ЕСТЕСТВЕНА ПСИХОТЕРАПИЯ. Орлин Баев, психотерапевт: Общество\nУлтразвуковите наблюдения на поведението в утробата разкриват, че плодът е способен на силни емоции. Наблюденията правени межди 16-тата и 20-тата седмица от бременността по време на процедурата по амниосинтез (amniocentesis) ни разкриха преживяванията на плода, включващи страхови реакции с екстремни вариации в сърдечния ритъм и отдръпване от нормалното поведение за часове и дори дни. При повишаване употребата на амниосинтеза, бременните и лекуващите ги лекари са станали свидетели на агресивни действия към инжектиращата игла, като бебетата са я атакували интензивно и се опитвали всячески да я отместят и спрат интервенцията! Наблюденията с ултразвук над близнаци ни разкриват вроден език на тялото, който включва ръкостискане, целувки, игра, взаимно ритане и удряне. Способността за предродова комуникация е новост за психологията и медицината...\nВ книгата си ''Факти от Живота'', Р.Д. Лоинг пише: ''От самото начало на живота ми всичко ставащо около мен се регистрира. Това, което се случва с първите зародишни клетки, се отразява на процеса на деление на всички следващи родителски клетки.'' Лейк се съгласява с това твърдение и смята, че най-съществената програма за цялото развитие на живота ни се залага от момента на зачеването до раждането и особено в първите три месеца на бременнността. В Съединените Щати Лойд дьо Мос също пише за социалното, политическо и културно отношение към дородовия опит и докладва за откритията си на конгреса на “APPPAH” през 1995г...\nЩе разгледаме вашата оферта за покупка на земите ни. Ако решим да я приемем, ще има едно условие. Белият човек да се отнася с дивите животни като към свои братя. Аз съм един индианец и не разбирам как изпускащия пара железен кон може да бъде по-важен от бизона, когото убиваме, за да се нахраним и то при остра нужда. Какво би бил човек без животните, ако те изчезнат... Човекът би умрял от самота и духовна нищета. Защото това,което се случва на животните, много скоро ще сполети и човека. Всички неща са свързани в Природата!...\nЗемята не принадлежи на човека, а той принадлежи на нея! Той не е създател на живота, а е само една брънка от него!Всичко, което прави срещу природата, го прави срещу себе си..Знаем и че всички неща са свързани, както кръвта, която свързва една фамилия!!\nОтначало мислехме, че белите са просто глупави и слаби, та заради това не разбират езика на различните същества. Оказа се обаче, че те са луди. В кръвта им тече твърде много злост и тя отравяше белите хора. Горчиво съжалявам, че въобще им позволихме да проникнат в нашите земи. Но нима можехме да знаем, че са толкова различни от нас? Как можехме да предположим, че чуждоземците ще измислят свои закони на живота, а няма да последван вечния порядък на Великата Тайна, която е творец на всичко съществуващо!\nВ сърцето ми се е загнездила голяма мъка…\n(Кликни за прочитане)\nПитал съм се какво ли бих правил, ако разполагах с милиарди. Отговорът ми е: точно същото. А си давам сметка, че дори сега го правя по-качествено и повече количествено, в по-голяма степен се доверявам на неизвестното и неконтролираното в сравнение с ако бих разполагал с многото финанси. Та, всеки от нас си е на най-подходящото за него място по най-съответния на вътрешното му състояние начин!\nПаразити - чревни и планетарни\nИмам въпрос, който не е много по темата за храната, колкото за хранителните добавки. Напоследък ми се случва да попадам на информация, че почти всички болести в човека са резултат от задръстването на тялото с паразити. Рак, псориазис, мигрена, дистония, психични проблеми и други. В много сайтове /дори и тук/ изкачат обяви за прочистване от паразити, потресаващи снимки с червеи в сърцето, стомаха и мозъка. Предлагат се всевъзможни таблетки и тинктури, като Тройчатката например, които са изцяло на билкова основа. Съставът й е: зелени орехи, карамфил и пелин..."\nИндукция, дедукция, Булгаристан или 22 часа в български хотел\nЕ, сега това, че в стаята нямаше телефон за връзка с рецепцията, това че липсваше рум сервиз, wi fi едва дишаше и забиваше на всеки 2 секунди, това че по тв-то каналите не превишаваха 15-на, повечето от които ловни, или пък че на вратата нямаше комарна мрежа, а в хотела нямаше и кьорав аниматор, предлагани екскурзии и гидове – това са изключителни плюсове. Е, как така защо? Не се ли досещаш вече? Ами, за какво му е на съвременния технологизиран дивак телефон? Ето, тук се грижат за връщането ти обратно в лоното на човещината с липсата на връзка с персонала или с безжичния интернет с качество от преди 15 години. А това е чудесно – ето, време е за разходка в природата – да, така си е, нали?! А изградилият хотелът съвсем искрено и умишлено се грижи за това, няма как да е иначе. То и Мтел връзката падаше нон стоп, ама какво от това – вече обясних великолепието на огромните плюсове. За ловните канали – ами ето, така се прилага поведенческо психотерапевтичният метод на систематична десензитизация, претръпване към заобикалящото насилие и ужас. Колкото повече зяпане на предумишлени убийства, толкова по-дебелокожо и леко се живее. Рум сервиз и аниматори ли? Ти шегуваш ли се? Ние сме балканци, ей, не го забравяй! Трябва да пазим идентичността си – това някакви грижи за човека - забрави, глезотии са това. Ние сме твърди като кремък балканци и това е! Ще чакам аз някой да ме води на екскурзия и гайд да ме развежда. Абе, я си знаем. И въобще, още по-добре ми е да наемем една вила на Халкидики и сами да си готвим. Е, така жената малко мрънка и вика, „все едно съм вкъщи, пак около печката се въртя“, ама я да млъква – два шамара и готово, оправен ѝ е телевизорът. Балканци сме ний ееййй, племе гордо! Комарник на терасата? Ха! Как да калиш нервите си, ако не с това обаятелно жужене на нощните кръвопийци. Е, или затваряш вратата и се пържиш или широко отваряш и когато лампите са пуснати, войнството от буболеци и комареци прекрасно напомня за единството ти с всички чувстващи същества. Така де. В Индия има едни джайнисти, които и буба не убиват и дори им разрешават да ги лазят, хапят и смучат от състрадателно великодушие. Ами ето, каква по-прекрасна възможност за трениране на съчувствена обич към инсектоидните братя. Нали така?!\n- 630 лв - отговаря Дянков - за да преживее човек, са му нужни 1200 лв, но откъде си набавят хората недостигащите пари, нас не ни интересува."...\n"Учете се добре за да имате хубава работа, но давайте и на слабите да преписват, за ви вземат на работа после".\nЗа отличника, ако е от типа зубър, му е много важна оценката на "големия" друг - родители, шеф, система. Съответно се нагажда по системата - става добър служител на заплата, а максимум ръководител ниско или средно ниво, но отново с някого над него, определящ стратегическите му приоритети.Такова отличие си е негласна диагноза.\nКъмто Бога - стиховете на Цено от Бургас\nКой определя величието, качеството и стойността на едно произведение? Не е ли често бестселерът резултат на реклама и маркетинг, прикриващ полударна масовка, спусната през силна за деня икономическа и политическа система? Едва ли тези проникновени редове ще достигнат до жителите на Америка, Европа, Русия... Но има ли значение, когато те вече са стигнали до ушите на Бога! Не на Този в небесата, а на Бога в живота на обикновения човек, в повтаряемия делник на българина, изпитал щастието да се гмурне в таланта на Цено Лефтерски. На Цено, на обикновения човек, имал смелостта да запази сърцето си живо, за да види, че няма нужда от чудеса.\nТъй като всеки миг и от най-малката и делнична битийност, вече са чудо.\nЛюбовта - мисия Възможна (интервю за Бг Нес)\n...Като има любов има и една висша нравственост - вътрешно знаеш, че другият човек, както животните, птиците и цялата природа, са част от теб. Това не са мистики. Това си е преживяване - директно. Ако имаш любов в себе си, знаеш, че си част от всеки друг. Ако я нямаш, човешките закони стават врата в полето… Днес предпочитанията се пренаредиха...\nОвертон описва ТЕХНОЛОГИЯ, която позволява да се легализира абсолютно всяка идея.\nОбърнете внимание! Той не предлага концепция, не просто е формулирал своите мисли – той описва работеща технология. Тоест такава последователност от действия изпълнението, на които неизменно довежда до желаният резултат. В качеството си на оръжие за деградация, обезнравствяване, обезлюбяване, дехуманизиране, диаболизиране и унищожаване на човешки общества, такава технология може да бъде по-ефективна от термоядрен взрив.\nРеализация в чужбина или в България\n...Ако в България си льольо, такъв ще си навсякъде. Ако в България се справяш, ще се справяш навсякъде. Нещо повече. Западът трудно допуска източни специалисти на високо ниво, различни от лекари, зъболекари и програмисти - не се признават дипломи, обучения... Сега, ако работиш като проститутка, рецепционистка, камериерка, готвач, дете или възрастни хора гледачка, строител, заварчик и т.н., о'к. За действително на високо ниво професии обаче, западналият като ценности запад действително поставя сериозно сито, за да не се отнеме реализацията на местните галошовци. Защо говоря така? Ами, като знам как в психотерапията (това, което правя), в България носим вода от 99 кладенеца, учим се безкрай, пенкелери сме, влагаме огромни усилия, пълно отдаване, справяме се с много широк спектър състояния, а на запад специализират едно р-во, школа и това е... Освен това масата от народ на запад има действително много по-ниска обща култура. Жените им освен, че са масово грозни (говоря предимно за Канада и Щатите и без извинение), са станали някакви болно еманципирани мъжкарани, забравили дори да ходят и да се обличат, камо ли да имат излъчване и поведение на жени... Наблюденията ми са, че като цяло, като една обща извадка, българите сме и по-умни, по-знаещи и по-можещи. Да, имаме една грубост и автоагресивно неуважение към самите себе си, брата си и родината си... Но, именно към промяна на това мислене е насочен този текст.\nНаблюдавам следното - слагам в социална мрежа нещо, което се коментира доста. А доста се коментират ежедневни, почти или баш клюки неща. Защото под статии, които съм писал сума ти време и които са действително ценни или под мисли на Учителя и т.н. - нищичко. Та, когато сложа нещо злободневничко, отначало се започва с коментари резониращи и съгласяващи се...\n4 житейски фази\nЮнг говори за четири житейски фази, олицетворяващи различна степен на самосъзнание и зрелост, примерно от 16 год. възраст, до кончината на физиологичния носител: атлет, воин, декларация, дух. Ползвайки идейните насоки на колегата с уважение, ще ми се да нарека последните две фази по-резониращо с вложения в тях смисъл: жертва и цялостност. Тоест, ето ги 4-те фази: атлет, воин, жертва, цялостност.\nТвърдя, че спрямо актуалното познание на човешката психика, психиатрите са в твърде необлагодетелствано положение. Първо, пропускат ученето на шест години психология. Как тогава да работят с психика? Получава се оксиморон - дървено желязо или психиатричен непсихолог... Второ, малцина психиатри си дават труда да изучат много добре, но и да развият майсторство в поне няколко психотерапевтични метода. Още по-малко от тях практикуват реално действена психотерапия. А още по-малко, действително ефективна такава, при която разчитат изцяло на психотерапията си, нежели на психофармак, ставащ част от проблема, не и от решението му. Има изключения, разбира се. В тази статия изразявам пълното си уважение към колегите психиатри, осъзнаващи холистичната човешка природа. Основно обаче се спирам на някои абсурди, които са масово изповядвани от немалко колеги психиатри.\nНасилието в обществото. Насилието в училищата. Накъде?\nЦялата планета постоянно и все по-бързо повишава честотата си на трептене и все повече люде следват този все по-радостен пулс на любовта, мъдростта, истината. Не са нужни въстания, не са нужни сваляния на правителства и икономически системи силово – защото злото със зло не се побеждава, а тъмнината с тъмнина не се осветява… Трансформацията вече тече, неизбежна е, а всяка съпротива към случването ѝ би приличала на блъскането на прилеп в светлината на любомъдрието…\nНека със скромните си усилия допринесем за тази промяна, мили читателю!\n...И накрая, как бихте обяснили на едно петгодишно дете какво означава думата „психология“?\n- Психология, е да чувстваш, че мама те обича, когато ти се кара понякога!...\nСвобода, битие и съзнание\nСвободата е непосилно бреме за много от хората в стадните тълпи, нежелана тежест за слабите съзнания. Хората обикновено говорят за свободата, но си нямат представа, че тя е отговорност. Отговорност за собствените действия, чувства и мисли. Не всеки е готов да бъде свободен. Масата от земните жители предпочитат да бъдат водени на невидима каишка. Така е по-лесно. Така не се иска сила, не е нужна ясна мисъл и емоционален контрол, не е нужен порив към истината и мъдростта на умелото боравене със собственото съзнание. Хората предпочитат да изпълняват заповеди. Макар и да твърдят обратното, животът на тълпите, следващи сляпо командите на господарите си в сянка, говори точно за това. Хората не обичат истински да мислят, не желаят да бъдат свободни, не могат да устоят на вибрацията на свободата. Тя всъщност ги ужасява.\nЗабележка: в българската народописхология наблюдавам два ярко откроени типажа. Единият, масовият: мазохизъм, замълчаване, прикрито зад гърба мрънкане, но пред авторитета прекланяне на глава. Другият, по-малоброен, но всъщност предпоставен от липсата на здраво себезаявяване в първия: садистичният психопат. Психопатът с нарцистично - социопатна характеропатия... По-долу скицирам във вид на гротесков скеч нахвърлям някои ментално - социални процеси на този типаж. Добре дошъл в Булгаристан!\n"Можем ли да говорим за любов там, където има зависимост? Материална, емоционална, каквато и да е? Едва ли, поне ще сме скептични относно чистотата й.\nЗапочнах да ходя в пулс фитнес в София – този на околовръстното и бул, „ България“. В началото просто те заливат от внимание – хостеса те развежда, показва. Залата е добра – много машини, разни тренировки. Е, няма мма, а само един бокс, но… Като цяло, кеф ти силова тренировка, кеф ти за въздух и издръжливост – има избор. Ако не ти се тренира – хоп, в сауната и басейна. Дотук супер.\nСилна книга - талантлив автор.\nС годините практика на психотерапия въображението ми така се е развинтило, че като чета, тотално се пренасям в сюжета и персонажите. Околната реалност изчезва, докато с всяка фибра, чувство, емоция, с цялата яркост на образа и движението, наситеността на звука, вкуса и допира, преживявам ставащото. Удивително е! Четенето е така различно от пасивното зобене с филм пред тв екрана... Сякаш усилието на мозъка по семиотична трансформация на буквените графеми в живо преживяване, вплита всяка частица от съществото и ме пренася изцяло.\nЕмоционалната и социална интелигентност и отношението към хората с увреждания\nПоложението на хората с увреждания в една държава може да бъде разглеждано като проективен тест, изразяващ дълбоки личностни и социални характеристики. Каква е ситуацията в България, как всеки от нас персонално се отнася и като цяло, как държавата ни подхожда към хората с увреждания?\nНяколко думи за тревожността в "Здравето отблизо", БНТ\n(Кликни на заглавието за гледане на клипа)\nСпоред социолога Питър Бъргър („Покана за социология”) обществото е подобно на затвор, индивидите са принудително подчинени на правилата на този затвор, диктувани от институциите и техните лидери, както и от личности в сянка на върха на пирамидата на общественото стадо. Защо стадо? Защото разликата между стадо и общество се състои в това, че стадото има за членове животни без самосъзнание, а обществото – мислещи, осъзнаващи себе си и света същества, тоест хора. За съжаление съвременното ниво на съзнание на масата индивиди е толкова ниско, че човешкият социум експлицитно-иронично бива наричан понякога стадо…\nОбществото в човека\nСякаш четвъртата глава за човека в обществото не е достатъчно депресираща, в главата „Обществото в Човека”, авторът задълбочава поразяващите за непросветения ум разкрития! Бъргър пита: „Ако обществото е като затвор, тогава защо повечето хора толкова лесно и охотно понасят бремето му?” Отговорът му е че обществото контролира човека не само отвън, но и че е ВЪТРЕ в него и човек представлява своего рода марионетка на конци, с илюзорна свобода и мнение: „Обществото не само определя какво правим, действията ни, но и какво сме, същността и съзнанието ни.” С други думи, социумът определя ИДЕНТИЧНОСТТА ни, самосъзнанието ни. Защо се подчиняваме на този неумолим контрол на обществото, отвън и отвътре? Защото най-често ние самите искаме точно това което обществото очаква от нас. Ние ИСКАМЕ да се подчиняваме на правилата. Те ни дават усещането за сигурност и ни предпазват от бремето да мислим и осъзнаваме света и живота какъвто е. Ние искаме да бъдем послушни пионки на обществения механизъм. Положението ни в обществото определя кои сме и какво правим през живота си.\nОбществото като драма\nСлед като обрисува една доста безрадостна картина на човешката единица в обществената схема, Бъргър ни описва как същото това общество с неговият вътрешен и външен контрол може и трябва да бъде трамплин за вътрешна свобода и дори екстаз на всеки стремящ се към тях индивид. Лайтмотивът е, че животът е „сцена”, на която ние играем ролите си също като актьори, но можем да изпълняваме репертоара си, без да биваме погълнати и обсебени от него, а вместо това да бъдем в постоянен контакт с Истинското си Глъбинно Аз. Питър Бъргър подчертава че манипулативността на социума е не само желателно, но и задължително преодолима от Съзнателния индивид, който заслужава именуването си Човек. Как да постигнем Свободата и щастието?\nКаква е посоката ти на промяна? Поставяне на ясни граници, категорично себезаявяване, повечко твърдост и директност (отвъд вярването, че ти четат мислите и знаят какво искаш...). Когато така се учиш на себеаявяване, на асертивност, ти се налага в дълбочина да посрещнеш страха си от безлюбна самота и сама да го прегърнеш и разтопиш. Тогава в теб се ражда ядро от спокойна самоувереност, все по-висока самооценка, себеценене. Поставяш спокойно границите си, на фона на тази висока самооценка. Тогава в теб се ражда чар, заблестява харизма, появяват се умения за привличащо и магнетично съблазняване такива, че мъжете до теб си изпотрошават краката да искат да са наоколо, запленени от очарованието ти.\nКогато кажем рекорди, в представата ни обикновено изниква гласът на някой спортен коментатор, екзалтирано обявяващ как някое момченце или момиченце до тридесет години е напрегнало телцето си и е постигнало някое „величайшо“ телесно помръдване… Какво пародийно клише…\nДостойните за възхищение върхови постижения обаче неизменно са резултат от човешкия дух, проявен в сферите на религията, изкуството, науката, културата. В тези домейни опитът и годините са единствено огромен плюс, докато когнитивният апарат, проявяващ творческия процес, работи добре. А при талантливите и гениални творци, достигащи до такива постижения, умът остава свеж и млад до последното житейско мигновение. Няма възрастова граница за творческото вдъхновение. Когато целият живот е бил посветен на Твореца и творчеството, той до края си е живян в постоянно разширяване предела на възможностите, водещо до естествено продуциране на вътрешни и външно социални постижения (рекорди), резултат от вървенето по пътеката на любовта.\nЗдрав аз - здраво сътрудничество\nНвротичният аз на хомо невротикус ненормалис се страхува от собствената си слабост, проектира я в другия във вид на ожесточена конкуренция. Здравият, самоуверен и интегриран аз е способен да промотира успеха на другаря си в сърцато сътрудничество, тъй като е уверен в своя, а богатството от преливащи отвътре му потенциали го кара постоянно да надхвърля статуквото на малкото его в полета на творчеството на духа му!\nРазмисли за свободата\nКакво е свобода? Свободата е неограниченост! На какво – на различните нива от сложното същество, наречено човек. Свобода на Духа, на волята; свобода на мислите; свобода на чувствата; свобода на действията. Нека започнем с този вид свобода, с който повечето хора свързват понятието – със свободата в действията.\nДвойни стандарти - формиране на реакция\n"Двойните стандарти са добро оправдание да сме именно това, което отричаме и не харесваме в другите." Саша Заркова, холистичен психотерапевт\n...Това, че мен ме отвращава масовката, цялостното излъчване и популяризирано зомбиране около кратотопкването, си е мое предпочитание. На вкус и на цвят всеки си знае... Някой ще каже: „О. нее – футболът изисква мигновени реакции и много умения!“… - всяко пиле обаче по време на полет взема мигновени решения, при което обработва огромна информация за секунда. Уточних и че има и интелигентни футболисти и зрители, които избират тази игра за отдих и отмора, вероятно поради това, че като деца са я играли. А това е избор като всеки друг – адекватен и нормален!...\n...Търсачът дръзва да потърси спокойствието и благодарността, а скоро в него закипяват животински бяс и омраза, деструктивност която потриса самия него! Той си казва: „Сигурно съм изключително нечист, необикновено зъл и порочен! Нищо, ще успея следващия път!” И той пробва, стреми се, моли се, медитира, чисти се. И колкото е по-настойчив и упорит в усилията си, толкова по-дълбоки и болезнени са паденията му и проявите на животното в него! Той не разбира – продължава да се стреми, бори се, опитва се да потисне поривите на събуденото си подсъзнание. Понякога успява и е доволен. Но не за дълго. Подобно на съд под налягане, похлупакът на волята му се изплъзва и всички нагнетени, потиснати пориви на животното експлодират. Той пада, съгрешава, върши точно обратното на това, към което се стреми най-искрено...\nВ основата на функционирането на целия ни познавателен апарат на съзнателни и мислещи същества стоят изначалните базисни нагони, които играят огромна роля във всички човешки дейности.\nЛибидото, така както е разбирано в съвременната психология, е едното от лицата на психическата енергия – това на ероса, на страстта, на жаждата за живот и прокреация. В психоанализата се нарича още нагон към живота.\nМортидо (деструкто, агресия) е противополюсът на либидото, другата страна на психическата енергия – нагонът към разрушение, смърт и агресия.\nСекс и моногамия\nПри мъжа по-явно, а в жените по-несъзнавано, след обикновения тип оргазъм се поражда раздразнение, тревожност, депресивност и дистимия (понижено настроение). Когато с течение на годините в двойката тези чувства продължават да бъдат изпитвани след половия акт, несъзнавано те се свързват с партньора ни. Човек несъзнавано започва да проектира собствените си негативни емоции в партньора, което е сигурно начало на семейните проблеми, скандали и сблъсъци и предвестник на емоционалния срив във връзката. Партньорът (партньорката) започват да ни се струват все по-сиви и делнични, дори отблъскващи. Първоначалната страст преминава в игото на задълженията. Никой обаче не се досеща, че зад емоционалния срив във връзката стоят конкретни хормонални промени, причинявани от невежата употреба на тази най-мощна и единствена сила в нас – секса.\nЦеломъдрие в съвременния хиперсексиран свят?\nБезстрастието и целомъдрието въобще не означават пълно сексуално въздържание, освен за неколцина монаси. Дори сред монасите, пълното целомъдрие е рядкост – някои „обръщат резбата“, а повечето ползват ръчните си удове доста активно :) . Защото са просто хора.\nСтадно мислене или свободно творчество?!\nДа, всички овце дори не осъзнават, че ги гледат за вълна, за да ги стрижат, нито че ги виждат като агнешко с ориз. Но вървят зад овчаря си автоматично, както и телетата по коридора на кланицата. Да приемаш дадени послания, посоки, факти и действия безкритично, само защото много други го правят, това е стадно невежо мислене.\nКакво иска жената от мъжа?\nсигурност - високо самочувствие, воля, амбиция, остър интелект, либидо, социално положение и финансов статус, обич към известен риск и новост, приключенски дух, хумор, самостойна непривързаност вместо залепване към полата J . Е, разбира се - добрата физика е предимство. На по-високо ниво тези качества се проявяват по по-фин начин и в духовния живот - воля, хумор, рискът да се загубиш в тишината на медитацията, за да се намериш, сърдечен разум...\nНа второ място, когато сигурността е налице, жените наистина имат нужда от емоционална съпричастност, емпатийно разбиране, способност за осъзнаване на собствените и нейните емоции (лекситимия) - обич! Защо на второ място? Защото в милионите години еволюция оцеляването, предаването на гените, са зависели първо от сигурността, осигурявана от мъжа ловец и воин. Такъв е силният мъж и сега, но в бизнес среда! C'est ça J !\nОбмен между мъжа и жената\nЗад всеки велик мъж стои една велика жена...\nКогато срещнем своя мъж, в началото на връзката, ние сме привлечени от мъжката му сила и енергия. Гордеем се с него, когато препуска със своя мотор. Вдъхновяваме се от някое улично сбиване или състезания, в които участва и побеждава. И тук не става въпрос за буквални прояви на сила, а по-скоро за мъжкарство.\nХаресва ни дори твърдата му позиция: „Няма да ходиш там и точка!“ Вътрешно може и леко да се бунтуваме, но това е мъжествено. Чувстваме се защитени. Той е силен. Той е истински мъж...\nТова очакваме от него и в семейния живот. Да поема отговорност, да взима решения, дори и да удари с юмрук по масата. Мечтаем за мъжко рамо. Но забравяме, че в този случай трябва да се откажем от някои неща в своето поведение.\nМъже, жени, сила и слабост (автор: Росица Тончева)\nПостигналият мъж няма вид на отявлен мъжкар, защото в него тече потока на женската енергия и тя му придава мекота, благост, топлина. Ако видя шамаросващо ме мъжкарство аз знам, че този мъж е гладен и незрял. Но той няма да получи от жена, докато не победи и не се научи да получава първо от жената вътре в себе си, която е изначално по-силната. Също така, ако видя подкосяващо женствена жена, аз знам, че тя е незряла и не отдава на мъж. Но тя няма да може да отдаде, защото първо трябва да отдаде на вътрешния си мъж. Истинската жена може да си позволи да се държи и като мъж, ако поиска, и женското й присъствие няма да пострада от това. На нея не й е нужно да се прави на слаба и беззащитна, за да доказва на себе си и на мъжете, че е жена. Когато е налице вътрешното качество, външните проявления го показват ненатрапчиво и негротескно.\nМъжка и Женска Сила (автор: Росица Тончева)\nМъж, Жена, Отвън и Отвътре. автор: Росица Тончева\nИ ако четете това и сте жени в интимна връзка следва да знаете, че ако искате мъжът ви да научи нещо от вас трябва да му показвате състояния на емоции и чувства, а не да му изсипвате мислите си. Мъжът бива отблъснат от женския ум, така както положителния полюс от друг положителен полюс. Освен това мъжът очаква да му предоставите жената във вас, защото така изследва, изучава и управлява по-добре и собственото си вътрешно съдържимо, неговата вътрешна жена. Така, както вие очаквате от него не да стои безучастно потопен в емоциите и чувствата си, а да прави избори, да взема решения и да действа. Един мъж надали ще се грижи за вас като жена, ако не се грижи за собствената си вътрешна жена – тялото. И вие като жена, ако не овластите мъжа във вас и не полагате грижи за себе си като мъж за жена си, едва ли ще можете да делегирате права и да овластите външния си мъж. Или с други думи – мъжът трябва да направи силна жената си за да има сила и той като мъж, а жената трябва да даде властта на вътрешния си мъж, ако иска да цари ред и разумност във вътрешната и среда и така и външният и мъж ще бъде разумен и организиран. Жената е правилна за мъжа, ако е издигнала и се е доверила на вътрешния си мъж. Мъжът е правилен за жената, ако е уважил и се е погрижил за вътрешната си жена. Огледайте се и забележете колко много мъже днес са в състояние – СРЕДА и очакват жената да изпълнява ролята на организиращия принцип в живота им. И колко много жени участват в това, дори недосещайки се, че изневеряват на женското предназначение.\nВръзки с разлика във възрастта\nКакви са условно казано „минусите” и „плюсовете” да имаме взаимоотношения с партньор, който отстои много от нас във възрастта?\n- Минуси: социална стигматизация, родителско неодобрение, трудно присъствие в адекватна приятелска среда, вербални и отношенчески атаки, разминавания в начина, темпото на живот и интересите, разлики в мисленето при различните поколения, разминавания в сексуалността, забременяване и раждане от по-възрастна жена, смъртта на по-възрастния партньор…\n- Плюсове – израстване, преодоляване на характерови травми, преработка на маладаптивни интроекти, откъсване от родител, развиване на независимост спрямо „какво ще кажат хората“ и доверие в собствената обич.\nМъж - жена, взаимоотношения\nКак да бъда с качествен партньор?\n• Като бъда добър партньор, добра компания на самия себе си.\n• Като се познавам, преодолял съм страховете и комплексите си. Сянка.\n• Мъж и жена, отвън и отвътре. Анимус и анима.\n• Мъж и жена – естествени полови различия и роли.\n• Синхроничност – отвътре и отвън.\nКак да задържа мъжа?\nКогато имаш това самоуважение, можеш спокойно да се заявяваш ясно, а в дълбочината ти на мястото на оралната празнина (про термин) заживее самостойно доверие, тогава привличащата харизма може да се обобщи до следнотго: "Давам ти това, което искаш, за да получа аз каквото искам!".Това още се нарича умение за синхрон и повеждане. А какво иска мъжът, на когото вече си поставила здрави граници, с което си му дала послания за себеуважение и доверие в теб? Иска да чуе, че е мъжествен, че става, че е голям, че може. Иска да го мотивираш и вдъхновиш (не с мрънкане и триене на сол на главата или мълчене, не за Бога) така, че дори само присъствието ти и вярата ти в него да го кара "планини да премества". Е, или поне да се опитва, но ти да видиш, че при такава жена зад себе си, мъжът наистина го прави! Тоест, посланията ти за себеуважение и доверие в теб самата при поставяне на здрави граници са го накарали да ти се довери, да ти вярва дълбоко. Тогава съблазняващото привличане поставя общуването на по-високо ниво. Даваш ли му на мъжа каквото иска от теб - мотивиране емоционално, сексуално, чувствено, интуитивно, той буквално е готов ако се наложи, да умре за теб. А умееш ли така да го мотивираш, съблазняваш и вдъхновяваш, ти го караш да покори бизнес еверестите, да направи и немислимото, ако нямаше този женски стимул зад себе си.\nДобре приспособен към болно общество...\n...Има една високомерна гордост и желание за "ние сме по-специални" във вярващите християни, мюсюлмани или юдеи, каквито не съм забелязал при будистите, хиндуистите. тантра и даоските, дзогчен практици... Такава гордост е тясно ограничена, сляпа, от показващия пръст не виждаща посочваното слънце, от сянката на собствената си гордост не съумяваща да живее в препоръчваните иначе прекрасни послания...\n(Кликни за целия текст на заглавието)\nНяма ли я любовта, губи се вътрешното познание, изчезва естествената нравственост и мъдрост, а човекът се превръща в жестока, откъсната от Живота маймуна, робуваща на нагон, инстинкт и страх. Остават единствено човешките закони, но когато те са откъснати от тези на Вселената, те все повече се отдалечават както от изначалните, а толкова са и спазвани. Робията на власт, груба сила, подсигуряване, суров нагон и жестоко егоцентрично насилие, се превръщат все повече в норма, в закон. Това наблюдаваме в подивяващия плешив примат понастоящем. Изчезне ли любовта, губи се съчувственото познание за свързаност и единство с брата, с чувстващите същества, с майката природа. А планетата се превръща в жив ад.\nСоциопати във властта\n...Социопати във властта! Не знам кой е авторът, но добре изразява актуалността на ситуацията, каквато би била в нормална държава, неподвластна на хора с личностови разстройства във властта, маши на международни и бг олигархични интереси... Смешно е, тъжно е... Марионетки, продали душите си за власт и пари, досъсипват майка си България. Невероятно, но факт...\nМентел ли е мтел или мтел е ментел\n...Добрите търговци от една качествена търговска компания работят персонализирано, с лично отношение към всеки свой клиент, за когото е проявявана искрена грижа. А е проявявана, тъй като такава добра фирма не поставя коня на парите зад каруцата на предоставящия им ги клиент, а поставя сърдечното и добро отношение на първо място. Защото във времена на свръхпредлагане на услуги, клиентът купува преди всичко емоционална стойност. Аз поне държа на добро отношение лично към мен, тъй като се уважавам. А именно всеки един клиент, е подсигуряващият и финансовите облаги. "Клиентът е Бог!", казват добрите търговци и знаят, че всеки един клиент е техен работодател, тъй като именно клиентът е плащащият. В случая обаче напълно безцеремонно, при нетипичен случай, при условие че собствените ми финансови задължения са покрити, а при прехвърлянето на номера не съм уведомен за стари такива, въз основа на автоматичен смс, ми е спряна услуга, на която разчитам... Няма лично обаждане, няма проявено качествено търговско отношение, липсват каквито и да са елементарни търговски умения, проявени към лоялен клиент, какъвто съм, ползвайки мтел услугите от повече от\nРеклама, която продава?\n...„Днес за първи път след Единадесети септември нашата военна мисия в Афганистан е приключена.“ Това бяха първите думи в годишното обръщение към нацията на Обама през 2015 г. Впрочем 10 000 американски войници и 20 000 наемници остават в Афганистан за неопределен период от време. „Най-дългата война в историята на Америка е към своя сигурен край“ – каза Обама. В интерес на истината, по данни на ООН през 2014 г. в Афганистан са загинали най-много цивилни в сравнение с всяка друга година. По-голямата част от жертвите са убити през неговия мандат...\nУчителят Дънов е препоръчвал на учениците си да стоят надалеч от политиката. Дълго се възмущавах на тази насока - не бях съгласен. Сега съм! Защото в Кали Юга в парламентите се кипрят хора-хиени, социопати или явни или едва прикрити зад тънко словесно, манипулативно лустро. Добрият, качествен човек всред такива е като лъв сред хиени. Силен е, но сам в могъществото си и изяждан. Просто проказата на сринатите ценности е огромна. Затова мъдрите съветват в тъмната епоха фокусът да бъде основно във вътрешната работа, конкретния, личен пример и помощ. Има резон!\nЧесто наблюдавана пародия! Беднякът, компенсирайки вътрешната си несигурна бедност, се облича в маркови дрехи, купува си скъп телефон и лъскава кола... Разбира се, рационализацията "Аз обичам фенси и стилните неща, затова жертвам много за тях!", е винаги готова. Има подвидове бедняци - някои са бедни и финансово и душевно,а други състоятелни на пари, но мизерници отвътре. Едните не са по-добри от другите.\n... Силна статия! Стандартна ситуация - мъжът се прибира полумъртъв от 12-16 часа ежедневна работа. Жената иска да си говорят, да помогне с бебето, да измие чиниите, още приказки, още контрол и желание да го променя, опитомява, кастрира емоционално... Мъжът обаче, ако е мъж, няма кой знае какъв инстинкт или природно желание за отглеждане и занимаване с малко дете или дом, нито пък за говорене до безкрай. Искаш да поклюкарстваш? Намери си приятелки, общувай. За повечето мъже емоционалните разговори са истинско мъчение - такава е мъжката природа. В течение на хилядолетия и милиони години мъжът не е имал полза от дълбоката емоционалност - пречела му е в лова, в битките, във войните...\nНедовършени задачи – Блума Зейгарник, руски психолог - установява свойството на паметта ни да запомня по-отчетливо недовършените или прекъснати задачи.\nКолежката е изследвала чисто когнитивни, ментални процеси и задачи. Но свойството на паметта да събужда задрямали неотработености, когато човек общува с родителите, роднините, близките, когато е в родното си място, е свързана освен с контекстуалното припомняне и с други фактори. Тук вече анализата може да обясни по-подробно от когнитивната наука.\nВъв всеки от нас, в т.н. суперего (аз-идеално), в тази психична инстанция в нас, в която се залагат нормите, ориентирите за живота, присъстват т.н. интроекти. Казано популярно, това са програми, заложени от отношението на родителите към нас през първите ни години, което се превръща в отношение на нас самите към себе си. Отношенията между родителите, се превръщат в собственото ни отношение към партньора ни. Тези програми живеят в нас несъзнавано, но до голяма степен определят възприятието ни за света, хората и нас самите. Често в тях присъстват травматични конфликти.\nЛиберално възпитание на децата?\nДа обобщим още веднъж накратко. До какво води свръх – либералното възпитание?\n- Неуважение към добрия авторитет, към старостта и възрастните, към родителя и учителя.\n- Дълбока вътрешна неувереност, прикривана от стимулирания чрез либералността нездрав нарцисизъм.\n- Липса на здрави ценности и нужни граници, убеждение за всепозволеност.\n- Слаби воля, дисциплина, фокусирано самоограничение в името на добра цел.\n- Склонност към зависимости.\n- Лесно невротизиране и характеропатийни компенсации при сблъсъка между нарцисизма и ралноста.\n- Неспособност за истинско, дълбоко доверие в себе си и другите.\n- Разпад на семейната структура.\n- Самотни майки и липса на мъжки образ, което на свой ред води до предпоставки за инфлация на гей склонностите (защото една от причините е именно липсата на зрав мъжки модел за интернализиране), но и допълнителна липса на здрави граници като цяло.\n- Сексуален разврат и деградация.\nКое е наистина отвратителното в зачестилите ситуации на вандализъм и насилие в татковината ни? Тези гледащите, които прекъсват зова на сърцето си за помощ, идващ от свързаността и единството ни като души. Те са най-мъртвите! Сърцето почва да крещи "Помогни!" преживявайки болката и несправедливостта директно като свои. А страхът казва "Стой си, ще те наранят и теб, ще те убият, а ако оцелееш и с полицията после трябва да си имаш работа!". Любовта, състраданието е прерязано, което е самоубийство на себе си като Човек. Затова гледащите безучастно са живите мъртъвци в ситуацията - а и след нея още повече. В социалната психология такова поведение научно се нарича дифузна отговорност (или по-точно безотговорност).\nЧестита 2071-ва година\n...Продължихме да убиваме брата си, създадохме технологии, с които по-бързо да летим от една точка в друга, за да се избиваме по-ефективно. Направихме си средства за комуникация, чрез които през девет земи в десета да се манипулираме и лъжем по-ефективно...\nБългария не е държава, обединена законово около етнически принцип. Но е държава със специфичен исторически и демографски контекст. Истина е, че една варварска в момента на нахлуването си, но многочислена нация прекъсва началото не само на българския, но и на европейския ренесанс, който тогава започва по нашите земи. Говоря за турското поробване. Ако страната ни не беше преминала през петстотин години жестока робия на един исторически погледнато див и нецивилизован към времето на завладяването и дълго след това народ, сега би могла да бъде в ролята на една Франция, Швейцария или Германия. Но не. Нацията ни е била смазана – държавно, културно, етнически, психически! И досега последствията могат да бъдат наблюдавани в индивидуалната психика на българина… Поради изкуствено поддържания най-нисък в европейския съюз икономическо – социален просперитет, българите продължават да напускат собствената си родина. Така, бивайки непряко, но икономически гонен от държавата си, българинът се принуждава да слугува в „чужди дворове“. В самата България остават все по-малко българи, а т.н. малцинства постепенно все по-решително се превръщат в мнозинства! В доста градове от страната ни почти не се говори български език. Читалища са наричани с турски имена, в цели общини се говори на турски… Какво от това, ще попита някой?! Ето, да вземем за пример Германия. Турците там също са много. Но, много са и германците! А за склонността към краен национализъм и дори шовинизъм на последните няма нужда дори да споменаваме. Германците също така не са били петстотин години под турско робство, а и не граничат с държавата Турция. Освен това, едва ли чисти немци, преди векове покръстени в мюсюлманска вяра, сега се обявяват за турци – не само по самосъзнание, но по националност. Защото чисти българи като помаците или маса други българи, приели преди столетия мохамеданството, сега се обявяват за турци съвсем открито, развяват турски знамена, говорят турски език, учат децата си на турско самосъзнание и турски национализъм. Небезизвестни и не глупави политици спокойно манипулират невежото полуграмотно население и създават „Нова Турция“ пред очите ни! … Пишейки тези спонтанни редове, се старая да виждам ситуацията отвисоко, надемоционално...\nГосподи, ние ли сме следващите?\n... По време на престоя ни в Македония течеше предизборната кампания. На връщане от Охрид към Скопие бях задрямала в автобуса. В един момент се събудих и полусънена помислих, че сме объркали автобуса и сме в някой турски град (ах това подсъзнание). По всички стълбове имаше албански знамена, всички надписи бяха на албански.\nНа излизане от Македония в ума ми изплуваха последните думи на Вазов от повестта „Немили-недраги”:\n„Една дълга агония!...\n- Бедни, бедни Македонски! Защо не умря при Гредетин?...”\nМечтата или "Защо не раждат българските утроби?"\n...Когато си трето поколение едно дете момиче по майчина линия осъзнаваш, че си изгубил близките си, рода си, останал си почти сам. Започваш да растеш, всички имат братя, сестри, ти си сам. И игрите ти са за един човек – слушаш плочи, четеш книги, редиш конструктори. Не играеш с кукли, не ги повиваш и храниш, не си виждал как се прави това. Ставаш сериозен, самовглъбен, по-мълчалив, малко темерут, повече егоист. Започваш да се страхуваш да спиш сам. Знаеш, че родителите ти искат да имат още едно дете, но не се получава...\n"Всички сме хора. Една уста и един задник имаме - колко ще изяде и колко ще дефекира човек?" Вангелия Гущерова (Ванга)...\nЖивеем в странен свят. Като риби на сухо сме. Пробваме да подменим водата на любовта, съчувствието, съпричастното единство, толерантността, благото търпение, дълбинната ни свързаност един с друг и с всяко чувстващо същество, на ние и наше, тоест на всичко, което определя щастието ни, с жалки сурогати: крайният индивидуализъм на аз и мое, власт, финансови ресурси и стремеж да имам, вместо да съм, позволяващи още власт, лъжа, манипулация, безлюбен секс, имоти и предмети, алчен стремеж към производствени и капиталови ресурси, с които уж да се защитим от… безумната жажда за любов в душите си. Като няма обич, заживява страх и омраза. На мястото на естественото единство, се настанява психопатният нарцисизъм и социопатната нужда от надмощие над другите – за да сме по-големите, по-защитените, по-контролиращите… безумния си страх от откъснатостта си от цялото. Колкото и да се опитваме да компенсираме страха си с гневно насилие над брата си, единственото, което можем да почувстваме, е отражението на собствения си ужас в очите му...\nДа бъдеш Човек или какво липсва в съвременната социална система?! - коментар от Бони Стоянова\nИ...станахме емоционални тъпаци...\nИма компромисни варианти като ядене на риба, яйца, млечни продукти. Това дори не е вегетарианство, но е добър междинен вариант. Но, да си представим една различна земя, която се задава след време, в която любовта, братолюбието, мъдростта управляват. Земя, в която институции като полиция, съдилища, армии липсват, защото хората са свързани с онези закони на Живота, които присъстват и сега в самата му тъкан, но човекът в заслеплението си е позагубил - Дхарма. Не, не е утопия, а реалност - при това естествена реалност, в която е потопена цялата Вселена. Една черна утопия, преобърната с главата надолу, е този свят на алчни и горди заблуди, в който съзнанието на мнозина понастоящем съществува. Съществува, но не живее. Защото живот няма там, където са сенките на невежото насилие. В такъв свят, мили читателю, да убиеш съзнателното си по-малко братче (тоест животно), за да го изядеш, е невъзможно. Познавам този свят още от детството си - вътрешният ми, сърдечен живот го живее - свързан е с онзи Дом, от където сме дошли тук, в малкото земно училище. Като дете понякога имах сънища и проникновения, в които ясно съзнавах любящите закони на един различен свят, от който скоро бях дошъл. В любомъдрия и съзнателен живот, който все повече низхожда на планетата ни, хората с определена кръвна група, със сигурност биха имали много варианти с какво да поддържат телата си... Аз лично познавам хора, които от десетки години са суровоядци и плодоядци. Виждал съм и хора, които единствено съзерцават слънцето, пият течности и медитират, а при това живеят активно, телата им са чудесно сложени и жизнени. Това засега са мало-процентни прецеденти, но фактът, че все повече зачестяват, идва от променящото се ниво на съзнание на планетата ни. А ние, обикновените хора, можем да намерим баланса си. Не че храненето е най-важно, а и не е нужно да се свръхфиксираме в него. Но, съобразеното със законите на Любовта хранене е един от факторите, които мъдрото сърце нашепва...\n(кликни за прочитане на целия текст на заглавието)\nАвтоагресията на вината представлява страх от непокриване летвата на едно огромно и гордо трябва, което винаги е внушено отвън, но прието за свое. Виновният не умее да се заяви здраво и отнема свободната воля, като манипулира другите чрез мрънкащо дразнене, подривни действия (acting out), с което ги кара да го атакуват, което на свой ред вменява вина в самите тях - тогава той получава правото да нападне садистично.\nРядко жител на северното българско Черноморие ще тръгне на почивка по южните ни морски селища... Добре известно е, че най-добрите български морски курорти са на север: Златни Пясъци, Албена, Св. Константин и Елена, Балчик... Прекарах детството си в квартала на Варна "Виница", разположен на 8 км. от морската столица, на 2 км. от комплекса "Св. Константин и Елена" и на 5 км. от "Златни Пясъци". Имайки огромен "стаж" в плажуването, като деца току се появяваше незнайно откъде някаква "мода" и през цялото лято ходехме основно в един от курортите наоколо. Златни Пясъци ни привличаха с изобилието от фриволни какички с гола гръд, в Дружба (Св. Конст. и Елена) вадехме миди, гмуркайки се, а Варненските плажове посещавахме заедно с "градските" си съученици (кв. Виница представлява бившето гагаузко село Кестрич). Бях чувал за река „Ропотамо”, за странни имена като Ахтопол, Созопол, Ахелой, дори бях разглеждал Несебър на училищна екскурзия. Но, общо взето, южното Черноморие бе изцяло извън съзнанието и полезрението ми. Тъй като по-голямата част от живота ми е протекъл на море, вътрешният ми импулс винаги е бил един силен стремеж към планината. Дори по - късно, когато живеех извън родния си град, винаги щом желаех да се попека на морето, имах собствена "резиденция" в „щата Венеция” – кв. Виница и дори не ми е идвало наум да ходя другаде. Морските ми туристически обиколки най-често включваха Златни Пясъци, Албена, Балчик (ботаническата градина), нос Калиакра, Камен бряг. „Когато имаш питомното, по-добре е да не гониш дивото” – подобни мисловни процеси протичат къде съзнавано, къде несъзнавано в умовете на повечето варненци. Дали обаче понякога не е нужно да погониш „дивото”?...\nПриродата и Културата\n...Човекът е неразделна част от природата, въпреки всички негови невежи усилия да я погази по всякакъв начин. Бидейки част от нея, в контекста на разглежданата тема, преклонението към светлината (културата) тук може да се тълкува като следване на естествена, вродено присъща нужда от разкриване на светлото в индивида. Светли качества, закони, цели и посоки, присъщи на семантиката, влагана в думата светлина. Във всички народи без изключение, във всички еони от човешката история, в светлината човекът е виждал и смислово насищал с разбиране за добро, мъдрост, обич, красота, божественост. Светла хармония, присъща както на това, което мъдрите наричат „книга на живата природа“, така и на вътрешната природа в човека. Именно тази вътрешна човешка природа, когато по качеството си резонира с принципите на светлината, може да види и природната мъдрост, да резонира с нея и настрои ума, чувствата, волята и поведението си в синхрон с посланията и. Стигаме до пресечната точка между познавателя, познаваемия обект и процеса на познаване на културата, а именно – човешката психика...\nБългаринът обича да крадва, да послъгва тарикатски. Не уважава възрастните, живее забързано-невротично, забравил щастието от простичките и истински важни неща, инфантилно се бунтува против здравите правила и авторитети, потиска обичта към родината си чрез бездейното си нищоправене за просперитета и, като автоагресивно поема абсурдните словоблудни реторики и престъпни поведения на елита си, проектира собствената си болезнена нараненост и безсилие в насилието си към животните и грубостта към ближния си, за сметка на което пък е мазохистично свръх-сервилен към големия пореден брат (нещо като думите на Мишо Шамара: може да си грозен, но за сметка на това си тъп…), като цяло е суеверен, но бездуховен и безлюбен циник, на който трудно му се отдава задружността, тъй като е дълбоко неуверен в себе си, а оттам пренася тази неувереност в недоверие в другите и краен, изолиран индивидуализъм!...\nВаканция в Малта, 2016-та\nО‘к, ето ни със съпругата в Малта. Приятели ни поканиха, купихме билети и хоп, здравей Малта. Преди десетина години, по време на моряшкия си живот, бях посещавал няколко пъти Валета, столицата – тогава обаче бях от „другата страна“, работех на туристически кораб, докато сега туристи бяхме ние.\nПародиен скеч "Позитивен коучинг" (1)\n(Кликни на заглавието)\nПари - духовност - психотерапия\n...Не можах да се въздържа да коментирам, просто този въпрос със заплащането направо ме реже в сърцето. Целият свят се побърка да прави пари от духовното, стана такъв невероятен бизнес, че вече дори не ми се и четат книги на известни автори, които са постигнали спокойствието в себе си. Това да достигнеш до мира, яснотата и спокойствието в себе си е не само с услията на човека, а и с помоща на Бог. Когато имаш дарба, да много е трудно, но за мен е предварително избарно от самия човек още преди да дойде тук на Земята, трябва ли да забогатее с нея?? Петър Дънов, Ваклуш Толев - забогатели ли са? Седели ли са пред тях въпросите, да се заплащат ли услията им да помагат на хората? Трудът трябва да се заплаща да, за да се оцелява, но не и да се олива човек от това, че може да помага и е станал много добър. Психотерапевтите у нас се побъркаха да си вдигат цените до безумни цифри. Ами съжалявам, но когато искаш да помагаш от сърце на хората не виждам защо трябва да искаш от тях да ти платят твоя труд и твоите вложения , след като сам е избрал човек да помага и че това е неговото призвание, защо се извърта в това пазиента да заплати всичките вложения? Не го разбирам, ако това е призвание, сърцето води и там такива въпроси с пари не мисля, че седят. Седят само, когато се гонят определено ниво на съществуване. Има ли сърце в работата, парите сами текат към човека. Не го пиша Орлине това насочено към теб, защото ти си последният сигурно останал, който и без пари ще лекува. Но усещам как всички масово търсят оправдание в това, че труда им бил огромен, ами да огромен е и дар - за всички с болки, всичко се превръща все повече в матриализация на всичко. Съжалявам за това, защото за мен чистотата на сърцето може да има само с любов и дар. Цялото това модерно обръщане на духовното в човека, как всичко става понпозно напрлаво, егото ври почти във всички станали известни напоследък психотерапевти, хора, които сами са успели да се справят и всичко се изкривява. Може ли да не се самозабравяме, когато стигнем до етап, в който вече сме достатъчно напреднали, капаните и там излизат, но има ли кой да ги види, забележи?...


Тържествено обещание на Димитровския пионер ~ Спомени от Народната република\nТържествено обещание на Димитровския пионер\nБоже с какви глупости са пълнили главите на децата !!! Никога повече социализъм.\nА с какво се пълнят сега главите на децата?Как да се имунизират на 10 години срешу рак на шииката на матката/при този разюздан секс,да се радват на обратните,да бъдат толерантни към тях,\nза децата националния флаг е един шарен парцал с който си увиват потните бедра и шии при протестите , а ние се кълняхме във вярност към родината целувайки този флаг.сега израстват като бъдещи наемници готови за шепа долари да убиват за чужди интереси .\nСчитам, че поколението, което расте сега е много по-разкрепостено, по-позитивно и по-непринудено от нас. Клишетата и догмите, с които ни мачкаха ги няма, потоците на информация са безкрайни. Естествено трудно е да бърбориш заучени фрази като учител или възпитател, защото децата те проверяват на мига в интернет .Свободата на общуване е огромна и затова нашата отговорност също е огромна. Не става с лозунги, не става с остарели, доскучали до смърт клишета.Както преди, така и сега има и добри и лоши младежи, но като цяло поколението е добро. И няма нужда да се кълнем във вярност към родината. Достатъчно е да се стремим да я пазим чиста, да осъзнаем слабостите си и да се мъчим да ги отстраним, но и да не изпадаме в национални комплекси, защото България е доста приятна страна за живеене. Да, децата ни ще пътуват, ще напускат България и ще се връщат, а може би няма,тук ще се заселват руснаци, украинци, молдавци, араби... Така е, светът се омесва и това не е непременно лошо.Трябва да свикваме. А на комунистическите заклинания да пожелаем лека нощ...\n"Да израстна достоен гражданин и защитник на милото ни отечество". Това е единственото смислено нещо в цялото обещание. И не е измислено от комунягите. Не виждам нищо лошо децата ни да се учат на патротизъм, а не да целуват американски и разни други евроатлантически задници. А както казваше дядо ми: "Георги Димитров нито ми е вожд, нито ми е учител". От приличие няма да споменавам какво добавяше след това.


Безлихвен заем | Бърз Кредит\nТърсите бърз кредит без лихви и такси? Това вече е възможно в голяма част от фирмите предлагащи гратисен период за определена сума. Ако върнете парите в гратисния период - няма лихви и не се начисляват такси.\nСписък с безлихвени бързи кредити\nТук може да видите актуалните предложения за безлихвен заем от фирми в България. Може да пуснете заявка към дадена услуга по Ваш избор. Този вид кредити основно е насочен към нови клиенти, за съществуващи потребители може да се поискат индивидуални оферти, което е според статуса на сегашните Ви заявки и тяхното обслужване.\nГолям безлихвен заем за 1 месец.\nВръщаш колкото си взел, без оскъпяване. Одобрение до 20 минути.\nМаксимална сума: До 1 500 лв\nГратисен период: 30 дни\nВзимаш 500 лв за 30 дни и връщаш 500 лв - Лесно и Коректно. Опция за одобрение и ако нямате постоянен трудов договор.\nЗа суми до 500 лв\nЗа период до 30 дни\nБърз отговор и удобна услуга\nОфертите са реални, ако нямате възможност да погасявате кредита навреме, след това влизат в сила лихвите и сумите на дадената компания.


Развлечение | Французойка стана мис Вселена - Dnevnik.bg\nФранцузойка стана мис Вселена\n12:20, 30 яну 17 , 6902\nСтудентка по стоматология от Париж бе коронована за Мис Вселена в понеделник, превръщайки се във втората французойка с престижната титла и първата европейска победителка в конкурса от повече от десетилетие.\nИрис Митнаер победи 85 конкурентки по пътя към върха в 65-ото издание на състезанието, което се проведе във Филипините, предаде "Ройтерс". "Много съм изненадана, чувствам се благословена", каза тя. Каузите, на които ще се посвети, са образованието за деца и млади жени, както и хигиената на устната кухина, според профила й на сайта на Мис Вселена.\nФотогалерия: "Мис Вселена" и нейните подгласнички >\nВтора в конкурса остана представителката на Хаити Ракел Пелисие, а трета - Андреа Товар от Колумбия. Сред шестте финалистки бяха Чалита Суансане от Тайланд, Мери Естър Уър от Кения и местната участничка Максин Медина, която се оказа непопулярна сред сънародниците си. Тя остана в сянката на миналогодишната победителка Пия Вурцбах.\nБългарската участничка Виолина Анчева не се класира сред 13-те момичета, допуснати до снощния финал.\nФотогалерия: Гафът на конкурса Мис Вселена\n02:47, 26 май 19 / Развлечение 3\n17:07, 25 май 19 / Развлечение 53\nredguy 12:24, 30 яну 17 / Неутрално\nЕй, пак на човек дадоха мис Вселена! Това ако не е дискриминация, спрямо другите планети, не знам какво е!\nРейтинг: 471 12:23, 30 яну 17 Весело\nШерше ле фем ! )\nРейтинг: 296 12:23, 30 яну 17 Неутрално\nМного обичам да слушам какво казват по време на препитването:\nКолко обичат домашните животни, как ще работят за един по-добър свят без гладуващи и без ядрено оръжие.\nРейтинг: 1463 12:24, 30 яну 17 Неутрално\nМомата французойка ли е или гражданка?\nПитам, щот франсетата са малко лъзгави на тая тема!\nРейтинг: 471 12:24, 30 яну 17 Весело\nМило Дневниче, а за нашата представителка, дали имате ли информация ?\nРейтинг: 1163 12:24, 30 яну 17 Неутрално\nЕй, пак на човек дадоха мис Вселена!\nТова ако не е дискриминация, спрямо другите планети, не знам какво е!\nРейтинг: 471 12:25, 30 яну 17 Весело\nДобър въпрос, дано е от солариума само\nРейтинг: 850 12:26, 30 яну 17 Неутрално\nБяла французойка? Не може да бъде!\nРейтинг: 2550 12:28, 30 яну 17 Весело\nКрасива е, отдавна не са избирали французойка!\nРейтинг: 591 12:28, 30 яну 17 Весело\nИзненада, очаквах да е мис Финландия.\nРейтинг: 1361 12:29, 30 яну 17 Весело\nСвършиха ли черните французойки, та ще избират бяла за мис Вселена... Накъде отива светът?\nРейтинг: 2550 12:31, 30 яну 17 Неутрално\nЧиста французойка, за да спите спокойно:\n"Mittenaere was born on 25 January 1993 in Lille, to Yves Mittenaere, a professor of history and geography, and Laurence Druart, a schoolteacher and lecturer. She has a brother, sister, and half-sister."\nРейтинг: 247 12:33, 30 яну 17 Неутрално\nКак да разбереш, като акълът ти стига, колкото да прочетеш пеугеоут?\nРейтинг: 246 12:40, 30 яну 17 Неутрално\nИ тук се виждат дългата ръка и новият подход към съвременните реалности на президента Тръмп. Хаирлия да е!\nРейтинг: 760 12:49, 30 яну 17 Неутрално\nаман от напомпани устни\nРейтинг: 1370 13:16, 30 яну 17 Неутрално\nТова с хигиената на устната кухина май можеше да си го премълчи.\nРейтинг: 4697 13:19, 30 яну 17 Весело\nРейтинг: 296 13:39, 30 яну 17 Весело\n[quote#5:"redguy"]Ей, пак на човек дадоха мис Вселена!\nБраво, много добро\nРейтинг: 237 13:58, 30 яну 17 Неутрално\nКолумбийката беше моят фаворит, честито на Франция.\nРейтинг: 315 14:12, 30 яну 17 Неутрално\nЧестито на Французите.\nРейтинг: 772 16:05, 30 яну 17 Весело\nХубав свят, хубави моми. Блазей ни, на нас земляните.\nРейтинг: 2533 16:34, 30 яну 17 Неутрално\nсупер жена ,а и зъболекар , да ти е драго да те лекува\nРейтинг: 320 19:39, 30 яну 17 Неутрално\nСега че требе да спи в чръмп тауер по договора, може и със самия чръмп според някои традиции.само да не изнерви словенската селянка.\nРейтинг: 879 22:19, 30 яну 17 Неутрално


Чарлз Броко — Кодът на Луцифер (14) — Моята библиотека\nКодът на Луцифер (14)\nМеждународно летище „Вашингтон — Дълес“\nМобилният телефон на вицепрезидента Елиът Уебстър иззвъня точно когато личната му лимузина се плъзна по пистата към военния самолет, който трябваше да го отведе в Саудитска Арабия. Преди да вдигне, погледна да види кой го търси:\n— Един момент, моля!\nШофьорът паркира лимузината в сянката на самолета. Уебстър вдигна звуконепроницаемото стъкло, което отделяше задната част на луксозното возило от шофьора. После кимна на тримата агенти от секретните служби, които бяха част от личната му охрана.\n— Бихте ли ме извинили, господа, трябва да говоря насаме.\nТримата агенти отвориха вратите, слязоха от лимузината и застанаха на пост отвън. Уебстър се отпусна на задната седалка и вдигна телефона:\n— Сами сме, полковник, и линията е обезопасена. Можете да говорите свободно.\n— Много добре, сър — отвърна полковник Антъни Екарт. Той беше прехвърлил четирийсетте и двайсет и една години беше служил в морската пехота, преди да се оттегли. Пенсионирането му не беше изцяло негова идея. Откритата му политика „Америка на първо място“ не беше приета добре сред морската пехота. Медиите го обичаха заради острите му изявления относно онези, които според него били истинските врагове на Америка. Списъкът му като начало включваше целия Близък изток.\nСлед като напусна морската пехота, Екарт започна работа при Уебстър като част от тайната му защитна организация, за която и президентът, и пресата още бяха в неведение. Служеше му вече три години.\n— Предполагам, че сте чули за убийствата в Саудитска Арабия? — попита Екарт.\nПогледът на Уебстър се стрелна към плазмения телевизор, който висеше от тавана на лимузината. „Дабълю Ен Ен Нюз“ излъчваха репортаж от рано сутринта. Кадрите от горящата сграда в Икономическия град на крал Абдула бяха заснети от борда на кораб в пристанището. Черен дим се издигаше над града.\nВ момента в Саудитска Арабия беше вечер. Подготовката на пътуването се беше проточила с часове.\n— Чух — отговори Уебстър. — Очаквах обаждането ти.\n— Положението тук е напечено — рече Екарт. — След нападението електричеството на целия град беше спряно — всички нормални комуникации бяха прекъснати. Не исках да използвам сателитния телефон, докато в града не се появиха масово хората от медиите. Иначе саудитците можеха да засекат сигнала ни.\n— Ясно. Да разбирам ли, че хората ти са оцелели?\n— Да, сър. Този път извадихме късмет. И двете мишени бяха сразени едновременно на тържеството по случай рождения ден на кралския внук.\n— Чух, че май са обсъждали петролни доставки с индийското правителство.\n— Да, пратениците бяха на празненството. Най-трудно беше да отстраним двете основни мишени, без да убием Халид, по-младия принц.\n— И как е нашият млад принц?\n— Беше ранен, но няма сериозни поражения.\n— Да разбирам ли, че принцът — вече крал — говори за отмъщение.\n— Доколкото чух, пяна му излиза от устата.\n— Халид винаги е бил луда глава и търси с кого да се сбие.\n— Ще превърне страната в гнездо на оси.\n— Както бяхме планирали.\n— Ако враговете ни се унищожат взаимно, сър, това ще спаси живота на много наши войници.\nУебстър знаеше, че предстоящото съотношение на военните сили ще направи много повече. Разчиташе на това.\n— Имаше цивилни жертви — продължи Екарт, — сред прислугата и охраната на краля, няколко от жените и децата също бяха убити, но никой няма да изгуби съня си заради това.\n— Това е съвсем приемливо, полковник. Вие и вашите хора сте свършили добра работа.\n— Благодаря ви, сър. Ще им предам.\n— Има промяна в плановете — каза Уебстър. — Искам ви с отряда в Истанбул колкото се може по-скоро.\nЕкарт веднага превключи. Винаги така правеше.\n— Ще минат няколко часа, преди да можем да тръгнем оттук, без да събудим подозрение.\n— Чудесно. Намерил съм кой да следи мишената засега.\n— Мога ли да попитам коя е мишената, сър?\n— Харвардски професор, казва се Томас Лурдс. Сигурно си го чувал. Участваше в търсенето на изгубената Атлантида.\n— Чувал съм го, сър. Даваха го по новините.\n— Засега не искам да бъде ликвидиран — продължи Уебстър. — Искам само да говоря с него.\n— Да, сър. Ще ви уведомя, щом тръгнем.\n— Много добре. Очаквам да ви видя скоро, полковник. Дотогава ви желая късмет! — Уебстър прекъсна връзката и прибра телефона в джоба си. После пусна звука на телевизора, за да чуе новините.\n— Правителството на Саудитска Арабия още не е потвърдило кои са загиналите в снощното нападение в Икономическия град на крал Абдула — съобщи говорителят със завидна самоувереност. — Но стана ясно, че от руините на поразената с ракета сграда са изнесени трупове и ранени.\nСледваха кадри от нощната сцена на атаката. За секунди се видя триетажната сграда, която гледаше към пристанището; в следващия миг цъфна експлозия. Първоначално сградата се задържа и дим се понесе от прозорците близо до мястото на взрива. Хората на улицата хукнаха да се крият, след което неколцина от тях тръгнаха обратно към засегнатата сграда. След миг тя се разтресе за последен път и се срина по начин, който накара Уебстър да се дръпне назад върху плюшената седалка на лимузината.\n— По непотвърдени данни крал Юсеф и престолонаследникът Мохамед са сред пострадалите и евентуално загиналите от атаката.\nКадри с краля и престолонаследникът се появиха на екрана.\n— Ако са загинали — продължи говорителят, — много политически анализатори се страхуват от промените, които могат да настъпят в Близкия изток. В студиото за специален обзор на положението е Джейн Келър.\nУебстър ревностно изслуша специалния обзор, потвърждаващ напълно предвижданията му за това, което щеше да се случи.\nПрофесорът от университета в Джорджтаун, Кларънс Дулан, изглеждаше сериозен и мрачен в телевизионното студио. Към седемдесетте, потъмнял от слънцето и съсухрен, Дулан приличаше на съдия, който се кани да прати някого на въжето. Джейн Келър, младата телевизионна репортерка, изглеждаше като излязла от реклама на „Виктория Сикрет“.\n— Халид не е като баща си и брат си — рече Дулан на наперената млада репортерка. — Ако се възкачи на трона, целият регион може да е застрашен.\nТочно по тази причина Уебстър не беше убил и него.\n— Какво ви кара да мислите така, професоре? — попита репортерката.\n— Саудитска Арабия заема уникално място в Близкия изток — поясни професорът. — Тя е силна държава и оказва огромно влияние върху производството на петрол. Но Съединените щати разчитат на политиката на ненападение на Саудитска Арабия в региона. Понякога трябва да са много убедителни, за да постигнат това.\n— Защо политиката на ненападение е толкова важна? — попита репортерката.\n— Трябва да сте наясно с фундаменталните различия в мюсюлманския свят. В исляма съществуват две различни вероизповедания — на сунитите и на шиитите. Те имат различни виждания относно наследниците на пророка Мохамед и заради тях са готови да се избиват. Саудитска Арабия понякога е успявала да охлажда огнищата на конфликти в Близкия изток, но се боя, че принц — а сега вероятно и крал — Халид не е с уравновесен характер.\n— Още от начало Халид не тръгва по пътя на великодушието, за разлика от баща си и брат си. Майка му, една от многобройните жени на крал Юсеф, беше убита по време на предполагаемо шиитско нападение, когато той бе само на седем години. Издъхна в ръцете му.\nУебстър си спомни, че е виждал кадри от нападението преди дванайсет години. Беше повече от ужасяващо и бе привлякло за миг вниманието на света.\n— Ако нападението над баща му и брат му също се окаже дело на шиитите — продължи Дулан, — младият принц може да реши да отмъсти.\n— На хората, които са убили брат му и баща му?\n— Не. Принцът няма да се задоволи с една шепа хора, когато може да накаже цял народ. Той ясно е дал да се разбере, че иска шиитите да бъдат изгонени от Саудитска Арабия. Позицията му вече предизвика политически и икономически реакции по отношение на страната и кралското семейство. Освен това той не е голям поддръжник на политиката на Съединените щати в региона.\n— Значи страната може да бъде разкъсана от размирици след възкачването на Халид на трона, така ли?\n— Не Саудитска Арабия. Тя е населена предимно със сунити. Но не бива да забравяте, че е притисната от Иран, Азербайджан, Бахрейн и Ирак, където живеят най-вече шиити. Ливан и Кувейт са почти поравно разделени между двете вероизповедания. Но много шиити има в Афганистан, Индия и Пакистан.\nДокато професорът говореше, на стената зад него се появи карта, на която гореспоменатите страни бързо бяха отбелязани като шиитски и сунитски.\n— Това, за което става дума — продължи Дулан, — е голямата вероятност Близкият изток да начертае фронтови линии, каквито досега не сме виждали. Продължителното американско присъствие в Ирак, военно и задкулисно, е постоянен червен флаг за ислямския свят.\n— Виждам, че на картата Ирак е отбелязан като шиитски район.\n— Да, макар че много хора, включително и аз самият, не са съгласни с това обозначение.\n— Не сте съгласен, че Ирак е населен предимно с шиити?\n— Смятам, че цифрите са раздути в началото на втория ни конфликт с Ирак.\nОще една лимузина спря до Уебстър. Шофьорът помогна на красива жена да слезе от задната седалка. Русата й коса, с елегантна прическа, блестеше на следобедното слънце. Черно кожено палто се спускаше до изваяните й прасци. Бургундскочервените й обувки „Маноло Бланик“ бяха всичко друго, но не и практични. Уебстър не беше и очаквал нещо по-различно.\nТой почука на прозореца и агентът, който беше най-близо до вратата, му отвори да слезе.\n— Благодаря ти, Брендън — каза Уебстър.\n— За мен е удоволствие, сър.\nУебстър се приближи до жената и тя се извърна към него. Усмихна му се и ефектът беше зашеметяващ.\n— Господин вицепрезидент — поздрави го дамата.\nУебстър усмихнато й махна с ръка.\n— Вики, моля те, хиляди пъти съм ти казвал, че за теб съм Елиът.\nЛурдс нагласи душа на гореща, тонизираща струя, сапуниса се два пъти и изми косата си с шампоан. Въпреки красивата жена, която го чакаше в спалнята, тайнствената книга не му излизаше от ума. Що се отнася до връзките в живота му, жените можеха да бъдат само любовници, които го откъсваха от страстта му към работата.\nИли, в случая с Олимпия, можеше да сподели работата си с тях. За съжаление двамата принадлежаха към различни полета на знанието и към различни географски райони. Никой не би оставил университетската си среда. Университетите бяха за тях едновременно убежища и центрове за презареждане.\nКогато се върна в стаята, Олимпия все още седеше полуразсъблечена върху леглото. Книгата, която Лурдс беше откраднал от мъжете в катакомбите, лежеше в скута й и беше погълнала вниманието й до такава степен, че тя не забеляза присъствието му.\n— Нещо интересно ли намери? — попита той.\nОлимпия се сепна, отметна косата от очите си и се усмихна.\n— Моите извинения, реших да ти подредя нещата. — Тя махна към близкото бюро, върху което беше подредила книгите му, компютъра, пособията за картографиране, фотоапаратите и цифровия диктофон. — И открих това. Върху нещо ново ли работиш?\n— Да. Изглежда ли ти познато?\n— Като че ли е на гръцки, но не мога да го разчета.\n— Мисля, че много малко хора биха могли да го разчетат.\n— Защото според мен това е изкуствен език.\n— Отпреди стотици години?\n— По-скоро отпреди две хиляди години. Освен ако не бъркам.\n— Бих се доверила на инстинкта ти в случая.\n— Лурдс седна на леглото до нея.\n— Но какво те кара да мислиш, че е толкова стар? — попита тя.\n— Изпитваш ли ме? — ухили се Лурдс.\n— Доколкото си спомням, винаги си се представял добре на изпитите.\nЛурдс прелисти страниците на книгата.\n— Хартията е стара, вероятно на стотици години. Ръчна изработка.\n— Размерът веднага го издава.\n— Много добре. — Лурдс кимна одобрително. — Но това се отнася само до ръчната изработка. Предполагам, че е толкова стара, заради стилизираните букви и съдържанието на памучни влакна, а не на дървесина. През 1844 година Чарлс Фънърти и Ф. Г. Келър изобретили машина за производство на хартия и техника, която използвала надробена дървесина, вместо памучни влакна. — Той потупа с пръст книгата. — Страниците са направени от пресована каша от памучни фибри.\nЛурдс повдигна рамене, но беше доволен от себе си.\n— Дори и да се окаже копие на нещо друго, само възрастта прави книгата ценна находка.\n— Нима? — Олимпия се усмихна учудено. — Невероятният професор Томас Лурдс е забуксувал.\n— Малка спънка, уверявам те. — Той прокара пръсти по грапавите страници. — Мисля, че вече отбелязах някакъв напредък.\n— Докато бягаше от терористите на летището ли?\n— Мога да върша няколко неща едновременно, забрави ли? — Лурдс погледна с копнеж разтворения ръкопис, пресегна се и прелисти страниците.\nОлимпия затвори книгата.\n— Не сега, професоре. Скапан си и знаеш, че не си във върхова форма, когато си преуморен. Само ще гледаш страниците, докато умът ти се върти безпомощно.\n— Така ли? — Харесваше му, че го познава толкова добре.\n— Да, така. — Тя прокара пръсти през косата му и започна да разтрива главата му. — След като поспиш няколко часа, ще се справиш много по-добре.\n— С решаването на загадката на книгата, предполагам.\nТя го щипна игриво по носа и се усмихна.\n— И с някои други развлечения.\n— Имаш ли представа какви могат да бъдат?\nБез да каже нито дума повече, Олимпия премести книгата встрани, постави ръка на гърдите му и го бутна да легне по гръб на леглото. После свали полата си и го възседна само по електриковите си гащички. Дантелената материя не оставяше много на въображението.\nНаведе се и го целуна, хълбоците й естествено се притиснаха към неговите. Втвърденият му пенис беше приклещен в прозрачните гащички и горещата възбуда скоро й позволи да започне да се плъзга нагоре-надолу по него. Продължиха да се целуват. Тя вдишваше на пресекулки и неволно потрепна, докато се търкаше в него все по-силно и по-силно.\nЛурдс се притисна към нея, преодолявайки желанието си да я претърколи и да разкъса тънката дантела. В следващия миг обаче тя потръпна, разтресе се от удоволствие и се отпусна на гърдите му. Той се наслаждаваше на топлата й плът. Погали я, прокара пръсти от лопатките чак до задника й.\nМинутите се нижеха и Лурдс си помисли, че е заспала.\n— Това — рече тя отмаляло — беше по-хубаво, отколкото очаквах.\n— Тук съм, за да доставям удоволствие.\nОлимпия се надигна и притисна с бедра възбудения му член.\n— Не ти вярвам съвсем, професоре.\n— Добре, да доставя удоволствие на теб и на себе си.\nСлед бърза целувка тя се претърколи по гръб и Лурдс внимателно я последва, благодарен за просторното легло. Наблюдаваше я, докато сваляше гащичките си. После тя извади презерватив от чантата си. Беше се подготвила. Бавно му го сложи и го подкани:\n— Хайде! — Разтвори крака, за да го поеме.\nЛурдс се надвеси над нея, без да се отпуска, и започна да я дразни, като търкаше влажния си член в набъбналия от желание клитор, без да прониква в нея. Тя се притискаше към него, опитвайки се да открие правилния ъгъл, за да го улови.\n— Наистина не играеш… честно — запротестира Олимпия.\n— Толкова, колкото и ти по-рано. — Лурдс се наведе и пъхна езика си точно под ухото й. Това съвсем изопна нервите й. Но той не й остави време за протести, а се нагласи и проникна в горещата й плът. Олимпия изпъшка от удоволствие.\nЛурдс бе удивен колко познато и колко различно му се струваше всичко. Беше му липсвала през всичките тези години и знаеше, че отново ще му липсва в близко бъдеще. Но в момента й се отдаваше и приемаше това, което тя имаше да предложи.\nСвърши много по-бързо, отколкото очакваше. Известно време остана върху нея, галеше я и я прегръщаше, наслаждавайки се на споделеното удоволствие. После тя любезно го побутна да слезе и той легна до нея.\n— Леле! — тихо каза Олимпия, докато се сгушваше на рамото му.\n— Така е — въздъхна Лурдс.\nТя прокара пръст по устните му.\n— Защо не поспиш малко, после ще идем да вечеряме.\n— Може да проспя вечерята. — Той усети, че вече се унася.\n— Няма да ти позволя. Трябва да ядеш. Ще се нуждаеш от сили.\n— Това заплаха ли е? — ухили се Лурдс.\nТой затвори очи и остави сетивата да го напуснат, но с част от съзнанието си, онази част, която никога не спеше, амигдалата, която движеше сърцето и дишането, продължаваше да се труди върху съдържанието на книгата.\nВики Деанджело беше наследница на стари пари, спечелени по старомодния начин. Прапрадядо й бе злодей, глава на престъпен клан, който забогатял по време на Сухия режим. Франсис Деанджело обаче мечтаел да стане уважаван човек. Докато съвременниците му продължавали да влагат в нелегални производства, Деанджело минал на светло. Не само това, направил го умно и безпощадно. Пробил си с бой и изнудване пътя към редиците на големите капиталисти, които се движели с Рокфелер и останалите крупни индустриалци.\nФрансис Деанджело проявил изобретателност в правенето на пари. Той изпрал незаконните си печалби в Холивуд, радиото и телевизията.\nРисковите инвестиции се оправдали и той успял да финансира нови начинания в здравеопазването и електрониката. Днес телевизионната мрежа „Деанджело“ заемаше видно място в новините и забавните програми. Вики беше приятелка на Уебстър още преди смъртта на жена му и именно тя бе продуцирала шоуто на Ванеса Уебстър.\nМедийната империя на Деанджело беше играла важна роля в кампаниите на президент Уегънър, публично и зад кулисите.\nВики приглади ревера на вицепрезидента.\n— Ако моят прапрадядо можеше да ме види как разговарям свойски с вицепрезидента на Съединените щати, знам, че щеше да се радва — рече тя. — Не всеки може да се движи с вицето.\n— Повярвай ми, скъпа моя, не всеки би искал. — Уебстър взе ръцете й и ги стисна.\nТя го целуна леко по бузата.\n— Значи са глупаци и не желая да говоря за тях.\n— Много се радвам, че можеш да ме придружиш на това пътуване.\nВики го изгледа многозначително.\n— Кралят на Саудитска Арабия току-що беше убит, вероятно от религиозни противници, търговията с петрол може да пострада, защото наследникът на трона не е голям привърженик на Съединените щати. Нима мислиш, че ще пропусна шанса за място на първия ред за предстоящия апокалипсис?\nУебстър се изненада от избора й на думи. Присви очи и каза:\n— Надявах се, че няма да го направиш.\n— И сто ме тук. — Загърна се в палтото си.\n— Хайде! — подкани я Уебстър. — Да се прибираме на топло! — Протегна ръка, тя я пое и тръгна с него към самолета.\nОще две луксозни лимузини се отправиха по пистата към самолета, а в небето един хеликоптер се спускаше за приземяване.\nВики засенчи очи с ръка, за да огледа новодошлите.\n— Стивън Нейпиър и Тристан Хамилтън?\nУебстър кимна. Стивън Нейпиър беше изпълнителен директор на „Прометеъс Експериментал Енерджи Рисърч“, един от водещите разработчици на алтернативни енергийни източници. Тристан Хамилтън беше син на легендарния петролотърсач Уесли „Дъсти“ Хамилтън, последния колос на една от най-големите петролни фамилии в Тексас.\n— Вадиш големите пушки, а? — попита Вики.\n— Президентът иска да ги впечатля — отвърна Уебстър — и възнамерявам да го направя.\nХеликоптерът се приземи с лекота, вратата се отвори и се появи млад мъж с прическа тип раста, кожа с цвят на кафе със сметана, малка брадичка и костюм „Армани“. Големи слънчеви очила скриваха очите му. Носеше тънко куфарче и вървеше почти с танцова стъпка. Тюркоазени слушалки на айпод стърчаха от ушите му.\n— Кой е господин Готин? — попита Вики.\n— Тайното ми оръжие — отвърна Уебстър.\nВики повдигна вежда.\n— След толкова години още намираш начин да ме изненадаш. Бях сигурна, че познавам всички твои познати, които си заслужават да бъдат познавани.\n— Не всичките ми приятели искат да бъдат известни.\nСтивън Нейпиър беше солиден чернокос мъж към петдесетте. Имаше квадратна челюст и физика на тежкоатлет, но и аналитичен ум. Беше завършил колеж на петнайсет и беше защитил два доктората, по физика и химия, преди да навърши седемнайсет. Беше изкарал първите си патенти на стойност три милиона долара, преди да завърши колежа и да се сдобие с докторските си титли.\nТристан Хамилтън носеше джинси, каубойски ботуши, дълго кожено тъмнокафяво палто от лицева кожа и шоколадова каубойска шапка, украсена с тюркоазено — сребриста лента. Гонеше трийсетте и на практика беше израснал между фамилното ранчо и фамилните кладенци в Мексиканския залив.\nНейпиър и Хамилтън изгледаха студено новодошлия. Младият мъж не им обърна внимание и се запъти право към Вики Деанджело. Нежно взе ръката й и я докосна с устни, докато надничаше над слънчевите очила.\n— Госпожице Деанджело. За мен е удоволствие да се запознаем.\n— Благодаря ви, господин…\nТой пусна ръката й и се изправи. Беше висок поне метър осемдесет и пет.\n— Наричайте ме Спайдър. — Гласът му беше музикален. В него се долавяше нотка на ямайско реге, макар че мъжът не беше ямаец нито по рождение, нито по възпитание.\n— И с какво се занимавате, Спайдър? — попита Вики.\n— Напоследък се занимавам, с каквото си пожелая. И като че ли ми харесва.\n— На загадъчен ли ще си играете?\n— Не си играя на загадъчен. — Той се усмихна добросърдечно. — Ако вицепрезидент Уебстър искаше да знаете кой съм, вече щяхте да знаете. Така че, предполагам, ще узнаете, когато той реши да ви каже. — Повдигна рамене. — Може и да не узнаете.\nНейпиър и Хамилтън се присъединиха към тях. Тексасецът се извисяваше над всички, беше метър деветдесет и пет висок. Ботушите и шапката добавяха двайсетина сантиметра към ръста му.\n— Радвам се да ви видя отново, мадам — рече той.\n— Кажеш ли ми още веднъж „мадам“, ще те фрасна — заплаши го Вики.\nУстните на Хамилтън бавно се разтегнаха в усмивка.\n— Честно казано, не мисля, че можеш да стигнеш толкова високо. Ти си едно дребно нищо.\nВики му се усмихна мило.\n— Какво ще кажеш да си център на журналистическо разследване, каубой? Може да открием някой и друг тракащ скелет в гардероба ти.\nРадушната усмивка остана на мястото си.\n— Това е да си Вики.\n— Знаех си, че ще ме разбереш. — Тя се обърна към Уебстър. — Чакаме ли някой друг?\n— Не — отвърна Уебстър. — Поне не за този полет. Ще има й други, които ще дойдат в Саудитска Арабия. Хора, които имат инвестиции в Близкия изток. Но очаквам вие четиримата да бъдете ключови играчи в начинанието.\nСпайдър огледа групата.\n— Май ще стане голяма веселба.\n„Това — помисли си Уебстър — е меко казано“. Ако всичко минеше според очакванията и плановете му, срещата в Саудитска Арабия щеше да промени света.\nЕдинственото препятствие по пътя му беше книгата в ръцете на професор Томас Лурдс. Но скоро щеше да се погрижи и за това.


store.bg - Пътеводител National Geographic: Тайланд - Фил Макдоналд, Карл Паркс - 📕 книга\nКниги Други Поредици National Geographic Пътеводител National Geographic: Тайланд - Фи...\nРазмери 13.50 / 21.50 / 1.70 cm\nПосещения на малко познати места. Подсказано. "Не пропускайте". Изживяване.\nВсеки ден експерти от "Нешънъл Джиографик" пътуват по света и без да вдигат шум около себе си, проникват в сърцето на културата, историята и хората в страната. Това несравнимо преживяване може да стане ваше чрез пътеводителя "Тайланд" на "Нешънъл Джиографик".\nпланиране на пътуването - обширен преглед на Тайланд, който ще ви помогне да организирате посещението си на страната според времето, с което разполагате, и вашите специфични интереси;\nизживяване - неповторими и изпробвани, включващи гостуване на семейство от планинските племена, готвене на тайландски ястия и спасяване на застрашени тигри;\nподсказано - съвети от фотографи, писатели и изследователи от "Нешънъл Джиографик", както и от местни познавачи, за любими интересни места, практически неща и много още;\nРазходки и обиколки с лодки, придружени от карти с цветни кодове към описанията на местата, включващи ходене из колониален Банкок, изпълнения с храмове Чианг Май и пътуване с лодка по река Чао Пхрая;\nЕкскурзии по наотъпкани пътеки, сред които са великолепните Симилански острови, прословутия Златен триъгълник и отдалечените кътчета на Исан;\nНе пропускайте - списък към всяка глава, насочващ вниманието към подробни описания на места и занимания, които са горещо препоръчвани;\nИсторията на Тайланд\nМудрите на Буда\nРазходка: Старият farang квартал "Дусит"\nРазходка из Парка „Дусит”\nПътешествие с лодка: по река Чао Прая\nВ околностите на Бангкок\nАрхитектурата и скулптурата на Аютая\nПовече за: Коприната\nИзкуството на Сукхотай\nРазходка: През сърцето на Чианг Май\nНационалните паркове на Севера\nСеверните планински племена\nПовече за: Орхидеите\nХора на морето\nАрхипелагът Ко Самуи\nМорски национални паркове на юга\nОстровите на югозапада\nКак да стигнете до Тайланд\nЗа да оцените книгата "Пътеводител National Geographic: Тайланд", изберете цифрата отговаряща на Вашата оценка по десетобалната система:\nИзползваните в представянето на книга "Пътеводител National Geographic: Тайланд - Фил Макдоналд, Карл Паркс" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


Да изгрееш за 60 секунди | Fashion Inside\nДа изгрееш за 60 секунди\nУвереността е тиха докато несигурността крещи. Или поне така твърдят. Но на думи винаги е по-лесно, отколкото на действия. Особено когато предстои да влезете с високо вдигната глава в стая, пълна с непознати. Най-сигурният начин да повишите увереността си е съзнателно да се забъркате в сложни ситуации. Посещението на места, където не познавате никой или публичното говорене са наистина добри упражнения. Плашещи са само в началото, но след това наистина започвате да вярвате повече в собствените си сили.\nКак да провокирате себе си, за да изградите повече увереност? Може да е много примамливо да останете в зоната си на комфорт, но така увереността и успеха ще си остават само желание.\nПо-уверени само след 60 секунди\nОтделете си точно една минута, за да се запознаете с нов човек, когато влезете на ново място. Направете го бързо, преди тревожността да вземе надмощие и сами да се разубедите.\nЗабелязвали ли сте, че докато говорите с нови хора, се концентрирате повече върху тона на гласа и това как се държите, вместо върху това, което казвате? Излезте от това състояние! Съсредоточете се над разговора и слушайте внимателно човека, пред когото се представяте. След като приключите запишете три неща, които искате да запомните за него, независимо дали в телефона или в бележника си. Това ще ви помогне да станете по-добри в изграждането на контакти и да си спомните за разговорите си, ако се срещнете отново.\nЗапочнете с истински комплимент\nУстременото ходене към някой непознат може да се окаже малко смущаващо. Много по-лесно е да започнете разговор, ако първо сте попитали откъде има тези стилни обувки и се представите след като ви отговори.\nКогато се почувствате достатъчно добре със 60-секундната техника, може да я приложите дори в ежедневието си. Опитайте я докато си вземате кафе или докато пазарувате. Дори само да направите комплимент, това как сте накарали някой да се почувства, ще засили неимоверно увереността ви.\nВсеки човек изпитва нервност и се чувства леко странно, когато среща нови хора. Нормално е. Начинът да го преодолеете е да предизвикате себе си и да се почувствате неудобно. Колкото повече го правите толкова по-лесно ще става и ще ви носи по-голяма увереност.\nЗапочнете с нещо малко. Да представите себе си на нови хора е добро начало, после потърсете по-големи предизвикателства. Говоренето пред зала, пълна с хора, изнасянето на презентация, поемането на контрол по време на среща, всички тези действия произлизат от силата да въвлечете себе си в неща, които ви карат да изпитвате неудобство. И да не ви се вярва, ще станете доста по-уверени за нула време!


Най-яките кралици на RuPaul се изказват преди коронясването на победителя от „RuPaul's Drag Race Season 4“ - Телевизия | Октомври 2020\nЧетвърти сезон на „Race Drag Race“ на RuPaul, може би най-креативното риалити шоу там (и без съмнение най-приказно), сключено снощи с RuPaul, коронясвайки Sharon Needles като следващия Drag Superstar на Америка по време на специалното събиране, записано пред публика на живо. миналия четвъртък в Лос Анджелис.\nТъй като феновете на шоуто несъмнено са добре запознати, всяка от трите финални кралици (Шарън Игълс, Чад Майкълс и сезона Baddie Phi Phi O'Hara) записа различен завършек за епизода, като всяка от тях върви последната писта като победител в сезона, за да се избегнат потенциални спойлери през блогосферата. Следователно снощната победа беше изненада за Шарън и състезателите, които всички (с изключение на кралицата с размер на пинта Кения Майкълс) присъстваха на живо в ефира на новия XL клуб в Ню Йорк.\nПреди шоуто да започне в Лого, аз седнах с Sharon, Chad, Phi Phi и любимата на феновете Latrice Royale (която продължи да печели феновете, гласували наградата Miss Congeniality) в XL, за да говоря за времето си, прекарано в шоуто.\nВие сте една от малкото кралици, които следя през YouTube. Любимият ми от вас е да удряте Olive Garden с приятелите си на рождения си ден, с пълно плъзгане не по-малко.\nВсяка година избираме различен. Този беше извън Питсбърг. Правим го всяка година, защото това е най-неудобното място на планетата. Кой не обича маслинова градина?\nТехните пръчици за хляб са най-добрите.\nЗнам! И когато те казват: „Когато сте тук, вие сте семейство“, ние винаги гледаме етикета на сервитьорката и казваме: „Ей Лоли, ако си семейство, можеш ли да вземеш сметката тази вечер? Защото ако сте семейство, плащате. “[Смее се]\nПрез целия сезон непрекъснато изразявахте изненада от това колко далеч сте стигнали в състезанието. Притежавате ли повече прожекторите сега?\nЕ, да. Толкова е смирено да станеш известен, че не искаш да му върви в главата. Но има и други моменти, в които знаете, че заслужавате това внимание и просто трябва да го накиснете. Влизам реално напред-назад с мнението си за славата. Когато не бях известен, обичах да гледам слава, а сега съм известен, не мога да си спомня защо го исках. Сега ми е толкова странно. Не беше това, което си мислех. Това е много тежък труд!\nТя ви дава и тази платформа. Какво искате да направите с него?\nПросто съм щастлив да работя. Не искам да получавам гага. Не искам да правя продукт, който е толкова преднамерен относно съобщението, защото никога не е имало умишлено съобщение с мен. Просто исках да бъда пънк рок батко, което направи каша и накара хората да се смеят, напомняйки ни колко смешен и забавен е нощният живот. Никога не съм искал да бъда пример за подражание и сега съм в положение, в което младите деца гледат към мен. Те виждат в мен нещо, което не виждам в себе си. Трудна работа е отговорност, но е удоволствие да го правите.\nНо никога не искам да казвам на децата какво да правят. Не искам да им казвам: „Става по-добре.“ Не искам да го правя. Изкуството трябва да говори за себе си.\nНека да вземем това нещо с Гага малко по-нататък. Голяма част от съдиите те сравниха с нея или подреждаха теб покрай нейната марка ...\nОбичам търговското изкуство. Аз съм голям фен на Лейди Гага. Не исках тази отговорност. Наистина е трудно децата да дойдат да плачат, защото ме плаче. Не чувствам, че съм достатъчно силна, за да ги насоча към това, от което се нуждаят. Но знаете ли, те намират толкова утеха в мен. Аз в това шоу станах кошмар и просто се оказах като плюшено мече на всички.\nНикога не трябва да избираш песен, която да изпълняваш. Ако трябваше да синхронизирате устните си през живота си, каква песен ще изберете и защо?\nБих използвал „Добро въображение“ от Гладис Найт и Пипсите, както направиха Дина и Латрис. Обичам тази песен! Правя го на път навреме. Обичам да напомня на хората, че дори бездушно чудовище може да направи число на душата.\nАко можеш да участваш в биографията на нечий живот, кой би избрал?\nХм, предполагам бих искал да играя Елвира. Тя има такава страхотна история и аз някак си приличам на нея. Може би и Дженис Дикинсън. Тами Фей Бейкър? Не мога да избера!\nВие се представяте за самоличност на Селин Дион.\nТрябва да споделя нещо за това. Това е едно от най-големите ми съжаления от шоуто. За предизвикателството на гей гордостта, аз не бях творчески, когато бях там. Имахме не по-малко от десет до двадесет минути, за да започнем концепцията и да накараме топката да се търкаля. Трябваше да взема тази лодка, да я нарисувам така, че да прилича на 'Титаник' и да съм фригин Селин Дион и хвърлих сърцето в краката на РуПол. Това предизвикателство би било мое.\nОбобщете времето, прекарано в шоуто.\nТова е моят опит с драг състезанието на RuPaul: три квадратни хранения на ден, предизвикателство и да си легна до 21:30. Скъпа, не става по-добре от това.\nТолкова много беше направено от факта, че си стара шапка в сравнение с другите момичета. Защо искахте да участвате?\nТова беше тест за мен. Това беше личен тест а) да видя дали ще ме приемат и б) мога ли да се справя? От какво сте направени? Говориш всичко това от 41 години. Можете ли да влезете в ръкавицата?\nСправих се чудесно и го обичам. Толкова съм щастлив, че го направих. Очевидно възможностите и вратите, които ми се отвори, са неограничени. Много съм благодарна и се чувствам много благословена.\nЧе мога да се справя. Че мога да се справя почти с всичко. В девет години съм в приказна връзка и това никога не е лесно. Трудна работа е Така че лично аз съм много изпълнен. Тогава от страна на кариерата направих ръкавицата. Каквото и да се случи тази вечер, няма значение. Вече спечелих по свой начин.\nКой би спечелил в битка с котки? Бет Дейвис или Джоан Крофорд?\nБете Дейвис. Тя беше малко по-хитра от Джоан Крофорд. Имаше малко повече пица и оцет. Просто мисля, че ще е по-бързо да я попне в лицето.\nЧувстваш ли се като честно си изобразен?\nВсички знаем, че Лого обича да реже и да лепне някои лайна. Дадох им материала; те могат да правят каквото искат с него. Но не показаха достатъчно от мен, за да бъда мил, полезен и мил. Срещнах толкова много хора и единственото, което те казват, е, че не съм нищо подобно на телевизия. Има нещо повече от това да си кучка.\nВлязохте ли в сезона, който искаше да разбуни лайна?\nНе, влязох в сезона, искайки да спечеля. И така, когато хората биха ме предизвикали, не ми харесва. Винаги съм бил възпитан да не позволявам на хората да стъпват на пръстите ми. Ако това означава, че трябва да бъда кучка, за да стигна до върха, тогава да бъде така.\nШоуто се завърна миналото лято, като ви дава много време за размисъл. Има ли нещо, което бихте направили по различен начин в ретроспекция?\nВъобще не. Не живея и не съжалявам Стореното сторено. Мисля, че начинът, по който бях толкова конкурентен и отношението ми ме отведе до мястото, където бях. Винаги съм бил известен като боец и ще продължа да бъда такъв.\nС кого останахте близки след приключването на предаването?\nВсъщност съм приятел с всички! Което е смешно, защото както казах, по време на състезанието ние бяхме там, за да се състезаваме и сега можем най-добре от пъпки. Обичам всички. Ами всички поддържаме връзка чрез нашите мобилни телефони.\nИма ли достъп до RuPaul, след като камерите спряха да се търкалят?\nЗа щастие направих много концерти с нея, така че много съм я виждал. Но не е като тя да излиза на моите шоута или нещо друго.\nТя е като Магьосника от Оз на драг.\n[Смее се] Трябва да щракна по петите, за да я докарам там. Когато е там, тя винаги е приятна и все още е много полезна. Искрено се грижи за всички момичета.\nБихте ли могли да участвате в биография на нечий живот, кого бихте избрали и защо?\nИскам да си правя моето. Детството ми е добро сочно. Това би бил хит в касата. Хората винаги ми казват, че приличам на Робърт Дауни-младши\nАко беше във филма, кой щеше да играе?\nТака че по същество бихте обичали себе си.\nДа (смее се). Ще покажа сериозните си актьорски способности.\nЗначи виждате себе си като актьор като Уилам?\nНе, не играя с отметка на транзитно номер четири вдясно. Но тук е горещо, така че брадата ми се показва като Willam\nИзглежда, че сте го приели най-трудно, когато сте гласували.\nСълзите не бяха за разочарование. Това беше непосилна смесица от емоции. Фактът, че го бях направил дотолкова, доколкото го направих, и че знаех, че животът ми ще бъде вечно променен, е откъде идва много от това. Исках да го предам на RuPaul и да му уведомя, че наистина ценя и обичам всичко, което той направи за света на драг.\nВсичко, което бихте променили, гледайки назад в шоуто?\nАко знаех, че бих могъл да използвам повече от собственото си влачене в предизвикателствата си и да не шия от нулата, щях да използвам своето. Но моята собствена цялост не би ми позволила да го направя. Исках наистина да възприема пълните предизвикателства и наистина да се справя.\nХванахте някакъв фалк, който прави изявление за това, що се отнася до това да се изправите на страна с Phi Phi заради Sharon Needles, поради уменията на шивачките на Phi Phi. Все още ли стоиш зад това?\nДа, все още го правя, само защото знам колко талантлива Фи Фи е шивачка. Шиеше задника си. Наистина знам какво направи Шарън. Шарън извади хубавото си пране от торба и спечели предизвикателството. Става въпрос за почтеност, а не толкова за историята, която можете да разкажете на съдиите, за да ги накарате да повярват в всичко, което искате да продадете.\nЧувате всички тези истории на ужасите за това как състезателите на риалити шоу са принудени да пият и да не спят, за да направят по-добра телевизия. Какво ти направи RuPaul?\n[Смее се] Всичко по-горе! И ми отнеха телефона! Не спахме много. Средно спахме като четири, пет часа. Наистина е стресиращо.\nОт всички кралици вашето влачене е най-емоционално. Ти наистина искаш основата на песента. Какъв е вашият подход?\nАми подходът ми към всякакъв вид песен или правенето на моята драга е, че трябва да слушате думите и трябва да знаете историята на нея, за да можете да я предадете. Не го пея на живо, но искам да му дам емоция, сякаш идва от сърцето ми.\nАко можеш да участваш в биография на нечий живот, кой би избрал и защо?\nздрач гей порно\nБих се радвал да направя историята на Арета Франклин. Това е моето момиче. Тя е върховната дива.


Ференцварош – Лудогорец прогноза | 03.10.2019\nK Khristov 02/10/2019 20:00 Прогнози 0\nСнимка: Football Tips\nШампионите от Разград имат трудна визита на унгарския Ференцварош в мач от груповата фаза на Лига Европа. Преди по-малко от три месеца Лудогорец допусна две загуби от този опонент, в които получи пет гола.\nВреме е “зелените” да се реваншират за инкасираните загуби, които им костваха продължаване напред в “турнира на богатите”. Разбира се, Лудогорец е с леко променен облик, след като Стойчо Стоев бе уволнен след хикса срещу Славия, а на негово място застана помощникът му Станислав Генчев.\nВ играта на разградчани не се промени кой знае какво, но се забелязва приповдигнатото настроение в отбора, което донесе поредица от шест успеха. Сред тях най-ярко изпъква победата над ЦСКА Москва, дошла с 5:1 след пълен обрат.\nФеренцварош стартира кампанията в Лига Европа с тежко гостуване на испанския Еспаньол. Въпреки това унгарци не се предадоха, показаха добра игра и дори поведоха в резултата. В крайна сметка сблъсъкът завърши при равенство 1:1, което на този етап изглежда престижно и напълно достатъчно за тима от Будапеща.\nСпоред мен идната среща ще бъде изпълнена с красиви отигравания, единоборства и попадения. Залагам, че ще видим голове от двата тима, което получава коефициент 1,85 от българския сайт за залози Efbet.