.1850 - 22.09.1921\n13.02.1865 - 28.04.1943\n11.08.1852 - 14.02.1916\n31.05.1866 - 05.04.1919\n22.06.1862 - 22.06.1928


Топ 5 гаври на покер масата | Igrach.com\nТоп 5 гаври на покер масата\nМного играчи очакват, че противниците им ще се държат културно на покер масите.\nИли поне така повелява етикетът.\nВинаги обаче може да ви се случи неприятна гавра.\nЕто и топ 5 на покер подигравките:\nДжейми Голд срещу Майк Макдоналд\n18-годишният Майк Макдоналд изпи горчивото хапче на разочарованието, което му даде Джейми Голд в турнира от 2007 WSOPE.\nВ ръката, когато имаше чифт валета срещу 3-3 (флоп Т-4-7), 3-ка на търна изпраща Макдоналд да си почине.\nСлед това Джейми се гаври с Майк: „Това е така, защото колваш с валета.“\nФил Хелмут срещу Дейвид Viffer Пийт\nРъката на Фил Хелмут A-K срещу K-9 на Viffer изглеждаше непоклатима на флопа K-7-3, но 9 на търна го потопи.\nИ докато "Покер Брат" си обличаше сакото, Пийт небрежно се провикна: "Девета топка, ъглов джоб!".\nФил Гордън срещу Ерик Линдгрен\nСлед като блъфът на Ерик Линдгрен срещу Патрик Антониъс по време на Poker After Dark не мина, гаврата стартира.\nФил Гордън не можеше да устои на изкушението да критикува и да се бъзика с играта на Ерик.\n„Аз съм тук, защото ти си идиот“, изцепи се Фил.\nГордън вероятно съжалява за гаврата и до ден днешен, коментират фенове на Ерик. А дано, ама надали.\nTony G срещу Суриндър Сунар\nСуриндър Сунар направи грешка да се заиграе с култовия Tony G.\nИ той го разби: "Ще те разкъсам на малки парчета и ще страдаш толкова много, че никога повече няма да искаш да играеш покер с мен. Сега аз съм капитан!", избухна лошото момче на покера, след като прибра парата.\nТом Дуан срещу Питър Ийстгейт\nОбикновено спечелването на пот от $175,000 е причина за радост, но Том Дуан решава да постави Питър Ийстгейт в глупава светлина.\nВ края на раздаването погледът на Дуан е доста преебан. Доказателство, че учтивото унижение може да бъде най-болезнено.\nТом \_"durrrr\_" Дуaн и Дан \_"Jungleman\_" джиткат бирен пинг понг\n110-годишен дядка си лупка в онлайн казино\nГеймърката София Уайт \_\_\_"Djarii\_\_\_" атакува покера\nIfkata лапна $109,996 от „Старса“


Забележителност Плаж Русалка - Каварна\nПлажът в курорта “Русалка” е един от най-посещаваните и привлекателните по цялото българско Черноморие. Прекрасният климат, отличното местоположение в близост до морската ни столица Варна, плиткото и топло море без дънни ями и мъртви вълнения... Всички тези фактори привличат неудържимо туристите на плажа Русалка. Още повече, че от дълги години той е придобил славата на един от най-атрактивните по крайбрежието ни и заради едноименния къмпинг, приютявал в миналото ежегодно хиляди любители на почивката сред природата.\nПлажът е разположен в тих залив в самото подножие на прохладна дъбова гора, на територията на неповторимата местност Птичият залив (Таук лиман), обявена за Природен резерват заради огромното разнообразие на природния и животински свят, който я обитава. В момента плажът Русалка е част от ваканционното селище “Русалка - Елит” и край него са изградени редица хотели и къмпинг зони, снабдени с атракционни съоръжения - тенис кортове, спортни игрища, детски площадки, заведения за хранене, магазини, нощни барове.\nОсвен защитената местност “Птичият залив” само на няколко километра от плажа Русалка се намира и Археологическият резерват “Яйлата”, както и емблематичният за българската история нос Калиакра. Наоколо има истинско изобилие от малки, уединени плажове с кристално чиста вода, живописни скални образувания, даващи храна на фантазията, множество пещери и други природни и исторически забележителности.\nПлажът на Русалка е разположен на двадесет километра от град Каварна, в непосредствена близост до селата Камен бряг и Българево. Ако имате късмет, дори можете да видите делфини, които скачат във водата и се забавляват, сякаш са малки деца.\nЗа съжаление плажът не е особено голям и с всяка изминала година става все по-пренаселен заради популярността на комплекса. Освен семейни двойки с малки деца, тук идват хора с определени финансови възможности и любители на водни спортове, най-вече на гмуркането. Освен това панорамните гледки, които се откриват от Русалка, са зашеметяващи и привличат вниманието на туристите.


"Политико": Тръмп и Юнкер - изкуството да НЕ направиш сделка\nНачало Анализи „Политико“: Тръмп и Юнкер – изкуството да НЕ направиш сделка\n„Политико“: Тръмп и Юнкер – изкуството да НЕ направиш сделка\nПри цялата демонстрирана любов и разменени целувки всичко, за което президентът на САЩ Доналд Тръмп и председателят на Европейската комисия Жан-Клод Юнкер се съгласиха, е да оставят нещата така, както са в момента, коментират в статия за „Политико“ Емет Ливингстън и Калина Орошаков.\nСлед три часа и половина среща, Тръмп обеща на Юнкер да се въздържа от налагане на бъдещи мита срещу Европа. В замяна Юнкер обеща Европа да внася от САЩ повече соя и да улесни вноса на втечнен природани газ пак от там.\n„Дойдох за сделка и направихма сделка“ – заяви Юнкер на съвместната пресконференция в „Роуз гардън“ след разговорите.\nНищо от това, което двамата мъже договориха, не води до промяна на сегашните политики. Те се разбраха за мерки в дългосрочен план, като установяването на работна група, която да действа по въпроса за редуциране на тарифите.\nКазано просто, ЕС предложи това, което и без това смяташе да направи. САЩ пък в замяна се съгласиха да не правят това, което още не са направили.\nДори Юнкер да иска да засили вноса на американска соя в ЕС, той не може да стори много по въпроса\nДа вземем например соята. Животновъдният сектор на ЕС много разчита на вносна соя, за да изхранва животните си. Наистина европейските компании се втурнаха да купуват американска соя, но не заради това, което постигнаха европейските официални лица в преговорите. Това стана заради търговската война на Тръмп с Китай. Китайските мита върху американската соя накараха тамошните вносители да се преориентират за импорт на този продукт към производителите от Бразилия и Аржентина. Това покачи цените в Южна Амерка и ги понижи в Северна.\n„Вече е реалност, че на свободния пазар соята от САЩ е много по-конкурентна и атрактивна, отколкото от другите източници“ – заяви Александър Дьоринг, генерален секретар на FEFAC, европейската организация, занимаваща се с проблемите на изхранването на животните.\nТой добави, че сушата в Северна Европа и Аржентина също е повишила търсенето на соя от САЩ.\nТака че дори и да иска да засили импорта на американска соя, Юнкер не може да направи нищо повече по въпроса. Няма европейски мита върху соята, а Брюксел няма силата да нарежда на частните компании какво да купуват. Някои анализатори вече се съгласиха, че сделката „Тръмп – Юнкер“ не е истинска, а просто пазарните механизми работят.\nСъщото е положението с другото обещание на Юнкер – за втечнения природен газ. САЩ вече го изнасят за Европа и пазарните сили ще решат дали този износ ще нарасне или не.\nВ „Роуз гардън“ Юнкер каза, че Европа ще увеличи броя на терминалите за втечнен газ, но това също не е новост. ЕС обещава да разшири тази инфраструктура от години, главно заради стремежа към диферсификация на доставките и премахване на зависимостта от Русия, особено на страните от Централна и Източна Европа. Те отдавна са зависими – още от времето на съветските си господари. Наскоро в Полша и Литва влязоха в експлоатация нови терминали за втечнен газ.\nМарко Джили, експерт по енергийни политики към европейския анализаторски панел „Юропиън полиси сентър“ заяви, че поради изброените причини не бива да се гледа твърде сериозно на направените изявления след срещата.\nпредишна статияДИПЛОМАТИЧЕСКО НАПРЕЖЕНИЕ: Турция заплаши САЩ с арбитражен съд\nСледваща статияСПЕЦИАЛНО ЗА ДЕБАТИ.бг, Хитови заглавия и трансфери на актьори в новия театрален сезон


BurgasNovinite.BG: Прокуратурата разпореди проверка за смъртта на новородено бебе\nКъм настоящия момент по образуваната прокурорска преписка е установено, че около 10.00 ч. на 25 декември в Акушеро-гинекологичното отделение в болничното заведение е постъпила Цвете Петрова. Раждането е преминало нормално и завършило успешно в 11.45 ч. на следващия ден.\nПрипомняме, че младите родители обвиняват лекарите за трагедията.\n"Моето дете се роди здраво, усмихнато и плачеше. Никой не може да ме убеди, че не е така", сподели преди дни пред "Нова телевизия" майката на починалото дете.\nЕдинственото обяснение, което лекарите са дали пред родителите, е, че бебето е получило мозъчен кръвоизлив.\n"Искам екипът в болницата да си понесе последствията. Не може едно детенце да си отиде и те да кажат, че такива неща се случват", категорична е майката на детето.\nВ началото на годината в същата болница имаше друг случай на починало бебе.\nПреди седмица един от лекарите там е осъден заради неправилно провеждане на раждане.


Best Western Hotel Bliss - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nРезервирайте Best Western Hotel Bliss\nПо-добро от 99% от местата за настанявене в Канпур\n111A/5 G.T. Road, Kaushalpuri, Канпур, Индия, 208012 - НА КАРТАТА\nСвободни стаи в Best Western Hotel Bliss\nСтая с двойно легло - непушачи (1 Double Bed - No Smoking)\nСтая с 2 единични легла - пушачи (2 Single Beds - Smoking)\nПовече за Best Western Hotel Bliss\nУдобно проектиран като за бизнесмени така и за почиващи туристи, Best Western Hotel Bliss е идеално разположен в Ashok Nagar - една от най-посещаваните части на града. Само на 1.0 km от градския център- това стратегическото местоположение на хотела гарантира на гостите си бърз и лесен начин за достигане до интересуващите ги точки на града. Ако се интересувате от забележителностите и местните атракции, няма да ви се наложи да отивате далеч, тъй като хотелът се намира в непосредствена близост до Езеро Моти Джхил, Moti Jheel, A to Z Shopping Mall.\nВъзползвайте се от богатството на ненадминатите услуги и удобства в Канпур. Най-важните съоръженията на хотела са 24-часов рум-сервиз, безплатен WiFi достъп във всички стаи, 24-часова рецепция, съоръжения за инвалиди, съхраняване на багаж.\nВлизайки в една от 32 уютни стаи, ще забравите за ежедневния стрес с помощта на удобства и съоръжения като телевизор с плосък екран, стаи за непушачи, климатик, събуждане, бюро в някои от тях. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Когато търсите удобно и комфортно място за настаняване в Канпур, изберете Best Western Hotel Bliss, който ще се превърне във втория Ви дом.\nОтзиви за Best Western Hotel Bliss от реални гости\nBhuvesh от Индия\nСтая с кинг легло - пушачи


До късно вечерта арестуваният за пробива в системата на НАП 20-годишен специалист по киберсигурност Кристиян Бойков е бил "убеждаван" да признае вина. Въпреки че прокуратурата настоява, че има безпорни доказателства.\nВсичко това се е случило без присъствието на адвокат. На младежа е било казано, че ако незабавно не признае, за него ще има последствия. Бойков категорично отказал.


Причини, симптоми и лечение на флебит на долните крайници - Причини\nФлебитът на долните крайници рядко се среща като независима изолирана болест. Често се предхожда от разширени вени, срещу които вените започват да се възпаляват. Прогресията на патологията води до образуването на кръвни съсиреци, като "уплътнява" увреждането на венозните стени. Тогава флебит тромбофлебит става - и по-тежко последиците от ужасното му заболяване на вените, което се характеризира с появата на тромби флебит, прикрепени към стените на възпалени кръвоносни съдове.\nТромбофлебит е опасно не само за здравето, но и за живота на риск от разделяне на кръвен съсирек на пациента, който започва в кръвта движение и може да запуши белодробната артерия. В резултат на това се развива тромбоемболизма на белодробната артерия, което води до внезапна непосредствена смърт на пациента. Друго усложнение може да бъде хроничната венозна недостатъчност с появата на трофични язви по кожата на краката.\nПоради сложната адекватна терапия, флебитът може да бъде излекуван. Важно е, когато се появят първите симптоми, незабавно да започне лечение на патологията, за да се предотврати преходът към хронична форма с развитието на тромбофлебит и да се намали рискът от животозастрашаващи последици. Ако възпалението на вените все още е усложнено от тромбофлебит, ситуацията се влошава. Напълно се отървете от това, че вече не е възможно, а за да се подобри състоянието на кръвоносните съдове и системата за коагулация на кръвта, за да не се развива болестта, то е съвсем реално.\nВените на краката могат да бъдат възпалени поради различни причини, но основната е варикозни вени. Нарушаването на затварянето на венозните клапани води до неправилен кръвоток през съдовете поради това, което се разширява, а по-късно стените им се възпаляват.\nПатологията може да възникне независимо, но по-често се причинява от друго съдово заболяване - разширени вени. Ако преждевременно започване на лечението, двете заболявания причиняват образуването на тромби, което може да доведе до смърт.\nКогато се диагностицира флебитът, пациентите рядко знаят какво представлява и следователно не подценяват сериозността на заболяването и възможните последици. Болката често се развива като усложнение на разширените вени. Това е тази патология - най-честата причина за появата на възпаление на вените.\nНаличието на инфекциозни заболявания, най-честият патоген - стрептококи, възпалителни процеси в различни органи.\nЗаетост на някои спортове с монотонно положение, като гребане и конен спорт, или тежък товар на плавателни съдове - тенис.\nSurface. Засягат се вените, разположени близо до повърхността на кожата (до 3 см). Снимката ясно показва възпаление на вените по краката. Това обаче не означава, че другите вени не са засегнати. За точна диагноза на този тип заболяване не е достатъчно просто инспекция.\nЕндофлебит - съдовете са засегнати отвътре.\nPanflebit - съдовете са напълно възпалени.\nВъзпалението на вените може да бъде остра - с повишаване на температурата и болка или хронична, при която болестта отнема много време, за да остане незабелязано. Болестта се отнася до заболяванията на сърдечно-съдовата система, кодът за МКБ 10-180.\nв местата на възпаление - забележимо повишаване на температурата на кожата, сърбеж, възпаление;\nХроничният флебит на повърхностните съдове има същите симптоми, но в мазнина. Симптомите се появяват по време на обостряния, в състояние на ремисия - пациентите се оплакват от умора, тежест в краката, температура на подферилата (малко над 37 °).\nФлебит, при който се засягат дълбоките вени, характеризиращи се с постоянна тежест в краката, подуване на крайниците. Ако възпалението засяга само един крак, той се различава значително от втория.\nкръвни тестове - общо, хестостазиграма за определяне на степента на коагулация, определението на протромбиновия индекс;\nза подобряване на микроциркулацията - Trental, Actovegin;\nза намаляване на вискозитета - аспирин, кардиомагнит;\nантикоагуланти - хепарин, подобряват циркулацията и предотвратяват свързването на тромбоцитите;\nблокери на хистамин - Tavegil, Suprastin.\nС поражението на повърхностните вени се използва локално лечение. Използват се гелове и мехлеми от противовъзпалителен спектър на действие със съдържанието на диклофенак, ибупрофен или техни аналози. Антикоагулантно действие на местното лекарство - троксевазин, хепаринов маз.\nхидрудотерапия - лечение с пиявици;\nотстраняване на вена - венектомия;\nшунтиране на вени - въвеждане на изкуствен съд.\nТова е важно. Посещението на лекар за редовен преглед трябва да се извършва на всеки шест месеца.\nКогато е възможно, трябва да помагате на вашите съдове - да пазите краката си над нивото на сърцето. Това подобрява венозния кръвен поток и намалява натиска върху стените на съдовете. Необходима е пълноценна почивка - сънят не е по-малък от 8 часа.\nФлебит и тромбофлебит на долните крайници\nВъзпалителните процеси на венозните стени, като правило, възникват в резултат на варикозна дилатация и причиняват флебит на долните крайници. Болестта може да се появи в остра и хронична форма, а в последния случай патологията често настъпва в по-тежък стадий, комбиниран с блокиране на вените.\nПричините за разглежданите болести са 2 вида на предходните фактори:\nинфекциозни лезии със съпътстващ абсцес.\nНай-честият бактериален патоген на флебит е стрептокок. Тя навлиза в кръвообращението през увредената кожа (порязвания, ожулвания), с помощта на предмети от бита със заразен човек, незарастващи рани.\nПонякога заболяването се предизвиква изкуствено за терапевтични цели. Например, за лечение на разширени вени се инжектира специална склерозираща субстанция във вената, която първо провокира асептичния процес и след това - залепването на венозната стена.\nТромбофлебит се счита за резултат от липсата на лечение на флебит, се характеризира с наличието на големи съсиреци и запушване на вените.\nСимптоми на флебит на долните крайници\nКлиничните прояви на патологията зависят от нейната форма (хронична и остра), както и от местоположението на засегнатите вени (повърхностни и дълбоки).\nОстър флебит на долните крайници има такива признаци:\nзачервяване и плътност на кожата в областта на възпалението;\nвъзпаление на вената;\nусещане за напрежение в увредената зона;\nизразени червени ивици по съдовете;\nповишаване на температурата на цялото тяло.\nАко заболяването засяга дълбоките вени, допълнително се отбелязва:\nкожата на крайника придобива млечен бял цвят;\nсилно изразен болков синдром, изострен вечер или след продължителна разходка, носещ неприятни обувки.\nПри хроничен флебит, всички от горните симптоми също са от значение, но те не се проявяват толкова ясно, периодите на ремисия се редуват с рецидиви.\nКак да се лекува флебитът на дълбоките и повърхностни вени на долните крайници?\nОписаната болест е предмет на консервативна терапия без хирургични интервенции. Обикновено то се извършва от флеболог на амбулаторна база, но при тежки случаи и при остър възпалителен процес се показва стационарен мониторинг.\nЛечението на флебит на долните крайници предполага:\nМаксимална дълъг период на почивка за краката, докато тяхното повишено положение е желателно.\nПриемане на лекарства, които подобряват подаването на венозната стена.\nИзползване на лекарства, които разреждат кръвта (аспирин, Detralex, Normoven).\nПрилагане на местни лекарства, които увеличават еластичността на кръвоносните съдове и кръвообращението (Troxevasin, Venitan).\nИзползването на противовъзпалителни лекарства, понякога - кортикостероидни лекарства.\nФизиотерапевтични процедури (магнитотерапия, акупунктура, ефект на радиовълни).\nСлед облекчаване на състоянието на пациента и спиране на всички огнища на възпаление, се препоръчва да продължите лечението с компресионно бельо. Чорапи, чорапогащи или чорапогащи се избират в зависимост от степента на заболяването и необходимото количество компресия (степени 1-3). Те трябва да се носят през целия ден и е препоръчително да ходите колкото е възможно повече.\nТрябва да се отбележи, че за да се предотврати рецидивизмът, флеболозите се съветват да подготвят подходящо леглото: поставете краката си върху специална възглавница, която държи краката на нивото 30-40 см от повърхността на леглото.\nлечение флебит следва да бъде навременно, или в стените на вените може да се появи склеротични промени, септична емболия или абсцес.\nБолестта се елиминира с помощта на сложна консервативна терапия. Поражението на повърхностните вени може да се лекува на амбулаторно ниво, но при по-тежки лезии пациентът е хоспитализиран.\nЛечението на флебита на долните крайници се извършва с противовъзпалителни средства, които нормализират трофизма на венозната стена и вискозитета на кръвта. На засегнатия крайник налагайте мехлеми, съдържащи троксевазин или хепарин. Извършвайте термални физиотерапевтични процедури. За да се избегне образуването на тромби, да се определи кваррантил и трент.\nСлед закачен остър възпалителен процес, пациентът може да се препоръча процедури приложение като акупунктура, girudoterapija, физиотерапия (лазер, магнитни, кал приложения) pharmacopuncture, autohaemotherapy и др. Всички те имат противовъзпалително, имуномодулиращо и анти-оток ефект, с тяхна помощ, можете да подобрите регенерацията на тъканите, на кръвта и лимфата, намаляване на риска от образуване на тромби париетален.\nЗа по-добро възстановяване на венозните стени след възпаление се препоръчва да се носят еластични бинтове или компресиращи трикотаж.\nЗа да се предотврати флебит трябва да се спазват правилата на инжекциите и интравенозни инфузии своевременно за лечение на възпалителни, гнойни заболявания и леки наранявания. Когато разширени вени на долните крайници е необходимо да се отиде и да отидеш на лекар и следвайте всички свои препоръки.\nХората, които са склонни към кръвни съсиреци, трябва да спрат да пушат, да пият алкохол и мазни храни. Здравословният начин на живот е една от най-ефективните превантивни мерки срещу повторение на заболяването.\nФлебит - заболяване, което води до нарушение на кръвоносната система\nВенозните заболявания могат да бъдат много опасни поради техните усложнения, тъй като кръвообращението и изтичането на кръв се нарушават. Това представлява заплаха и флебит.\nПрояви на флебит могат да бъдат различни и да зависят от това кои зони са засегнати и къде е локализирано мястото на възпаление. Разграничаваме няколко групи характеристики:\nЗа лечение на флебит на долните крайници се използва специално терапевтично упражнение. Предлагаме няколко упражнения:\nФлебитът подлежи на лечение, ако спазвате всички предписания на лекуващия лекар. Освен това, важно е да се консултирате с флеболог при първите симптоми на заболяването.\nЛечение на тромбофлебит на долните крайници от народни средства\nТромбофлебит нарича флебит (възпаление) вени, причинени от тромб (кръвен съсирек). Говорейки за заболяването, което най-често означава флебит венозни стени на долните крайници, причинени, образувани в вена лумен, тромба. С диагноза визуално тромбофлебит, външен преглед на пострадалото част не се нуждае от по-нататъшно разследване, но това може да изисква пулса часовник, температура, налягане, изследване на кожата и циркулация krovi.V алтернативен метод често се разглежда лечение на тромбофлебит на долните крайници, народни средства за различни етапи на заболяването.\nКакви народни средства са най-ефективни за лечение на тромбофлебит\nПовечето от описаните фолк методи за лечение на тромбоза са доста прости, рецепти съдържат компоненти на разположение на всички. Ето някои от най-популярните рецепти.\nМед компрес: замърсява меда на лен кърпа и се прилагат към засегнатия район: през първите 3 дни за 2-4 часа на ден, тогава можете да го оставите за цяла нощ. Необходимо е да се увие крака с нещо топло над медната кърпа, фиксирана с превръзка.\nЗеленият компрес е много ефективен при тромбоза, хематоми. Той прави така: зеле листа и леко отбивам nasech остър нож, от една страна лист намазана с мед или растително масло, приложено върху засегнатото място, покрийте с естествена тъкан и закрепете с бинт. Съхранявайте такова компрес трябва да бъде колкото е възможно по-дълго, ако е възможно, след това 24 часа. Ефектът ще се забелязва след първото приложение, но лечението трябва да продължи един месец.\nСрещу тромбофлебит е и ефективно лечение и горчив пелин, сребро, коренище, мъжка папрат трева, каланхое, зрели домати, ябълков оцет и дори свинска мас.\nЕфективността на лечението се увеличава значително чрез леки физически упражнения за краката, масаж, ходене. Необходимо е да се изключи продължителното седене в една поза, особено крака на крака.\n? Факторите, при които вените се възпаляват, са интравенозни инжекции с нарушение на техниката, вземане на кръвни проби за биохимични изследвания, травми и ухапвания от насекоми. Флебитът често се свързва с алергични реакции и някакъв вид инфекциозно заболяване.\nЛечение на флебит с народни средства\n"За предотвратяване на флебит препоръчва носенето на еластични медицински чорапи, но тяхното използване е нежелателно, когато razvivshemsya повърхностен флебит, поради условието за влошаване на състоянието на пациента поради компресия на плавателни съдове"\n? Парадоксално, с тромбофлебит и флебит, той премахва възпалението на стените на вените и болезнения синдром на баналната йодна мрежа. Факт е, че въпреки че съвременната фармакология не може да обясни защо това се случва.\n? Отстранете възпалителния процес, наложен върху вената на компресията, със земята, за брашно с елда. При флебит са установени следните билкови препарати.\n? Укрепва стените на венозните стени на върховете на червената цвекло: суха и свежа. Вземете 100 грама пресни листа или 50 грама сухо и изсипете един литър вряла вода за една нощ. На сутринта щам и вземете 150 мл. след всяко хранене.\n? Прост начин за облекчаване на болката и облекчаване на подпухналостта: седнете и подредете крака по такъв начин, че гърдите да се поставят над бедрената кост с 10-15 сантиметра над бедрото.\n? Когато спите, поставете възглавница под краката си. Най-оптималната опция: краката по време на сън са над нивото на сърцето с 15-20 сантиметра.\n? Brew и напитки като чай половин чаша 2-3 пъти на ден инфузия на листа на френско грозде, мед и череши, сушени плодове от планинска пепел.\n? Когато туморът, болката и зачервяването изчезнат по време на лечението, започнете активни движения. Най-добрият начин е ходенето пеша. Няколко минути от един час ще доведат до ходене и значително ще подобрите кръвообращението в крайниците и общото състояние.\nУмните цитати за здравето\nТъй като човек не може да започне да третира окото без да мисли за главата или да третира главата без да мисли за цялото тяло, също е невъзможно тялото да се лекува, без да се изцелява душата.\nЛечебни растения като метод на лечение:\nСъставки - 250 милилитра вода, 1 чаена лъжичка прах от имел. Потопете праха през нощта в термоса, след което вземете 2 супени лъжици преди хранене за 15-20 минути. Вземете от 3 до 4 месеца.\nСъставки - 1 супена лъжица кокоша и 1 литър вода. Krušinu изсипва вряща вода и продължава да се отоплява при ниска температура за 10 минути. Оставя се да се влива в продължение на 30 минути, след това се източва. Пийте 1 супена лъжица 3 пъти на ден или избършете с кърпа, напоена в този бульон болни райони 2 пъти на ден.\nСъстав - 1 литър вода, 100 грама смърчаща смола, 1 супена лъжица негасена вар, 100 грама пчелен восък, 100 грама мас. Лаймът трябва да се разтваря във вода, отделно от мазнините, смолата и восък, за да се разбърка и се вари добре. Преди употреба, измийте краката си с вар, след което нанесете превръзка от смес от мазнини, смоли и восък. Можете също така да угасите вените с пчелите. За процедурата за отстраняване над засегнатите области на вените, прилагайте от 5 до 8 пчели.\nМаслена смес № 2\nСъстав - 1 супена лъжица мас и 1 супена лъжица прахообразни спагети. Комбинирайте и смилайте свинска мас и прах заедно. Този маз трябва да се смазва за всички болни области.\nСъставът е терапевтична кал. Лечебната кал ще трябва да се нагрее до 30 - 35 градуса и равномерно разпределена върху тъканта. Поставете тези парчета тъкан върху болни съдове за 15-20 минути, след това ги изплакнете с топла вода.\nВъзпалението на вените в медицината се нарича флебит и се случва доста често. На практика няма никаква превенция срещу това заболяване.\nКраищата трябва да се поставят с помощта на гума в издигнато състояние, за да се подобри изтичането на вените и да се намали болката и подуването. По този начин е необходимо да пиете много течност - 2-3 литра на ден.\nПри повърхностен тромбофлебит пациентът може да седи и да се обърне, да поддържа крака си в хоризонтално положение, да направи загряващи компреси. За да се намали болката и да се подобри кръвообращението, блокадата на лумбалния неокаин се извършва.\nПредотвратяване на флебит\nФлебитът е възпаление на стената на венозни съдове, които могат да бъдат разположени дълбоко или разположени на повърхността. Най-опасното усложнение на флебит тромбофлебит може да стане дълбоки вени като кръвен съсирек, образуван в кухината на съда, може по всяко време на прекъсване и с притока на кръв в белите дробове. Това състояние се третира изключително в болницата с употребата на антикоагуланти.\nВ същото време, запушване на кръвоносните съдове на повърхността, не заплашва предотвратяване на пациента раздяла тромб флебит толкова по-долу е подходящ само за пациенти, които са с диагноза "повърхностен флебит" и които редовно ходят на лекар. Ще бъде полезно за такива пациенти да знаят и прилагат на практика някои техники, които спомагат за облекчаване на синдрома на болката без употребата на лекарства и намаляват риска от рецидив.\nРолята на здравословния начин на живот за предотвратяване на флебити\nПациентите, страдащи от възпаление на венозните съдове, е полезно да се разхождате на кратко разстояние. Ако такъв пациент ще трябва да измине дълъг път пътуване, това е най-добре да планирате пътуването си по такъв начин, че пациентът има възможност да направи малки преходи 5-6 пъти на ден, той помага да се избегне венозен застой и да се предотврати образуването на съсиреци.\nФизическите упражнения и ходенето допринасят за изпразването на венозни съдове и това е много важно за предотвратяването на усложненията на заболяването.\nПациентите, страдащи от флебит, е по-добре да се откажат от полетите в самолета, тъй като този вид транспорт е свързан с продължително седене на едно място. Ако полетът е неизбежен, опитайте да получите билет до мястото до прохода и редовно да се качвате, като правите няколко стъпки по време на полета. Може би стагнацията на кръвта ще помогне да се предотвратят еластичните чорапи.\nАко флебитът се повтаря периодично и лекарите не могат да определят точната причина за заболяването, тогава най-вероятно пациентът трябва да се откаже от тютюнопушенето. Вероятно симптомите на флебит се появяват като проява на болестта на Бургер в началния стадий на заболяването. Заболяването се характеризира с Bourget кръвни съсиреци и силна болка в мястото на възпаление локализация, обикновено в долните крайници, с течение на времето, се движи болест на артериите и диагноза ще не причиняват никакви проблеми.\nПациенти с флебит в повечето случаи се отнасят до процеса на възможни тромбози или разделяне на кръвен съсирек от стената на съда, често чувствата си не са оправдани, но, въпреки това, при такива пациенти е полезно да се знае, предупредителните сигнали, които се нуждаят от спешна консултация със специалист. Може да е необходима лекарска помощ, ако на мястото на възпаление се появи зачервяване, болка, подуване и сърбеж и повишаване на телесната температура.


Започна 10-тата юбилейна Международна среща по туризъм в Пловдив | visitplovdiv.com\nНачало » новини » Започна 10-тата юбилейна Международна среща по туризъм в Пловдив\nДнес (22.11.2018) започна 10-тото юбилейно издание на Международната среща по туризъм. Събитието се провежда в Парк & СПА хотел Марково, под надслов „Пловдив – пътуването до Европейска столица на културата 2019”. За поредна година целта на срещата е да привлече международни и български експерти от туристическия сектор, които да споделят идеи, успешни проекти и иновативни тенденции в туризма.\nВ Европейската година на културното наследство, акцент в програмата е „Римското мозаечно наследство на Филипопол“, подчертавайки неговия принос за разцвета на многообразието на културно-историческото наследство на града. Общият брой на участниците в срещата през 2018 г. е 110, като регистрираните фирми и медии са 71, в т.ч. туроператори, медии, хотели и музеи. Участниците са от 15 държави- България, Германия, Англия, Словакия, Румъния, Белгия, Турция, Хърватия, Гърция, Швеция, Македония, Холандия, Мароко, Сърбия и Франция. Гости на форума са и две общини - Серес и Хасково.\n„Културно-исторически туризъм е възможност да се увеличи интересът към Пловдив целогодишно, дори през месеците, които не са активни. Резервациите, които имаме при нас, показват ръст на туристите точно в този сегмент“, заяви министърът на туризма Николина Ангелкова. По данни на Министерството на туризма само за първите девет месец на 2018 година реализираните нощувки в Община Пловдив са над 850 000, което е ръст от 4%. По-добри резултати се отчитат и при приходите, които за деветмесечието са в размер на 39 милиона лева – или ръст от 10,6%. Това показва, че гостите на града избират по-висококатегорийни хотели. Очакваме този ръст през следващата година за Пловдив да бъде почти двоен, коментира министър Ангелкова.\nЗаместник-кметът Александър Държиков приветства с добре дошли участниците и гостите в срещата от името на кмета на град Пловдив инж. Иван Тотев и от свое име и отбеляза, че Международната среща по туризъм се е превърнала в традиционно и очаквано събитие за града, радващо се на все по- широка популярност и успех. Тази година се отчита 50% ръст на броя участници. В годината на Културното наследство, акцентът на срещата е свързан и с факта, че туристическият обект с национално значение - Епископската базилика и римското мозаечно наследство на Филипопол бяха вписани в индикативния списък на ЮНЕСКО за обекти със световно значение, подчерта още заместник-кметът. Международната среща се провежда в навечерие на едно много важно събитие за града. Остават по-малко от 2 месеца до грандиозното откриване на 12-ти януари, когато Пловдив става Европейска столица на културата 2019 и ще бъде лицето на България пред Европа и света. Специални благодарности заместник -кметът отправи към екипа на ОИ „Старинен Пловдив“ за усилията и професионализма в подготовката на богатата, интересна и полезна програма на срещата. Благодари също на ОФ „Пловдив 2019“ , на Областния информационен център, както и на всички партньори, които помогнаха в организацията и за провеждането на необходимото ниво.\n„Културата и туризмът са важен инструмент за подобряване на международните отношения и една обединена Европа“, каза още Александър Държиков, като пожелава успех на 10-та Международна среща по туризъм.\nВ програмата в четирите дни са включени: презентация на Фондация „Пловдив 2019“ на тема „Пловдив – Европейска столица на културата 2019“, презентация на ОИЦ на тема: "Европейските фондове за културно наследство. ОИЦ - Пловдив надежден източник на информационни услуги“, работни срещи между участниците (b2b), тур с разглеждане на забележителности по маршрут „Антични мозайки“, посещение на Фондация „Пловдив 2019“, шоколадов тур в „Гайо шоколади“, участие в официалното откриване на фестивала „Дефиле на младото вино“, посещение на забележителности в Стария град на Пловдив и винен тур.\nТЕКСТИЛ И ГРАД Градска лаборатория за експерименти в текстила\nУченически литературен конкурс посветен на 100г. от рождението на НИКОЛАЙ ХАЙТОВ


Обонянието на Тиранозавъра - Зелен Свят\nОбонянието на Тиранозавъра\n13/06/2019 Off By martha\nЕмблематичният хищник Тиранозавър рекс и неговият род вероятно са имали едно от най-силните усещания за миризми сред всички изчезнали динозаври. Работата, публикувана в сборник с доклади от Кралското общество Б, се опитва грубо да определи колко гени биха участвали в уменията на Т. Рекс за мириз, десетки милиони години, след като всички следи от ДНК са се разпаднали.\nИдеята, че тиранозаврите имат добри носове, не е нова. През 2008 г., например, изследователите показаха, че Т. Рекс и неговите братя и сестри са посветили големи части от мозъка си на обработка на миризмата. Новото изследване бележи най-новото в нарастващото движение, за да се свърже ДНК на живите животни с техните тела и сетивни способности, с цел по-добро разбиране на способностите и поведението на техните отдавна изчезнали роднини.\n“Това не е Джурасик Парк”, казва водещият автор на изследването Греъм Хюс, биолог в университетския колеж Дъблин, като се позовава на известното измислено усилие да се реконструира динозавърското ДНК. “Опитва се да разгледаме как сензорната еволюция е наистина основен играч в това дали един вид ще стане хищник на върха на хранителната пирамида.”\nХюс и неговият колега Джон Финарели, палеобиолог от университетския колеж Дъблин, отдавна били влюбени в идеята да погледнат чувствителността на динозаврите и да съсредоточат усилията си върху миризмата.\nДвойката се придържа към цялостната форма на мозъка на динозаврите, която може да бъде частично запазена като отпечатъци по вътрешните повърхности на някои добре запазени черепи. Може да звучи като невъзможен проблем, но за щастие изследователите имаха живи примери: птиците – последните живи динозаври.\nОбщо казано, живите птици с по-обонятелни рецептори – протеини, които се свързват със специфични молекули на миризмата – са склонни да имат непропорционално големи региони в техните мозъци, които обработват миризмите. Така Хюс и Финарели измерили съотношения на мозъчния размер за 42 живи птици, две изчезнали птици, американския алигатор и 28 изчезнали не-птичи динозаври. Те открили, че тиранозавърът вероятно имал между 620 и 645 гена, кодиращи неговите обонятелни рецептори, а генът е малко по-малък от този в днешните пилета и домашните котки. Други големи месоядни динозаври, като Albertosaurus, също имали голям брой обонятелни рецепторни гени.\nНо миризмата не служи само за намиране на храна. Животните използват миризми, за да разпознават роднините си, да маркират техните територии, да привличат приятели, да откриват хищници и др. Сред всички живи гръбначни животни, рекордът за най-обонятелните рецепторни гени лежи на съвременния слон, който има около 2500 такива гени.\nРазбира се, някои динозаври, които са ядяли растения, показват доказателства за по-голяма зависимост от миризмата от някои месоядни. Един от тревопасните видове, които Хюс и Финарели изследвали, имал повече проектирани обонятелни рецепторни гени, отколкото Велоцираптор и много от родовете на този хищник.\nTagsдинозавър изследване мириз миризма мозък обоняние птици рецептори Тиранозавър хищник\nЗа 250 години сме унищожили близо 600 растителни вида\nЗа любителите на сирена