Втора бомба цъка под АМ „Струма” – За Перник – zaPernik.com\nХоумЗа ПерникВтора бомба цъка под АМ „Струма”\nВтора бомба цъка под АМ „Струма”\nСлед месец и половина пускат движението по магистралата в посока Гърция\nКамара от боклуци остава струпана под магистрала “Струма” на метри от пожара, който повреди колоните на пътното съоръжение и го затвори за дълго. Огромната купчина от пластмасови и алуминиеви опаковки за лекарства стоят повече от седмица след потушаването на огъня и не са извозени, пише “Труд”. Никой особено не се и старае да ги махне оттам.\nКамиони на фирма “Феникс Дупница”, използвала мястото за незаконно складиране на вторичните суровини, са паркирани на мястото, но ги товари само един електрокар, без да бърза. С такива темпове боклуците няма да бъдат извозени за месеци, а опасността новата планина от пластмасата да пламне, е голяма, само някой циганин с каруца да мине и да си хвърли фаса.\nРаботници с водоноска обливаха горелите колони, за да бъдат идеално изчистени, защото ще има още огледи от експертите, които трябва да определят какви са щетите и как могат да бъдат оправени. На метри от сметището се намира офисът на фирма “Феникс Дупница” – лъскава къща сред камарите от боклуци. Собственикът Кольо Илиев вчера се скри по съвет на колежки, които с крясъци се нахвърлиха върху репортерите от екипа на вестника.\nСрещу Илиев има две обвинения – за престъпление против околната среда, при което е създал опасност за здравето и живота на хората и затова, че е запалил чужд имот на значителна стойност – съоръженията на магистрала “Струма”. Той може да влезе в затвора до 8 г. и да плати глоба до 50 хил. лв. От АПИ се заканиха, че ще искат виновната фирма да плати за ремонта на съоръжението. Кольо Илиев обяви, че няма такива пари, но ако трябва, ще тегли кредит.\nСпоред запознати, пожарът не го е изненадал и той отлично е знаел какво може да се случи, защото същото сметище е горяло през 2014 г., когато все още оттам не е минавала магистрала. Въпреки това не направил нищо да извози отпадъците. Нещо повече – никой не се намесва да му помага, за да се махне опасната камара от боклуци.\nНай-вероятно лицензът на “Феникс Дупница” ще бъде отнет, каза директорът на РИОСВ-Перник Пламен Ангелов. Той твърди, че обгазяването от горящите пластмасови, сред които и опаковки от лекарства, не е опасно за хората. Уточни, че най-потърпевши са били селата Блажиево и Джерман.\n“Всички резултати са под допустимите норми”, заявява Ангелов.\nОколо мястото обаче седмица след огнената стихия още задушливо мирише на изгоряла пластмаса.\nФирмата “Феникс Дупница” е регистрирана през януари 1996 г. Основната є дейност е рециклиране и сортиране на отпадъци. За компанията работят 47 души, които най-вероятно ще останат безработни, след отнемането на лиценза й. Категорично под мостовете не може да има сметища. Такова нещо при евентуално възникнал пожар представлява изключителна опасност за съоръжението. Това каза вчера шефът на пожарната Николай Николов. Той допълни, че след пожара под магистрала “Струма” край Дупница, шефът на АПИ е разпоредил незабавна проверка на всички мостови съоръжения, дали под тях няма подобни сметища. Николай Николов каза, че вчера са получили постановление на следовател, с което се назначава експертиза за точните причини за пожара.\n“При всички случаи има някаква намеса”, заяви шефът на огнеборците.\nМинистърът на околната среда Нено Димов каза вчера, че през тази година са отделени 70 милиона лева за рекултивация на стари сметища.\n“Такива в страната са около 116 стари депа”, обяви министърът.\nСлед пожара в сметището на Свищов няма замърсяване на въздуха, съобщиха от РИОСВ-Велико Търново. Взето е решение от сряда да започне запръстяване на сметището. През това време огнеборците ще продължат да обливат с вода горящите места. Засипването с пръст на старото сметище е част от проекта на общината за неговата рекултивация. Поне 45 дни се очаква да отнеме ремонтът на горелия мост от магистрала “Струма”. След месец и половина – два ще бъде пуснато автомобилното движение по съоръжението в посока Гърция, коментира инж. Димитър Назърски, който е представител на Университета по архитектура, строителство и геодезия в работната група, която обследва пораженията от пожара.\nСпоред взетите проби температурата на огъня е била над 800 градуса по Целзий и в резултат на това на част от колоните са засегнати по-тежко бетонът и арматурата. По-тежки са пораженията върху платното на моста, което води към Гърция, обясни Назърски пред БНР. Затова и движението в посока Кулата ще бъде възстановено след поне месец и половина, категоричен е експертът. Огънят, предизвикан от запалването на вторичните суровини, е засегнал 13 колони, от които 5 много сериозно. Освен това са пострадали 2 ригела, 3 греди и няколко лагера на съоръжението.\nПроблемът реално е можел да бъде предотвратен, тъй като съществува през последните години на същото място. При изграждането на тази отсечка строителите са разчистили отпадъците, но те отново са били натрупани. От компаниите, които поддържат този магистрален участък, отказаха коментар. Но отговорността за констатиране на подобни отпадъци покрай пътните участъци обаче е на Областното пътно управление-Кюстендил, освен ако не са прехвърлили това задължение с контракта за поддръжка на трасето.


Чудните военни машини: AN-1 – самолетоносачът, който можеше да се спуска под вода : Chronicle.bg\nЧудните военни машини: AN-1 – самолетоносачът, който можеше да се спуска под вода\n24 септември, 2021\t16:33\t | от\tМартин Дамянов | Техно\nИрландското тайно общество, което искаше свобода\nПрез 50-те години настъпването на атомната ера принуждава ВМС на САЩ да разгледат редица алтернативи за военноморската авиация. Една такава алтернативна е AN-1 – огромна подводница с ядрен двигател, която може да пусне осем бойни самолета за по-малко от осем минути.\nВъпреки че AN-1 никога не е построен, проектът представлява завладяващ поглед към невероятна морска машина, връх в инженерството по това време.\nПоразителната огнева мощ на ядрените оръжия срещу военноморските сили, демонстрирана на aтолa Бикини през 1946 г., подтиква ВМС да обмислят алтернативни начини за пренасяне и менажиране на самолетите си. Една от възможностите е да се направят реактивни изтребители амфибий, способни да излитат директно от морето – концепция, която довежда до провала на Convair XF2Y Sea Dart.\nДруга, по-смела идея е да се изработи самолетоносач, който може да се движи под вода.\nНосеща името AN-1, концепцията за подводния самолетоносач по план трябва да се осъществи чрез модификация на един модел на ракетна подводницата тип Хелибут. Хелибутът е по-голям от повечето подводници като причината е, че тя трябва да може да побере ракета с ядрен връх Регулус заедно с крилата й. Подводниците от клас Хелибут носят пет ракети Регулус – всяка от които е с размерите на малък реактивен изтребител – в хангар, вграден в корпуса. Ракетите пък се изстрелват от релса от външната страна на корпуса.\nUSS Halibut SSGN-587 заедно с ракета SSM-N-8 Regulus\nAN-1 би била голяма подводница – с дължина над 150 метра с широчина над 13 метра. Под водата тя трябва да развива скорост от 16 възела и благодарение на атомната електроцентрала на борда си, която осигурява мощност от 15 000 конски сили, би могла да пътува до всяка точка на земята. Оригиналната подводницата има 6 торпедни апарата, монтирани на носа, и две дула за задна стрелба.\nРеалната огнева мощ на AN-1 обаче е ескадрила от осем изтребителя с вертикално излитане. Проектирани от Boeing, тези изтребители първо се издигат на носещи платформи, а след това се изстрелват в небето от три 10,5-тонови турбореактивни двигателя Wright SE-105. Два от двигателите след изстрела ще отпаднат и ще бъдат възстановени, за да се използват отново по-късно. Самолетът (който никога не е напуска чертожната дъска) има приблизителна максимална скорост от 3 маха (3 пъти скоростта на звука).\nСпециалистът по подводниците Хай Сътън, автор на „World Submarines: Covert Shores Recognition Guide“, разказва пред Popular Mechanics:\n„Крилатите ракети, използвани по онова време, са приблизително със същия размер като реактивния изтребител по проекта, така че има логика, ако подводница може да изстреля една такава ракета, тя да може да изстреля и изтребителя. По-голямото предизвикателство обаче е отново кацането. Boeing предложи реактивни изтребители, които излитат и кацат вертикално с насочен двигател надолу. Тази концепция е тествана успешно в поредица от експериментални самолети и е установено, че е жизнеспособна, но и изключително трудна за управление. Пилотът трябва да кацне, докато е с главата надолу и гледа през рамо.“\nПрез 50-те години на миналия век, когато цялата американска армия се насочва към атомната война, в един ядрен конфликт AN-1 щеше да бъде най-полезен. Подводницата нямаше да може да изпрати полезен брой изтребители за конвенционална война, но можеше да се прокрадне близо до границите на Съветския съюз или Китай и да изстреля самолети, въоръжени с ядрено оръжие, от неочаквана за комунистите посока.\nАлтернативно, подводниците AN-1 могат да се подредят край бреговете на Азия и Европа и да образуват първата отбранителна линия на американците за защита срещу междуконтинентални бомбардировачи с ядрено въоръжение, като ги прихванат далеч от САЩ. И самата несигурност относно мястото, където ще се появят самолетоносачите, би била значителен фактор в психологията на врага.\nНо AN-1 е концепция, изпреварила времето си. Днес значителното увеличение на високотехнологичните заплахи срещу самолетоносачите, включително хиперзвукови оръжия и противокорабни балистични ракети, може да и да ги принуди към някакви адаптивни тактики, включително да се премине в подводен режим, точно както смятаха да направят ВМС преди 60 години. Така едни подводници, които пренасят и изстрелват безпилотни летателни апарати, някой ден биха могли да изпълняват много от същите мисии, изпълнявани от самолетоносачите.\nСъединените щати вече изграждат безпилотни летателни апарати и подводници, много по-големи от AN-1 и може да е само въпрос на време, преди да комбинират двете в скрит и смъртоносен пакет.\nКонцепцията за подводници, които носят самолети, не е нова, макар и примерите да са малко и рядко. Първият самолет, изстрелян от подводница, е водния Parnall Peto – от подводница HMS M-2 на Кралския флот, която е оборудвана с експериментален хангар, в който да носи самолета, през 1925 г. Тази инженерна дързост е последвана от крайцерската подводница Surcouf на френския флот през 1934 г., която приютява в своя хангар Besson MB.411, също воден самолет, който се ползва за разузнаване. Японците също оборудват някои от подводниците си с плавателни самолети, като най-впечатляващият им дизайн е I-400, която носи три Aichi M6A1 Seiran. Те се ползват за ударни мисии, както и за разузнаване.\nКоментарите са изключени за Чудните военни машини: AN-1 – самолетоносачът, който можеше да се спуска под вода


Цацаров в Германия, Гешев го придружава - Общество - Стандарт Нюз\nЦацаров в Германия, Гешев го придружава\n01 октомври, 2019\nГлавният прокурор Сотир Цацаров е на официално посещение в Германия по покана на федералния прокурор д-р Петер Франк. В Карслруе, където е седалището на Федералната прокуратура, българският главен прокурор е придружаван от заместниците си във ВКП и ВАП Иван Гешев и Ася Петрова, съобщиха от прокуратурата.\nВ рамките на визитата бяха проведени срещи с председателя на Федералния Върховен съд на Германия Бетина Лимперг, със съдията от Конституционния съд Сибиле Кесал-Вулф, с главните прокурори на Манхайм Александер Шварц и на Карлсруе д-р Уве Шлосер.\nТагове: Сотир Цацаров Иван Гешев Германия\nПрогнозата за декември: Топло, почти без сняг\nНай-ниските температури през месеца ще бъдат между минус 11°\nще почерпи Екатерина Дафовска, олимпийска шампионка по биатлон\nДончо Барбалов каза, че ще има увеличение на пробега\nГЕРБ се готви да подобрява здравната система\nКак катаджии влизат в ролята на миризливи памперси\nУникално! Хванаха 250 кг кокаин в Студентски град\nФутболът се завръща в България от днес\nОчакват спад с $1 трлн. на разходите за петрол


Учили на Запад се връщат у нас. За тях патриотизмът не е гола дума! - Последни Новини от DNES.BG\nВеликобритания отново е номер 1 за кандидат-студентите ни\n9 мар 2017 15:08, Анисия Иванова\nКеймбриджкият университет. Снимка: Reuters, архив\nВеликобритания продължава да е дестинация номер 1 и тази година за българските кандидат-студенти, които са решили да учат навън. Това каза пред Dnes.bg Ели Тончева, управител на консултантска фирма "ЕДЛАНТА", специализирана в областта на образованието и езиковото обучение в чужбина.\nСпоред нея промените, които се очакват заради Brexit-а, няма да утежнят достъпа на българските младежи там.\n"Достъпът до британското образование във всички случай ще остане отворен. Британското правителство няма да го ограничи, в противен случай ще трябва да затвори половината университети, а в тях е инвестирано толкова много. От друга страна, това е начинът Великобритания да привлича най-добрите мозъци", обясни тя.\nПрограмите на Острова са модерни, отговарят на изискванията на съвременната индустрия, ВУЗ-овете имат модерна база, провеждат се стажове, има дотации от държавата. Диплома от престижен университет във Великобритания отваря врати за реализация навсякъде по света, изброи още Ели Тончева.\nНа второ място по интерес си остава Германия. Има традиция и сходства между образователните системи на България и Германия. Там има и доста програми на английски език, те също включват допълнителни стажове към програмите.\nНа трето място по популярност сред нашите кандидат-студенти е Холандия. "Това е една много практична нация. Всяка една програма в университетите за приложни науки включва задължителен стаж, обучението се води по методика, която се нарича "обучение, ориентирано към решаване на проблеми" и стимулира работа в екип", обясни експертът. На четвърто място по интерес са Дания, Франция, Италия.\nЗа разлика от преди години, днешните кандидат-студенти, тези от поколението Y, държат на своята индивидуалност. Много от тях вече са открили талантите си и дълготрайни интереси. Те имат самочувствието, че могат да изявят себе си в конкретна сфера. Това обяснява тенденцията, че те избират най-различни специалности, обясни Ели Тончева.\nПо нейна преценка през последните години много деца кандидатстват дисциплини, свързани с театрално изкуство, музика, филмово изкуство, медии, журналистика, дизайн, изобразително изкуство. Неща, които преди се смятаха за не толкова перспективни. Но съвременните технологии ги прави много примамливи и все по-предпочитани от младежите. Тенденцията е нарастващият брой кандидати за тези специалности, обобщи Тончева.\nИнженерните дисциплини също са много търсени. Дизайн на компютърни игри е една от най-популярните специалности през последните години. Това е също характерна черта на поколението Y, те обичат компютърите и игрите и искат това, което правят, да им носи удоволствие, обясни тя.\nДруга много популярна специалност е психологията. Това поколение се интересува какво става в главата и душата на човека и как това може да бъде изследвано с помощта на технологиите. Оттук нараства и интересът към специалността "Изкуствен интелект".\nПо думите й рядко са младежите, които иска да се занимават с чиста фундаментална наука – химия, математика, физика.\nПричината - никой не им е обяснил колко важни са тези науки и как могат да работят в екип и как знанията им могат да имат сериозно практическо приложение. Представата им е, че ако изберат това, ще станат преподаватели или ще се занимават с изследователска дейност.\n"А за поколението Y, което е динамично, научната работа е скучна, там им липсва динамиката, която те обичат. Затова избират обикновено практичното приложение на тези науки. И с това се съобразяват ВУЗ-овете - на някой места в Холандия се предлага специалността "Математическо инженерство“. Това означава, че младият човек ще работи с математическото приложение на математиката, а не с абстрактното", обясни експертът.\nНа 11 март фирмата организира изложение "Европейско образование“ в София, което ще се проведе в хотел "Маринела", а на 12 март - в Гранд хотел Пловдив в града. На него ще участват предимно университети от Великобритания, Холандия, Дания. По думите на Ели Тончева акцентите на изложението са няколко.\nЩе се представят специалности, които са съвременни, нови, перспективни, свързани с технологиите, и от които ще има голямо търсене в следващите 10 години. Ще има информация и за други страни и ВУЗ-ове в Европа.\nВторият акцент е достъпното образование в престижни европейски университети. На изложението ще има много информация какви са начините да се финансира образованието на Запад, за да се обори схващането, че образованието в чужбина е само за деца на богати родители.\nТретият аспект на изложението – ще се дадат практични насоки за успешно подготвяне на кандидатура за бакалавърска или магистърска програма.\nПоради това че интересът към Холандия е много голям на 13, 14 и 15 от "ЕДЛАНТА" са подготвили представяне в Стара Загора, Бургас и Варна. На него ще бъдат представени пет холандски университета и спецификата на образованието там, но с участие на български студенти, които учат там. "Ще покажем гледната точка на българския студент в Холандия", обясни Ели Тончева.\nЕдна от насоките, в които работят експертите на образователната фирма, е да промотират млади, амбициозни българи, получили образованието си в престижни университети в Европа и САЩ, добили опит там, но предпочели да се върнат в България и да вложат знанията и енергията си тук.\n30 такива амбициозни млади българи са били включени в изложбата "Образование за успешна кариера", която е била организирана с помощта на "Тук-Там", сдружение на българите с опит и образование в чужбина, които вярват в България и са се върнали да работят тук, и онлайн медията за успешни българи Uspelite.bg.\nИзложбата е била представена пред Народния театър през септември миналата година. Част от паната могат да се видят и в момента - до 15 март тази година, в Пловдив в "Цар-Симеоновата градина".\nПо думите на експерта все повече млади хора, завършили на Запад, се връщат да работят в България и правят кариера тук. "Идеята е, че в България младите хора могат да се реализират. Това са хора, които се подкрепят и за които патриотизмът не е гола дума. Те живеят своя патриотизъм", обобщи Ели Тончева.\nОще по темата: образование в чужбинакандидат-студентитенденцииЕли Тончева\nСмешна "патриотична" драсканица !!! Когато една държава е" оскубана", като попарена кокошка, какво може да предложи например на един "англичанин" ? После има една още по-любопитна статистика, за която всички мълчат ,като наср.... Много от "гурбетчиите" стискат българските паспорти по най-различни причини. Че и гласуват за български управници...Но някой от напусналите Родината-рай, са се отказали "вече" от българско гражданство ???! КОЛКО СА ? КАТО БРОЙ, КАТО % !!??\nКолко се връщат и колко отиват? Каква е равносметката?\nКъм 105. Много криво смяташ. Знаеш ли, какви са заплатите в България? Например касиерка в банка 500 лв. Мин нетна/чиста работна заплата е под 400 лв. Цените, влизал ли си скоро в БГ магазин, особено в малки населени места. То ако беше толкова розово, нямаше хиляди годишно да се изнасят. В офисите само млади хора, след 40 не си човек, масова дискриминация.\nВръщат се децата на богаташи, които дали ще работят или не все пари ще има. Познавам една българка, родителите й живеят в Германия, но тя реши да се върне в България. След 2 г. борба, независимо от доброто образование и няколкото чужди езика, които знае се оказа, че трудно може да се издържа. Работеше в известна международна фирма, наем, кола, сметки. Парите не стигат и хайде обратно.\nСложно е . Моите хора в Германия не говорят за връщане . Обичат си България , обичат си корените , но корупцията и липсата на справедливост и закони не могат да се преглътнат\nособено ако си свикнал да живееш по правила както в Германия . За тях грабежите, изнудванията не норма, а тук това е ежедневие.\nЕееееп. Ще се върнем разбира се. Като се пенсионираме.\nА вие там в България стига сте се оплаквали. БВП (ППП тоест по паритет на покупателната способност) на човек в България е 21,242$ и сме на 65 място от 209 държави. Германия е 20та с 49,768 $. Заплатите тук са големи но и цените са много дебели. Плащам наем 1,850 € за 100 кв.м апартамент. В БГ заплатите са ниски но цените са много тънки. Тоест разликата в качеството на живот не е толкова голяма .\nХора, статията е поръчкова. В къщи се връщат тези, които не успяват да завършат, или не успяват да си намерят работа, защото са мързеливи, некадърни и претенциозни. Един процент от завършилите се завръщат, поради носталгия. Като разберат страшната истина какво става в Родината, беж да ги няма обратно! На запад се иска работа, работа, работа и постоянство. И работата да се върши както трябва, по много часове на ден. Бъдете здрави всички и не се връзвайте за невярни твърдения!\nЗащо така нагло лъжете хората. Ама 99% от завършилите извън България нямат никакво намерение да се завърнат. Кой го * луд да бяга от хубавото.\nИ аз бях от тези патриотите, живеехме на запад 10 години, имаме хубава къща, не плащаме никакви наеми, не изплащаме заеми, без стрес, но малко скука, все пак София предлага доста приятен социален живот. Та върнахме се и на какво попадаме, некакви откачени лелки в детските градини, в училище безумен стрес за децата отвсякъде, всеки ходи на по 5 урока, и това за малки деца... това ок, ма ни се наложи с едното дете да лежим една седмица в болница, няма да ви описвам какъв ужас. и пак сме на запад.\nЕдин от бизнеспарко преди 3 години\nС немски си искайте две нето, с английски поне 1.5 нето. Холандски дават 3 бруто сиреч кум 2.4 нето. Ит със софтуерни знания почват от минимум 4 нето та до осем. Учете езици и ако се връщате си ги искайте тея пари , не ни подбивайте пазара. Поздрави\nПо-добре се върни в бг мама. Дълкобомъдрените ти разсъждения са точно за там\nnope преди 3 години\nмакар да е повече от посредствен. И така си самовъзпроизвеждаме некадърници и връзкари. И ШЪ СА УПРАВИМ!\nДоколкото съм останала с впечатление, много от учещите на Запад, също и в Англия български студенти са там, заради престижната диплома и платежоспособни родители. Ако бяха много кадърни, щяха да се реализират в Англия. Но те едва избутват, удрят го на живот (за колко случаи съм чела, където бълг. студенти си правят вечер купон с чалга в дворовете на общежитията и смущават спокойствието на местните?!) и после се връщат в БГ и си слагат заветната диплома в рамка. А тук работодателите - повечето забогатели полуобразовани бивши мутри, като видят диплома от Англия, ще го наемат с предимство, макар\nДо Някой От Къчно_69 преди 3 години\nТова с училището е много болна тема. Но не е изненадващо - нископлатени лелки без квалификация и мислене някъде в 93'та година.\nНе съм сигурен там дали има надежда, но все пак се надявам, че няма да паднем в един водовъртеж, който дърпа само надолу.\nИма доста организации, които се занимават с този проблем, сега се сещам за "заедно в час"\nСъгласен съм, бавно е и не винаги в правилната насока, за съжаление. Но не можем да очакваме нещо различно - виж коментарите отдолу. Има няколко смислени и маса коментари на "ъъ кой са не а останал тамана у чужбината - са не а уредил, сигурно ие идийот". Нормално е да ни е трудно, все пак нормалните хора са малко, хейтъри - бол.\nЩе стигнем и ние до заплати без таван, но има много време да мине до тогава. Ако това е целта в живота на даден чвоек - по-добре да се запътиUS\nНякой до Кънчо преди 3 години\nа не смятам, че това носи някакви позитиви. Иска ми се да стане бързо, няма как. Но и малките "победи" са по добре от нищо..а като видя неправди и потъпкване на младите умове и направо се побърквам. Гледам и дъщеря ми в у-те. Не подтикват хората да предизвикват статуквото, а искат да са еднакви..Защо? защо ние да не запалим огъня за знания, за труд, за амибиция и т.н А им казваме, аа ако правиш това..е грешно...\nОх, Ганчовците, които не са си мръднали г*за от България пак седнаха да умуват кой се бил реализирал в чужбина, кой не бил, че да се връща... А вие какво сте постигнали драги господа? Съдейки по речника и 'мисленето' ви сте или на социални помощи или продавате домати.


ПРОМОПАКЕТ SVR CLAIRIAL Peel, Концентриран депигментиращ пилинг, 30 мл. + Creme 10+ Concentree, Концентриран депигментиращ крем, 30 мл.\nSVR Депигментиращ пилинг + Концентриран крем\nПри множество, и при локализирани хиперпигментации по лицето, шията, деколтето, ръцете и предмишниците.\nАктивни съставки - 1.5% LUMIWHITE, 10% лимонена киселина.\nЕксфолира и елиминира повърхностните пигментни петна.\nУскорява и оптимизира ефекта от прилаганата интензивна депигментираща терапия за оптимални резултати.\n1.5% LUMIWHITE - ново поколение депигментираща грижа. Уникално действие върху инхибирането на синтеза на меланин. Синергична комбинация от мощни съставки за блокиране на процеса, отговорен за появата на тъмни петна.\n10% лимонена киселина (пилинг действие равносилно на 15% гликолова киселина, но с по-добра поносимост).\nПрилага се и при множество, и при локализирани хиперпигментации по лицето, шията и деколтето.\nНанасяйте самостоятелно върху засегнатите зони 1 път на всеки 2 вечери.\nSVR CLAIRIAL Creme 10+ Concentree, Коцентриран депигментиращ крем, 30 мл.\nПредложението важи до 28.02.2014 г. или до изчерпване на количествата!\nПродукта "ПРОМОПАКЕТ SVR CLAIRIAL Peel, Концентриран депигментиращ пилинг, 30 мл. + Creme 10+ Concentree, Концентриран депигментиращ крем, 30 мл." не е коментиран.


Оператор заваряване на пластмаси и товарачи търси бизнесът в Димитровград\nЗаявени като вакантни са помощник-счетоводител, четирима продавач-консултанти, складов работник и десет оператори на поточна линия\nПубликувана на: 25 Юни 2018 | 14:19\nОператор заваряване на пластмаси, оператор на пластмасово-инжекционна машина и петима товарачи търси бизнесът в Димитровград. Позициите са част от десетките, които местното Бюро по труда днес обяви. Заявени като вакантни са още помощник-счетоводител, четирима продавач-консултанти, складов работник и десет оператори на поточна линия.\nНа прага на новата работна седмица търсени са още шофьор на специализиран товарен автомобил, арматуристи, електромонтьор, шивачи на мъжко и дамско облекло, както и касиер на обменно гише.\nПо линия на сезонната заетост заявени са позиции за сервитьори, камериерки, готвачи и помощник-готвачи, администратор и сервитьор на блок-маса. Работните позиции са за черноморските курортни центрове Златни пясъци, Китен, Несебър и Свети Влас. Нужен е и персонал за курортно селище „Дюни“, става ясно от актуалния листинг с вакантните длъжности.


Проблем с качването на снимки - OpenCart Community\nPost by valia1975 » Fri Feb 13, 2015 9:24 pm\nЗдравейте , появи ми се следният проблем , от известно време не мога да качвам снимки - дава ми съобщение " Успех файла е качен" , но снимката я няма . Също така част от снимките на подгрупите изчезнаха и на тяхно масто се дублираха имената. Може ли някой да помогне\nRe: Проблем с качването на снимки\nPost by extensadev » Sat Feb 14, 2015 7:32 pm\nНаправете тест - опитайте да качите малко по размер изображение, под 300kb. Преди да качите изображението го преименувайте на "test" (без кавичките) с цел да няма кирилица и специални символи в името му. Направете нова папка/група отново с име "test" (без кавичките) и качете тестовото изображение там.\nКажете дали успява да се качи изображението.\nСъщо така уточнете коя версия на системата използвате.\nPost by valia1975 » Mon Feb 16, 2015 4:24 pm\nЗдравей , пробвах както каза , но пак изписа - "успех файла е качен " , но снимката я няма , досега / в рамките на около две години / не е имало проблем.Версията е 1.4.9.4\nPost by xseon » Mon Feb 16, 2015 4:49 pm\nВъзможно е да трябва да обновите платформата си: ако вашия хост е преминал към по-висока версия на PHP средата от поддържаната от платформата, ще е номрално някои функционалности да спрат да работят. Другият вариант, ако това е сценарият, е да поискате хостът да върне поддръжката на по-ниска версия на PHP.


Предколедни емоции в училище « Блогът на ЗПГ\n« Трудните деца\nБЛАГОДАРЯ ВИ !!! »\nПоследните два дни в ЗПГ, Сандански, бяха изпълнени с много смях и веселба. Вече 3 година последният ден в училище преди Коледа се превръща в незабравимо преживяване за всички.Още на 19 след часовете започнаха инициативите, свързани с коледните празници.В зала „Юбилейна“ се състоя ден на езиците. Имаше много песни, игри, танци и различни сценки изпълнени на френски, английски и руски език.\nНовите ученици в училище от 8 клас бяха активни участници със своите весели и комедийни скечове на английски език. Имаше много артистисцизъм, костюми и подготвени плакати. Учениците от 9 клас заложиха на образователния подход и предложиха няколко известни песни на френски език, които изтанцуваха, изпяха и превърнаха в забава. Последната от тях вплете емоциите на участниците и на публиката и предизвика доста сълзи.\nУчениците от 10 и 11 клас предложиха няколко интересни игри и също се постараха да разсмеят публиката с поведението си на сцената. Накрая станахме свидетели на изпълнението на сценка и песен от сборен отбор от ЗПГ и Гимназията. Инициативата е благодарение на връзките между самите ученици. Всички ние подкрепихме с ръкопляскания и се насладихме на песента. Можем да благодарим на Симона Попова от 9 клас за доброто изпълнение и за това, че все по-малко се притеснява от излизането на сцена.\nПо същото време течеше усилената подготовка за следващия ден – създаваха се късметчета, коледни картички, етикети и най-различни лакомства и вкусотии. Щандовете за коледния благотворителен базар и украсата също бяха приготвени предварително.Активно участие взеха театралната ни група „Тийнкомеди“, учебните компании в ЗПГ, ученици по проектите Aces и „Успех“, ученици от специалностите, свързани със сладкарските изделия и още много класове.\nТийнкомеди, които са основните организатори още от първата година в продължение на 3 седмици направиха страхотни късметчета, които в ранната сутрин на следващия ден радваха влизащите в училището ученици и учители. Костюмите бяха поръчани по интернет, благодарение на проект УСПЕХ и ще бъдат използвани след няколко месеца в изненадите, които ВИ готви нашата театрална група. Учебните компании на икономическите паралелки също дълго време създаваха, своите коледни рекламни материали.\nОсвен изтеглените късметчета, създадени от „Тийнкомеди“, всеки ученик в училището получи по един календар от директора на училището със снимките на всички 25 класа. За целта в предната седмица всеки клас бе сниман от фотографите в училище пред главния вход. Това създаде допълнително настроение в класовете. Календарите са многофункционални и може при желание да се разрежат и да се преобразуват в по-малки. Така месеците ще се сменяват и в даден момент ще се виждат само два класа.\nОбявения дрескод бе спазен от много ученици. Имаше и томбола с награди, снимки с дядо Коледа, поздрави по радиоуредбата, награждаване на победителите във волейболния турнир, коледни питки в класовете. За томболата се бяха погрижили учениците от 11б клас. Те упорито продаваха своите талончета и накрая в тегленето участваха близо 150 номера. Всички сладкиши имаха оригинални и нестандартни имена. И определено бяха вкусни. Гарантирам ви го това, защото пробвах доста от тях. Само за няколко часа повечето от нещата бяха разпродадени, като голяма част от събраните средства от базара ще се използват благотворително.\nЧасовете бяха по 30 минути, малко в повече за този ден. И без това никой не мислеше за учение и забавата беше в пълен ход. Собствениците на коледните вкусотии, картички и снимки активно агитираха своите продукти и услуги. Направиха се много снимки. Част от тях се поставиха в специално изработени ръчно рамки от самия Дядо Коледа.\nФВ след това бе залят от поредната порция от над 1000 снимки. Целувките и прегръдките също се раздаваха благотворително. Накрая след като привършиха изработените неща, някои от учениците дори започнаха да събират допълнителни средства с агитация по коридорите. Томболата завърши празненството пред учителската стая с много усмивки и емоции за присъстващите и печелившите.\nСигурно повечето от нас ще помнят дълго тези няколко последни часа в училище. И според мен всеки месец трябва да си правим такова тематично празнуване. Поводи лесно ще си намерим. А и учениците ще имат голямо желание да участват.\nЕдин незабравим ден.\nСъстезавам се. Със себе си.\nДядо ВАЗОВ - въпроси и отговори\nдекември 21st, 2013 | Category: Живота на учениците, Празници, Училище


Том Круз отказва да снима "Топ Гън 2" без Вал Килмър, който изгуби гласа си след битка с рака | boulevardbulgaria.bg\nТом Круз отказва да снима "Топ Гън 2" без Вал Килмър, който изгуби гласа си след битка с рака\n13:12 - 29.05.2022\n36 години след оригиналния "Топ Гън" - Вал Килмър се завръща в продължението на легендарния пилотски екшън в една единствена сцена. Критиците обаче я описват като може би най-силния и впечатляващ момент в историята на новия филм.\nНе само защото тя връща спомена за началото на приятелството на Маверик (Том Круз) и Айсмен (Килмър), но и защото сценарият е пряко свързан с истинските изпитания, през които преминава 62-годишният актьор в живота си.\nВал Килмър беше диагностициран с рак на гърлото през 2015 г., а лечението с химиотерапия и двете операции на трахеята доведоха до загуба на гласа му.\nПрез 2021 г. излезе документалният филм "Вал", в който той показва както множество архивни кадри от най-добрите години на кариерата си (включително от снимачната площадка на "Топ Гън"), така и битката с рака и последствията от нея. Въпреки всички трудности той показва, че продължава да "търси своя глас" като интелигентен и чувствителен творец, който носи "душа на клоун".\nКогато Джери Брукхаймер и Том Круз решават да възродят филма от 1986 г., става ясно, че това няма как да се случи без Килмър - и го канят да пресъздаде един от най-известните си образи.\n"Том каза, че няма да снима филма, ако той не участва. Вал успя да се включи и работеше заедно с нас по сценария. Денят, в който снимахме неговата роля, беше наистина емоционален. Защото всички искахме да видим Айсмен и Маверик отново на екран", разказва Брукхаймер по време на представянето на филма в Сан Диего.\nНай-трудната задача на създателите на "Топ Гън: Маверик" е как да уловят пълноценно силната връзка между двамата герои в толкова кратко време.\n"В първия филм двамата бяха съперници и се предизвикваха взаимно до последния момент, в който - внимание, спойлери - те се сприятелиха. Как да събереш тези взаимоотношения, без да се налага да ги описваш на публиката?", коментира сценаристът Кристофър Маккуари.\nГероите им са пълни противоположности в оригиналния "Топ Гън" - Маверик отказва да изпълнява заповеди, докато Айсмен спазва стриктно устава. Двамата са силно амбицирани да покажат кой е най-добрият пилот. В крайна сметка осъзнават, че враждата помежду им е несъществена на фона на битката, която ги обединява, и взаимното доверие, което им помага да оцелеят.\n36 години по-късно героят на Круз си стои с ранг "капитан", докато зрителите разбират, че Айсмен вече е адмирал и е част от "системата".\nЗнаменателната сцена, в която двамата се срещат, се отлага постепенно в хода на филма, докато желанието на публиката да ги види заедно нараства.\nБолестта на Килмър е "споделена" и с неговия филмов образ, но изгубеният глас не може да попречи на общуването между двамата стари братя по оръжие.\nКритиците описват срещата им като един от най-автентичните моменти на Том Круз във филма.\nСценаристът Маккуери казва, че всички участници в продукцията са усещали огромен дълг към оригиналната история и са се стремили към възможно най-достойното ѝ надграждане - особено по отношение на завръщането на Вал Килмър.\n"Другата тайна на създаването на велики образи е кастингът", коментира той. "Когато имаш Вал Килмър във филма си, всичко ще е наред".


Божидар Петков: Експертите в Министерството бъркат браншова организация с организация на производители | Agri.BG\nХристина Василева 13.01.2022\nДългата среща между земеделското министерство и сектор „Растениевъдство” изкара на преден план позабравени проблеми, чиито решения все още се очакват. Наред с темата за Стратегическия план на България, бяха засегнати и тенденциозно “болните” теми като субсидии и компенсации на производителите, научи Агри.БГ.\nЗаговори се и за работната ръка, като от земеделското министерство уведомиха, че е постигнато съгласие да се създаде работна група, която да нищи именно този проблем. На срещата Божидар Петков - председател на Българската асоциация на малинопроизводителите и ягодоплодните (БАМ-Я), даде ясни предложения за това, как може да се задържи, но и оптимизира сезонната работна ръка. Той коментира темата пред Агри.БГ.\n“Всички колеги се съгласиха, че липсва работна ръка. От 4 години БАМ-Я говори за едно - създаване на кампуси и на програма “По-добре трудова миграция, отколкото трудова емиграция”. Идеята е да се създадат условия за наетите лица, така че те да могат спокойно да работят на полето.\nИма хора, които от един район отиват да работят в друг. Но те са с ясна цел - за един кратък период да си изкарат пари и това да им позволи да не работят определено време. Примерът е същият като с нашите работници, които отиват в чужбина”, обясни Петков и добави, че ще се търсят варианти за сътрудничество между аграрното ведомство и Министерството на труда и социалната политика.\nТехнологичните карти са друг проблем, който стои на дневен ред от години.\n“За последните 15 години нито министерството, нито науката успя да създаде единна система за технологични карти. Важно е да се знае кое колко струва. Същото е и при работниците. Когато имаме зададена работа, не трябва да се търси само обещаното възнаграждение, но и да се постигне резултат от страна на работника. В технологичните карти могат да се добавят норми и те да се спазват от работника, защото в момента, когато изтече работното време, работодателят няма никаква правна сила, дори наетият да не си е изпълнил ангажимента към него”, коментира производителят.\nОще в служебния кабинет тогавашният зам.-министър Явор Гечев коментира неведнъж, че е възложена задачата за изработване на технологични карти, които да се опресняват спрямо промяната в цените на различните суровини. Все още чакаме обаче да видим готовия вариант.\n“Тогава се говореше, че е възложено да се правят технологични карти, но кой ги прави? Аз имам едно предложение - да се преведат готови немски справочници. Там цените и технологиите са много сходни с нашите”, каза още Петков.\nПо думите му друг проблем е фактът, че експертите от ведомството бъркат браншовите организации с организациите на производители и групите производители.\n“От една страна от ведомството говорят за организации като НПО, а в детайли говорят, че те трябва да имат производствени структури по места”, добави председателят на БАМ-Я.\nДруга коментирана тема е била таванът на плащанията.\n“Експертите подчертаха, че по коалиционно споразумение таванът трябва да бъде до 100 хил. евро”, обясни Божидар Петков.\nБожидар Петков субсидии таван на плащания технологични карти\nГосподин Петков, браво, много добра работа,винаги знае какво и ка да иска.Един добър спецелист с много знание по темата.Върши чудесна работа за Асоцияцията.Успех и само напред гн Петков.\nНе знам за какво му казвате Браво на гн Петков. Нищо ново не казва и не предлага. Що се отнася до работната ръка когато се научат да предлагат условия и добро заплащане хората няма да отиват в чужбина, а ще остават в България. Има механизми, с които могат да си осигурят работна ръка , но трябва да се бръкнат в джоба и да се научат да ценят хората, които работят за тях.\nВъпросът с технологичните карти съществува много отдавна и е поставян многократно. Не, че няма кой да ги изготви, а никой от министерството не искаше до сега. Защо ли? Защото по лесно е да се плаща "На калпак". В мътни води по лесно се лови риба. Защото , ако имаше технологични карти, веднага ще "светне" дисбаланса между секторите (кои са получавали повече субсидии и кои по малко , като процент от себестойността на произведената продукция). Така, че зърнопроизводителите нямат право да се сърдят, а да се наведат малко!\nГосподин Петков, браво, много добра новина. Нека и да има таван на плащанията.


Какво прави една компания мултинационална корпорация?\nМногонационалните корпорации обикновено са големи компании със седалище в една държава, но с операции в няколко държави. Определящата черта на мултинационална корпорация се включва в една държава и прави бизнес в няколко държави. Въпреки че това са единствените критерии, на които дадена компания трябва да отговаря, за да се счита правилно за мултинационална корпорация, има и други характеристики, които тези корпорации са склонни да споделят.\nМултинационалните корпорации имат големи операции\nДокато технически бизнесът може да се счита за мултинационална корпорация, ако има офиси в две държави, повечето мултинационални корпорации имат сравнително големи операции. Те могат например да имат бизнес централи във всяка държава или да управляват големи складове, фабрики или офиси в няколко държави. Тези операции обикновено изискват голям персонал от работници и мениджъри, както и договори с доставчици на услуги като адвокати и счетоводители.\nВнос и износ на MNC\nТъй като мултинационалните корпорации обикновено извършват големи операции, те може да се нуждаят от много доставки, продукти и материали. Следователно тези предприятия са склонни да внасят продукти, за да обслужват бизнеса си, както и да изнасят продукти за други предприятия. Мултинационалните корпорации също могат да внасят продукти от собствените си фабрики, разположени в други страни, или да изнасят продукти от фабрика до търговец на дребно в друга държава. Докато дори физическо лице може да внася или изнася продукт или два, обща характеристика на мултинационалните корпорации е големият обем на внос или износ, извършен от компанията. Някои малки предприятия се превръщат в мултинационални корпорации, като разширяват бизнеса си, като включват внос и износ.\nТърговия като публична корпорация\nКомпаниите не трябва да се търгуват публично, за да станат мултинационални корпорации, но много от тези корпорации стават публични. Публично търгуваните корпорации предоставят на инвеститорите акции в своя бизнес. Инвестиционните пари помагат за финансирането на компанията и ако стойността на акциите се повиши, инвеститорите могат да споделят печалбите. Тази роля на фондовата борса дава на мултинационалните корпорации способността да влияят върху икономиката на цяла нация. Някои мултинационални корпорации се търгуват на няколко национални фондови пазари. Малкият бизнес, който се интересува да стане публична корпорация, не е задължително да стане огромен. Публичната търговия изисква само компанията да отвори своите акции за публична аудитория и много стартиращи компании се разширяват значително, когато решат да станат публични.\nПартньорства и партньори\nТъй като правят бизнес през границите, много мултинационални корпорации развиват партньорства и връзки с други бизнеси, неправителствени организации и правителства. Такива връзки могат да включват лицензиране на продукти или вериги за физически лица или фирми, партньорства с правителства за изпълнение на местни инициативи и асоцииране с неправителствени организации за подпомагане на набирането на пари за благотворителни каузи.\nКонкуренция като малък бизнес\nМалките предприятия, които се надяват да станат мултинационални корпорации, обикновено се нуждаят от ясни бизнес планове, както и от капацитет за разширяване на операциите, персонала и обхвата на бизнеса. Въпреки това, Интернет отвори света на мултинационалните операции за всички бизнеси. Някои малки фирми могат да се конкурират на световния пазар, като продават на уебсайтове или се свързват дистанционно с чужди местоположения. Интернет фирмите често имат по-ниски режийни разходи, особено ако нямат магазини за тухли и хоросани.


ноември | 2008 | Писателският блог на Тишо\nИ победителите са….\nFiled under: ЗЛОБОДНЕВНО — asktisho @ 6:28 pm\nTags: блог, креативност, награда, kreativ blog, творчество\nКолкото и скептично да гледам на верижните блог игри, току виж взема, че се включа в някоя от тях. Изкушението да вдигна хвърлената ръкавица този път дойде от от Радислав Кондаков, който присъди на блога ми престижната награда „Kreativ Blogger“. За незапознатите, тя е равносилна на потупване по рамото, публично признание за креативност или просто похвала от човек, който се кефи на творчеството ти. Именно това я прави толкова честна и задължаваща.\nСпоред правилата, първо трябва да посочиш шест неща, които те правят щастлив, а едва след това и блогърите, чиито ревери си решил да обкичиш с виртуална значка за творчески принос към род и родина. Е, правилата са си правила и аз мисля да ги спазя.\nИ така, шест (от многото) неща, които ме правят истински щастлив са:\n1) удоволствието да погледна току-що завършен текст и да си кажа: „това е, мамка му, получи се!“\n2) черно-белите портретни фотографии\n3) филмите, които ме карат да ги гледам отново и отново\n4) книгите, които ме карат да ги чета отново и отново\n5) слънчевите, усмихнати хора\n6) двучасовият еротичен full body масаж\nА сега е време за наградите. Първо няколко условия: понеже това е политически коректен конкурс, реших да посоча равен брой мъже и жени, които ме вдъхновяват с креативността си. Наградите са номерирани, но не и степенувани по важност. Моля да не ми се сърдите, ако вашият блог не попада в списъка. Бих „наградил“ поне 60 автора за щедрия водопад от емоции и информация, с който ме заливат, но местата са само шест. Затова реших да действам интутитвно:\nПървата награда се присъжда на: Цвета Стоева (Совичка). Не знам дали разказите, които пише са вдъхновени от „така наречения неин живот“, но Цвета ме изпълва с професионална завист. И това е хубаво 🙂 Слаба публикация в блога й досега не съм виждал.\nВтората награда отива при Петър Стойков (Лонги) заради способността му да оглавява класациите и да бъде вечно популярен.\nГери от „Голи думи“ печели третата награда за куража и оригиналния си подход към поезията.\nНаграда за креативност безспорно се полага и на Владислав Хаджийски. Мога да изхабя много думи, за да опиша стила му, но ще използвам само една: „нестандартен“.\nАнна получава петата награда. Достоен противник на Совичка. Една от дамите рано или късно ще издаде първия български чик-лит бестселър, запонете ми думата! И ще получи истинска награда за него. Дотогава мога само да се колебая кой от двата блога ми харесва повече. В жанрово отношение.\nНа шесто, но не и на последно място „награждавам“ Никола Борисов („Рицаря на светлината“) за цялостен принос към фотографията. Дори с „просто око“ се вижда, че човекът може.\nАми, това е от мен. На печелившите честито!\nноември 21, 2008\nА кой каза, че младите не четяли?\nFiled under: БЕЗ КАТЕГОРИЯ — asktisho @ 3:35 pm\nTags: ДУША НАЗАЕМ?, даниела, книга, литература, тихомир димитров, четене\nснимка: Тихомир Михайлов („Тишо 2“)\nлокейшън: Шабла, лято 2008\nкнига: Душа назаем\nЧетат децата, как да не четат… 🙂\nноември 20, 2008\nДоза скандинавска проза\nFiled under: РЕВЮТА,СТАТИИ — asktisho @ 4:23 pm\nTags: критика, let me in, let the right one in, Lindqvist, ревю, филм\nКое отличава един хубав филм от плявата? Предполагам, че за всеки човек е различно. При мен, това са три неща: 1) не искам лентата да свършва 2) мисля за филма няколко дни, след като свърши и 3) по всяко време съм готов да го гледам отново.\nТакива моменти, за съжаление, са рядкост. Иситнски празник е да срещнеш кино, което може да ти повлияе.\n„Let the Right One In“ определено ми повлия.\nПодобно усещне за празнота в стомаха не съм имал от доста време насам. Изпитах го за първи път, когато прочетох „То“ и за последен – след „Градът на изгубените деца„.\nФилмът е правен по литературния дебют на шведския писател John Ajvide Lindqvist, който е автор и на сценария. Историята му е по скандинавски меланхолична: Две самотни души се срещат в мрака между панелките на работническо предградие в Стокхолм. 12 годишният Оскар и 12 (малко или много) годишната Ели имат сходна съдба. И двамата са самотни аутсайдери. И двамата са жертва на насилие. Това ги сближава. Но проблемът на съседското момиченце е, че стои по-нависоко в хранителната верига. Ели е 200 годишен вампир, който трябва да убива, за да се нахрани.\nЛюбовта им е по детски наивна. Трогателна. Нещастните случаи в града зачестяват, докато един ден тя не му пише бележка: „Трябва да замина и да живея или да остана и да умра“. Малко по-късно Оксар ще разбере истинската същност на новата си „приятелка“, но това няма да го отблъсне от нея, напротив – двамата се сближават още повече. Тя му дава кураж да се опълчи срещу гамените, които го тормозят в училище, а той и дава човешка топлота и близост – нещо, което със сигурност липсва на прежаднелите за кръв столетници.\nОстаналото ще го видите във филма, но не си вадете грешни изводи: това не е хорър, това е филм за самотата, за любовта между 12 годишните и за (не)човешкото отмъщение. Сцените с насилие са реалистични, дори брутални. Обстановката излъчва спокойствие – онова спокойствие, което тласка самоубийците към финалното решение в осветената от нощни лампи, девет месечна, скандинавска зима.\nСилна доза меланхолия, човек не може цял живот да се усмихва.\nСпециалистите ще кажат, че филмът има някои кинематографични слабости, но те мен не ме интересуват. По-важна, както винаги, е историята. Нямам търпение да прочета книгата. Евала на колегата Lindqvist!\nноември 18, 2008\nFiled under: ЗЛОБОДНЕВНО — asktisho @ 6:18 am\nTags: back to life, back to reality, visions from the future, zeitgeist\nВ понеделник се чувствах като Чебурашка. Тъжно ми беше, че „день рожденя только раз в году“, но и „поиграл на гармошке“ повече, отколкото трябва. Провидението за пореден път ми доказа, че незаслужено ме обича, като ми изпрати най-хубавите хора, най-яката есен и най-добрата луна.\nОгняново е дестинейшън, който няма нужда от допълнителна реклама след двойния джедайски рожден ден, който прекарахме там, по простата причина, че зарибихме твърде много хора да последват „светлия“ ни пример.\nНо да празнуваш 3 дни 30-тата годишнина си има и даун сайд. Това е чувството за парцалив придадък към понеделнишката реалност.\n„Интегрирах“ се обратно в благодарение на два филма, които отдавна ми се навират в носа: „Zeitgeist“ и „Visions from the futute“.\nНамират се лесно в ютуб, пък и на много други места.\nЧудесен начин да пропуснеш поредните вечерни новини в стил криза-земетресение-криза.\nДа, много хора трябва да се уволнят заради кризата и повечето то тях, за съжаление, са журналисти. Светът е на ръба и точно сега трябва да избира между богатството и бедността. Между опитимзма и песимизма. Аз избирам първото. Хората, които се надпреварват да ми „сипват“ как светът ще свърши през 2012, очевадно искат да бъдат герои във втория, по-тъп филм. Тяхна воля. Нищо не може да наруши свещеното им право на избор…\nНо да се върнем на кино „шедьовъра“ Zeitgeist и неговия Аddendum. Доста приятни документърита. Истинско удововолствие е да ги гледаш, особено ако държиш на независимото си мнение и на склонността да се съмняваш във всичко, което ти поднасят за „чиста монета“.\nКуца им стремежът да променят Световния ред. Прекалено натрапчиво отхвърлят религиите, които, макар и излишни за всеки по-интелигентен жител на 21 век, са бариера пред един убиец, крадец и самоубиец, лишен от основно образование. Огромна част от световното население попада в тази категория и Десетте Божи Заповеди са единственият морален коректив за повечето хора, които някак са останали извън „цивилизацията“.\nИзобщо, филмчето яко спекулира с убеждениятя на съвременния, средно-статистически, бял, евро-американец. Имаш избор да му повярваш или не. Емоционалният заряд на лентата няма да те остави безразличен. Трябва да си избереш страна. Моята е скептична.\nТочно това беше причината да се обърна към „Visions from the Future“, откъдето лъха само чист, реалистичен и изпълнен с предупреждения позитивизъм. Съвсем скоро ще има безкрайно устойчива енергия, асансьор до Космоса, „невидим“ костюм и средства за телепортация, но технологията за създването им може и да ни погуби.\nДоста по-адекватен поглед към бъдещето от безпрецедентата zeitgeist пропаганда, която не предлага друго, освен тотален бойкот на телевизията, армията, правителството и църквата. Щото „корпорациите“ били лоши. Хипарията е малко аут ъф дейт на Запад, а на Изток вече никой не иска да чува за комунизъм.\nИдеята за „Световна конспирация“, сама по себе си, е тъпа. Глобалната икономика е прекалено сложен механизъм, има прекалено много случайни величини и непредвидими обстоятелства, за да може група червенобузести американци / евреи / властолюбиви магнати да изчислят всичко до последната запетая…\nноември 14, 2008\nЖивотът започва на 30\nFiled under: ЗЛОБОДНЕВНО — asktisho @ 4:41 pm\nTags: 30, рожден ден, тишо\nТака се надъхвам, защото ето на – вече 3 десетилетия обитавам този грешен, несъвършен свят.\nДали се чувствам стар ли? Не, чувствам се super star. Стар ще викаш на дядо си, който е на 80.\nДа бъдеш на 30 си има велики преимущества. Младежкият ентусиазъм продължава да е с теб, морето е „до колене“, но към изобилието от енергия може да прибавиш и едно силидно количество житейски опит.\nОбщо взето, животът наистина започва на 30. Защо ли? Защото преставаш да бъдеш новак. Вече не си нито „новодмец“, нито „новобранец“, нито „начинаещ“ в кариерата. Училището и студенстките години са зад гърба ти, прескочил си доста професионални равнища. Това е десетилетието, в което най-после започваш да живееш за себе си (или за хората, които обичаш повече от себе си).\nИмах разкошно детство, учих в страхотна гимназия, дори Буковски би завидял на студенските ми години, но не бих се върнал към нито един от тези периоди. Заради ограниченията: неизвинени отсъствия, изпитни сесии, заверки, перманентен недостиг на кинти, първи стъпки в „университета“ на живота. Вече не изпитвам необходимост да доказвам на другите (и най-вече на себе си), че мога. Вече знам, че мога.\nПрез последните десет години оставих зад себе си си два публикувани романа, няколко професии и куп разбити женски сърца (удоволствието беше взаимно). Време ми е да стана мааалко по-разумен. Ето защо, от утре ще живея само за себе си, дами и господа! В хубавия смисъл на думата. То лош няма.\nЖивотът започва на 30!\nОще един аргумент против „кризата“\nFiled under: ЗЛОБОДНЕВНО,СТАТИИ — asktisho @ 3:37 pm\nTags: анти-криза, българия, икономика, криза, общество, оптимизъм, песимизъм\nВ предишната статия се опитах да обясня, че страхът предизвиква криза, а не кризата – страх. Лошо ми става като чуя / прочета / видя журналисти и водещи без абсолютно никакъв икономически опит или знания да се тръшкат и да ми обясняват колко лошо нещо е финансовата криза (дори взеха да я наричат „финансово-икономическа“, тяхната сметка), какви беди ни очакват тепърва и как много хора „щели да обеднеят“, което „увеличавало недоволството“.\nЛошо ми става, защото именно вие го предизвиквате всичко това, уважаеми колеги журналисти. Винаги съм се отнасял подозрително към масовите медийни кампании, които подтикват към колективна истерия. Това е защото съм свободомислещ индивид. Не харесвах истерията около кампанията на Обама, не харесвам и истерията около „финансовата криза“. Имат твърде много общо с политическата пропаганда от едно време.\nВъв финансовия сектор не се произвежда никакъв реален продукт, там се търгува с обещания, с „доверие на инвеститорите“ и с „виртуални пари“. Прелива се от пусто в празно и цялата тази работа няма нищо общо с реалната икономика, освен песимизма, разбира се. Песимизмът, наливан от медиите, мотивира хората в реалния сектор да предприемат неразумни действия, които пренасят кризата и в други области на икономическия живот.\nПревръщат кризата във „финансово-икономическа“, а някой някъде печели адски много кинти от всичко това. Като резултат светът, дори в либерална Америка, взе да завива наляво.\nАйде по-спокойно, моля!\nНовият ми аргумент против „кризата“ е, че в Америка и в България думичката „криза“ се чете и разбира по различен начин. За богатите американци „криза“ или „рецесия“ означава „забавяне на растежа“, с други думи: ще продължаваме да ставаме още по-богати, но с по-бавни тъмпове. За българина „криза“ е споменът от мрачната зима на 96/97-ма, когато пенсиите бяха два долара, банковата система рухна, нямаше цигари по магазините и хората излязоха по улиците, за да свалят властта.\nИстината, както винаги, е някъде по средата – златната икономическа среда, към която се стреми целият свят в момента. Проблем в страните с най-висок жизнен стандарт наистина има и той е, че те ще трябва да се лишат от част от благосъстоянието си и да слязат до „златната среда“, отговаряща на реалната производителност на труда им, както и на реалната стойност на благата, които потребяват. Ще ме извинявате, ама не е нормално един механик да получава 3000 евро на месец, да има два месеца платен отпуск в годината, безплатно здравеопазване и образование, да прекарва почивките си в екзотични курорти по цял свят и всичко това срещу осем часов нискоквалифициран труд на ден.\nВ България нито жизненият стандарт, нито заплащането на труда, нито цените имат нещо общо с реалността. Ние тепърва ще се „изкачваме“ до въпросната златна среда, пък ако ще и с по-бавни темпове. Намираме се много под нея в момента. Нагледен ефект от отрезвяващия пазарен реализъм е, че „балонът“ на надценените стоки и услуги се спука. Не е нормално в страна с 500 лв. средна месечна заплата един квадратен метър жилищна площ да се търгува за 2000 евро.\nЛогическо следствие от всичко това е, че подценените блага (сред които и трудът) тепърва ще поскъпват, стига производителността им да продължава да расте.\nТака че стига глупости, ами се залавяйте за работа!\nноември 10, 2008\nРазговор с един български писател 2\nFiled under: ИНТЕРВЮТА,СТАТИИ — asktisho @ 1:29 pm\nTags: интервю, книга, литература, роман, фантастика, фентъзи, христо пощаков\nХристо Пощаков е автор на кратки фантастични разкази. Има неподражаем стил на писане, широка човешка култура и много развинтена фантазия. Обича богатството на българския език. Уникалното в неговите разкази е тънката ирония, с която развежда читателя из непознати епохи, галактики и светове. Чувството за хумор не го напуска дори тогава, когато разказва за тежки грехове като самоубийството и завистта, когато описва гибелта на цели цивилизации и култури.\nРазказите на Пощаков са преведени и издадени на английски, руски, унгарски, испански, таджижки и киргизки езици. Първата му книга “Дежурство на Титан” е носител на наградата “Еврокон 94”, притежава награди от национални литературни конкурси и радио “Христо Ботев”, като някои от разказите са му драматизирани. Автор е на популярния фентъзи роман „Меч, мощ и магия“ (под псевдонима Кристофър Поустмън). Част от творчеството му може да бъде намерено на ето този адрес.\nЗапознхаме се на Булгакона в Балчик това лято. Обменихме кнжики и много идеи за писането. Христо Пощаков е човек, който определено има какво да каже на начинаещ автор като мен. Освен това е супер колоритна личност. Позволявам си да публикувам един кратък разговор между нас, под формата на импровизирано интервю:\nИмето Христо Пощаков по-популярно ли е в чужбина, отколкото в България и ако да, защо?\nЗащото през последните 20 години на запад няма друг български писател фантаст, издаван в книжно тяло, освен мен. Това са списания във Франция и Испания, както и издателства в тези страни, като „Библиополис“ (Испания), Неверланд едисионес (Испания), Утопиа (Франция). Разказите ми, освен това, са публикувани на гръцки и румънски езици, а основните ми издания в чужбина са романи. Не мога да зная къде съм по-популярен. Това зависи от оценката на феновете ми в страната и в чужбина.\nВашите разкази са заредени с чувство за хумор. Дори когато става дума за грехове като самоубийството, за пороци като завистта и за галактически войни, които са довели до заличаването на цели цивилизации. Бог има ли чувство за хумор, според Вас? Как се проявява то?\nБог по принцип се смее над глупостта на човечеството и се забавлява с това.\nНапоследък обичам да споря с читатели и приятели на тема „Съзнанието определя битието“. Вярвате ли в създиталената сила на мисълта? Може ли човек да промени действителността само с начина, по който мисли за нея? Или всичко, което ни се случва, е въпрос на случайности и съвпадения?\nЧовекът винаги може да промени собствената си действителност, ако има вътрешни сили да я промени.\nЛюбимият ми герой от Вашите разкази е Говонгът – мощно оръжие на изчезнала цивилизация, което се скита из безкрая и търси себеподобни. Говонгът открива любовта в лицето на бордовия компютър на заблудена човешка експедиция, потънала в дълбокия Космос. После се превръща в Архангел. Вярвате ли в ангели?\nДа, вярвам в ангелите. Всеки един от нас има собствен такъв, но или слуша интуитивните му съвети, или не. Когато не ги слуша, това си остава за негова собствена консумация и остава потърпевш.\nАко извънземните бяха интелигентни, добронамерени и изключително напреднали същества, защо не ни помогнат да се измъкнем от мизерията, в която живеем?\nЗащото това е наша лично собствена работа и те не желаят да се намесват в нея. Тук не става въпрос за добронамереност, а за развитие на цивилизацията ни. Ако не е годна, да отива на кино, друг ще я замени. За собствената си мизерия сме отговорни само ние самите.\nАко извънземните бяха интелигентни, злонамерени и изключително напреднали същества, защо човешката цивилизация продължава да съществува?\nЗащото продължават да ни гледат сеира и продължават да наблюдават докъде ще стигнем.\nСамо в собственото си въображение ли „не сме сами“?\nНе е така. Не може да съществуват милиарди звезди и поне стотици звездни системи да нямат планети с разумен живот. Друг е въпросът с комуникацията, която е трудно осъществима, но засега.\nПостроили са ги египетските работници, които не са били роби, а наемни работници, това вече е доказано.\nДревните текстове изобилстват от описания на приземяващи се космически кораби (огнената колесница, с която Езекиил слиза от небето, за да накаже грешниците), ядрени ракети (желязната стрела с огнени пера на бог Вишну, от която изгрява „ново слънце“ – толкова горещо, че изпепелява кожата на бойните слонове). Самолет, хеликоптер и дирижабъл са изобразени върху стена от гробницата на известен египетски фараон, починал преди повече от три хилядолетия. „Истината е някъде там“, но аз искам да разбера: каква е Вашата частна и персонална истина?\nОсезаемата история на човечеството датира от 4000-5000 години на основа на писмени сведения, които са достигнали до нас. Цивилизациите, които не са притежавали разчетена от нас писменост, остават загадка и ние само можем да предполагаме какво е ставало по онези далечни времена. Все пак по сведенията, останали до наше време, можем да предполагаме, че преди хиляди години на земята е имало извън земна намеса. Не го изключвам.\nПисането не е единствената Ви професия, доколкото знам. Може ли човек да се издържа само с писане на художествена литература, според Вас?\nНе, в България в днешни дни човек трудно може да се издържа от писане. Той трябва да упражнява и друга професия, освен ако не е на „върха на вълната“ или в „мейн стрима на българската литература“, в който не може да се включат повече от четири или пет личности, които за жалост пишат не толкова литературни произведения, но се продават успешно.\nПрестижно ли е да си писател в България? А в чужбина? Какво ви донесе и какви ви отне литературата?\nДа си писател в България в днешни дни изобщо не е престижно, защото тиражите са нищожни, а заплащането – никакво. В чужбина все още плащат. Литературата винаги е била моя любов и мое хоби. Тя винаги ми е доставяла наслада и никога нищо не ми е отнела.\nноември 6, 2008\nРазговор с един български писател\nFiled under: ИНТЕРВЮТА,СТАТИИ — asktisho @ 8:33 pm\nTags: димо райков, книги, литература, париж, писател, франция\nДимо Райков с големия Шарл Азнавур в Париж\n…и легендарната Силви Вартан в София.\nДимо Райков е автор на популярните книги: „Париж, моят Париж“ и „BG емигрант в Париж“. Франкофон, автор, редактор и почитател на Саркози. Запознахме се виртуално през лятото, след един мой коментар върху последната му книга. Това интервю е логично продължение на онлайн корспонденцията, която обменихме след това. Ето какво мисли един съвременен български писател за емиграцията, за Франция, за французите, за блоговете и за свободното слово в Интернет.\nУважаеми г-н Райков, благодаря Ви, че се съгласихте да вземете участие в това интервю! Времето е най-ценният ресурс, с който разполагаме, затова ще се опитам да бъда кратък. Колкото и да ми е трудно 🙂\nПоследната Ви книга започва с думите: „Париж не може да се победи“. Бихте ли обяснили на хората, които не са чели „BG емигрант в Париж“ какво точно имахте в предвид?\nВижте, наред с всичко останало, аз отправям с тази книга посланието, че едни от най-важните неща в краткия човешки живот са усещането за чувствителност и способността да виждаш чрез въображението. Който притежава тези две неща, е благословен. А какво по-голямо предизвикателство има за чувствителния човек, надарен с въображение, от мисълта за Париж – оня Париж на Духа, Свободата, Красотата, и Светлината… Който всеки от нас, дошъл за определен къс от време на земята, носи в себе си. А може ли, господин Димитров, де се победи усещането за солидарност, за милост към ближния? Може ли да се победи чувствителността и въображението? Някой ще каже, че може. Но тогава наистина ще стане страшно на и без това неуютната наша планета.Изчезне ли Париж, значи изчезва Мечтата, изчезва мисълта за онова късче земя, благословено от Бога, където самият човек е Бог! Затова наистина не може, а и не трябва да се победи Мечтата, тоест Париж…\nПрави ми впечатление, че наричате Париж „град на свободата и светлината“. Историите в книгата Ви наистина са „автентични и разтърсващи“, но имат тъжен, меланхоличен привкус. Споделете повече за контраста между свободата и светлината, в която се къпят парижани и сумрачното, отчайващо, понякога твърде самотно битие на българите, които сте избрали за герои на книгата си. Контрастът ли Ви впечатли?\nКогато пишех книгата „BG емигрант в Париж”, аз имах по-друго усещане от Вашето – като че ли цял бях облъхнат от светлина. Но не оная познатата светлина, а тази, идваща от парижките забележителности „Нотр Дам дьо Пари”, Триумфалната арка, „Сакре Кьор”…Ония, които са били в Париж, може би са забелязали, че тези творения на човешкия гений излъчват най-силна светлина, тъкмо когато времето е най-мрачно. Така се случи и с моята книга. Нелеката съдба на героите в нея като че ли е родила тези отблясъци, които досущ приличат на напевите от моята родна планина Странджа, където всяка песен всъщност е един откъртен вопъл, напоен с гъста мъка по нещо безвъзвратно изгубено…За мен моите герои не са „меланхолични”, напротив, всеки от тях е направил своя последен опит за … летене. За едни той е по-успешен, други и в момента търсят мечтата си, трети, за съжаление, вече са с изгорени криле…Но всеки от тях аз съм го обикнал, защото те притежават нещо, което е достойно за възхищение – склонността да рискуват. А без риск няма достойнство. А без достойнство няма живот… Така поне аз мисля.\nПознавате ли истории на успеха? Кои са успелите български емигранти в Париж? Какви качества са ги издигнали над средното равнище в този красив, но хладен и чужд мегаполис?\nИ тук можем да поспорим, господин Димитров. Защото за мен Париж не е „хладен и чужд”. Няма друг град в света, който така да умее да приласкава – в него всеки може да открие „своя си Париж”, онова лично пространство, което като че ли е отредено само за него. Анатол Франс казва : „Във всеки град има по нещо, в Париж има всичко!” Това е!А що се отнася за истории за успех, то десет от тях аз вече съм ги предоставил на моите читатели чрез първата ми „парижка” книга „Париж, моят Париж…”, която за около една година претърпя три издания – нещо нечувано за българския книжен пазар. Съдбата на професор Минко Балкански, доктор Боян Христофоров, доктор Дарина Кръстинова, художника Никола Манев, писателите Тончо Карабулков, Божидар Чеков и Румяна Угърчинска, актрисата Анна Танчева, политика Христо Чурелов и търговеца Мони Якимов не е просто една красива приказка за успеха, а преди всичко зов за повече човечност, за милост към ближния – все неща, за които говорихме в началото на това интервю. Всъщност аз така умея да пиша – не „слагачески”, не да пея дитирамби, а с опит да нагазвам в дълбокото, дори и с риск да си „доставя” проблем…\nКак се зароди Вашата любов към Франция? Кои са причините за нея?\nДонякъде ви отговорих на този въпрос, споделяйки мнението си за Париж. Как се поражда една любов? Отговорът е труден. А и понякога не е нужен. Защото има неща, които не могат, а и не би трябвало да се обясняват. Те просто се усещат…Кои са причините за моята обич към Франция? Само една от тях ще Ви разкрия – аз съм роден и израсъл в оная част от България, която по времето на комунизма бе най-строго охраняваната зона във Варшавския договор. Птичка не можеше да прехвръкне тогава в моето градче Малко Търново, без да бъде забелязана от „зоркото” око на властта, граничарите, отрядниците и т. н. И как тогава в подобни условия човек можеше да бъде свободен? Да, единствено във и чрез въображението си. Лягаш вечерта, завиваш се през глава и … започва твоето пътешествие към Париж, към Франция.Започва най-хубавото на света пътуване. Пътуване без билет, без гари, спирки и прочее… Пътуване чрез въображението…И то не към коя да е страна, а към страната на Монтескьо, Пол Верлен, Виктор Юго, Зола, Мопасан…Към онази страна – символ на Свободата и Светлината, за която американският президент Томас Джеферсън казва: „Всеки човек има две родини – своята и Франция!” Повече думи нужни ли са?\nКои са трите качества, които най-много харесвате у французите?\nСамо три ли? И все пак – преди всичко невероятната енергия на французина – гледаш го вече паднал и в последния миг той се изправя и побеждава! Невероятна негова черта е и способността му да съхранява личното пространство на другия – няма да чуете французин, който да злослови по адрес на друг човек, да се рови в личния му живот – нещо толкова „любимо” за нас, българите. Ами толерантността и излъчването на светлина, тоест пословичната френска любезност, придружена винаги с усмивка, за която пак, ние, българите казваме, че е лицемерие… Също така – естествеността, усещането за солидарност, но май че вече станаха повече от три, затова спирам. А читателят може да разбере какво мисля за французите повече в третата ми „парижка” книга „55 тайни на Париж”, върху която в момента работя в Париж и която се надявам да излезе в началото на следващата година. Ето, сега се сещам и за още нещо – онзи ден пътувах до Марсилия и Екс ен Прованс – два великолепни френски града. Влакът измина разстоянието от 900 км. само за 3 часа – представяте ли си? А през лятото 400–те км. от София до Бургас ги пропътувах с българския влак за цели 12 часа… Но мисълта ми всъщност е затова, че през тези 3 часа аз не видях и една педя земя, която да не бъде грижливо обработена. Всичко подредено, красиво, по френски…Ами способността на французина като никой друг да сътвори от правенето на една манджа изкуство и да ти поднесе ястието в такъв вид, че да си оближеш и пръстите… Но хайде, да приключвам този отговор, защото интервюто ще стане доста дълго.\nА трите качества, които най-много Ви отблъскват?\nЗа отблъскване чак не бих говорил. Не са ми симпатични, разбира се, някои неща и аз не ги спестявам в моите книги. Не ми допада затварянето в себе си, особено на парижанина, рядко той ще направи нещо, от което да няма никаква полза. Не ми допада и известна надменност у някои, както и казано по нашенски стиснатостта на французина. Но това са все неща, чудя се как да се изразя, симпатични. Ех, да ги имахме и ние само тях… Тук ще ми позволите едно вметване – от моите наблюдения забелязах, че българските емигранти, особено младите, като че ли най-добре възприемат тъкмо отрицателните качества на французите и ги демонстрират много по-ярко и цинично от тях. Сам съм бил неколкократно жертва на подобно отношение. И не го пожелавам дори и на врага си.\nВие сте фен на Саркози. Ако трябва да си призная, аз също бях привлечен от изключителната харизма на този човек. Още повече, като българин се чувствам благодарен за това, което той направи по въпроса с българските медици в Либия. Но Саркози спря да ми бъде симпатичен от момента, в който подкрепи драстичните законодателни мерки на ЕП за ограничаване на анонимността в Интернет и оттам – правото на лична тайна и неприкосновена кореспонденция. Саркози стигна дотам, че настояваше за спиране на Интернета завинаги на хора, които са „съгрешили“ в свалянето на ‘незаконно съдържание’ от Интернет. Трябва ли, според Вас, правителството да знае с кого си пиша имейли, с кого чатя и кои сайтове посещавам – винаги и по всяко време, без моето знание, без моето съгласие и без да съм заподозрян в някакво престъпление? Не превръщаме ли обикновения потребител във „виновен до доказване на противното“ по този начин? А какво става с търговската тайна? Един държавен служител с 500 лв месенча заплата лесно може да бъде корумпиран и, ако този човек знае с кого общувам онлайн, лесно ще разбере от кого купувам и на кого продавам, примерно. Тази информация струва пари. Може да бъде продадена. Да, пиратството е голям проблем на България, но според мен корупцията е още по-голям. Какво мислите по този въпрос?\nМоето възхищение към Саркози е възхищение към политик, който обича своята страна и работи за нея с действия, а не само с красиви приказки. Вижте, моето отношение към него не е свързано с факта, че той е от десницата. В моите книги вие ще усетите и уважението ми към хора като кмета на Париж Бертран Деланое, кандидатката за президент Сеголен Роаял, бившия министър на културата Джак Ланг – все хора от левицата, както и депутата Жан Ласал от партията на центриста Байру – това всъщност са ярки личности, за които във Франция казват, че епохата е преди и след тях, аз не понасям политици-кукли на конци, на които в България съм се нагледал в битността си на съветник дълги години в Народното събрание. Аз съм поддръжник на тезата, че най-важното в интернет е личната свобода. Така че, мисля, че по-обширен коментар от моя страна не е нужен. Със закон във Франция е забранено да се посещават педофилски и нацистки сайтове. Сега се опитват да прокарват Закон за ДАУНЛОУДВАНЕ, тоест незаконното „източване” на файлове с интелектуална собственост като филми, музика и текстове. Тук нещата са доста комплицирани – от едната страна, стоят интересите на авторите на тези интелектуални продукти, както и на издателите им, които поддържат тезата, че по този начин ги крадат, а от другата страна е всъщност публиката, която разполага с нови технологични възможности и която не може да разбере защо не трябва да се възползва от това. Авторското право е съвсем малка част от този проблем, предимно тези закони закрилят издателите. Саркози все пак е десен политик и е естествено той да пази интересите на предприятията, тоест издателските къщи. Но хайде да не навлизаме в дебрите на тази тема, която е толкова дълбока и същевременно особена.\nОбщото между нас двамата, освен книгите и любовта към словото е, че имаме личен блог. Какво Ви донесе блогването и какво Ви отне? Полезно ли е за един съвременен писател да има собствен блог или блогването е само чиста загуба на време и творчески ресурс?\nМоят блог може би не е типичен блог. Той има повече елементи на моя «визитна картичка», но, разбира се, често се изкушавам и да споделям мнението си по някои въпроси. Мисля, че блогът е едно чудесно средство за постоянна връзка между твореца и читателя. Аз, например, съм удивен от това как един световно известен писател като моя приятел Марк Леви поддържа своя сайт и как винаги досега лично на мен той ми отговаря светкавично и то не шаблонно, а с внимание и приятелско чувство. А какво ми е донесло блогването – дори и само контактът ми с Вас, господин Димитров, си заслужава усилието, нали? Тук искам да благодаря и на екипа на Кафене BG, които също ме подкрепиха и подкрепят моя блог. Толкова много хора – и млади, и по-възрастни влизат в моя блог, а това никак не е малко и ми дава нужната глътка енергия.\nПрестижно ли е да наречеш себе си „писател“ в България?\nМоже би не разбирам точно какво имате предвид като задавате този въпрос. И тъй като сме от различни поколения, аз ще Ви отговоря така. Едно време, ние, младите тогава български писатели, с разтуптяно сърце прекрачвахме прага на кафенето на „Ангел Кънчев” 5 – Меката на словото. В ония времена да се наречеш „писател” беше много трудно нещо, дори и кощунствено. Тази думичка „писател” беше нещо свише, трябваше много хляб да се изяде от нас, младите, за да посмеем да се назовем „млади писатели”. А за „писател” изобщо и не помисляхме. А сега се навъдиха под път и над път едни „писатели” – напише едно стихотворение, един разказ и хоп – писател и то известен…А аз съм чакал, например, за един разказ във в. „Пулс”, в. „Литературен фронт”, сп. „Пламък”, сп. „Септември” по цели години. Да не говорим за първата ми книга „Стълба от камък” , която излезе чак след 8 години. Но, хайде, това са минали работи. Миналото не трябва да се забравя, но и с него не трябва да се живее, нали? А дали е престижно днес да бъдеш писател в България? Не, не е! И то съвсем, съвсем меко казано. Но какво да се прави – съдбата си е съдба… А и все пак на света съществува Париж…\nКаква е разликата между българския и френския писател?\nИ този въпрос е доста глобален. Ще се огранича само в рамките на следното. Вижте, Франция е страната, в която Негово Величество Артистът, тоест творецът, е поставен на пиедестал – той се радва на огромно внимание и куп придобивки от страна и на държавата , а и на самите французи. Що се отнася до писателите – ще Ви дам един пример. За всеки френски политик, дори и от ранга на Де Гол, мечтата е да напише и издаде поне една книга в живота си. Какво повече да говорим? А в България ни смятат за странни птици, или както казваше един мой познат от Кюстендил: «Абе, вие, писателите, сте «отперена» работа.» Да, «отперени» хора, които нямат нужда нито от храна, нито от елементарни условия за работа… В България днес властта така се грижи за твореца, че го принуждава да… емигрира. На нея не й се иска да има в България писатели, а послушници, слуги… И най-страшното е, че такива мекотели същества сред нас се намират, и то доста…А един творец, който се превърне в слуга, всъщност е мъртъв приживе. Убеден съм, че в страна, в която писателите, тоест хората на Духа са поставени на колене и мизерстват, нищо добро не я чака. Тук ще направя една скоба – днес по сателитната българска телевизия в Париж гледах изумен как в едно централно предаване водещият беше предоставил услужливо сума ти време на едни мутри, които надълго и нашироко говореха за своите «възгледи». В това същото предаване само преди няколко месеца мен ме «отрязаха», тоест свалиха под предлог за технически проблем вече готов репортаж с мен. Това всъщност исках и да внуша чрез моите книги – повече топлота, повече солидарност към малкия човек, към ближния. Защото, унижавайки другия, ти всъщност унижаваш себе си, нали…\nВ средата на ноември излиза новата книга на Димо Райков, съдържаща два романа, писани още през времето на комунизма. Единият се казва ‘Пансионът”, а другият – „Писма до мъртвия брат”. Издателство Хермес ги връща към живот заради големия интерес на публиката към личността и творчеството на Димо Райков. Самият той твърди, че текстовете са благословени от Леля Ванга.\nНа добър път, г-н Райков!\nВажно уточнение (добавено на 10.11.2008): Технологичният път на това интервю беше доста дълъг. Изпратих въпросите лично на г-н Райков във Франция по имейл, след което той намери пролука в претоварения си график, за да отговори подробно и изчерпателно на всеки от тях, пишейки на ръка, докато пътуваше с бързите френски влакове. После интервюто е било диктувано по скайп на съпругата му, която набра текста и ми изпрати отговорите обратно по имейл. Нормално е, мисля, след като е минал през три чифта ръце, текстът да съдържа една-две печатни грешки, че и повече, за които отговорност в никакъв случай не бива да се търси от един професионален автор и редактор с дългогодишна практика, какъвто е Димо Райков. Перфекционист и педант до последната запетая, при това! Е, да, ама се намериха други педанти, които било от професионална завист, било от чисто човешка злоба, се възползваха от възможността, която давам на всеки да се изкаже неподготвен в този блог и взеха да навират в лицето на г-н Райков „огромния“ грях, че е объркал едно „а“ с едно „ъ“. Ми не е така! Печатните грешки, ако изобщо една буквичка може да има значение в случая, са се появили при устния пренос на текст по телефона. Грешките може да съм ги допуснал и аз. Разпънете ме на кръст сега! Ама недейте да разваляте съня на човека 🙂 Прекалено лесно е да се подиграваш наготово с труда на трима души, които положиха много усилия, за да може това интервю да се случи. Прекалено лесно и прекалено нагло. Вопълът на посредствеността става все по-силен напоследък, което силно дразни чувствителния ми слух. Така че Тихо!мирно! 🙂


Краят на кариерата на Шая Лебьов - cineboom - сайт за кино, телевизия и книги\nКраят на кариерата на Шая Лебьов\nПрез 2019г. по време на снимките на „Honey boy“ Шая Лебьов среща актрисата (и певица) FKA Twigs. Двамата стават двойка за известно време. По това време Шая е насилвал сексуално и обиждал FKA Twigs. Тя заведе съдебен иск срещу него. Netflix моментално премахне Лебьов от всички кампании за награди, свързани с неговата работа.\nТой бе един от фаворитите тази година с „Pieces of Woman“. Лебьов е премахнат от For Your Consideration материалите и от страницата за награди на предстоящата драма. Името му не фигурира и на страницата със синосписа на филма. Лебьов отсъства и от списъка с лицата, които стрийминг гиганта ще лансира за награди.\nДелото на FKA Twigs срещу Лебьов е вписано във върховния съд на Лос Анджелис. Описанието на поведение на Лебьов е „детайлно и често мъчително“. Тя твърди, че Лебьов е насилвал и други жени.\nТова действие не е само за лична изгода. Искам да се уверя, че повече жени няма да бъдат малтретиране от Шая Лебьов по начина, по който той се е отнасял със своите бивши партньорки. Дните, в които той можеше да го прави са в миналото. Отношението му може да се окачестви само, като безмилостно насилие. Прекалено дълго Лебьов оправдаваше поведението си, като екцентричност на свободомислещия атист. Шая Лебьов наранява жени. Той ги използва. Насилва ги физически и психически. Той е опасен. – част от обвинението на FKA Twigs\nЛебьов отговори пред The New York Times:\nНямам извинение. Обсебващ съм за себе си и за хората около мен от години. Имам история, като нараняващ най-близките ми. Срам ме е от тази история. Извинявам се на онези, които съм наранил.\nТова публично признание не е добър знак за Лебьов. Това ще нарани сериозно , ако не приключи окончателно кариерата му. Оливия Уайлд вече уволни Шая Лебьюв от предстоящия и филма Don’t Worry Darling и го замени с Хари Стайлс от „One Direction“.


Блогът на Кирил Стоянов: Избори 2011 - няма читави кандидати, но трябва да се гласува\nИзбори 2011 - няма читави кандидати, но трябва да се гласува\nОтново избори. И отново кандидати, които не стават даже за затвора. Част от политическите сили изиграха празничен кючек след убийството на момчето в Катуница и си направиха цялата предизборна агитация от тази трагедия. Други пък забравиха, че са участвали в една тройна коалиция, в която крадяха като невидели. Най-наглата прослойка от тази пасмина даже тръбят, че "се срамуват" от хала до който са ни докарали и по тази причина, понеже са се засрамили, искат пак да им дадем зелника. Властващите пък показаха, че не могат да се справят с мафията, и по тази причина планират да узаконят кражбите на държавни защитени територии.\nОчертава се ниска избирателна активност и традиционното купуване на гласове. За първи път не съм сигурен точно за кого ще пусна бюлетината. В едно съм сигурен - този път няма да ме интересуват политически сили, а само това, дали кандидатите нямат криминално минало. Естествено, кандидатите от изброените по-горе политически сили автоматично отпадат от избора ми.\nСъс сигурност много хора няма да си направят труда да отидат до избирателните секции, защото смятат, че "мачът е купен". Мачът със сигурност, ще е купен, ако не гласуват.\nНека всеки който мисли, че изборите са по някакъв начин нагласени, да отиде и да пусне вот, който да е противоположен на очаквания. Ако нямате прогнози, просто се завлечете до там и задраскайте нещо случайно. Важно е, защото това е смисълът на демокрацията. В крайна сметка, поговорката "глас народен - глас Божи" е вярна.\nпубликувано от Кирил Стоянов в 16:58 ч.\nДържавата най-сетне започна да си връща собственос...\nИзбори 2011 - няма читави кандидати, но трябва да ...\nНона Караджова е служител на Мафията


Колко пари сме похарчили за пътуване по празниците? - NOVA\nКолко пари сме похарчили за пътуване по празниците?\n02 януари 2020 12:30\nИкономистите съветват да пестим през тази година\nНад 170 млн. лв. са похарчили българите за пътувания по време на коледните и новогодишните празници. От тях 114 млн. са за туризъм в България и 58 млн. – за екскурзии в чужбина.\nПрез касовите апарати и през банкови преводи по предварителни оценки на търговците са минали близо 2,4 млрд. лв., в които влизат разходи за подаръци и трапеза, както и за празнуване в заведенията и пътувания у нас и в чужбина. Само за седмица – от 22 до 29 декември, през касовите апарати са минали над 400 млн. лв.\n610 лева минимална работна заплата от днес\nОказва се, че тази година сме харчили доста. По предварителни данни, през касовите апарати са минали близо 2 млрд. и 400 милиона лева. Тази сума включва- разходи за подаръци, трапеза, празнуване и пътуване. Все още обаче очакваме окончателните данни на НАП. Посрещнането на 2019 година ни струваше около 2 млрд. лв.\nИ още в първия работен ден за 2020-та поглед към календара. Тази година ще работим 250 дни, а 116 – ще почиваме. Най- натоварено ще е през юли, а най-спокойно през май, когато ще почиваме цели 13 дни.\nГурбетчиите са най-големият чужд инвеститор у нас (ВИДЕО)\n„Очаквам 2020 г. да е по-лоша версия на 2019-а по отношение на икономически растеж и цялостен ръст на доходите. Ръстът в доходите ще е около 10 на сто, но едва ли ще го надвиши. За обикновения потребител това означава, че трябва да бъде по-внимателен за това как харчи парите си и да започне да спестява”, коментира в предаването „Здравей, България” икономистът Георги Вулджев. Той допълни, че е възможно по-късно през годината или в началото на следващата да настъпи нова икономическа криза.


Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White, цени\nОбувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White\nКласическо предложение на марката NIKE. В горната част на обувките доминира Екологична кожа - Eкологична кожа, Текстил - Tекстил. Повишен комфорт при носене заради стелките: материал. Подметката е висококачествен материал. В модела е приложена технология\nКласическо предложение на марката NIKE. В горната част на обувките доминира Екологична кожа - Eкологична кожа, Текстил - Tекстил. Повишен комфорт при носене заради стелките:...\nОбувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114... цени\nОбувки NIKE - Air Max 98 AH6799 110 White/Racer Pink\nОбувки NIKE - Air Max 97 921733 106 White/Dynamic Yellow\nВнимание: цените, препратките и продуктовите описания за Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White са въведени от магазините, регистрирани при нас. Моля, уведомете ни, ако намерите някакви грешки.\nОбщ преглед: Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White\nНамерете най-добрите предложения за Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White в ShopMania. Можете да закупите Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White от стотици, заслужаващи доверието Ви онлайн магазини, които доставят в цяла България и предлагат най-добрата цена за Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White. Прочетете коментарите на клиентите за съответните продукти, вижте снимките за Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White научете повече за характеристиките му. Само в ShopMania можете да намерите най-големите намаления и разпродажби, да сравните Дамски обувки и да закупите на възможно най-ниска цена Обувки NIKE - Air Max 98 AH6799 114 White/White/White обувка за жена и хиляди други подобни продукти.


Днес бе първото заседание на НС, на което лидерът на ИТН можеше да присъства на живо\n28 април, 14:38 / Tribune\nОт изборите досега Трифонов не е споменал нищо за предстоящите си планове\nДнес бе първото заседание на парламента, на което лидерът на „Има такъв народ“ /ИТН/ можеше да присъства на живо. Карантината на Слави Трифонов изтече, но и това не промени отношението на политика към институцията парламент. Той нито дойде в Народното събрание, нито се регистрира онлайн, което за пръв и последен път направи по време на клетвата си като депутат.\nВ понеделник все пак лидерът на ИТН хвърли светлина върху здравословните проблеми, които го мъчат. По думите му коронавирусът го е ударил в кръста, което е създало допълнително проблеми с болния му крак. Той категорично отхвърли обвиненията, че бяга от отговорност.\n„Как да кажеш на едно камикадзе, което не иска да се самоубие, ти си страхливец“, коментира Трифонов във видеообръщение.\nКато аргумент за отсъствието си политикът изтъкна нуждата от повече болнични, за да се възстанови.\nХронологията на заболяването при новия политик започна още в деня на изборите. След обявяването на резултатите и второто място на ИТН от поста му в социалната мрежа разбрахме, че се е карантинирал заради съмнения за ковид. Въпреки, че резултатът от тест за коронавирус излиза на следващия ден, едва след шест дни, председателят на ПГ на ИТН Тошко Йорданов потвърди официално, че Трифонов е с ковид. На шестия ден след изборите и Слави Трифонов успя в пост да благодари на избирателите си, но от тогава до днес не е споменал нищо за предстоящите си планове.\nПетьо Блъсков: Слави е невинен, други го курдисаха за политикБорис Ячев, НФСБ: Антоанета Стефанова е като Ванката - отива, взема, носи и връщаПърванов: Политическата ситуация наподобява тази, довела до сформирането на Тройната коалиция Волен Сидеров недоумява: Как ще прави политика Слави, ако Зукърбърг му закрие профила?\nЕтикети ИТН, Слави Трифонов, заседание, НС, присъствие


Кой Използва Хероин? Не Кой Може Да Мисли - 2019 | Здраве\nПубликувана В: Здраве • Прегледи: 8389\nПрез 60-те и 70-те години на миналия век употребяващите хероин са предимно млади мъже от градовете от малцинствата. Днес хората, които най-вероятно ще се закачат на хероин, са бели мъже и жени в края на 20-те си години, живеещи извън големи градски райони.\nПрофилът на типичния потребител на хероин се е променил през последните 50 години, сочи ново проучване.\nПрез 60-те и 70-те години на миналия век употребяващите хероин са предимно млади мъже от градовете от малцинствата. Но днес хората най-вероятно ще се закачат на героини бели мъже и жени в края на 20-те години, живеещи извън големи градски райони, съобщават изследователите.\n"Мислехме, че употребата на хероин е ограничена до малка площ във вътрешните градове сред малцинственото население", казва авторът на изследването Теодор Дж. Цицерон, професор по психиатрия във Вашингтонския университет в Сейнт Луис. "Но това е преместено отвъд това, в предградията и селските райони."\nТъй като употребата на хероин се е преместила от градските райони с предимно по-ниски доходи в предградията на средната класа и селските общности, проблемът с общественото здравеопазване на зависимостта от хероин става все по-широко разпространен. (Употребата на хероин все още е проблем сред хората с по-ниски доходи.) [10 лесни пътя към самоунищожение]\nРезултатите бяха публикувани онлайн вчера (28 май) в списанието JAMA Psychiatry.\nВ проучването изследователите са анализирали данните от проучвания от близо 2800 мъже и жени в Съединените щати, които са потърсили лечение за пристрастяването си към хероин. Цицерон и неговите колеги искаха да определят кой употребява хероин, защо го използват и как се променят моделите на злоупотреба с опиати (опиоиди с хероин или рецепта) през последните пет десетилетия.\nЕдна нова тенденция се появи по расова линия: белите индивиди съставляват приблизително 90 процента от участниците в изследването, които започнаха да използват хероин през последното десетилетие.\nВиждат се също различията между половете: мъжете представляват малко повече от 80 процента от употребяващите хероин, които започнаха злоупотребата с опиати през 60-те години на миналия век, сочи проучването. Но до 2010 г. почти равен брой потребители на мъже и жени на хероин търсят лечение.\nАнализът установи също, че потребителите на хероин стават малко по-възрастни. Възрастта на първата употреба на хероин или на който и да е опиоид постепенно се увеличава, от 16 годишна възраст през 60-те до 23 години през 2010 г.\nМного от тези „нови“ потребители на хероин някога са били лекарства, отпускащи рецепта. В районите на средната класа, обясни Цицерон, хората използват рецептурни опиоиди - като OxyContin, Vicodin и Percocet - за да се повишат с нарастваща честота от 90-те години. Но през 2010 г., когато производителите на наркотици въведоха лекарство за възпиране на злоупотребата с OxyContint, което затрудни наркоманите да извличат активното лекарство за инжектиране или инхалиране, болкоуспокояващите с рецепта станаха по-скъпи и трудни за получаване.\nВ резултат употребата на хероин се превърна в по-евтината и по-достъпна алтернатива на опиоидите по лекарско предписание, каза Цицерон. "Употребата на хероин е след злоупотреба с лекарства, отпускани по лекарско предписание", каза той пред WordsSideKick.com.\nРезултатите от проучването показват, че 75 процента от по-новите потребители на хероин казват, че за първи път са били въведени с опиоиди чрез лекарства, отпускани по лекарско предписание, като например OxyContin.\nПочти противоположният модел е открит през 60-те години на миналия век: Повече от 80 процента от участниците в проучването, които започнаха да използват хероин през това десетилетие, заявиха, че хероинът е първият опиоиден наркотик, с който са експериментирали и са се закачили.\nУпотребата на опиати с рецепта може да изглежда по-безопасна за някои насилници, тъй като стерилността на лекарството - уличните наркотици могат да бъдат замърсени с токсични вещества - и дозата е била известна, каза Цицерон. С нарастването на употребата на хероин нараства и опасността от злоупотреба с наркотици, тъй като чистотата и силата на наркотиците не са известни, като по този начин увеличават шансовете на човек за предозиране и смърт, според Цицерон.\n"Трябва да променим начина, по който се фокусираме върху проблема с наркотиците", каза Цицерон. Той посочи, че американската политика по отношение на наркотиците е насочена главно към предлагането на уравнението и игнорира страната на търсенето.\nАко се съсредоточите повече върху търсенето, означава да отговорите на някои трудни въпроси, като например защо толкова много хора се обръщат към опиоидни наркотици и какво прави тези лекарства толкова привлекателни за потребителите, каза Цицерон.\nПоследвай ни @wordssidekick, Facebook и Google+. Оригинална статия на Наука на живо.\nВидео Добавка: A Russian Heroin Trader Thanks the UN for 50 Years of Prohibition.\n4 Лесни Начина Да Получите Повече Упражнения\nНамерени Първи Доказателства За Викинг-Подобен „Sunstone“\nДали Содата Си Струва Теглото?