Кокаин, трева, хапчета, пластични операции и голи снимки: Лошото момиче на руския футбол | sportcafe.bg\n09.08.2018, 13:58 (обновена 12.08.2018, 15:57)\nКоригира носа си не просто веднъж, а цели четири пъти. След това и устните, а след раждането на Алиса, идва ред и на гърдите, дупето и краката.\nАлана и Павел Мамеви\nДвамата за женени от 2013 година и имат две деца – син Алексей и дъщеричка Алиса.\nПавел Мамаев е кадър на академията на Торпедо Москва. През 2007-а преминава в ЦСКА Москва, за който играе седем години. От 2014 г. официално е играч на Краснодар. Има и 15 мача за националния отбор на Русия, от който бе част по време на Евро 2016 и игра в трите двубоя от груповата фаза. Не беше повикан от Станислав Черчесов за Мондиал 2018.\n"Опитайте се да дойдете да живеете в Краснодар след четири години в Москва. Казах си: „Имаш пари, имаш децата си, всичко ще бъде наред. Можеш да си купиш всичко, защо да се оплакваш?“ Но няма нищо общо. Не напускам къщата по цял ден. Къде да отида? Градът е малък. Всички се познават. Снимат те, ако не си с грим. Обсъждат те. Тук всички ходят до магазина на токчета. Тънки! Нямаме приятели. Има само един ресторант тук..."\n„Аз не съм скандален човек. Медиите ме направиха скандален човек. Да, пробвала съм кокаин, трева и хапчета, но никога твърда дрога. Никога не съм била зависима. Дори пуснаха видео, на което съм в Монте Карло, и се опитвам да си купя кокаин. Дори му предложих телефона си. Но това е в миналото.“\nАлана нарича себе си „Франкенщайн“, имайки предвид, може би, чудовището на Франкенщайн, а не самият доктор, заради множеството си пластични операции. Коригира носа си не просто веднъж, а цели четири пъти. След това и устните, а след раждането на Алиса, идва ред и на гърдите, дупето и краката.\n„Страхувах се, че ще изглеждам дебела“, споделя 30-годишната Мамаева.\nНенавижда Краснодар и казва, че в Русия няма друг град като Москва.\n„Опитайте се да дойдете да живеете в Краснодар след четири години в Москва. Казах си: „Имаш пари, имаш децата си, всичко ще бъде наред. Можеш да си купиш всичко, защо да се оплакваш?“ Но няма нищо общо. Не напускам къщата по цял ден. Къде да отида?\nГрадът е малък. Всички се познават. Снимат те, ако не си с грим. Обсъждат те. Тук всички ходят до магазина на токчета. Тънки! Нямаме приятели. Има само един ресторант тук...\nНапример, ако отидеш до магазина, облечен в обикновени дрехи, и попиташ колко струват тези ботуши, ще ти отговорят: „Много са скъпи за вас.“ В Москва това отдавна го няма.\nНа Павел също не му харесва тук. Но има договор за още една година. Все пак, това е работата му. Поне си имам детегледачки, прислужнички и кон, който да ме забавлява.“\nПрез миналата година хакери поискаха откуп от 20 000 долара от съпруга на Алана да не публикуват голи нейни снимки.\n„Хакват всичко – телефона, имейла. Не разбирам как го правят. Получавам имейли със заплахи. Няма смисъл да си сменям номера или имейла. Те хакват всичко. Пак ще ни намерят“, каза тогава рускинята.\nНеслучайно, Мамаева е известна като „лошото момиче на руския футбол“, а не като „умното“ и самата тя го знае и не се притеснява да го признава.\n„Ценя успехите на съпруга си, защото аз никога няма да работя. Глупава съм. Никога не бих могла да правя нещо. Мързелива съм. Нямам образование и съм горда от това. Можех да си купя диплома 15 000 пъти досега, както го правят много хора сега, но за какво?“\nOще: wags алана мамаева краснодар павел мамаев\nАвстралиецът се справи с Денис Кудла\nВики Одинцова е готова за новия сезон\nРуският модел с поздрав към футболните фенове\n10 от най-налудничавите спонсори върху фланелки\nОт публичен дом до цяла държава


Дневен хороскоп за зодия Дева - 05 Април 2016 година - AstroData.bg\nМного нервен ден, който не определя директна загуба за Девите при осъществяването на целите им, но подчертава че ще се сблъскате с трудности, преодоляването на които изисква мощни действия. Възникват и кавги с някого. В този смисъл денят ще е тежък и доста неприятен. Практични реализации, чрез които ще подобрите финансите, бита и самочувствието си. Новости от личен характер ще внесат настроение на повечето от вас, особено при самотните. От скоро започнала връзка ще продължи и ще ви радва с вниманието и нежността на партньора ви. Ролята ви в един спор е от значение за страните по него, но и отговорна за вас.\nВ лицето на всеки нов човек ще виждате съмишленик и партньор. Хубав ден за съвместни дейности. Просто ще ви е скучно сами. Пък и две глави заедно са много повече от две. Доверете се на усета си и разберете още сега, какво е подготвила Съдбата за вас в личен план. Не се колебайте да прочетете вашия годишен хороскоп според датата на раждане. Разкрийте тайните на зодиака сега и бъдете винаги една крачка пред останалите!


24 МАЙ – ППМГ "Акад. Никола Обрешков" – Бургас\n23.05.2018 04.06.2018 admin Водещи новини\nРъководството на ППМГ „Акад. Никола Обрешков“ – град Бургас Ви поздравява по случай 24 май – Ден на българската просвета и култура и на славянската писменост.\n24-ти май е най-яркото свидетелство за жаждата на българина за просвета и наука, символ на националното ни достойнство, традиции, гордост и духовност. Празник, който трябва да посрещнем със самочувствието, което заслужаваме и което трябва да предадем на нашите деца. Ден на дълбоко уважение към хората, които градят личности.\nОт все сърце пожелаваме здраве, успех и енергия на всички, чието ежедневие е тържество на просветата и духовността!\nТРЕНИРОВЪЧНО СЪСТЕЗАНИЕ ПО МАТЕМАТИКА


Био дезодорант 24-ч свежест - AdoraBIO\nВие сте тук: Начало Магазин Биокозметика Био дезодорант 24-ч свежест\nКрай на неприятната миризма и некомфортно усещане с новия дезодорант на SANTE за 24-часова свежест! Богатата формула с екстракт от биокоселец убива бактериите, причинители на неприятната миризма и предлага дълготрайна защита. Маслото от макадамия и екстрактът от градински чай успокяват тънката и лесно раздразнима кожа под мишниците за комфорт през целия ден.\nДезодорантът е деликатно ароматизиран с чисти етерични масла. Не съдържа алуминиеви соли! Веган.


С тържествено откриване днес стартира Втори национален детски диабетен лагер „Докосни дъгата“, организиран с подкрепата на Медицински университет – Варна и УМБАЛ "Св. Марина" - Варна. Събитието, което се проведе в УВЦ "Юрий Гагарин" в СОК-Камчия, събра много приятели и гости, съпричастни към каузата.\nОфициални гости на откриването бяха зам.-кметът на град Варна г-н Коста Базитов, изпълнителният директор на УМБАЛ „Св. Марина“ проф. д-р Валентин Игнатов, помощник-ректорът на МУ-Варна инж. Деян Грънчаров, спортистите Даниел Боримиров, Дарин Великов, Тити Папазов, Симона Пейчева, треньори от ФК "Левски" и от БК "Черно море", както и певци и музиканти. Студенти от МУ-Варна, както и представители на фолклорно-танцовия ансамбъл на университета с художествен ръководител Диана Димитрова също взеха участие в лагера.\nПроф. Игнатов се обърна към присъстващите с думите: „Целта на асоциацията е да помага на децата в това състояние, защото това е състояние, а не болест, не само в този лагер, а и занапред. Заедно можем да се преборим! И имам една молба към всички вас, деца - нека от днес да не говорим вече за болести, а да обърнем внимание на топлото море, хубавия пясък и предстоящите детски пакости! На всички пожелавам едно весело прекарване!“\nПрограмата на лагера за следващите дни, освен много игри и забавления, включва и сутрешна тренировка с ФК "Левски" на 17 август и обучение по водно спасяване с БЧК на 18 август.


съм начален учител и знам как се чувстваме с децата от класа ми - 26- по време на ОРЕС.\nБиляна Бенинска (София, 2021-08-26)\nСмятам че живеем в правова демократична държава и всеки сам преценява действията си !\nРумяна Куманова (София, 2021-08-26)\nДаниела Димова (Борово , 2021-08-26)\nSvetla Rancheva (Златица 2080 , 2021-08-26)\nСъм учител и желая да преподавам в училище!\nМихаил Михайлов (Самоков, 2021-08-26)\nКато учител и родител споделям написаното.\nЦветелина Терзиева (София, 2021-08-26)\nДетето ми има право на нормално общуване и образование!\nНаталия Христова (Пловдив, 2021-08-26)\nНе подкрепям нито една от мерките дори за възрастни. За деца е пълно безумие! Имам две и нито за едното не бих позволила прилагане на коти и да е от тези мерки.\nАдриана Петрова (София, 2021-08-26)\nМария Бучкова (Гоце Делчев, 2021-08-26)\nРодител съм на ученичка в 10 клас и искам редовно присъствено обучение за детето си.\nДенка Арабаджийска (Пловдив, 2021-08-26)\nАргументите са логични и резонни. Не може трета учебна година учениците да нямат нормално обучение.\nЯнка Проданова (София, 2021-08-26)\nПодписвам, защото съм учител и човек.\nРосица Александрова (Айтос , 2021-08-26)\nСъм съгласна с всичко гореизложено.\nКрасимира Мишкова (Сливен, 2021-08-26)\nСъм съгласна с всичко написано!\nСилвия Чакърова (Бургас, 2021-08-26)\nЗащото не оправдавам гаврата с човешки същества, нито медицинския фашизъм, който се налага по целия свят! Хората са свободни същества със свободна воля и избор!\nГалина Петрова (Ловеч, 2021-08-26)\nАся Македонска-Борисова (a_make68@abv.bg, 2021-08-26)\nИзцяло съм съгласна с така изразеното становище и напълно го подкрепям!\nЛина Бояджиева (Димитровград, 2021-08-26)\nСтига децата са отнасяли всички мерки!\nАнтонина Кенова (София, 2021-08-26)\nПодписвам, защото съм напълно съгласна с всичко написано.\nНадя Разложка (Самоков, 2021-08-26)\nAsia Petkova (София, 2021-08-26)\nПодписвам, защото съм учител и всичко изброено ме засяга пряко и се отнася за моето лично здраве и бъдеще като учител.\nДениза Георгиева (Калипетрово, 2021-08-26)\nДетето ми ще бъде в първи клас и не искам да правя избора цял ден пред екрана или цял ден с маска. И двата варианта са пагубни за 7 годишно дете!!!!!\nМилена Тоновска (плевен, 2021-08-26)\nНе вярвам ,че това е вирус .Това е изкуствено създаден с точно определена цел и насочен към точно определени хора в обществото. Аз го преболедувах и то много тежко. Имам големи поражения ,които не биха могли да са от естествен вирус.\nЗюлфие Ахмед (Бургас, 2021-08-26)\nАз съм и родител, който не е съгласен с онлайн обучението.\nЕлмира Узунова (Смолян , 2021-08-26)\nСчитам, че задължителната ваксинация е изнудване и насилие над свободната воля на хората, както и над правото им на избор.\nСтоянка Фъркова (Сопот, 2021-08-26)\nПодписвам, защото съм съгласна с написаното в тази Петиция и се надявам чрез нея да накараме властимащите да преосмислят позицията си по повдигнатите въпроси.\nГалина Ангелова (София , 2021-08-26)\nСъм съпричастна към това отворено писмо\nMeglena Krivcheva (Valencia, 2021-08-26)\nВажно е нещата да стават по правилният начин\nNikolay Nedev (Varna, 2021-08-26)\nНапълно подкрепям и затова подписвам.\nМилена Колева (Харманли, 2021-08-26)\nЕ абсолютно правилно. Най-накрая някой мисли!\nАлександра Младенова (София, 2021-08-26)\nНастоявам обучението на учениците да е присъствено. Учител съм, ваксинирах се! Имам ученик в седми клас и дъщеря в предучилищна възраст. Децата ни имат право на качествено образование, а ДО е компенсаторно и определено не е подходящо за подрастващите!\nМирослава Батаклиева (София, 2021-08-26)\nПротив съм цялата неадекватна лудост спрямо българските деца\nПетър Лавов (Бургас, 2021-08-26)


Био кафе еспресо Арабика Био Магазин\nИзпечено и смляно кафе\nСила на кафето: 5 (скала от 1 до 5)\nМного силно и наситено кафе, изпечено по италиански стил за забележително силен аромат.\nКак да си направите перфектното еспресо: Винаги използвайте прясна вода. Добавете 1 препълнена чаена лъжичка (= 1 супена лъжица) за 1 чаша кафе към машината за кафе. Това кафе е особено подходящо за еспресо машини, но може да се използва за всички видове кафе машини. Като алтернатива добавете мляко на пяна за по-вкусно дълго кафе, като например капучино, лате или макиато. Насладете се.\nКафе от контролирано био производство\nВие коментирате: Био кафе еспресо Арабика 227г


Една скрита гледна точка /"Proxy's View"/: Ревю - Тайните на безсмъртния Никола Фламел - Чародейката.\nРевю - Тайните на безсмъртния Никола Фламел - Чародейката.\nЗдравейте, приятели! Дойде времето за поредния пст в блога. Знам, че закъснях с една седмица и ще те се опитам това да не се повтаря.. Надявам се долните редове да ме компенсират...\nДнес ще си говорим за шестата книга от поредицата - Тайните на безсмъртния Никола Фламел, която се казва Чародейката. Книгата представлява поредното Young Adult - Teen фентъзи, което се развива в настроящето.\nИсторията на първите 5 книги ни запознава с приключенията на брат и сестра - близнаци, на които им е предопределено да спасят или разрушат света. Авторът взаимства от всякакви митологии, така че докато разлиствате страниците не трябва да се очудвате, ако се появяват герои като Марс Ултор, Прометей, Хеката, Бастет, Изида, Озирис. Майкъл Скот, който е експерт в Митологията и Фолклора, не веднъж казва, че единствените герои, които той си е измислил са точно двамата главни персонажи - Джош и Софи Нюман.\nОсвен древните (боговете), в тази поредица ще видите и много реално съществували личности, които са придобили безсмъртие. Герои като Никола Фламел (известен алхимик от 15-16ти век), Николо Макиавели (известен политик от 14ти век), Доктор Джон Дий (бележит математик, астроном, астролог, окултист, навигатор, империалист и консултант на кралица Елизабет I), Жана Дарк и дори Уилям Шекспир ще красят историите за вълшебство и древна конспирация.\nШестата книга развива историята на няколко фронта. Никола Фламел, жена му Пернел, Николо Макиавели, Били Хлапето, Марс Ултор, Один и Хел, ще се впуснат в битка за остров Алкатраз, докато японският безсмъртен Нитен, Циглалалал и Прометей ще им пазят гърба срещу свирепите спарти. В друго време Сен Жармен, Жана Дарк, Уилям Шекспир, Паламед, Скатах, Джон Дии и Верджиния Деър, ще се озоват посредата на една битка, която ще реши - ще потъне или не великия остров Дану Талис -Атлантида. Разбира се, в онази битка ще вземат участие и Джош и Софи, които ще бъдат изправени пред трудни избори. И всичко това ще е гениално планирано от Авраам Мага и Моретю.\nРеално, авторът има много добро чувство за архитектура и майсторски строи сюжета, особено в последните няколко стотин страници. Всеки персонаж е там, където е, не защото така е решил автора, а защото там го е отвел жизнения му път.\nГероите в последната книга са нещо наистина впечатляващо. Когато авторът им отнема безсмъртието и ги кара да видят света по друг начин, всичко се променя. Те престават да са недостижими, започват да имат слабости и желания, неиречени думи и страдания, тоест големият камък, който ги давеше първите 5 книги - това, че са безсмъртни и са преживяли какво ли не и просто ти е скучно, че този е, както алхимик и магьосник, така и астроном, съветник на кралицата, таен агент и така нататък - този фактор напълно се изпарява и героите наистина оживяват.\nИ дори историята да ми хареса, да ми харесаха и персонажите, да ми хареса и развитието, не мога да си затворя очите за нещата, които не ми направиха добро впечатление. Първото от тези неща е това, че историята в последната книга се гледа от 10-15 гледни точки, от които нито една наистина оригинална и наистина правеща голямо впечатление. Друго дразнещо нещо бяха нечовешки дългите монолози от тип, Аз съм наричан еди как си, от еди кои си и еди как си от еди кои си и съм дошъл на земята с еди каква си причина... Сериозно това ми бъркаше в здравето. Да, знам, че това придава "древност" на образите, обаче това не е Хамлет, а фентъзи, което се старае да подържа някакъв ритъм. Тези изцепки даваха дозата епичността, заради което бяха сложени, но същевренно принасяха и за една монотонност и забавяне на действията.\nКолкото и да имаше неща, които да ме отвращаваха от книгата, в крайна сметка и се насладих напълно. Смятам, че си струва парите, дори и ако не заради литературното приключение, то за докосването до това необятно знание, което има автора по темата "Митологии и Митове".\nТова е от мен! Следващата книга, която ще попадне под моето внимание е Ритматистът на Брандън Сандърсън\nПубликувано от Alexander Tsankov в 9:44 ч.


Всичко за декинг – My Pocket\nJanuary 14, 2020 Полезно\nДекинг се изработва от трайна дървесина със специална обработка. В резултат на това се получава материал, траен на промяната на температурата и на влагата. Това позволява той да се използва за оформяне на външни площадки за отдих в красивата градина, в заведения за открити площи, за оформяне на площта около басейна.\nНа пазара се предлага разнообразие от декинг. Условно може да се раздели на масивна естествена дъска и композитен. За масивната дъска се използват смолистни дървесни видове с плътна структура. Това е екологично чист материал и се ползва със стабилно търсене. Красиво оформената с него площадка трябва да бъде много добре обгрижвана, за да се ползава много време в красив вид. За този вид декинг трябва да се полагат много грижи, за да изглежда добре много години. Най-малко два пъти в годината трябва да се обработва със специално масло или лак.\nКомпозитен декинг е добро съчетаване на дървесина, полимер и влакна целулоза. Не се нуждае от специални грижи, устойчив е на динамично натоварване и механично повреждане, не се влияе от климатичните условия. Грижите за него се свеждат до обикновено почистване от паднали листа, отпадъци, прах. Не избледява от слънчевите лъчи и се запазва в добър вид през цялото време на ползване. Благодаренияе на разнообразието от предложения, потребителят може да направи своя оптимален вариант в зависимост от индивидуалните потребности, сферата на приложение и финансовите си възможности.\nДървесно-полимерния композит запазва дълго време външния си вид в добро състояние, независимо от въздействието на външните фактори. За това той е разработен за оформяне на открити площи, веранди, тераси. Първото изискване е към механична и химична устойчивост, защото терасите и откритите площадки са под постоянното въздействие на механично натоварване, влага, слънце, рязка промяна на температурата. Най-разпространеният вариянт е композитна дъска с дебелина 5 см.\nКато основни предимства на декинг можем да определим красив и представителен външен вид, приятно усещане при ходене по него с боси крака, практически пълно отсъствие на плъзгане по време на дъжд. Повърхността на материала не се нагрява даже в жарките слънчеви дни. Само правилният монтаж на декинг е залог, че повърхността ще съхрани своите уникални експлоатационни качества в продължение на много години.\nPrevious ArticleПакетни услуги за смяна на щранговеNext ArticleСамо експерти за отпушване на канали\nНеобходимо ли е освещаване на апартамент


Red Roof Inn Erie - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nВиж всички 39 места за настаняване в Ери (Пенсилвания).\n7865 Perry Highway, Пери, Ери (Пенсилвания), САЩ, 16509 - Много добро местоположение - вижте на картата\nИмате въпрос относно Red Roof Inn Erie?\nСупериорна стая кинг - за хора с увреждания, непушачи - Легло\nПовече за Red Roof Inn Erie\nИдеален за развлечения и отдих, Red Roof Inn Erie се намира в Perry, който е един от районите на Ери (Пенсилвания). Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. Лесен е също така достъпът до места като Той Маркс Мюзиъм Инк, Splash Lagoon Indoor Water Park Resort, Ботаническа и Зоологическа Градина Ну Па.\nRed Roof Inn Erie предлага безупречно обслужване и необходимите удобства, за да удовлетвори гостите си. Хотелът предлага достъп до широк спектър от услуги като безплатен WiFi достъп във всички стаи, 24-часова рецепция, съоръжения за инвалиди, Wi-Fi връзка в общите части, паркинг.\nНасладете се на висококачествените удобства по време на престоя си тук. В някои стаи са на разположение телевизор с плосък екран, безжичен интернет достъп (безплатен), стаи за непушачи, климатик, отопление, които ще помогнат на гостите да релаксират след дългия ден. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Когато търсите удобно и комфортно място за настаняване в Ери (Пенсилвания), изберете Red Roof Inn Erie, който ще се превърне във втория Ви дом.\nAgoda отзиви (17)Booking.com (1064)\nВсички типове туристи (17)Пътуващ по бизнес (1)Двойка (8)Самостоятелно пътуващ (2)Семейство с малки деца (2)Семейство с големи деца (2)Група (2)\nYounghong от САЩ


Две причини клиентът да се откаже след като си започнал работа – Свободна практика\nДве причини клиентът да се откаже след като си започнал работа\nPosted on September 18, 2011 by Ivanka Mogilska\nСигурна съм, че ти се е случвало. Клиентът ти е страхотен. Ентусиазиран. Избрал е точно теб и е убеден, че ще му свършиш работа.\nТи си доволен. Амбициран. И си убеден, че ще направиш всичко перфектно.\nНеобяснимо защо по средата на работния процес клиентът ти започва да нервничи.\nИска огромно количество корекции. Ти също се изнервяш – той просто не може да оцени твоя гений. И един ден клиентът те уведомява – учтиво или не – че прекъсвате работни отношения.\nКой е виновен? Най-вероятно и двамата. А причината обикновено е една с много проявления – лоша комуникация.\n1. Клиентът не познава работния процес. Ти обясни ли му какъв е?\nМоже би клиентът ти за първи път работи с дизайнер, копирайтър, програмист. Или поне за първи път работи с фрийлансър, а не с агенция. Той няма представа от процеса. Или си представя нещо много различно от реалността. Затова още на първата или втората среща трябва да му обясниш подробно:\nкога какво ще правиш;\nкаква помощ – информация, файлове, etc. ти е нужна от него;\nколко време трае всеки етап.\nТака ще си спестиш много недоразумения.\n2. Клиентът си представя нещо точно определено. Той не търси фрийлансър, който да свърши работата. Търси някой, който да да осъществи фантазията му.\nХюстън, имаме проблем! Трябва да разгадаеш какво точно си представя клиентът ти. Да направиш всичко така, както е във фантазиите му. Ако смяташ, че ще бъде ефективно за бизнеса му, честито! поръчката е изпълнена. Ако не, му показваш какво си свършил, той припада от кеф. Ти го свестяваш и започваш да му обясняваш защо в този вид текстът, визията или каквото-правиш-за-него няма да е ефективно и какво трябва да се промени. (Ако се справиш на 100%, ми се обаждаш да пием кафе и да ми обясниш как става.)\nИма вариант да не успееш да пресътвориш клиентските фантазии в реалност. Не се чувствай виновен. Понякога това наистина няма как да стане. И е добре да се разделите, докато щетите не са много големи и за двете страни.\nСъществуват още много причини, поради които клиентът ти може да се откаже. Вместо да гадаеш, да го обвиняваш, докато той обвинява теб, поискай разговор. Нека фокусът му не е върху това кой е виновен, а върху това къде е проблемът и как можете да го решите. Или ще се справите и ще продължите успешно работата или ще се разделите. Но поне разводът няма да е по италиански.\nP. s. Комиксът е от Savage Chickens.\nПитай счетоводител #31\nКратък седмичен коментар – 15\nКратък седмичен коментар – 18\nМръсните тайни на един фрийлансър\nФрийлансър работи за клиент на свой клиент, част 1\nКак да привлечете вниманието към най-важното във визията за вашата реклама\nThis entry was posted in Общуване с фрийлансър. Bookmark the permalink.\nOne comment to “Две причини клиентът да се откаже след като си започнал работа”\nабеееееее 🙂 естествено, че той е виновен 🙂\nEcommerce and Retail Summit – конференция от хибриден тип\nСъбитие от хибриден тип „София: Живот и кариера – Защо в България?“\nСтефка Василева on Питай счетоводител #41


Как да говорим с тийнейджър за наркотиците • Здравен Портал - zdravenportal.com най-функционалният и посещаван сайт за здравеопазване в България\nНовини / Как да говорим с тийнейджър за наркотиците\nПрез последните години рязко се увеличава броят на тийнейджърите, употребяващи наркотици. В България се наблюдава значителен ръст и в престъпленията, свързани с наркотици. Все повече деца биват въвлечени като „мулета“, с цел да транспортират дрога от едно място до друго.\nЗа родителите залогът става все по-висок. Особено в по-бедните семейства. Те се чувстват несигурни и не знаят как да постъпят, научавайки, че детето им е замесено с наркотици. В същото време усещат, че нямат контрол над случващото се с него.\nЕксперти в областта на употребата на наркотични вещества в тийнейджърска възраст акцентират върху важността на информирания избор. Те съветват родителите да приемат мисълта, че най-вероятно не могат да попречат на детето си да прави онова, което иска. В такива случаи най-добрият подход е да им се поднесе точна и подробна информация и да им се покаже, че могат открито и спокойно да обсъждат темата с тях. Така родителите биха могли поне да ограничат вредите, защото детето им ще е запознато с възможните рискове и ще е наясно какво може да направи, ако се нуждае от помощ.\nМакар този съвет да е чудесен, той невинаги може да бъде последван. Изследванията показват, че много често опитите на родителите да откажат детето от наркотиците са неуспешни. Те са запознати с начина, по който лекарите разговарят с тийнейджъра по тази тема и разбират подхода за намаляване на вредата.\nВъпреки това, повечето родители признават, че първосигналната им реакция е коренно различна. Те проявяват почти нулева толерантност и обръщат слабо внимание на основната си задача, а именно да минимизират, доколкото могат, вредите. Те са склонни да ограничат социалния живот на детето и да спрат да му дават джобни. Ситуацията става още по-сложна, когато санкциите са от най-различен характер. В един момент всички попадат в безкраен цикъл, където се редуват паника и бунт.\nОграниченията като мярка не дават резултат\nДействията на родителите са отражение на обстановката у дома, преди появата на наркотиците. Те искат да ги държат затворени вкъщи, където ще са в безопасност. Отказват да им дават пари, защото смятат, че така те няма да могат да си ги купуват. Тези родители жадуват за едно по-просто устроено общество – не толкова материално и по-безопасно. Чувстват се така, сякаш се лутат в тъмното и не могат да преценят какви опасности ги дебнат.\nНищо от описаното до тук не е изненадващо. Като родители сме устроени да ги защитаваме и да им спестяваме рисковете, когато е възможно. И не по-малко важно – активно да насърчаваме поведение, което отговаря на очакванията на учителите и обществото. Но в случая те не са от особено значение. Важни са взаимоотношенията ни с децата. Затова трябва да положим усилия и да се разграничим от социалните очаквания, за да се фокусираме изцяло върху това, което наистина има значение в този момент.\nДа говорим с детето за наркотиците е тежко и емоционално преживяване. Ключовият момент е да спрем да се фокусираме върху проблемите като започнем да търсим решения за тях.\nГоворете само, когато сте спокойни\nДа знаете, че детето ви взима наркотици и да искате да сте спокойни е твърде голямо бреме за вас. Затова можете вие да изберете момента за разговор. Когато им говорите спокойно и те самите ще са спокойни. А само тогава те ще участват в разговора и ще ви слушат.\nИскайте да чуете причината\nНе става въпрос само до самите наркотици, а до причината да се стигне до употребата им. Какво е мотивацията на детето? Именно мотивацията ще е най-голямото препятствие за преодоляване, ако целим промяна в поведението. Затова се фокусирайте върху онази част от историята на детето, която може да разкрие какво го е накарало и продължава да го кара да приема наркотици.\nНаправете по-осъзнати и оценявайте повече моментите, в които и вие, и детето не мислите или говорите на тема наркотици. Наситете с повече емоции и акцентирайте именно върху тях.\nАко за целта ще трябва да избягвате болезнената тема за известно време, направете го. Направете нещо различно и успокояващо. Поне от време на време си дайте почивка от проблема, свързан с наркотиците, или от други съпътстващи - като неуспехи в училище или лошо поведение. Да се забавлявате заедно е може би най-доброто средство за засилване на устойчивостта, особено когато има причина за напрежението в отношенията ви. Освен това забавленията са първото нещо, което остава на заден план, а не бива.\nАко си спомните моментите, когато и двамата сте се чувствали позитивно настроени, говорили сте си с не толкова гневен тон, сами ще откриете колко по-ефективно прекарано е било това време. Повторете, разсъждавайте и измествайте фокуса така, че да намалите напрежението по време на сериозния разговор. Нужни са неимоверни усилия, но при всяка напрегната ситуация има шанс за положителна промяна.\nПокажете на детето си, че ви е грижа\nНека то разбере, че вашите тревоги и действия са продиктувани от загрижеността ви. Ако успеете да запазите баланса, без да ставате агресивни, ограничаващи и назидателни, ще се сближите повече и ще можете да му осигурите защитата, от която детето ви все още се нуждае.


Интервю със Спас Кьосев от БНТ! ВИДЕО!\nВ последното издание за сезона, предаването „15 минути“ ни среща със Спас Кьосев от БНТ.\nМладежът е попаднал едва на 21-годишна възраст в телевизията-майка. Чуйте го да разказва как се захванал с телевизия съвсем случайно, вместо да замине за Америка. Върхът на случайността е попадането му в БНТ.\nСпас разкрива интересни факти от кухнята на националната медия. Мнозина ще се изненадат, че водещите на „По света и у нас“ сами пишат текстовете, които четат в централната емисия. Още по-странно ще ви се се види това в контекста на висшето образование на Спас Кьосев. Водещият е завършил „Маркетинг“ в УНСС. Защо и как се е явявал на поправителни сесии с „тъпите“ студенти?\nВ момента Спас Кьосев следва „Режисура“ в „Нов Български Университет“. Дали е готов да мине зад камера и да не се показва повече на екран?\nСпас разказва и за другата своя голяма страст – баскетбола. Той си има „спортна дружинка“, с която от години се събира и си устройват мачове, основно в късните вечерни часове. Едва наскоро момчетата разбрали, че сред тях играе… „звезда от БНТ“. А дали Спас Кьосев страда от звездомания – с удоволствие ще се убедите в отрицателния отговор, ако изгледате интервюто!


Кармичната тайна на всяка зодия - ᐉ Любопитно • лайфстайл новини за начин на живот, диети, здраве и мода | ФАКТИ.БГ\nВсеки Телец е орисан да живее охолно, само и единствено, ако не е скъперник, кармата на Стрелеца е да намери баланса между удоволствието и дълбоката духовност\nКармичната тайна на всяка зодия\nПубликувана: 30 Декември, 2020 22:30\n10 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 4171\nЩом сте се родили под този зодиакален знак, значи в миналия си живот сте били невзрачни и нерешителни. Предпочитали сте да се сливате с тълпата, вместо да застанете твърдо зад собствените си позиции. И сега е време да се научите да бъдете себе си, пише dariknews.bg. Да бъдете смели, да не отстъпвате от своите принципи.\nМистерията, потайността и затворения характер на представителите на тази зодия не са случайни. А са един вид кармичен балансьор, защото в миналите си животи Скорпионите са били бъбриви, лековерни, дори повърхностни, но най-вече - не са имали способността да пазят истински важните тайни. Освен това с тях много често са злоупотребявали и сега колелото се завърта!\nЩом си се родил под знака на Водолея, значи плащаш цена за редица егоистични и егоцентрични превъплъщения. Не случайно Водолеите са абсолютни алтруисти, готови да помогнат на всеки. Урокът, който трябва да научат сега, е че целият свят е едно голямо семейство, което трябва да се обича и да си помагат.\nВени, тоя път удари бинго. Риба съм и е абсолютно вярно\n100 кила ракия давам!\nЗа главата на Тулупа.\nне мога да кажа нищо, може да е вярно, може и да не е..\nМного си щедър,\nДо коментар #2 от "100 кила ракия давам!":\nно не се хаби, главата на Борисов си е на място,но твоята е завряна между краката ти.\nКой е Тулупа?\nДо коментар #4 от "Много си щедър,":\nИ добре, че е така...!\nзнае кармичната съдба на зодия Чекмедже?\nПитам за един приятел, tulup.\nЧекмедже евророма субсидии, чайна\nРазбира се, кой не ги знае такива, хем са,, добре,, хем пак не са доволни...!\nНа № 8 " Някой да " Грешка ! Зодията е " Шкафче "\nСъдбата му е да е винаги пълно !! А моя джоб / за Вашия - не знам/ - винаги празен.......


Протест блокира прохода Петрохан | Новините в Днес-24\nПротест блокира прохода Петрохан\nПрез последния месец за трети път протест ще блокира пътя през прохода Петрохан. Хората недоволстват от лошото състояние на пътя и забавения ремонт. Те се събират на изхода при село Бързия в 14.00 часа. До мястото, избрано за протеста, е достигнала започналата през септември 2011 година цялостна рехабилитация на пътя. След село Бързия той представлява само дупки и кръпки.\nЗа нова пътна настилка по проект „Транзитни пътища – ЛОТ 18″ са предвидени 28 милиона лева. Работата по проекта трябва да приключи да края на годината, но досега са изпълнени по-малко от една трета от строителните работи.\nПротестиращите настояват да бъде потърсена отговорност от виновните за забавянето и за разследване къде са отишли неусвоените средства. С декларация към недоволните граждани преди седмица се присъедини и общинският съвет в Берковица.\nДо 7 юни, може да започне ремонтът на пътя в прохода „Петрохан“ Животновъдите се готвят за протест Полицията решителна: Блокира блокадите на протестиращите Прохода Маказа ще бъде отворен на 9 септември НЗОК няма да плаща за лекарства на онкоболни


Хари и Меган пак са нагли - Любопитно - Стандарт Нюз\nХари и Меган пак са нагли\nПринц Хари и Меган Маркъл публикуваха официално изявление в сайта си в отговор на забраната на Елизабет II те да използват бранда си „SussexRoyal“. Съпрузите се съгласиха да се откажат от титлата си, но заявиха, че кралицата не притежава международните права за думата „кралски“.\n„Въпреки че Монархията и Кабинетът нямат международна юрисдикция над думата „кралски“, херцозите на Съсекс не възнамеряват да изпозлват „SussexRoyal“ или каквато и да е вариация на думата „кралски“ (в територията на Великобритания или където и да било другаде по света), когато настъпи преходът през пролетта“, гласи изявлението на сайта.\nВ съобщението си Хари и Меган твърдят още, че били третирани различно от останалите членове на кралското семейство и изтъкват факта, че принцът, независимо от всичко, запазва правото си на престолонаследник и че на тях все още им се полага публична охрана.\nМеждувременно стана ясно, че Маркъл, която никога не е имала проблеми с килограмите си, тормозела съпруга си с йога и глад. Бившата актриса подготвяла принца за предстоящия им поход в Холивуд. Както се знае, съпрузите се канят в края на пролетта да напуснат имението за 14 милиона долара на остров Ванкувър, за да се установят в Ел Ей, където вече оглеждат имоти за не по-ниска от тази цена.\nАнонимни източници от обкръжението на херцозите твърдят, че Меган е решила на всяка цена да „коригира“ излишествата върху лицето и снагата на Хари. Според тях буквално му е заповядала да ползва високо платените услуги на личен диетолог и персонален треньор.\n„Наддаде килограми от стрес и това се отрази върху физиономията му“, жалвала се Меган на околните. Хари обаче хич не се впечатлявал от поредната „болна“ амбиция на нежната си половинка. Само преди ден беше изловен от папараци с няколко мощни сандвича в ръка.


Momentum на TEDxMladostWomen – Isabelle's Mingle-mangle\nMomentum на TEDxMladostWomen\nТази година бях един от 100-те щастливци, избрани да бъдат сред публиката на TEDxMladostWomen. Не помня какво точно писах в регистрационната форма на събитието, освен, че изпитвам нужда да чуя интелигентни и градивни хора, които не са се отказали да търсят промяната и да се борят за нея. Но да си призная, всъщност това бе само една от причините, заради които имах остра нужда да съм там, закова ме темата – „Momentum“ или, цитирам, „умението да уловим момента, да почерпим сила и да го превърнем в устрем.“ В регистрационната форма имаше въпрос дали познаваме хора, които са изживяли своя momentum и са го реализирали така, че да въздействат върху обществените нагласи и формират дебати. О, да. Имам щастието да познавам и да работя с много такива жени, някои от тях дори мога да нарека „приятелки“. Всички те ме вдъхновяват и окуражават да направя голямата крачка към моя личен momentum. От години го очаквам. Не, по-скоро осъзнах съществуването му тогава, а днес вече и близостта му. Зная, че просто трябва да го назова по име, за да бъде мой. Точно днес вече ще бъде факт. TEDxMladostWomen, това изключително събитие, се оказа черешката на тортата. Ако следващите 1700 думички ви идват в повече, вероятно няма да осъзнаете патосът на финала…\nКакво ми дадоха лекторите и техните послания чрез личните си истории? Публиката бе изцяло завладяна от темите, редуваха се моменти на сълзи с моменти на искрен смях, моменти които не позволяваха да останеш безразличен. Моменти, които най-накрая ме отведоха до моя личен momentum.\nМагдалина Генова – „No child is born homophobic!“\nВинаги ми е било трудно да асилимирам човешката жестокост. Дали ще е лицемерие, използвачество, интригантство или още по-низкото – физическо насилие, водещо до физически и психически травми върху личността, за мен те са лишени от смисъл и нямат оправдание. Магдалина ми припомни онзи период в миналото когато бях активен член на Сдружение „Настоящи и бъдещи майки“ и защитавах пред обществото нещата, които вярвах за необходимо да бъдат променени или изградени, за да живеят децата в една по-добра среда. Припомни ми, че докато се страхуваме, ще ни мачкат. Докато не се противопоставим, ще ни мачкат. Докато не изискваме работещи законови рамки, ще ни мачкат. Докато не осъзнаем, че частния проблем е мой, твой, наш общ, ще ни мачкат. И наистина е важно образованието, важно е какъв личен пример даваме на децата си в процеса на формиране на личността – от незабележими и тривиални случки до съществени събития.\nНадежда „Хера“ Данабашева – „Това съм аз когато си заравях главата в пясъка.“\nВ България отново сме много далеч от добрите практики не само що се отнася до хората с аутизъм, но когато това опира до детско здраве – за мен е непростимо. Защо на Хера й се налага да се обръща към приятели и познати, за да й осигурят медикаменти от САЩ, които явно повлияват добре състоянието на синът й. В кой век живеем?\nЗамислих се, къде са тези деца? Къде изобщо са хората в неравностойно положение, хората със специални потребности? Защо не ги виждаме сред нас? Скрили сме ги. По-лесно е да не знаем нищо за тях. Защото не ни засяга. Така ли е редно да бъде? Каква подкрепа получават родителите на тези деца от приятели, колеги, държавата?\nд-р Радосвета Стаменкова – „Интегрираните роми са невидими.“\nМного пъти съм писала в този блог за насаждането на етническа омраза. Крайно неприятно ми е да призная, че големият ми син има ужасен страх от ромите. Когато страхът му започна да покълва и той пожела да сподели, започнахме многократни разговори за това, че не може да съди за хората по външния им вид, цвета на кожата, мястото им на раждане, произхода им. Замислих се, как работи интегрирането на ромите, на сирийските бежанци? От моето детство все интегрираме някого и все не завършва този процес. Защо има хора, които все още са принудени да живеят на ръба на оцеляването, не влизат в системата, стават повод за клишета и омраза? Какво мога да направя за синът ми, за да не расте страха му, да не позволя да прерасне в нещо по-грозно? А какви са малките мечти на онези деца?\n„Да работиш, означава да дадеш израз на любовта си…“, бе второто послание на д-р Стаменкова, което ме впечатли. Свързано с моя личен momentum, с моето вече тригодишно приключение. И след него последваха още…\nСвилен Иванов – „Аз съм от Люлин, не от Младост, и съм мъж, не съм жена, но съм на TEDxMladostWomen!“\nВсички сме били жертва на предразсъдъци, понякога и на дискриминация, по един или друг начин. Не мога да скрия, че и аз изпитвам съмнения, включително и съмнения към себе си, заради чуждото отношение. Никога не съм робувала на предразсъдъци и бабини деветини, на невероятната думичка „трябва“, но признавам, че позволявам да повлияят на чувствата ми. Още една стъпка по-близо до моя личен momentum…\nМного ме впечатли Свилен с ролята си на баща! Спомних си как двегодишните ми синове играеха с „момичешки играчки“ – бутаха колички за кукли с куклите вътре, например, а някои хора ми натяхваха, че това не било нормално, че трябвало да им купя пушки. Напротив. Мъжкарско е да гушнеш бебето си, да буташ количката, да изведеш сина си да ритате топка, да купиш рокля на дъщеря си, в събота сутрин да им приготвиш закуска – изобщо, да имаш активно участие в живота на децата си и да създаваш модел на семейство, в който майката и бащата са равностойни партньори. А това се учи успешно в детска възраст чрез игра и личен пример. Замислих се как постепенно моят съпруг започна да изпитва удоволствие от времето, прекарано с децата – първоначално, за да ми осигури възможност да работя на спокойствие у дома или да поема ангажимент през уикенда. Докато една нощ малката ни дъщеря влезе разплакана в спалнята и тихо промълви: „Тате, пишка ми се!“ На следващата нощ сценката се повтори, но този път беше „Тате, пие ми се вода“. До онзи момент аз бях тази, която утешаваше разплаканите деца от страшните сънища, аз ги водех в тъмното до банята, аз задоволях среднощните им капризи. Яко, а, momentum на мъжът ми, макар още да не го е формулирам пред себе си.\nДимитър Димитров – „Жените сами поставят ограничения пред себе си и това им затваря много врати.“\nДимитър определено ме зарадва – има мъже, които са над общоприетото разбиране не само за жените, не само за професията IT, но и за предизвикателствата, които човек може да прегърне стига да си повярва. Независимо на каква възраст си, какво образование имаш, как е устроен живота ти, има начин да правиш нещата с удоволствие, да започнеш от нулата, да не се отказваш, да развиваш таланта си. Ето ме и мен тук – бях на 35 години когато най-накрая осъзнах коя искам да бъда, какво искам да правя, къде искам да се развивам…\nИ още нещо, доброволчеството в България е сила, щастлива съм да бъда част от него чрез участието ми в Ла Лече Лига.\nАнита Класанова – „Много лесно е да изпъкнеш в България.“\nОще един пример за мен как да откриеш себе си е въпрос на време, малко късмет насред случайността и много подкрепа от семейството. Как успехът се дължи на упорит труд, вдъхновение, търсене на възможности, поемане на рискове. Да създаваш означава да обичаш, да мечтаеш, да бъдеш силен. Това е неизменна част от достигането до моя личен momentum. Анита се превърна в символ за мен. Остава само да открия смелост и концентрация в себе си, малко повече организираност, за да правя това, което обичам. Като нея.\nд-р Бояна Петкова – „Когато правиш нещо за някого и не само за себе си, мотивацията е по-силна.“\nКакво да кажа? Страшно е. Институцията ти казва кога си майка, кога детето ти не е човешко създание, имаш ли право да страдаш за него. Не е нормално години наред да се бориш за правото да прекараш няколко минути с безжизненото телце на бебето си и да имаш възможност да го погребеш. Не е нормално да се бият бебета, да се обиждат бременни и родилки, да се изстрада раждането. Не е нормално човешкият ни облик да е комфортно скрит зад някаква си междулекарска етика. И пак, не е нормално да не изискваме промяна, въпреки че на мен, на теб не се е случило да загубим бебе. „Кой, ако не аз? Кога, ако не сега?“\nДарина Такова – „През цялото време имах усещането, че се нося на ангелски криле.“\nИсторията на Дарина ме върна назад в моето детство и ми помогна по-добре да разбера моята майка, певица и художник, която буквално жонглираше между талантите си и семейството. Дълги години я обвинявах, че се интересува само от себе си и от аплодисментите на почитателите си, докато не усетих как лека-полека започвам да се отъждествявам с нея. Дарина го каза чудесно – артистите живеят в свой възвишен свят. Те имат друг предначертан път, те трябва да имат възможността да създават изкуство и да правят света по-красив. А ние просто трябва да ги приемем с всичките им несъвършенства и с цялото им възможно изящество, за да им предоставим възможност да летят.\nПо време на коктейла успях да поговоря с дамите от SAP и vmware, които също ме развълнуваха, исках да разменя няколко думи и с другите лектори, но не успях. Надявам се догодина отново да имам шанса да бъда една от стоте, просто TEDxMladostWomen е извор на мъдрост, сила и вдъхновение.\nИ така, ето го и финала, в който ще споделя моя momentum с вас. Днес мога да го нарека по име и да го превърна в устрем. Казва се простичко -Mingle-mangle, т.е. „миш-маш“. 🙂\nДнес, 1 юни, 2015 г., отидох на работа както всеки друг понеделник. Този път подадох молба за напускане. Три години след като осъзнах моят личен momentum, година и половина след като майчинството с третото ми дете приключи и всеки ден отивах насила в офиса, за да бъда бурмичка, днес най-накрая съм свободна да бъда себе си. Работните ми места вече ще са само три – на първо място майкахолик на три деца, мъж и рибки. Останалите две не мога да класирам, тъй като се старая да поддържам страстта едновременно, но от хоби се превърнаха в живот. А този кадър ги е събрал в едно:\nMingle-mangle PhotoJumble и Mingle-mangle BeautyJumble. И за него важи напълно следният цитат: „You cannot buy love, but you can buy handmade and that’s kind of the same thing.“ 🙂\nТук е мястото да благодаря на всичките ми приятели, които ми оказваха подкрепа през тези три години, на всички непознати, които ми се доверяват и до днес, на всички партньори, които са част от моето портфолио – благодарение на вас мечтите ми са реалност. Благодаря и на онези сред познатите ми, които и до днес игнорират съществуването ми във фотографията – вие поддържате съмнението у мен, нестихващото желание да се развивам, да уча, да постигам. Благодаря на семейството ми, което оцелява въпреки егото ми. Оттук-нататък започва съвсем нов път, от мен зависи.\nВаша Carpe diem, Изи\nPrevious article За Коледа отново у Хрис\nNext article Бизнес мама


Мигрантите в Белгия ще подписват клетва за интеграция – Труд\nМигрантите в Белгия ще подписват клетва за интеграция\n02.04.2016 • 09:08\nМигрантите, извън страните членки на Европейския съюз, които искат да живеят в Белгия, ще трябва да подписват предварително декларация, че приемат местните ценности, иначе молбата им ще бъде отхвърлена, съобщи Ройтерс.\nПлана е изготвен от държавния секретар за миграцията Тео Франкен и се очаква предложението за “декларация на новопристигащите” да бъде прието от белгийския парламент през следващите няколко месеца.\nМигрантите, които желаят да останат в Белгия повече от три месеца, ще трябва да подписват декларацията, която включва и обещание да предотвратяват и докладват за всякакви опити за терористични актове.\nТази декларация няма да се прилага на студенти и кандидати за убежище.\n“Много хора идват от страни с други ценности”, каза говорителят на държавния секретар за миграцията Лоран Мутамбаи.\n“Ако те искат да изградят живота си тук, в Европа, няма проблем, но ще трябва да подпишат тази декларация, че приемат нашите ценности. На тези, за които се прецени, че не се интегрират достатъчно, няма да бъде позволено да останат в страната”, добави той.


Фредерик Форсайт — Кучетата на войната (1) — Моята библиотека\nКучетата на войната (1)\nThe Dogs of War, 1974 (Пълни авторски права)\nЛюбомир Терзиев, 1993 (Пълни авторски права)\nПреводач: Любомир Терзиев, 1993\nDansbrook Production Ltd. 1974\n11.11.2008 — Добавяне\nПЪРВА ЧАСТ. КРИСТАЛНАТА ПЛАНИНА\nВТОРА ЧАСТ. СТОТЕ ДНИ\nТРЕТА ЧАСТ. ГОЛЯМОТО ТРЕПАНЕ\nНа Джорджо, Кристиан, Шлее, Големия Марк и Черния Джони, както и на всички, които лежат в безименните гробове.\nПрез онази нощ върху късчето небе над джунглата нямаше нито звезди, нито луна. Само западноафриканският мрак обгръщаше пръснатите наоколо групички хора като топло, влажно кадифе. Облачната покривка се спускаше ниско над върховете на палмите и мъжете, които стояха в очакване, се молеха тя да се задържи още малко, за да ги скрие от бомбардировките.\nСтарият, разнебитен ДС–4, който преди малко се бе насочил за кацане по светлините, които през последните петнайсет секунди осветяваха пистата, зави в края й и забоботи слепешком към покритите с палмови клони колиби.\nЕдин правителствен изтребител МИГ–17 цепеше небето в западна посока, пилотиран навярно от някой от шестимата източногермански летци, изпратени през последните три месеца да заменят египтяните, които изпитваха ужас от нощните полети. Самолетът не се виждаше над слоестите облаци, а пистата беше скрита от погледа на пилота. Той търсеше издайническите пламъчета на летище, което приема кацащ самолет, но светлините вече бяха изгасени.\nПилотът на маневриращия ДС–4 не можеше да чуе свръхзвуковия вой над себе си и включи прожекторите, за да види накъде се движи. Някой в мъглата изкрещя неуместно: „Загаси фаровете!“ Те изгаснаха сами, след като летецът се ориентира, а и изтребителят вече се бе отдалечил на мили разстояние. От юг долиташе грохотът на оръдията по фронтовата линия, която накрая се разкъса, понеже войниците, които не получиха нито храна, нито патрони в продължение на два месеца, захвърлиха оръжията си и се оттеглиха към прикритието на джунглата.\nПилотът на ДС–4 спря машината си на петнайсет метра от самолета „Супер Констелейшън“, който бе паркиран на площадката, изгаси двигателите и стъпи на бетона. Към него притича един африканец и двамата си размениха няколко думи. После се насочиха през мрака към една от по-големите групички, която се очертаваше като тъмно петно на фона на мрачната палмова гора. Те се приближиха и групичката започна да се разрежда. Накрая белият мъж, който пилотираше ДС–4, се изправи срещу човека, стоящ в центъра. Белият не беше го виждал преди, но дори и сред мрака, нарушаван от пламъчетата на няколко цигари, успя да разпознае мъжа, с когото бе дошъл да се срещне.\nПилотът нямаше кепе и затова, вместо да козирува, леко наведе глава. Никога не беше го правил, не и пред черен, и едва ли би могъл да обясни защо го направи сега.\n— Името ми е капитан Ван Клеф — каза той на английски с акцент на холандски заселник в Южна Африка.\nАфриканецът кимна в отговор и при този жест гъстата му черна брада се отърка в яката на маскировъчната му униформа.\n— Опасно е да се лети в такава нощ, капитан Ван Клеф — сухо отбеляза той, — а и малко сте закъснели с доставката на продоволствия.\nГовореше с отмерен и плътен глас. Имаше акцент по-скоро на англичанин, излязъл от частно английско училище, какъвто и беше, отколкото на африканец. Ван Клеф се почувства неловко и отново, след като стотици пъти си зададе този въпрос по време на полета през облаците, се запита защо е дошъл.\n— Не нося никакви продоволствия, сър. Нямаше какво да се донесе.\nОще един прецедент. Беше се зарекъл да не нарича този човек „сър“. Нито пък „кафир“. Просто му се изплъзна от езика. Но те имаха право, наемниците пилоти в бара на хотела в Либървил, когато го посрещнаха. Този не беше като другите.\n— Тогава защо сте дошли? — тихо попита генералът. — Може би заради децата? Останаха няколко, които монахините искат да превозят на безопасно място, но тази нощ не се очакват повече хуманитарни полети.\nВан Клеф поклати глава, но скоро разбра, че никой няма да го забележи. Притесни се и благодари на мрака, че е скрил жеста му. Бодигардовете край него стиснаха автоматичните си пушки и се вторачиха в лицето му.\n— Не. Дойдох да прибера вас. Ако искате да дойдете, разбира се.\nПоследва дълго мълчание. Усещаше как африканецът се взира в него през тъмнината. От време на време, когато някой от групата дърпаше от цигарата си, улавяше бялото на очите му.\n— Разбирам. Имате ли нареждане от вашето правителство за този полет?\n— Не — каза Ван Клеф, — идеята беше моя.\nНова дълга пауза. Брадатата глава кимаше на метър-два от него в знак на разбиране или на учудване.\n— Много съм ви благодарен — обади се гласът. — Полетът едва ли е бил много лек. Само че аз разполагам с транспорт. „Констелейшън“. Който, надявам се, ще успее да ме отведе в изгнание.\nВан Клеф почувства облекчение. Въобще не си представяше какви биха били политическите последствия, ако се беше върнал в Либървил в компанията на генерала.\n— Ще изчакам, докато се отлепите от земята — каза той и кимна отново.\nЩеше му се да протегне ръка и да се здрависа, но не знаеше дали следва да го прави. И през ум не му мина, че генералът африканец изпитва същото затруднение. Накрая се обърна и се насочи към самолета си.\nСлед като Ван Клеф се отдели от тях, черните мъже запазиха мълчание за известно време.\n— Какво кара един южноафриканец, при това холандски заселник, да направи подобно нещо? — попита един от приближените на генерала.\nКомандирът се усмихна и зъбите му блеснаха за миг.\n— Мисля, че никога няма да разберем — каза той.\nМалко по-нататък, скрити също под заслона на палмите, в един „Лендроувър“ седяха петима мъже и наблюдаваха неясните очертания на фигурите, които се движеха от гъсталака към самолета. Командирът им беше до шофьора африканец. И петимата пушеха упорито.\n— Трябва да е южноафриканският самолет — каза командирът и се извърна към един от четиримата бели, които се свиваха зад него. — Джони, иди да попиташ пилота дали ще има място за нас.\nЕдин висок, кокалест, мършав мъж слезе от задната седалка на колата. Както и другите, той беше облечен от глава до пети в преобладаващо зелена маскировъчна униформа с кафяви ивици. Обут беше с високи зелени платнени ботуши. Панталоните му бяха пъхнати в тях. На колана му висяха манерка, войнишки нож и три сумки с пълнители за автомата ФАЛ, преметнат през рамото му. Всички пълнители бяха празни. Когато излезе пред лендроувъра, командирът отново се обърна към него.\n— Остави автомата — каза той и протегна ръка да го поеме — и виж, Джони, гледай да се оправиш нали? Защото, ако не се измъкнем оттук с тази щайга, след няколко дни сигурно ще ни пречукат.\nЧовекът, който се казваше Джони, кимна, намести баретата на главата си и се отправи към самолета ДС–4. Капитан Ван Клеф не чуваше гумените подметки, които се приближаваха зад гърба му.\n— Naand, meneer.\nВан Клеф се извъртя при тези думи, произнесени на африкански холандски диалект, и огледа фигурата на човека до себе си. Дори и в тъмното успя да различи черно-бялата емблема с череп и кръстосани кости върху лявото рамо на непознатия. Кимна предпазливо.\n— Naand. Jy Afrikaans?\nВисокият също кимна.\n— Ян Дюпре — представи се той и подаде ръка.\n— Кобус Ван Клеф — каза летецът и се здрависа.\n— Waar gaan jy nou? — попита Дюпре.\n— В Либървил. Веднага щом онези хора се качат. А вие?\nЯн Дюпре се ухили.\n— Аз малко съм я закъсал, тоест аз и другарите ми. Ако правителствените войски ни открият, със сигурност ще ни пречукат. Можете ли да ни измъкнете?\n— Колко сте? — попита Ван Клеф.\n— Всичко пет.\nИ той наемник като тях, макар и във въздуха, Ван Клеф прие, без да се колебае. Разбойниците понякога имат нужда един от друг.\n— Добре. Качвайте се. Само че побързайте. Веднага щом излети онзи „Констелейшън“, и ние се изнасяме.\nДюпре кимна в знак на благодарност и изтърча обратно към лендроувъра. Четиримата бели се бяха скупчили около мотора.\n— Ще стане, обаче трябва да побързаме — каза южноафриканецът.\n— Добре тогава, хвърляйте снаряженията отзад и се размърдайте — каза командирът на групата.\nДокато автоматите и сумките с амуниции летяха с трясък към задната седалка, той се наведе към черния офицер с пагони на младши лейтенант, който седеше зад волана.\n— Сбогом, Патрик — каза той. — Струва ми се, че всичко свърши. Вземи лендроувъра и го захвърли някъде. Закопай оръжията и отбележи мястото. Свали униформата и се скрий. Ясно ли е?\nЛейтенантът, който преди година беше новобранец с чин редник и бе повишен заради умението си да се бие, а не защото борави добре с вилицата и ножа, кимаше със сериозен вид, докато слушаше нарежданията.\n— Сбогом, сър.\nОстаналите четирима наемници казаха сбогом и се отправиха към самолета ДС–4.\nКомандирът тъкмо се накани да ги последва, когато от тъмния гъсталак зад площадката към него изприпкаха две монахини.\nНаемникът се обърна и разпозна в по-близката сестрата, която беше срещал преди няколко месеца, когато сраженията се преместиха в района на нейната болница и той се видя принуден да евакуира целия комплекс.\n— Сестра Мери Джоузеф? Какво правите тук?\nСтарата ирландка започна да говори разтревожено, сграбчила ръкава на омазаната му куртка. Той кимаше.\n— Ще се опитам. Това е всичко, което мога да направя — каза майорът, когато монахинята свърши.\nТой пресече площадката и отиде при южноафриканския пилот, който стоеше под крилото на своя ДС–4. Някой страничен наблюдател би станал свидетел на неколкоминутен разговор между двамата наемници. Накрая униформеният мъж се върна при чакащите монахини.\n— Съгласен е, но трябва да побързате, сестро. Иска да отлепи тази щайга от земята възможно най-скоро.\n— Бог да ви благослови — каза жената в бяла одежда и се обърна с бързи заповеди към своята придружителка.\nТя изтича към опашката на самолета и се заизкачва по късата стълба пред люка за пътници. Другата се завтече обратно към сянката на няколко палми зад площадката, откъдето след малко се изниза цяла върволица хора. Всички носеха вързопи. Щом стигнаха до ДС–4, започнаха да подават вързопите на монахинята, която чакаше горе при вратата. Помощник-пилотът гледаше зад гърба й как поставя първите три в редичка на пода. После и той се включи с резки движения, като поемаше вързопите от протегнатите под опашката на самолета ръце и ги вкарваше вътре.\n— Бог да ви благослови — промълви ирландката.\nЕдин от вързопите остави по ръкава на помощник-пилота зеленикава пикоч.\n— По дяволите! — изсъска той и продължи да работи.\nОстанал сам, командирът на наемниците се загледа към „Супер Констелейшън“, по чиято задна стълба се качваше верига от бегълци, предимно родственици на водачите на разгромения народ. На слабата светлина, която излизаше от вратата на самолета, забеляза мъжа, когото искаше да види. Докато се приближаваше към него, редът на човека дойде и той тръгна да се качва, а няколко други, на които беше отредено да останат и да се укрият в гората, чакаха да приберат стълбата. Един от тях извика на мъжа, който се канеше да поеме нагоре:\n— Сър, майор Шанън е дошъл.\nГенералът се обърна да види приближаващия се Шанън и дори в момент като този успя да се усмихне.\n— Е, Шанън, искате ли да дойдете с мен?\nШанън застана пред него и козирува. Генералът отговори на поздрава.\n— Не, благодаря ви, сър. Намерихме си транспорт до Либървил. Просто исках да си взема сбогом.\n— Да. Доста дълго се бихме. Сега май че всичко свърши. Поне за няколко години. Трудно ми е да повярвам, че моят народ ще продължава да живее в подчинение. Между другото, изплатиха ли ви всички суми по договора?\n— Да. Благодаря ви, сър. Всичко е точно — отговори наемникът.\nАфриканецът кимна със сериозен вид.\n— Ами сбогом тогава. И благодаря за всичко, което свършихте.\nТой протегна ръка и двамата се здрависаха.\n— Има още нещо, сър — каза Шанън. — Ние с момчетата си поговорихме за някои работи, докато седяхме в джипа. Ако някога се наложи… значи, ако някога имате нужда от нас, просто ни се обадете. Ще дойдем всички. Само ни потърсете. Момчетата искат да го знаете.\nГенералът спря поглед върху него за няколко секунди.\n— Тази нощ изненадите не спират — каза той бавно. — Може би още не знаете, но половината от моите старши офицери и всички богаташи сега пресичат фронта, за да се предложат на враговете. Повечето от останалите ще ги последват още през този месец. Благодаря ви за предложението, мистър Шанън. Сбогом отново и късмет.\nТой се обърна, изкачи се по стълбите и влезе в слабо осветения „Супер Констелейшън“. В този момент първият от четирите двигателя забоботи. Шанън се отдръпна и за последен път отдаде чест на човека, който година и половина се беше ползвал от услугите му.\n— Дано и вие имате късмет — каза той по-скоро на себе си. — Ще ви потрябва.\nОбърна се и се отправи към ДС–4, където го очакваха. Когато вратата се затвори, Ван Клеф задържа самолета на площадката с включени двигатели и се загледа през мрака в неясната форма на „Супер Констелейшън“, чийто провесен нос премина покрай неговата предница, насочи се по пистата и накрая се издигна. Фаровете и на двата самолета не бяха светнали, но през люка на своя „Дъглас“ холандецът успя да различи три от крилете на „Констелейшън“. Те изчезнаха над палмите в южна посока и потънаха в гостоприемните облаци. Едва тогава той отпусна ДС–4 с неговия хленчещ и скимтящ товар и го насочи към точката за излитане.\nИзмина почти час, преди Ван Клеф да нареди на помощник-пилота да включи осветлението в кабината. Един час, през който се лашкаха от един облачен масив към друг, изскачаха от пелената и профучаваха през ниски слоеве от кълбести образувания, за да се скрият отново в някой по-гъст облак. През цялото време се опитваха да избягнат възможността да бъдат съзрени сред осветената от луната бяла равнина от някой бродещ МИГ. Едва когато се увери, че лети над открито море, а крайбрежието е на много мили зад опашката му, Ван Клеф позволи да се пусне осветлението.\nСветлината разкри зад гърба му зловеща картина, която би могла да излезе изпод четката на Доре в момент на мрачно настроение. Подът на самолета беше покрит с мокри изпоцапани одеяла, в които допреди час бе увито съдържанието на вързопите. Това съдържание сега се гърчеше в две редици по двата края на товарното отделение. Четиридесет дечица — сбръчкани, съсухрени, деформирани от недояждане. Сестра Мери Джоузеф се надигна иззад вратата на кабината и тръгна между малките несретници. Върху челото на всеки от тях, малко под линията на косата, придобила от анемията охравочервеникав оттенък, беше залепена лепенка. На лепенките с химикал беше изписана необходимата информация за хората от сиропиталището край Либървил. Име и номер, но не и чин. На неудачниците не се дават чинове.\nВ опашката на самолета петимата наемници примигваха срещу светлината и оглеждаха другите пътници. През последните месеци неведнъж бяха виждали тази гледка. Всичките изпитваха известно отвращение, но никой не го показваше. В края на краищата човек свиква с всичко. В Конго, Йемен, Катанга, Судан. Все същата история, все същите деца. И нищо не можеше да се направи. С тези мисли в главата те извадиха цигарите си.\nСветлината от кабината им позволяваше да се видят истински за първи път, след като слънцето залезе. Униформите им бяха пропити с пот и червена кал, а лицата им бяха увиснали от умора. Командирът седеше облегнат на вратата на тоалетната, изпънал нозе по посока на пилотската кабина. Карло Алфред Томас Шанън, трийсет и три годишен, с ниско подстригана рошава руса коса. Късата коса е по-подходяща в тропиците, защото потта се стича по-лесно, а и не могат да се завъдят паразити. Наричан по прякор Кат Шанън заради инициалите си, той произлизаше от Каунти Тироун в провинция Ълстър. Пратен от баща си да учи в едно малко частно английско училище, той бе загубил характерния северноирландски акцент. След като прекарал пет години в Кралската флота, напуснал, за да си изпробва късмета в цивилния живот, и преди шест години се озовал на работа в Уганда като служител на компания със седалище в Лондон. През един прекрасен слънчев ден той кротко затворил счетоводните тефтери, качил се в своя лендроувър и се отправил на запад към конгоанската граница. След седмица се записал като наемник в Пети специален отряд на Майк Хоър, базиран в Стенливил.\nПреживял оттеглянето на Хоър и служил при новия началник Джон-Джон Питърс, скарал се с него и потеглил на запад, за да се присъедини в Полис към Денар. Две години по-късно взел участие в бунта в Стенливил и след като раненият в главата французин бил евакуиран в Родезия, се записал при Черния Жак Шрам — белгиеца, станал от градинар наемник. Вървял в дългия поход до Букаву, а оттам до Кигали. Когато го репатрирали с Червения кръст, на часа изявил желание да участва в друга африканска война и най-после му поверили командването на батальон. Но бил закъснял за победата. Винаги закъснявал за победата.\nВляво до него седеше безспорно най-добрият мипохвъргач на север от Замбези. Големият Ян Дюпре беше на двайсет и осем години, роден в Парл, провинция Кейп. Син на обеднял род с хугенотска жилка, чиито предци побягнали към нос Добра надежда, за да се спасят от беса на Мазарини в периода след потъпкването на религиозните свободи във Франция. Неговото продълговато остро лице, увенчано със закривен орлов нос над тънички устни, изглеждаше още по-изпито, отколкото обикновено, защото изтощението бе издълбало дълбоки бръчки по бузите му. Клепачите бяха склопени върху белезникавосините му очи, а сламените вежди и коса бяха набити с мръсотия. Той хвърли поглед към децата, които лежаха по пътеката на самолета, и изропта с едно „Blik sem“ (копелета) срещу света на имащите и привилегированите, които според него бяха отговорни за всички злини на тази планета. После се опита да заспи.\nДо него се беше изтегнал Марк Вламенк, Малкия Марк, наричан така заради огромната си маса. Фламандец от Остенд, той беше метър и деветдесет по чорапи, когато носеше такива. Тежеше към сто и десет килограма. Някои хора го смятаха за дебел. Но той не беше. Полицаите от Остенд, в по-голямата си част мирни хорица, които гледаха да избягват стълкновенията, вместо да ги предизвикват, треперели пред него, а стъкларите и дърводелците от същия град го удостоявали с почитта си заради работата, която им осигуряваше. Говорело се, че човек може да познае всеки бар, в който се е развъртял Малкия Марк, по броя на занаятчиите, необходими за възстановяване на щетите.\nОстанал сирак, той бил отгледан в едно заведение, поддържано от свещеници, които се опитали да набият в главата на израсналото момче някакво чувство за отговорност и го правели с такова постоянство, че дори Марк накрая изгубил търпение и на тринайсетгодишна възраст само с един удар прострял на земята един от Светите отци, който размахвал тояга насреща му.\nПосле минал през няколко поправителни училища, прекарал известно време в затвор за малолетни и накрая, когато се записал в десантните части, почти цялата общественост въздъхнала с облекчение. Той бил един от петстотинте войници, които скочили в Стенливил с полковник Лоран, за да спасят мисионерите, заплашвани от Кристоф Гбене, вожда на племето симба, че ще бъдат опечени живи насред централния площад.\nЧетиридесет минути след онова приземяване Малкия Марк открил истинското си призвание. Седмица по-късно напуснал лагера без разрешение, за да не го върнат в казармите в Белгия, и се присъединил към наемниците. Освен че имаше здрави юмруци и рамене, Малкия Марк беше изключителен стрелец с базука — любимото му оръжие, което държеше с лековатата небрежност на момченце, което си служи с тръбичка за фунийки.\nПрез нощта, когато летеше от обкръжената територия към Либървил, той беше точно на трийсет години.\nОт другата страна на корпуса срещу белгиеца седеше Жан-Бантист Лангароти, зает с обичайното си занимание да убива часовете в чакане. Дребен, стегнат, сух и мургав, той беше корсиканец, роден и израснал в град Калви. На осемнайсетгодишна възраст го прибрали във френската армия да се бие като стотици хиляди други appeles във войната в Алжир. Когато преполовил осемнайсетмесечния срок, постъпил на редовна служба, а по-късно бил прехвърлен в Десета колониална десантна дивизия, страховитите „червени барети“, командвани от генерал Масу и известни като les paras. Бил на двайсет и една, когато нещата се развили критично и някои от поделенията на професионалната френска колониална армия се сплотили около каузата за един завинаги френски Алжир, кауза, която по онова време се олицетворяваше от организацията ОАС. Лангароти се присъединил към ОАС, дезертирал и след провала на априлския пуч от 1961 преминал в нелегалност. Заловили го три години по-късно във Франция, където пребивавал под чуждо име. Прекарал четири години в затвора, като оплаквал орисията си първо в тъмните, невиждащи слънце килии на парижкия „Санте“, после в Тур и накрая в Ил дьо Ре. Бил лош затворник и двама души от охраната ще носят по телата си доказателства за това до края на живота си.\nНяколко пъти пребиван до смърт заради нападения над пазачите, той излежал целия срок без никакво опрощение и излязъл през 1968 с един-единствен страх от този свят — страха от малки затворени пространства, от килии и дупки. Отдавна се бе заклел никога вече да не попада на подобно място дори ако оставането на свобода би му струвало живота, а освен това се бе зарекъл да повлече дузина след себе си, ако „онези“ отново тръгнат да го преследват. Три месеца след освобождението си долетял в Африка, като сам си платил пътя, цанил се да участва в поредната война и постъпил при Шанън като наемник. Беше на трийсет и една през нощта на полета. Откакто излезе от затвора, постоянно се упражняваше с оръжието, което се бе научил да използва още като момче в Корсика и с което по-късно си създаде репутация из сокаците на Алжир. Около лявата му китка беше пристегната кожена каишка, подобна на онези, с които старовремските бръснари си точели бръсначите. Закопчаваше се с две метални копчета. В минути на безделие той я сваляше, обръщаше я от обратната страна на копчетата и я увиваше около левия си юмрук. Именно там беше каишката и сега, когато белгиецът убиваше времето по пътя за Либървил. В дясната му ръка се намираше ножът, оръжие с петнайсетсантиметрово острие и кокалена дръжка. Той боравеше с него толкова бързо, че успяваше да го прибере обратно в калъфа, преди жертвата да е осъзнала, че е жертва. Острието се движеше напред-назад в постоянен ритъм по изпънатата кожа. Това движение успокояваше нервите му. Наистина то изнервяше всички останали, но никой не се оплакваше. Всички, които го познаваха, избягваха да влизат в пререкания с тихия глас и тъжната полуусмивка на този дребен човек.\nПритиснат между Лангароти и Шанън, седеше най-старият в групата — германецът. Курт Семлер беше на четиридесет и именно той в онези първи дни на обкръжението измисли емблемата с черепа и кръстосаните кости, които носеха на униформите си наемниците и африканците, които те обучаваха. Той беше и човекът, който прочисти един петмилен сектор от правителствените войски, като нареди по фронтовата линия колове с набитите глави на вражеските жертви от предния ден. Цял месец след това неговият участък беше най-спокойният. Роден през 1930, той израснал в Хитлерова Германия. Син бе на инженер от Мюнхен, който по-късно загинал на руския фронт в редовете на организацията Todt. На петнадесетгодишна възраст, пламенен член на „Хитлерюгенд“, както всъщност и почти цялата германска младеж след дванайсетгодишно управление на Хитлер, той поел командването на отряд от деца, по-малки от самия него, и старци над седемдесетте. Задачата му била да спре танковите колони на генерал Джордж Патън с едно оръдие „Панцерфауст“ и с три противотанкови пушки. Съвсем естествено не успял и трябвало да прекара юношеските си години в една Бавария, окупирана от американците, а това никак не му се нравело. Освен това не се виждал много често с майка си, религиозна маниачка, която държала да стане свещеник. На седемнайсет избягал, пресякъл френската граница край Страсбург и се записал в службата за набиране на войници за Чуждестранния легион, базирана в този град, за да прибира бегълците немци и белгийци. След като прекарал една години в Сиди бел Абес, се отправил с експедиционния отряд в Индокитай. Осем години се бил при Диен Биен Фу. Хирурзите в Туран (Дананг) му извадили единия бял дроб и за щастие не станал свидетел на унизителния край в Ханой, защото го върнали със самолет във Франция. След като се възстановил, през 1958 го изпратили в Алжир като главен сержант в най-елитната от елитните части на френската колониална армия Първи Regiment Etranger Parachutiste. Той бил между малцината оцелели след двойния разгром на частта в Индокитай — първия път тя имала числеността на батальон, а втория — на полк. Почитал само двама души — полковник Роже Фалк, който командвал още отначало Compagnie Etrangere Parachutiste, когато частта (тогава рота) била разбита за първи път — и майор Льо Бра, друг ветеран, който сега беше командир на Републиканската гвардия на Габон и осигуряваше благоразположението към Франция на тази богата на уран държава. Дори и полковник Марк Роден, под чието командване беше служил, загуби уважението му, след като накрая ОАС се разпаднала.\nСемлер бил в редовете на Първи парашутен полк, когато цялата част до последния човек встъпила в гибелни сражения по време на пуча в Алжир. По-късно полкът бил окончателно разформирован от Шарл дьо Гол. Той тръгнал след своите френски офицери, а после, заловен в Марсилия през септември 1962 непосредствено след обявяването на независимостта на Алжир, излежал двегодишна присъда в затвора. Четирите реда бойни отличия не му помогнали. През 1964 на „Сиви Стрийт“ за първи път от двайсет години с него се свързал един бивш негов съкилийник, който му предложил да се хванат заедно в бракониерска операция на Средиземно море. В продължение на три години, като се изключи годината, прекарана в италиански затвор, той пренасял алкохол, злато, а понякога и оръжие от единия край на Средиземно море до другия. Тъкмо започнал да натрупва състояние с цигарената далавера Италия — Югославия, когато съдружникът му изиграл едновременно и продавачи, и купувачи, натопил Семлер и изчезнал с парите. Търсен от множество войнствено настроени господа, германецът се метнал на един кораб до Испания, сменил няколко автобуса до Лисабон, свързал се със свой приятел, търговец на оръжия, и се упътил към войната в Африка, за която бил прочел във вестниците. Шанън го лапнал като топъл хляб, защото с шестнайсет години битки зад гърба си той имал повече опит като боец в джунглата от всички тях. Семлер също дремеше по време на полета за Либървил.\nОставаха два часа до разсъмване, когато ДС–4 започна да приближава летището. Над писъците на децата се разнесе един друг звук. Някой свиреше. Беше Шанън. Колегите му знаеха, че винаги свири с уста, когато влиза или когато излиза от акция. Знаеха и названието на мелодията, защото той веднъж им го каза. Наричаше се „Испански Харлем“. ДС–4 направи два кръга над летището в Либървил, докато Ван Клеф говореше с ръководителите на полета. Когато старият транспортен самолет кацна в края на една писта, пред носа му се появи военен джип с двама френски офицери, които махнаха на Ван Клеф да завие и да ги последва към зоната за маневриране.\nТе отведоха самолета от основния терминал към няколко скупчени една до друга бараки на отсрещния край на летището и тук дадоха сигнал на летеца да спре, но да остави двигателите включени. След няколко секунди на опашката бе опряна стълба, а помощник-пилотът повдигна люка и го отвори. Вътре се намъкна една глава с френско кепе, огледа наоколо и гнусливо сбърчи нос, щом усети миризмата. Погледът на френския офицер се спря на петимата наемници. Той ги повика с пръст да слязат след него на макадама. Щом стъпиха на земята, офицерът даде знак на помощник-пилота да затвори вратата и без никакво разтакаване ДС–4 зави и се насочи към главния терминал, където екип от сестри и лекари на Френския Червен кръст чакаха да поемат децата, за да ги отведат в педиатричната клиника. Когато самолетът премина край тях, петимата наемници махнаха към кабината на Ван Клеф в знак на благодарност и се обърнаха, за да последват френския офицер.\nТрябваше да чакат цял час в една от бараките, курдисани на дървени столове с прави облегалки, а през това време няколко млади френски войничета надничаха през вратата, за да мярнат „Les Affreux“, ужасните, както ги наричаха на френски жаргон. Накрая отвън изскърцаха спирачките на джип, а в коридора се чу събирането на крака, които заемат положение „мирно“. Когато най-после вратата се отвори, тя пропусна един висш офицер със загоряло, строго лице, с бежова тропическа униформа и кепе със златна обшивка. Шанън забеляза острите, проницателни очи, металносивата коса, подрязана късо под кепето, отличителните криле на парашутист, забодени над петте реда бойни отличия. Забеляза и Семлер, който се изпъна като струна, с вдигната високо брадичка и ръце, прилепнали плътно по закърпените някога кантове на бойните му панталони. На Шанън му беше достатъчно да разбере кой стои пред тях — легендарният Льо Бра.\nВетеранът от Индокитай и Алжир се здрависа с всички, като пред Семлер се задържа малко по-дълго.\n— Alors, Семлер? — каза той тихо и бавно се усмихна. — Още се бием. Но вече не сте старшина. Както виждам, станали сте капитан.\nСемлер се притесни.\n— Oui, mon commandant, pardon, colonel. Само временно.\nЛьо Бра кимна умислено няколко пъти. После се обърна към всички:\n— Ще ви настаня удобно. Със сигурност няма да се откажете от баня, бръснене и храна. Очевидно нямате други дрехи. Ще ви бъдат раздадени. Страхувам се, че засега ще трябва да останете затворени в помещенията си. Това е просто предпазна мярка. В града има много журналисти, а всякакви форми на контакт с тях трябва да се избягват. Веднага щом стане възможно, ще уредим прехвърлянето ви обратно в Европа.\nКаза всичко, което имаше да каже, и млъкна. Вдигна ръка към периферията на кепето си, с което поздрави петте замръзнали фигури, и излезе.\nЕдин час по-късно, след като пътуваха в закрита камионетка и влязоха през задния вход, те се озоваха в жилището си — пет стаи на последния етаж на хотел „Гамба“, нова сграда, разположена оттатък пътя на петстотин метра от летището и следователно на мили разстояние от центъра на града. Младият офицер, който ги придружаваше, им каза, че ще трябва да се хранят на същия етаж и че ще се наложи да останат на това място до следващо разпореждане. След по-малко от час той се върна с хавлиени кърпи, бръсначи, паста и четки за зъби, сапун и гъби. Вече беше сервиран поднос с кафе и всеки от петимата се потопи с наслаждение в своята дълбока, изпускаща пара и ухаеща на сапун вана. За първи път от шест месеца насам.\nПо обяд дойде армейският бръснар, а един ефрейтор донесе няколко купчини панталони, както и ризи, фланелки, чорапи, пижами и платнени обувки. Те ги изпробваха, избраха си тези, които им стават, и ефрейторът се оттегли с остатъка. Офицерът се върна в един часа заедно с четирима сервитьори, които носеха обяда, и им каза да не се показват на балконите. Ако искали да се занимават с физически упражнения, трябвало да го правят по стаите. Щял да дойде вечерта с куп книги и списания, макар че не можел да обещае, че ще са на английски или холандски.\nСлед като се наядоха, петимата направиха нещо, което не им се бе случвало от времето на последния им отпуск преди шест месеца — тръснаха се в леглата и заспаха. Докато хъркаха върху непривичните за тях дюшеци и под приказните чаршафи, Ван Клеф вдигна в здрача своя ДС–4 от макадамовата писта, прелетя на около миля от прозорците на хотел „Гамба“ и се насочи на юг към Каприви и Йоханесбург. Неговата мисия също беше приключила.\nПетимата наемници прекараха четири седмици на последния етаж на хотела, докато интересът на пресата към тях постепенно спадна и репортерите бяха отзовани от главните редактори, които не виждаха вече смисъл да държат свои хора в град, където не могат да се научат никакви новини.\nЕдна вечер без предупреждение при тях дойде някакъв френски капитан от щаба на майор Льо Бра. Той се ухили широко.\n— Господа, имам добри новини за вас. Тази вечер излитате. За Париж. Всички имате билети за полета на „Ер Африк“ в 23,30.\nПетимата, отегчени до смърт от продължителния престой в затворено пространство, извикаха от радост.\nПолетът до Париж продължи десет часа с прекъсвания в Дуала и Ница. Малко преди десет на другия ден се озоваха на летище „Льо Бурже“ сред свирепия студ на февруарското утро. В кафенето на летището си взеха сбогом. Дюпре реши да вземе директен автобус до „Орли“ и да си купи еднопосочен билет за следващия полет на Южноафриканските авиолинии до Йоханесбург и Кейптаун. Семлер се нави да тръгне с него и да се върне поне за малко в Мюнхен. Вламенк каза, че ще се отправи към „Гар дьо Нор“ и ще вземе първия експрес за Брюксел, където ще направи връзка за Остенд. Лангароти щеше да отиде на Лионската гара, за да хване влака за Марсилия.\n— Трябва да поддържаме връзка — казаха те и погледнаха към Шанън.\nТой беше техният командир, на него се надяваха да открие работа, нов договор, нова война. Освен това, ако някой от тях чуеше за нещо, което би ангажирало цялата група, най-добре би било да се обърне към един човек и този човек очевидно беше Шанън.\n— Аз ще остана в Париж за известно време — каза Шанън. — Тук шансът междувременно да се отвори някаква работа е по-голям, отколкото в Лондон.\nИ така те си размениха адреси до поискване или адреси на заведения, в които барманът би предал някакво съобщение или би запазил писмо, докато получателят се отбие. После се разделиха и всеки тръгна по пътя си.\nОхраната на техния полет от Африка е била доста нагъсто разположена по летището, защото не ги очакваше нито един човек от пресата. Но едно лице беше чуло за тяхното пристигане и пресрещна Шанън, когато, след като другите си заминаха, командирът на групата излезе от сградата на терминала.\nГласът произнесе името с френско ударение, а тонът не беше благосклонен. Шанън се обърна и очите му леко се присвиха, когато видя фигурата, изправена на десетина метра пред него. Човекът беше мускулест, с провиснали мустаци. Тежко палто го пазеше от зимния студ. Той направи няколко крачки напред, докато двамата застанаха един срещу друг на половин метър разстояние. Ако се съдеше по погледите им, между тях едва ли съществуваше особена симпатия.\n— Ру — каза Шанън.\n— Върна се значи.\n— Да, върнахме се.\nФранцузинът се изхили.\n— И загубихте.\n— Нямахме друг избор — каза Шанън.\n— Един малък съвет, приятелю — бързо изстреля Ру. — Върни се в собствената си страна. Не оставай тук. Няма да е много разумно. Този град е мой. Ако може да се докопа някакъв договор, аз пръв ще науча за него и ще го подпиша. Аз ще подбера и хората, които ще участват.\nВместо отговор Шанън тръгна към първото такси, което чакаше до тротоара, и се приведе, за да влезе на задната седалка.\nРу го последва до колата, позеленял от яд.\n— Чуй ме добре, Шанън. Предупреждавам те…\nИрландецът отново се обърна с лице към него.\n— Не, ти трябва да ме чуеш добре, Ру. Ще остана в Париж колкото си искам. В Конго никога не съм ти обръщал внимание, няма да го направя и сега. Хайде, измитай се!\nДокато таксито се отдалечаваше, Ру гледаше след него ядосано. Мърмореше си нещо по пътя към паркинга, където беше неговият автомобил.\nЗапали двигателя, включи на скорост и няколко секунди остана загледан през прозореца.\n— Един ден ще го убия това копеле — промълви той.\nНо тази мисъл почти не подобри настроението му.\n Здравейте, господине. (африкански холандски) — Б.пр. ↑\n Здравей. Ти африканер ли си? — Б.пр. ↑\n Къде отивате сега? — Б.пр. ↑\n Мазарини (1602 — 1662) — френски кардинал и държавник. — Б.пр. ↑\n Appeles (фр.) — мобилизирани. — Б.пр. ↑\n Les paras (фр.) — парашутистите. — Б.пр. ↑\n Todt — полувоенизирана германска строителна организация, работила за нуждите на армията и тила през Втората световна война. — Б.пр. ↑\n Regiment Etranger Parachutiste (фр.) — Чуждестранен парашутен полк. — Б.пр. ↑\n Compagnie Etrangere Parachuteste (фр.) — Чуждестранна парашутна рота. — Б.пр. ↑\n Е, Семлер? (фр.) — Б.пр. ↑\n Да, господин майор, пардон, полковник! (фр.) — Б.пр. ↑


Община Нови пазар плаща за кола, потрошена от дърво - 60 ТИЯТ ГРАД\n60 ТИЯТ ГРАД 03.12.2019\tОт мрежата Направи коментар 646 Прегледа\nОбщина Нови пазар е осъдена да заплати близо 1200 лв. заради потрошен паркиран автомобил, върху който рухнало дърво през пролетта на тази година. В сумата влизат и деловодните разноски по спечеленото дело от Х.Ю. Решението е на Районния съд в Нови пазар и може да бъде обжалвано.\nИнцидентът станал на 20 юни в района на завод “Китка”, където собственикът на потрошения “Фолксваген Голф” работел. Той бил втора смяна и към 20 часа колеги му казали, че паркираната му отвън кола е пострадала. Заварил пожарникари да се борят с изсъхнало дърво с изгнили корени, което било смачкало купето на колата, потрошило стъкла и нанесло щети по вратите.\nРемонтът излязъл над 600 лв., а пресметнато с лихвите – 831 лв.\nИскът на шофьора за причинени материални щети към общината бил за 1500 лв., но магистрати признали само точния разход с лихвите.\nОт кметството пробвали да се оправдаят, че причината за рухване на дървото е силен вятър и дъжд в същия ден.\nСъдът отчита, че на 20 юни е имало валеж и вятър, “но не с такъв интензитет, че да се приеме непреодолима сила”.\n“В случая именно общината, чрез съответните си служби е задължена да се грижи и поддържа крайпътното озеленяване на територията на града”, се кава в съдебното решение.\nЕтикетидърво Община Нови пазар плаща за кола потрошена\nПредишна Благотворителен базар в Радио Шумен\nСледваща Иззеха антични амфори, монети, вази и купи от частен дом в Нови пазар


ПРОГРАМА – #70 Как да активираме ЖЕНСКАТА СИ ЕНЕРГИЯ – МегАрт Обучения\n# 70 – Как да активираме ЖЕНСКАТА СИ ЕНЕРГИЯ\n4 бързи техники - за усилване на женската енергия.\nот 9 до 13 март от 20:30 часа в ZOOM\nда откриеш скритата ни сила на женската енергия\nда превърнеш стреса в съзидателна енергия\nда повдигнеш вибрацията и самочувствието си\nда се освободиш от гняв, вина и неудовлетвореност\nда си върнеш сиянието на женствеността си\nда имаш винаги под ръка 4 техники за постигне на щастие и хармония в живота си\nДали сте жена с успешна кариера, студентка, спортистка, работеща, майка, съпруга или просто жена, търсеща своя път, вие поемате много отговорности и ежедневието поглъща вашите сили. Заедно ще се обърнем към нашата женска същност и да положим усилия да повишим своята женска енергия и да я развием! С нашите 5 срещи с рисуване по метода Нейрографика ще си помогнем да се свържем с истинската си природа.\nЖенската енергия създава жена с мека енергия, нежна, грижовна, съпричастна, дори след края на работния ден и въпреки обстоятелствта в живота, които ни тревожат. Женската енергия е силна и чиста енергия и се прелива, намира път и се променя от спокойна в бърза, когато е нужно, като водата на реката.\nС метода Нейрографиката можете съзидателно и осъзнато да моделирате живота си. Заедно ще нарисуваме четири мини нейрографични техники, с които да препрограмирате ежедневието си, за да си помогнете да увеличите своята ЖЕНСКА ЕНЕРГИЯ\nще те зареди с тайната нежна сили\nще включи способността ти да виждаш повече пътища към нея\nще превърне трудните решения във възможности\nще знаеш техники с които ще станеш по-успешна и удовлетворена\nще повиши сексуалната ти енергия\nС помощта на метода Нейрографика това е възможно! Този уникален метод ви помага да влияете и да оформите житейски ситуации, взаимоотношения и успешни цели. Чрез тези абстрактни рисунки Нейрографиката използва визуализиращи техники, които ще ви помогнат:\nще моделирате по необичаен начин мислите си. Като материя, която може да огъвате, увеличавате, променяте заряда и чувствата, които поражда у вас\nНейрографиката е метод за самопомощ ! Човекът разполага с изумителната способност да предвижда и прекроява собствената си съдба и бъдещи събития. Стани творец на живота си.\nПовече за Нейрогрфиката можете да научите ТУК>>\nВидео уроци – Как да активираме🌷 женската си енергия


Кокосова торта с крем | Рецепта от Веселият Готвач\nКокосова торта с кремРейтинг: Сложност: Любима на 9 готвача Добави първа снимка и участвай в конкурс! (подробностите - тук)\nЗа блата:7 бр. белтъци250 г кокосово брашно2 ч.ч. смлени орехови ядки1 ч.ч. захарЗа крема:250 г масло1 ч.ч. захар4 с.л. какао7 бр. жълтъци1/2 ч.ч. водаЗа сиропиране:1 ч.ч. прясно мляко\nНачин на приготвянеБелтъците се разбиват на сняг с миксер. Прибавя се захарта. Като се разбие добре се прибавят кокосовото брашно и орехите. Изсипва се във форма за торта с диаметър около 25-28 см върху хартия за печене намазана с олио. Пече се около 40 минути. Изстиналия блат се разрязва на две и се сиропира с леко затопленото мляко. За крема: Жълтъците се разбиват на водна баня до побеляване. Водата, захарта и какаото се сваряват до разтопяването на захарта. Като изстине се прибавя на тънка струя при постоянно разбиване с миксера към жълтъците. Накрая се смесва с разбитото на пяна масло. Намазват се блатовете и тортата отгоре и се гарнира по желание.Рецептата е добавена от beni на 25 Август 2009 г.Още рецепти за:Торти ⋅ Кокосови торти ⋅ Орехови тортиПодобни рецепти\n# 1AlianaМного ми хареса тази рецепта! Браво!25 Авг 2009Сподели рецептата


Който вдига цената на хляба, добро не е видял - Retro.bg\nКойто вдига цената на хляба, добро не е видял\nГлас народен 10 март 2018, 14:05\nИмам си любима верига пекарни в София. Пазарувам оттам, защото хлябът им винаги е пресен, а предлагат и различни видове покрай другите артикули. Кеф ти нарязан, кеф ти цял, пълнозърнест, ако искаш, ако не – от рафинирано брашно.\nТия дни обаче с изненада установих, че самунът, който си взимах за 95 стотинки, вече струва 1,15 лв. Ей така, от въздуха - и 20 стотинки отгоре. Вярно е, че браншовиците в този сектор предупредиха, че няма да издържат на повишението в цената на промишления ток, ама май някой много се е изсилил в калкулацията и в опита да се презастрахова от загуба.\nНе знам кой е крив и кой е прав – дали бай ви Иван Иванов от КЕВР, щото криво регулира енергийния пазар, или сладкарите и пекарите в лакомията си. Знам само, че гладен не се стои и че който се заиграва със стотинките за насъщния, нито хаир е видял, нито бял ден.\nСтоян МАШЕВ, София


Козметични процедури за лице | Derma Clinic ·South Park·\n+359 88 8070105\nД-р Сияна Живкова Д-р Татяна Николова Венета Божилова\nДерматология Естетика Козметика Партньори Контакт\nЕстетичната дерматология предлага много възможности да придадете нова свежест и жизненост на външния си вид. Почувствайте се красиви и жизнени. Подобрявайте оптимално кожата си с козметични процедури, които са персонализирани.\nНие съчетаваме дерматологично лечение с естетични и козметични процедури и така можем да предложим най-доброто за кожата Ви.\nВ нашата дерматологична практика ние предлагаме микродермабразио, ултразвук, магнитофореза, микро игли и ексфолианти, пилинги. Трайна цел на козметичните процедури за лице е кожата ви, която да изглежда свежа и поддържана . Белезите на умора не трябва да личат.\nНе трябва да личат обаче и козметичните корекции. Естествена красота е това което постигаме с модерните методи на естетичната дерматология. В зависимост от вашите нужди, ние разработваме индивидуална програма за лечение, която Ви гарантира най-добри резултати.\n· южен парк ·\nвашите кожни проблеми са в компетентни ръце


AWG Файлово разширение - Какво е .awg и как да се отвори? - ReviverSoft\nНачало » Файлови разширения » A » AWG File Extension\nТип на файла: Activeworlds Object Group File\nВие сте тук, защото вие имате файл с разширение файл, завършващ в .awg. Файлове с разширението на файла .awg може да се стартира само от някои приложения. Това е възможно, че .awg файлове са файлове с данни, а не на документи или на медии, което означава, че не са пригодени за гледане на всички.\nкакво е .awg&nbspфайл?\nЦифрови игра инструменти за разработка използват определени видове файлове с данни, а пример за файлове, записани във формат на файла с данни, използвана от конкретен софтуер създаване игра е AWG изход проектен файл. Заявлението Activeworlds е класифициран като цифрово виртуална реалност игра разработка на софтуер, и тази програма използва съдържанието на тези AWG файлове като препратки. Съдържанието на AWG файл съдържа обекти, въведени от автора на цифрова игра с използването на Accessworlds. Файлов формат AWG се прилага също така и с функцията на позволявайки изход проект файла едновременно да отворите няколко групи от обекти, съхранявани в асоциирана .awg файл. Activeworlds разработена тази виртуална реалност игра проектирането на програмата и може да се използва за създаване на интерактивно съдържание в 3D и 2D среди, които могат да бъдат публикувани в интернет. Потребителите на Microsoft Windows-базирани системи могат да инсталират софтуера Activeworlds и започват да достъпва 2D и 3D функции игра дизайн на разположение в заявлението и въведени в файлов формат AWG.\nкак да отворите .awg файл?\nСтартиране на .awg файл, или всеки друг файл на вашия компютър, чрез двукратно щракване върху нея. Ако вашите файлови асоциации са създадени правилно, приложението, което е писано, за да отворите .awg файл ще го отворите. Това е възможно, може да се наложи да изтеглите или закупуване на правилното прилагане. Възможно е също така, че имате правилното прилагане на вашия компютър, но .awg файлове все още не са свързани с него. В този случай, когато се опитате да отворите .awg файл, можете да кажете Windows кое приложение е правилната за този файл. От този момент нататък, откриване на .awg Ще се отвори файл на правилното прилагане. Кликнете тук, за да се определи .awg файлови грешки асоцииране\nприложения, които отварят .awg досие\nБъдете внимателни, да не се преименува разширението на .awg&nbspфайлове, или всякакви други файлове. Това няма да промени вида на файла. Само специален софтуер за преобразуване може да се промени на файл от един тип файл в друг.\nФайлово разширение е набор от три или четири знака в края на името на файла, а в този случай, .awg.&nbspФайлови разширения ви кажа какъв тип файл и да е, и да разкажат Windows какви програми може да го отвори. Windows често се асоциира програма по подразбиране за всеки файлово разширение, така че, когато щракнете двукратно върху файла, програмата се стартира автоматично. Когато тази програма вече не е на вашия компютър, можете да получите съобщение за грешка, понякога, когато се опитате да отворите файла, свързан.


черен шоколад | Био Поглед\nАрхиви Тагове: черен шоколад\nЧерният шоколад увеличава вниманието и бдителността, и подобрява кръвообръщението\n17/05/2015 здраве, изследвания, новини, полезно\nИма някои добри новини за любителите на шоколад: ново проучване, проведено от изследователи от Университета Северна Аризона показва, че приемът на черен шоколад с най-малко 60 процента какао може да бъде ключът към подобряване на вниманието и бдителността, и помага със следобедния спад.\n“Шоколадът е наистина стимулант и активира мозъка по един наистина специален начин”, казва д-р Лари Стивънс, професор по психологически науки в Университета Северна Аризона. “Той може да увеличи мозъчните характеристики на вниманието и също оказва значително влияние върху нивата на кръвното налягане.”\n14/06/2013 здраве, новини, полезно\nВсе повече и повече стават причините за ядене на черен шоколад. Тук ще се опитаме да посочим най-важните от тях. Важно е да се разбере, че органичният черен шоколад е най-добрия избор.\nКолкото по-тъмен е шоколадът, с по-малко захар, мляко и други съставки, толкова по-близо е до какаото. Най-малко 70% до 90% какао в черния шоколад е здравословно и вкусно.\nМлечният шоколад съдържа мляко, което няма никакви ползи за здравето, и захар, която храни раковите клетки. Избягвайте го.