ДА ПРЕКОСИШ ГРАНИЦАТА, ЗА ДА НАМЕРИШ АЛТЕРНАТИВНО „АЗ" - Книга е за миналото ни. Или по-скоро за онази част от миналото...\nМНОГОТО НОВИ ОРЛЕАНИ\nРАЗГОВОР С ЛАНДСБЕРГИС (Змията сменя кожа, момата — дом)\nДА ПРЕКОСИШ ГРАНИЦАТА, ЗА ДА НАМЕРИШ АЛТЕРНАТИВНО „АЗ"\nСмятам, че трябва да захвърлим старите представи за границите, били те в пространството (където уж делят непримирими неща) или във времето (където уж с революционен скок погребват миналото завинаги).\nПървата метафора предполага, че щом заличим границата между това, което е Истинско и което е отклонение от истината, истината ще нахълта, ще залее всичко и ще настъпи вечна любов и братство по света. И под това се разбира, да речем, да станеш едно от безбройните колелца в държавната машина на президента Мао или да влееш държавата си в панславянското море на другаря Сталин. Равенство в нахлузването на униформата. Мене там не ме търсете; нека си стои границата!\nСпоред втората метафора прекосяваш границата със скок напред и ето че възможностите за прогрес стават безкрайни: изобретяваш колелото, забъркваш първия шоколад или разбиваш атома. И, разбира се, след като разбиеш атома, ще излезеш да се почерпиш с един топъл шоколад, както прави Пиер Кюри, и ето те прегазен от споменатите по-горе колела на същия пиян файтонджия, който мачка хора от преди разцепването на атома и ще ги гази и на луната. Какво, като революционизираме техниката, ако останем затънали до колената в старото морално блато?\nАз виждам границата като в мита за Одисеи: като ограничение, което с промените на света около нас не ни дава да сме такива, каквито сме си. Ние прекрачваме през ограниченията, които съдбата хвърля като пранги в краката ни, за да си останем същите, защото сме щастливи такива, каквито сме си, и хич не ни интересува какво смятат, че трябва да сме — аятолах Хомейни или Сталин, или Мусолини.\nСветът на Одисеи е разклатен. Старото чувство за чест е разклатено, верността към жена и дом пропадат и за да се възстанови стабилитетът, той трябва да тръгне на героично пътешествие, да прекоси морето — границата между дома и света отвъд — и да победи разрушителните сили. Цялата тънкост обаче е там, че това, което остава зад него, вече не е старият дом; старият дом става гъмжило от пияни нахалници, сто пъти по-лоши от онези, срещу които е тръгнал на бой. Така че той сякаш плъзва в друг свят: нови срещи, нови битки, и старото му чувство за самия себе си изчезва. Той не е същият вече. Като се връща в родната Итака, призован от съня за това, което е било, обвива го тайнствена мъгла и не може да познае ни дом, ни баща, ни син, нито те пък го познават. Само кучето му, разбира се: пазителят на духа на дома идва да го посрещне, когато стария дом вече го няма.\nРазправям за себе си, естествено.\nИ ние сме принудени да „прекосяваме отвъд" в търсенето на ново превъплъщение на себе си, когато родната почва отиде по дяволите. Доброволни експатриоти напускат задушливата, издребняла домашна среда, за да я преоткрият и да й придадат нова същност. Хемингуей не само запазва американската мъжественост в чужбина, но проектира пресъхналия американски дух на латинска основа. Какво е полската литература без изгнаника Мицкевич? Унгарската музика без емигранта Барток? Руската без беглеца Стравински? Ни един от тях не консервира само загубения дух на родината, но крачи по нови пътища, нетрасирани върху родната почва.\nИ така, стигаме до универсалната теория за външното „аз" на дадена култура като едно от безбройните й възможни превъплъщения. Какво е италианската култура без градчетата държави по Адриатика, пък и хърватската култура без тях? Какво са немската, френската и италианската култура без Швейцария или без Австрия, без Лихтенщайн или Люксембург, или без търговските градове по Балтика и в Трансилвания? Какво е английската култура без присадките й в ирландския Дьблин или без Америка? Десетки Германий, Русия и Англии ще измрат и стотиците им избягали през границата превъплъщения Ще ги подклаждат отново и отново.\nТази метафора за границата като ограничителна бариера, която трябва да се прекоси, за да останем в дома на сърцето си, когато реалния ни дом вече го няма, е в разрез с официалната теория, че има само едно тълкование на родното и него го знае този, който държи пушките.\nТурци джебелчани напускат България за Бурса, за да разберат, че са българи (български граждани), макар да говорят турски и да носят Аллах в сърцето си. Както са го разбрали отдавна не без вътрешни изпитания и тримата софиянци — Кеворк Кеворкян (арменецът), Леви (евреинът) и Симеон Кобурготски (саксонецът). И се върнаха духовно по-силни, по-зрели български граждани. Изгнаници напускат Чехия, Естония, Грузия, Унгария, Чили и пр. не само да ги запазят такива, каквито ги таят в сърцето си, но и да отворят нови пътища за тях покрай старите засипани пътеки. И това не е политическа проява. Това е истинската същност на литературата и културата: да дава безкрайни нови и различни тълкования, да търси превъплъщения на всичко, което ни заобикаля и възбужда въображението ни.\nКакво правим тук с дъщеря ми Пенка. Бягахме, гладувахме, гледахме се един друг — 3000 километра ли, триста години ли, за да прекосим цял океан и да потънем у дома, в домашните проблеми и въпроси, по нов начин. За това именно искам да разкажа, макар и със съвсем други думи и други представи и понятия. Не зная по-ярък пример от българската литература за действието на универсалния закон, че трябва физически да прекрачиш границите на дадена национална литературна действителност, за да можеш да се приобщиш към Вечната й същност. Няма значение, че в училище за то^а не се говори. Това, че не се говори, потвърждава принципа.\nНе е трудно този закон да се види в действие.\nЗа мен то дойде с отварянето на томче Дебелянов пред Иван и Пенка под чашите, дето висят над главите ни, когато закусваме на бара в кухнята. Зная стиховете, които ще им дам сега, наизуст, но за да съм по-спокоен, вземам томчето на Дебелянов. Започвам да чета и рев-вам като магаре. Не мога.\nПенка ме пита ужасно строго: „Тате, какво ти става!" (Не иска лигав баща, не ще старче, което си пикае в калеврите. Нейният баща е нещо изключително!) Иван се смее. Мъдър е. Приема, че баща му е остарял. Майка му умря; всичко става, всичко може.\nНо не е вярно, аз съм си екстра. Само нещо ми става до болка ясно и е толкова красиво; както всяко провиждане. И си казвам: „Благодаря, Господи!"\nНай-хубавото си стихотворение Дебелянов пише с мъката на изгнаник. „Да те посрещне старата на прага..." Кристалната, омагьосващата сила на този образ е в това, че поетът е съумял да застане достатъчно отдалечен от обекта си, за да види Вечното в българската майка къщовница. Ако е там, вътре, у дома — вместо „старата на прага" щеше да пише: „Нашта баба Търкаланка беше примерна стопанка." Щеше да бъде затрупан от дребнавото ежедневие, патриотизмът му щеше да бъде заринат в пазарния фалш на троянската керамика и конвейерно произведените „чутури", пазители уж на традициите на пастирската дърворезба. Щеше да вие и да бяга през девет планини в десета.\nКоя дописка в коя родна газета, кое „Работническо дело" вдъхновява смазания сред гръцките атонски попове Паисий да пише за историята на България и смразения от влашки и руски ветрове Софроний — за патилата на българина? Не, чистият, неопетнен вакуум на самотата им ги кара да пишат.\nТемелите на българската литература са положени все от хора в изгнание, недоволни от това как текат нещата в родината: в Румъния (Ботев, Каравелов» Раковски, Ве-ликсин, Селимински), в Сърбия (Каравелов), на Запад (Берон), в Турция (Петко Славейков и Константин Величков), в Русия (Чинтулов — който не написва ни един стих, след като се връща в Сливен, и Вазов — на когото му трябва политическо бягство в Одеса, за да напише „Под игото"), в Италия (К. Величков), във Франция (Пенчо Славейков и сетне Атанас Далчев и Коста Константинов).\nПишат на гръцки, сръбски, турски, румънски, на измислени свои езици като Раковски и Богоров.\nТекат успоредно много български литератури през българския езиков чернозем, без да се вливат една в друга. („Хлеп, хлеп, хлел!" — пише Вапцаров, за да римува с „ужас свирел". Не „хляб". „Нивге неу^алйън" — пише Радой Ралйън, а не „никога неутрален"... „Ралин", защото не се римува. Римува се само на майчин език.) А колко са те, българските литератури, като даже не знаем колко са Българиите, в които се създават; различни, съществуващи едновременно, със свои собствени особености и различия.\nЗнаем и говорим само за една България — тази на българите от Дунавския вилает на Турция, които през 1878-а година влязоха в новоосвободеното българско княжество и веднага започнаха политически кавги, разправии, борби за служби, довели едва ли не до пълния провал на конституцията в новата 25-хилядна столица София. Нека я наречем Политиканска България.(Как ме дразни, да й се не види!)\nПо същото време със стари корени е столетното столично българско население на Цариград: поне 4 пъти по-голямо от това на София, с големи вестници, печатници, училища, църкви, търговски мази и ханища; център на политическите и църковните борби от век насам, с население, което до края на века издава по-качествени книги, и езиково, и технически, дори от издателството на Данов в третата България — Източна Румелия. Да наречем цариградската България Екзархийска България. (Поклон!)\nСедем години съществува Източна Румелия със,своята столица Пловдив, която има толкова малко общо с Княжество България. Така процъфтява с търговията, политиката, образованието, вестниците, издателствата, че от Политиканска България тук бягат да се спасят Иван Вазов, Петко Славейков, Тодор Икономов, Захари Стоянов, кой ли не! Една друга България, цъфтяща, защото не се командува от даскали и политикани, а от образованата, тежка буржоазия. Да я наречем Чорбаджийска България. /Как я обичам: ароматните лозя на моя Сливен, тежките чаршии и ханове на моя Пловдив, многоезичните кейове на моя Бургас.)\nВълни от изселници от XIX век заливат Добруджа и Бесарабия. Свои училища, своя гимназия в Болград, свои театри и читалища, свои връзки и занаяти: България на стадата, на прекупчийството, на дисагите със златото и живота около църквата. Прекупчийска България. (Къде сте, братя котленци и сливенци!)\nВ Македония остават българите, които ще се борят, ще мечтаят за свобода, ще се отчаят, ще се сплотят около дома и майчиното огнище в градове и села с къщи като крепости, ще пазят домашните традиции. Най-домоседното, работното и прибраното население на Югославия: Македонска България. (Защо само за нея говорим, какво сме загубили там?)\nВ Банат и по завоите на Дунав, на север, се изселват старите прастари българи католици. Първите, които се образоват, първите, които гледат на Запад, първите, които печатат книги и вестници, първите, които пращат делегации по света, първите, които дигат въстания. За които официалните академици казват, че били опасни за България, понеже не били под лоното на източноправославната църква. Свещена глупост! Това е Католическа България. (Първата модерна България. Единствената модерна България досега.)\nИ най на север — още една вълна изселници в южните части на Украйна и около Одеса. Кулашката крепост на Украйна, ако сте чели историята на болшевишката революция. За твърдостта им очилати комисари и поет-чета пишат ужасяващи балади десетилетия след като затриват цъфтящите им стопанства. Колония, заселена от пионери, по-корави от американските пионери на Запад, които никога не успяват да изградят своята българска „Америка" в Южна Украйна — наречете я Чифликчийска България. (Кой ли ще пише за нейната епопея! Сърцето ми се свива.)\nСедем тюрлии. Различни — като от земята до небето. И все пак нищо друго освен Българин.\nИ сега, помислете ги как някой слиза от някакви колиби някъде в София, ходи година-две в Университета\n197с подпетени гуменки, докато се нареди най-сетне по онези служби, дето, като се напият в някой затворен заради тях ресторант, изтаковват всички келнерки сред бутилките; и той ще ми каже коя е истинската България, кои са истинските традиции — чорбаджийски, селски, занаятчийски или даскалски, — кой е българин, кой да бъде затрит с отровен чадър и кой да се маха по дяволите.\nТова е безумие, като да режем жива плът от тялото си и да я хвърляме на вълците; я ръка, я крак, око, пръст... защото не то и не той, а другото око и другият пръст били истинските. Осмата. Наречете я Идиотска България.\nБухането на оркестрите по улиците на Нови Орлеан се смята за началото на американския джаз. Черни музиканти свирят тъжни песни по пътя за гробищата на погребални процесии, защото някой е умрял и си отива завинаги, а по пътя назад свирят весели парчета, защото животът си продължава. После някои от тях отиват по нови места, носейки със себе си синкопираните ритми на музиката си, и хората наричат музиката им джаз. Стилът на тъжните мелодии, които изпълняват на отиване към гробищата, се разви в „блус", а стилът на веселите мелодии на връщане .от погребенията се разви в „страйд джаз". Някои от тези музиканти отидоха в Чикаго, други в Сен Луис. Край на историята.\nСамо че не съвсем. Първо на първо, кой, по дяволите, е чувал да се свирят весели мелодии при погребение — все едно дали на път или на връщане от гробищата? Никой! Никой освен приятелите от Нови Орлеан.\nПричината вероятно е в това, че бяха черни музиканти. Носеха в главите си бръмбара, който ги кара да мислят за погребението едновременно и като за погребението на господин Еди-кой си, и като за племенния ритуал далеч отвъд полагането в земята на когото и да било. Погребението за тях бе повод да се изгради образ на Житейския цикъл като театрално представление, само че само от музика, само дето сцената се заместваше от улицата, само дето цялото представление се състоеше от маршируването дотам и обратно.\nЛинейният музикален образ, който изграждаха, държеше в една длан най-пълната полярност, която можем да си представим: Живот и Смърт. Живите мъжествено маршируват към гробищата. Единственият, който не е жив в ритуала — покойникът, — е единственият, който не марширува, а бива носен. (Тук става дума за театралните елементи само; за механиката на сценичното.) От друга страна, смъртта (като „неживост") е крайъгълният камък на живота (едновременно и „началото", и „краят" му) и като възхваляваме живота, трябва да посветим един възглас на възхвала и на смъртта! Именно поради това поляризацията се превежда във всички елементи на ритуала: на музикално, на театрално, на мелодично, на инструментално, на ритмично ниво — на всички нива.\nПроцесията трябва да тече към гробищата, но тя не се изтича по улицата в катафалка, както става в Европа или в Нова Англия. Опечалените стигат там, буквално марширувайки; т. е. прилагат онази стъпка, която най-много насича движението им напред. При това както музикантите, така и опечалените допълнително насичат потока на погребението с така наречения „стрътинг", буквално „перчене" при краченето, което кара процесията отдалеч да изглежда, като че ли при всяка крачка се устремява и спира, устремява и спира — и така до гробището!\nДвата „удара" на такт, които са функционални при музикалните маршове, в ритъма на новоорлеанските паради се насичат на четири и дори осем удара на такт и довеждат цялата работа максимално близко до пълното разпадане на плавния поток в сложна синкопация.\nИ, разбира се, тоналността не е ни мажорна, ни минорна, с двете „блусови" ноти на този стил на свирене, да речем, в до мажор между си бемол и си и ми бемол и ми. Дори ако става дума за пиано, „плъзгането" между двете блусови ноти и неочакваните ауфтактове никога няма да ви оставят сигурни по това какво следва.\nЦялото нещо е функционално (тъй като съпровожда една чисто социална функция — погребението) и в същото време по-декоративно от който и да било стил в музиката. По-хаотично и неустойчиво от който и да било начин на свирене и едновременно с това отделните елементи на този начин са два пъти повече синхронизирани, отколкото ги синхронизира класическата музика. Точно както и ритмичните синхронизации на народнатапесен, които сме отвикнали да забелязваме, са по-многобройни от тези в авторската поезия, на която ни учат в училище.\nИ така, щом става дума за смесването на Изкуство и Реалност в Нови Орлеан, ще трябва да минем на историята на Бънк Джонсън.\nИсторията е, че Бънк Джонсън — новоорлеанският майстор на корната — започна да свири на 16-годишна възраст в оркестъра на Бъди Болдънс. Това беше през 1896 г. Свири почти тридесет години и ето че, като. свиреха една вечер, убиха диригента. Застреляха го. Стана голям бой и така нататък и сплескаха корнета на Бънк, и му избиха зъбите. Така че той си рече: „Мой човек, много си стар да свириш", и наистина взе, че се отказа от свиренето за по-спокойна работа. Като например да бере памук из плантациите на Луизиана. Но и това не е краят на историята. Историята даже не е започнала.\nДвама историци на джаза — Рамзи и Ръсел — откриха къде е и започнаха да го бомбардират с писма, докато другият голям новоорлеанец Сидни Беше каза на брат си-Леонард (който пък беше зъболекар) да сложи един нов чифт челюсти на Бънк; после му купиха билет за Сан Франциско и ето ти го стареца през 1943 година, свири като жива реликва на миналото, за да илюстрира лекциите на Руди Блеш за джаза. Така че някои там хора го помолиха да направи някой и друг запис и той записа любимата си мелодия „Момичетата полудяват..." и им изпя „По брега на реката" и една от най-любимите песни на Нови Орлеан „Мама полудя...". И малките калифорнийски джазови историчета бяха страшно щастливи, защото за тях това беше чиста проба „съживяване на джазовата традиция на Нови Орлеан". (Вярно, че нищо не ставаше по онова време в Нови Орлеан, дето заслужава да се спомене дори.) И точно тук е положението, което искам да изтъкна, защото, докато джазовите историчета ликуваха от това, че разпространяват „съживяването" чак до Ню Йорк и кой знае къде още, имаше музиканти, които изобщо никога не бяха чували, че новоорлеанската най-добре организирана най-хаотична музика от всички музики на света има нужда от каквото и да било „съживяване"!\nСега. Вярно е, че през 30-те години, както бе ставало и с други фолклорни традиции, професионални почитатели на новоорлеанците отчасти поради естетически, отчасти по чисто търговски причини се заеха да „цивилизоват" традиционните форми на това изкуство. Точно както много по-късно „черният" рок бе пребоядисан на „бял" от Елвис Пресли и точно както Пенчо Славейков и Кирил Христов в България преди това „цивилизоваха" българските народни песни, и още преди това Калман и Лист, Чайковски и Бородин цивилизоваха унгарските и руските народни песни, във,втората половина на 30-те години стилни синкопации (които звучаха по-скоро като учтиви похълцвания, отколкото като раздробяването на мелодията на стотици блестящи огледални парчета) започнаха да се вардалят в шоколада на големите танцови оркестри. „Суинг" беше името на новата игра, носеха се цилиндър и фракови опашки, и единствената връзка с идеята за Смъртта, която вървеше с тази нова музика, беше пълната анихилация на какъвто и да било намек за смъртта и трагичното, каквото и да било неприятно чувство в цялата тази работа. Черните джазмени от Чикаго и Сен Луис трябваше да бягат да се спасяват. Експатрио-ти им казваха по онова време. Ексиатриоти, които си напускаха домовете, за да могат да спасят американската си музика.\nКогато Бънк Джонсън записа през 1943 година „По брега на реката", можеше да се види откъде е взел Луис Армстронг поляризирания стил на противопоставянето на говорене с пеене и на милване със скърцане на зъби. Само че този стил никога не беше изчезвал, никога не се беше загубвал. Докато Бънк беше брал памук и джазовите историци оплакваха изчезването на „несъживения още" новоорлеански стил, Сачмо (Луис Армстронг) забавляваше французите с него в Париж. Когато Бънк изсвири отдавна забравената мелодия „Пеперлия съвет" за просълзения Руди, Сидни Беше не само я свиреше и беше я свирил в Париж от няколко годпши, но и аз я помня като дете от бургаското казино. Свиреше я оркестьрът, келнерите подвикваха поръчките бира към бара и приборите подрънкваха с малките си сребърни приборни гласчета и всичко това просто беше неделима част от културата на семейните ресторанти в Европа, без който и да било да знае, че тя е бежанец от Нови Орлеан; а след вечеря ходеха да се възхищават на филмите на Фред Астър и Джинджър Роджърс като есенцията, като символа на Америка. (Мелодиите на Бънк и Сидни Беше си ги смятаха за свои си мелодии на своите си ресторантски оркестри.)\nРазбира се, парижкият новоорлеански стил беше станал по-различен от новоорлеанската новоорлеанска блу-сова традиция. Беше я леко „шансонизирал", беше я направил по-шлагерна, по-песенна. Но — както сме казали толкова пъти вече — това беше просто външното, избягалото „аз" на духа на Нови Орлеан, който отпразнуваше слънчевата страна на смъртта, сладкия привкус на раздялата и богатствата на загубата.\nИ, разбира се, имаше и трети Нови Орлеан в това паралелно съ-съществувание на неговите интерпретации. Едното беше музейното възпроизвеждане на тази музика от Бънк в Калифорния. Другото беше прекосило границата на път за Париж, където Беше искаше да запази тази музика каквато си беше. Третото беше резултат от отварянето от Пит Фаутен на пашкула, в който новоорлеанската музика беше преспала мечешкия си зимен сън в самия Нови Орлеан. Мога ли да си позволя нахалството да окачествя този процес като „Източната Румелия" на Нови Орлеан, тъй като „истинското нещо" тук е запазено извън реставрации, консервации, емиграции и така нататък.\nВсеки „Фет тюздей" (вторникът преди Великденски заговезни) Пит Фаунтен излиза със своите „Марти Гра Стрътърс" („Перчещият се маршов оркестър за карнавала Марти Гра") и поема из улиците, по които пердаши десет часа наред; пият по чашка по тротоарите, перчат се в смешните си дрехи, реват синкопите си — всичко както си трябва. Свирят „Нехайна любов" и „Над вълните" и всичките прочути новоорлеански улични маршове. Те именно отвориха път за такива поразителни състави като^медния оркестър „Дърти Дъзън" („Мръсната дузина"). И точно както го е казал поетът (цитирам по памет - май че беше Ланстън Хюз): „Блясъкът на лъч медна светлина в нощния мрак." Автентичен новоорле-ански блясък, само че поизлъскан от времето и от дългото употребяване.\nТри от десетте хиляди възможни лица на вечния Нови Орлеан в отвъдния свят: музейният, присаденият и развилият се. И не се ли отнася това и до трите различни лица на Вечна България: музейната, присадената и развилата се от стоте й възможни лица?\nРАЗГОВОР С ЛАНДСБЕРГИС\n(Змията сменя кожа, момата — дом)\nОфициално съм делегат на писателите в изгнание. Става дума за Международния конгрес на ПЕН-клубове-те в Лугано през — знам ли кога? — 1987-а май че. Според официалната програма на конгреса съм делегат, но всъщност съм си дребен чиновник. Ако не взема няколко интервюта от свои колеги и приятели, в които се преструвам, че не ги познавам, като им задавам въпросите, няма да ми платят хотела и тогава по-добре да бях си стоял във Вашингтон.\nТака че си играем на интервю с литовския драматург Алгирдас Ландсбергис — подпредседател на нашия клуб, на който аз пък съм член на Управителния съвет. Но играта както винаги се превръща в разговор. Разговорът става интересен и аз после ще трябва да го срежа, защото в международните радиопредавания никой не се интересува от интересните части ни на разговори, ни на интервюта^Трябват им плоскотии. Аз обаче ще го запазя. Не на лентата. Ще стои вътре в мен като малка бучка и ще расте; ще се превръща в истории, в очерци, в материал за парчета като това тук. Безформено като живота на писателя в изгнание (което ще рече — истинският патриот) и като съдбата на твореца (т. е. добичето, запряно в кочината на бюрокрацията да си изкарва хляба); и все пак смислено някак си.\nА. СЛАВОВ: Алгирдас, от дълго време си подпредседател на Центъра на писателите в изгнание към ПЕН-клуба. Какво представлява този Център за теб? Защо си му толкова верен?\nА. ЛАНДСБЕРГИС: Член съм на Центъра, откак бе изграден от естонския поет Алексис Ранит, който беше творец и на литовската литература. Центърът, как да кажа, е много нещо за нас. Беше нещо като семейство като братство. Изгнаниците, общо взето, са самотни! Разбира се, изобщо се предполага, че съвременният човек е самотен, но изгнаниците са два пъти по-самотни. Освен това Центърът представляваше интелектуалната ни среда и това може би бе най-важното за мен извън приятелствата, които съм завързал в него... Намирахме общи интелектуални и литературни интереси, наслаждавахме се на различията си и оставахме поразени, като откриехме паралели и общи черти помежду си...\nА. СЛАВОВ: Какви са задачите на писателите в изгнание на конгреса?\nА. ЛАНДСБЕРГИС: Като се има предвид съдбата ни, за нас затварянето на писатели и нарушаването на литературните и културните свободи са чувствителен въпрос. Така че ние обитаваме сумрака между литература и политика...\nА. СЛАВОВ: ...Извинявай, че те прекъсвам, но литературният процес не се състои само в „създаването" на литературата. Част от този процес е разпространяването на литературата, друга част е съхраняването на литературата в библиотеки, в музеи — във всички тези престижни институции, които са така дълбоко почитани. Така че съвсем очевидно „съхраняването" на един автор или на произведенията му не е политическа, а чисто литературна функция...\nА. ЛАНДСБЕРГИС: Да, точно този по-широк контекст на литературата е това, за което милеем. Ние, които идваме от Централна, Източна и Югоизточна Европа, сме склонни да гледаме на литературата като на цялостен организъм, а не като нещо отделено от останалия живот, както я възприемат понякога западноевропейците...\nАлгирдас отговаря, а аз, кой знае защо, се сетих за Боян Ничев. Един път се подиграваше на един старши научен сътрудник как отишъл да преподава български в Германия, за да е на Запад, но разбрал, че се минал, защото сума ти време не могъл да получи никакъв хонорар, и се върнал в БАН да довърши книгата си за пред-възрожденеца Тодор Пръцков или нещо такова; и аз казах на Боян, че се е минал не за това, че е отишъл на Запад, а че не се е родил по-рано да стане кръчмарин, че да има бол пари, а не да се преструва на литератор, за да си осигури дъвчене и с двете бузи едновременно, като седне да вечеря. Все ставаме едно, за да сме друго, казах. Боян обаче възрази, че... Няма значение.\nСтискам микрофона под носа на Алгирдас, после го премествам под своя нос.\nА. СЛАВОВ: Нека да минем на по-лични неща. Какво е да си писател, отраснал в източноевропейско семейство? Да си учил първите си години в тамошно училище? Какво е за някой като тебе да пише на английски? Колко си американизиран и колко те дърпа назад старата родина с проблемите си?\nА. ЛАНДСБЕРГИС: Ами много е трудно, разбира се, но не се оплаквам. Пиша на двата езика. Пиша на английски, защото наистина обичам този език. И едновременно с това винаги ще пиша на латвийски, защото е родният ми език. Бих се характеризирал като латвиец, който пише на два езика в Съединените щати. Може цял живот да се вайкаш за това, но аз гледам положително на цялата работа. Това е донякъде Божи дар, защото моето сложно положение може да се окаже плодотворно за нещата, които искам да разработя. Източник е на творческа сила; цялата ми противоречивост е материал за мен. Особено за пиесите, които пиша. Това е драматична ситуация в края на краищата... Винаги ще бъда латвиец, който пише в чужбина.\nА. СЛАВОВ: Кажи ми сега за последната си пиеса. В нея боравиш със ситуация из живота на младите американци. Имаш група американски юноши от етнически произход, от латвийски произход, и в същото време всичките им комплекси са чисто американски. Как ти Дойде наум тази флуктуираща ситуация?\nА. ЛАНДСБЕРГИС: В известен смисъл това е израз на собственото ми положение. Но не съм мислил съзнателно: „Това е моето положение, така че чакай да го изразя." Има една народна приказка за Егле, Змийската царица, и винаги съм искал да напиша пиеса за нея. И, разбира се, от друга страна, имаш Америка, където тази приказка е напълно непозната. И стана така, че написах пиеса за един латвийски режисьор, който идва в Америка и иска да постави тази народна приказка с група американски юноши от латвийски произход, за които цялата тази работа е абсолютно чужда. Сега виждам, че съм дал израз на собствената си съдба. Но не става ли винаги така? Да цитирам великия Флобер. Като го попитали коя е Мадам Бовари, той казал: „Мадам Бовари, това съм аз!" Моята съдба е част от драмата на изгнаника.\n„Гледам на себе си като на латвиец, който пише на два езика в Съединените щати." Ландсбергис просто мисли на глас какво е да си роден в Латвия американски писател. Седим в спретнатата малка зала в Палацо дей Конгреси, където преди два дни Комитетът за писателите в затвора към ПЕН-клубовете обсъди бъдещата си тактика. Вън група делегати чакат автобуса под палмите на Корсо Песталоци. Малката, луда, слънчева, ексцентрична вселена на Луганското езеро изпълва гърдите ни с аромата на свободата и ние можем да творим до насита за всичко, което е важно за нас. Малките глупости, които си говорят писателите.\nАлгирдас е висок, кожа и кокали, уморен, но въпреки това в сините му очи блестят юношески искрици.\nЗапочва да разказва за новата си пиеса. Тази с латвийския фолклорен мотив за девицата Егле, която уж трябва да мрази Царя на змиите, задето я отвлича от любещото я семейство, но вместо това се влюбва в него. Един от многото шаманистки мотиви, плъзнали по земното кълбо от Ирландия на Запад до Патагония на Изток. Знае ли Алгирдас колко много шаманистки мотиви са открити от лингвисти, фолклористи и антрополози във всяка невзрачна гънка на нашата цивилизация? Сигурно знае; той преподава фолклор в Университета на Ню Джърси от дълги години. И все пак с интерес слушам как пиесата била част от съдбата му, но не е мислил за това, когато я е писал. Зная. То идва от дълбините на същността му и вибрира като ултразвук в малкия му мозък; звук, който никога няма да може да се регистрира, за да го чуе дори самият той.\nВ шаманското съзнание има две реалности: едната, дето съществува, и другата, дето не съществува, но е реална, защото всеки миг може да се реализира. Или, с други думи, едната е това, което е станало, и другата — това, което е могло да стане или би станало; разбира се, ако знаеш как да преминеш оттатък, както някога са знаели шаманите. Във вселената на келтите има друиди, сиъри (виждащи) и бардове, които се грижат за това: друидите пренасят в нашия свят парчета от неосъществената реалност на световете, съществуващи паралелно с нашия; сиърите надникват в света пред нас или успоредно с нас; а бардовете създават изцяло нови, успоредни реалности на нашата със силата на думите. Това е вселена на преминаването напред и назад в други светове, които са като този тук, но в които черното е бяло и лошото е добро. И аз си спомних българската шамани-стка песен за любещите се луди-млади, които биват разделени насила, така че просто преминават в отвъдния свят, в гората Тилилейска, която е населена с „почти станали" работи. Момичето става тънка елха, момчето — зелен явор, идват дърводелци с криви брадви и ги насичат на прави дъски, па ги сковават на одрове, за да лежат притиснати един до друг, докато свят светува, „пак заедно, яворова до елхова".\nЛитовската девица Егле ужасно е загазила, защото изпада под властта на Змийския цар; царят, който постоянно си сменя кожите, за да остане лъскав, както го изисква същността му. Тя няма змийска кожа. Хората сменят дрехи, за да поддържат външния израз на същността си; и докато тича по цял ден нагоре-надолу, тя трябва да се преоблича. (Преведено на езика на символите, тя „се отдава" на змийския метод на предрешаване като израз на вътрешната си същност.) И точно така Змийският цар успява да стане неин господар. Оттук нататък тя трябва да влезе в неговия „друг свят", неговия чужд, омагьосан свят, и да загуби „този тук свят" на семейна любов и селско юношеско приятелство. И докато „този тук свят" оплаква загубата на любовта й, оказва се, че тя всъщност намира истинската любов; друга една любов, странна, стократно по-силна любов, разпалена в сърцето й от Царя на лъскавото претворяване, от Владетеля на промяната.\nКой е истинският свят на истинската любов всъщност? Този на селската девица или този на любещата змия? Няма отговор.\nПродължаваме да говорим и разбирам, че вече не става дума за народна приказка, а за съзнанието зад народната приказка. Става дума за нашите шамански, писателски мозъци на Балта и на Булгата; става дума за съзнанието, че можеш да преминаваш и трябва да преминаваш оттатък, за да бъдеш себе си. Няма значение, че в момента принадлежим на някаква си днешна култура; шаманското ни писателско съзнание е дълбоко в нас под всичките културни наслоения, които ни дъвчат.\nКой може да бъде по-ярък представител на това, което наричаме „руска култура" от Пушкин и Лермонтов? И въпреки това абисинският бард, скрит във внука на аби-синските царе — Пушкин, реди стихове за свой някакъв паметник, издигнат в света на сънищата; неръкотворен паметник, по-висок от обелиска на Александър, там някъде в някакъв свят, който съществува паралелно с руската столица. А шотландският бард, спотаен във внука на инженер Лермонт (един от чуждестранните експерти на руския цар), напява за келтската здрачна самота, съществуваща едновременно на едно и също място и по едно и също време с шумните тълпи на бала или на улиците; и вътрешното му зрение на сиър лови видения за себе си, прострян мъртъв, но още дишащ.\nБърборим радостно, но и бързаме донякъде, защото след час и нещо трябва да вземем параходчето през Луганското езеро за Кампионе. Тази долина тук е долина на италианска Швейцария, имайте предвид! Дедите на тези тук италианци хич не ги е било еня за геополитическите амбиции на своите братя италианци по времето, когато нацията се е обединявала, и затова прокарали граница между себе си и останала Италия. И докато германци, французи и италианци сплотявали редици, за да се бъхтят помежду си векове наред — вие кажете защо?! — техните тилилейски двойници в задалпийските котловини работели и играели заедно — френски с германски, германски с италиански и италиански с френски — в един паралелен свят, който би могъл да се реализира и всъщност се е реализирал в Швейцария, независимо от това, че е толкова невероятен в своя ред и покой, че човек просто не знае коя е истинската Италия — тази тука Луганска Италия или оная там, която води война срещу Абисиния, вдъхновена от Мусолини.\nИ сред цялата тази история се намира Кампионе, съвсем друг италиански остров, който пък прокарва граница между себе си и тилилейската Италия, която се бе отграничила от нацията и трикольора й. Италианска Италия в средата на Швейцарска Италия, която се наслаждава със съвършено дяволито щастие на царствения, сладък хаос на Алпите. Зад тази там планина е Монте Верита, където Айседора Дьнкан танцува гола в лъчите на изгряващото слънце пред групата европейски йоги, вегетарианци и комунисти: Херман Хесе, Карл Юнг и Владимир Ленин, за да споменем само няколко от тях. Оттатък оная планина пък е Кастаньола, където в изгнание бе сложено началото на латвийската литература и където други балтийски шаманистки народни духове танцуваха босоноги във въображението на драматуржката Аспазия и поета Райнис.\n„Има една народна приказка за Егле, Змийската царица — продължава Алгирдас, — която е литовска народна приказка, и винаги съм искал да напиша пиеса за нея. И, разбира се, от друга страна, имаш Америка, където тази приказка е напълно непозната..."\nТака че какво ще направиш: Как ще събереш две вселени, които нямат допирна точка и са абсолютно разделени поради начина, по който този свят се търкаля из културните си пътеки? Как да съсечем тази жива реалност с криви брадви, та да наредим дъските, излезли от нея на платформа, по която може спокойно да се върви? Аааа... но това ще бъде един съвсем нов, трети свят; светът на сцената, където литовският бард прави трика на „ставането" на това, което не се е предвиждало да стане...\n„И стана така, че написах пиеса — продължава Алгирдас — за един латвийски режисьор, дошъл в Америка да постави приказката с няколко американски юноши, за които цялата тази работа е абсолютно чужда..."\nТака кажи де!\nВ пиесата на Алгирдас шаманисткото преминаване в друга вселена става в двете посоки. Този, който прави нещата да станат, режисьорът, шаманът, друидът, който може да премести неосъществени реалности от „онзи" в „този свят", идва от балтийския Свят на здрача да съживи част от литовското съзнание на нюйоркската училищна сцена в тези чисто американски момчета и момичета с литовски имена. Те се съпротивляват на това, и още как! Техните девствени, небелязани, отчуждени от миналото бруклински души защитават чувството си за сигурност. Така че от обратната посока Ню Йорк с неговия жив тарикатски език също се изкачва на сцената със всичките си комплекси, цялата си несигурност, със силата си и колебанията си.\nИзходът от този сблъсък е разрешен със съвършена драматична ирония: режисьорът не успява да постави на сцената своята пиеса за Литва, но омагьосването все пак се осъществява. Не на сцената, където Егле да бъде отвлечена в „онзи свят" на Змийския цар, а в реалния свят, където именно режисьорът бива прелъстен и отвлечен от Бродуей далеч от балтийската му абракадабра. Що се отнася до изоставените от режисьора юноши, те вече са намерили вътрешната си същност и извличат от дъното на съзнанието си истината за своите корени. Става рокада между режисьора от Стария свят и юношите от Новия свят: отчуждените стават литовци, а литовецът се отчуждава; и с това, че стават литовци, те най-сетне се добират до истинската си американска същност; и с това, че става американец, той най-сетне може да присади част от Литва в Новия свят. Режисьорът намира дом, юношите намират човешка същност. Американският ежедневен живот и балтийският фолклор се сливат, без нещо особено да се е променило на повърхността.\nТова е той, старият шамански път: да влизаш и да излизаш от различните пространства, да сменяш същностите си. Ню Йорк и Европа. Принадлежащите тук нюйоркчани са емигранти. Емигрантът става американец чрез Бродуей. Девицата бива отвлечена, за да бъде лишена от любовта, на която се радва, но намира истинската любов.\nТова е той и светът около нас, когато корабчето се отделя от кея на Касино: езерото взима цвета си от небето, отразяващо езерото. Градчетата се катерят нагоре из стръмните гори, които пък от своя страна наводняват в обратна посока улиците със зеленина. Италианците в долината на Лугано не щат да са италианци и точно това разплисква толкова чисто италианско слънце и свобода тук, че на самия пъп на цялата тази работа едно ядърце се отмята от отметнатото, з"а да се гушне обратно в изгонената от тази долина Италия. И точно това иди-ми-доди-ми на обърнатия телескоп да-не-си-туй-което-си-за-да-станеш-по-пълно-това-което-се-очаква-да-си гледа на пиесата си и моят приятел Алгирдас. И ми помага и аз да се видя отразен в отдалечаващото се дъно на кладенеца. Да осъзная съдбата си като писател в изгнание. Всички да осъзнаем съдбите си.\nИзгнаници или не, трябва да прекъснем пъпната си връв; трябва да се откъснем от най-близкото човешко същество, което някога ще имаме — майка си, — за да се превърнем в човеци и да станем част от Човечеството. Както Змийският цар сменя кожи, за да запази царствената си премяна лъскава. Както отвлечената девица плаче, като слуша майчиния вой на раздялата да заглъхва под неотразимото тупане на сърцето си, разпалено от любов към Мъжа.\nРежисьорът излиза. Момичето, което се е влюбило в него, излиза. Няма ни Америка, ни Литва вече. Само негата им да си принадлежат и да намерят себе си изпълва сърцата ни, когато последният прожектор в края на пиесата увисва над празната сцена. И въпреки че никой не го споменава, аз чувам във вътрешното си ухо далечен сърдечен пулс като там-тамите на Юджин-О'Нийловия „Император Джонс". В пиесата за Егле има много от това, което критиците някога наричаха „Ирландски сумрак".\nАлгирдас е бардът, който знае как да ни въведе в здрача, създаден от магията на думата. Помня покоряващата атмосфера на пиесата му „Петте стълба на площада", която бе поставена оф-Бродуей. Шепа латвийски борци от Съпротивата още се държат в горите и въпреки че каузата им е справедлива, и въпреки че народът им ги обича, между тях и хората започва да се прокрадва отдалечаването като мъгла, изпълзяла откъм морето, и те се реят някъде там, горе, между разгрома и триумфа...\nСегашната пиеса на Алгирдас „Децата на кехлибарения дворец" е населила сумрака между отчуждението и намирането на себе си.


Картини ни връщат към мистериозната смърт на най-красивата тв говорителка – 1chas.BG\nКартини ни връщат към мистериозната смърт на най-красивата тв говорителка\nИзвестната говорителка Татяна Титянова, за която малцина знаят, че е била и добра художничка, щеше да навърши 60 години на 14 септември, ако не си беше отишла от този свят малко след като става на 28. По този повод нейната сестра – журналистката Антоанета Титянова, иска да подреди нейни картини в изложба, както и да издаде книга с репродукциите й, пише „Галерия“.\nЗавършила Художествената академия в класа на покойния проф. Светлин Русев, говорителката приживе обичала да подарява платната си. Дори два месеца след смъртта си е трябвало да направи своя изложба, на която да покаже най-добрите си произведения.\nНейната „Мадона с младенеца“ („Автопортрет“) дори вече видя бял свят в столичната галерия „Хит арт“ в сборна експозиция на ученици на Светлин Русев.\nТитянова е имала илюстрации и в 15 издадени книги.\nЗа съжаление повечето й картини са при мъжа й Георги Иванов, който отказва да общува със семейството на Антоанета Титянова, но сестра й пази диапозитиви от неосъществената й изложба, които смята да използва. Тя се надява и да успее да намери всички творби на сестра си, които тя е подарявала преди смъртта си. Таня се колебаела дали да не следва медицина, но случайност я връща към рисуването.\nТака заминава да учи в престижно училище по изкуствата във Франция в град Ним. По това време на Ривиерата в Гранд Мот се запознава и с все още неизвестния у нас през 70-те години певец Дейвид Боуи. Той се влюбва в Татяна и й предлага брак, но тя отказва.\nПрибира се в България и влиза специалност „Живопис“ в Художествената академия. Още в първи курс се явява на конкурс за говорителки под номер 800, но успешно се класира. В телевизията се учи от легендите Никола Филипов, Любинка Нягулова, Христина Христова, Мария Тролева и Анахид Тачева.\nОсвен това е истински полиглот и владее четири езика писмено и говоримо. Често я често я ангажират да бъде водеща на концерти. На един от тях се запознава с мъжа си – Георги Иванов. Следват 10 семейни години, в които прави три опита за развод.\nПрез 1982 г. една нощ полицията я довежда с детето пребита, със счупен нос.\nПрез 1988 г. мъжът й заминава като служител по паспортите в Сирия, а тя прави кариера в телевизията, следва, рисува и отглежда двете си деца. През 1982 г. ражда първородната си дъщеря Краси, а малката Глория се появява на бял свят, докато бащата е в чужбина, три месеца преди смъртта й.\nНа 22 сестра й Антоанета Титянова ражда, а ден след това намират красивата Татяна удушена зад блока й – 10 дни след рождения си ден.\nТочно тогава тя подготвя и първата си изложба, която така и не вижда бял свят. Месеци преди убийството си тя се оплаква на адвокатите Петър Корнажев и Иван Китанов, че я заплашват. Моли влиятелни хора да я свържат лично с Тодор Живков, когото да помоли за помощ. Все още е мистерия точно как е починала говорителката.\nНо и досега следствието и прокуратурата не могат да кажат как се е „самоубила“.\nТитянова – от 8-ия при първото следствие, от 4-тия етаж при второто, от 16-ия етаж при третото и от 13-ия при четвъртото, при условие че при огледа на местопроизшествието прозорците над 10-ия етаж са заковани, а Татяна е намерена на огромната дистанция от 8 метра от блока в квартал „Дианабад“, без кръв под нея.\nПри ексхумацията пък се доказва счупена подезична кост, множество охлузвания по китките и по корема и синини по врата, които показват, че е удушена. По-късно прокуратурата унищожава делото. Оказва се, че е поискано от адвокат от районния съд, но не могат да прочетат кой е той. „Вече 32 години следствието и прокуратурата няма яснота как е починала сестра ми и къде, но никой не е работил по версията „убийство“, а как да ни затворят устите“, категорична е сестра й Антоанета.\nТръгват слухове и че Татяна е убита от Владимир – сина на Тодор Живков. Дори във „Файненшъл Таймс“ 1989 г. се появява статия за българските олигархически династии, където е публикувана снимка на Таня с намек, че тя е жертва на сина на Първия. Според адвокат Петър Корнажев така умишлено се отклонява вниманието от истинските виновници и много хора не отиват да дават показания от страх.\nТака двете й деца – Краси и Глория, растат без майка, като малката е дадена за осиновяване месеци след смъртта на Татяна, а първокласничката Краси е изведена за 10 години извън граница, за да се скъса връзката й с роднините на майка си. Антоанета повече от 25 години нито има връзка с племенницата си, нито знае нещо за живота и на двете дъщери на покойната си сестра.\nТака след 25 години през 2017 Краси звъни на дъщерята на Тони Титянова Виктория на 10 май с молба да живее при нея. Казва и пише, че има проблеми с баща си и търси помощ, като твърди, че не издържа на напрежението в Англия, а те не са я виждали от шестгодишна. Моли братовчедка си и леля си за помощ да се върне в България, както и в събота да я чакат на летището. Билетът е купен от сестрата на мъжа й Карла.\nПолетът й трябва да е в петък, като Краси пише до Италия, че не е пътувала, защото баща й е взел документите й за самоличност. Момичето е принудено да проси, защото той според лондонската полиция отказва да я приюти отново, няма нито телефон, нито интернет, а дни след това е намерена мъртва. Какво обаче се е случило, остава загадка.\nНиколай Цветанов: Кризата сви бързите кредити с почти една трета\nЗамразиха сметките и запорираха апартамента на Алексей Навални\nФатални лавини дебнат в Пирин! Методи Баненски: Върховете са опасни\nЗабраняват на фалирали длъжници три години да работят


Малко по-сериозно за БТА - Мнения, акценти и коментари по горещите теми | ФАКТИ.БГ\nЗад кулисите на порнотопреди 2 часа и 2 минути\nИспанският регулатор одобри подновяването на лиценза на АЕЦ „Кофрентес“преди 2 часа и 58 минути\nТом Холанд кандидатствал за роля в "Междузвездни войни"преди 3 часа и 26 минути\nПластмасовите отпадъци са най-опасни според българитепреди 3 часа и 57 минути\nЛесен китайски метод срещу разширени венипреди 4 часа и 5 минути\nМила Кунис с нов филмпреди 4 часа и 29 минути\nДнес основен проблем не е оскъдицата на новинарския поток, а неговото изобилие\nМалко по-сериозно за БТА\nПубликувана: 17 Февруари, 2021 16:00\n31 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 1918\nБТА е професионална агенция, в която работят компетентни хора, много от тях са с по няколко езика и всички са грамотни. Те знаят къде се слагат запетайки и пълен член и могат да пишат бързо, ясно, разбрано. Работещите в БТА си вършат работата добре, съвестно и прецизно, макар и да не са много добре платени.\nБТА обаче е професионална агенция от миналия век, от времето, в което основен проблем беше достъпът до новини и скоростта на тяхното разпространение. БТА компенсираше в голяма степен този проблем. Това дали част от новините идваха от ТАСС или от някоя друга агенция, за която човек може да има колебания, беше проблем, но не централен основен проблем.\nДнес основен проблем не е оскъдицата на новинарския поток, а неговото изобилие. Не бавното разпространение на новини, а скоростта, с която те се разпространяват. И не липсата на източници, а това че всеки и всичко е източник. Това изобилие и информационна свръхпроводимост води до два проблема - как да приоритизираш новините и как да отсееш вярното и провереното от невярното и откровено лъжливото. Това са тежки проблеми дори и преди да се сблъскаш с огромната машина за целенасочено производство и разпространение на фалшиви новини. Когато и хибридната пропагандна машина се добави, нещата стават много по-сложни и сериозни.\nБТА още не е забелязала тази реалност. Колкото и симпатичен човек да беше Максим Минчев, колкото и да обичаше да пътува по света и да разглежда какво става тук и там, той май не беше съвсем наясно какво точно става вътре в БТА и как БТА би трябвало да се реформира. (Не ми се иска да вярвам, че той умишлено блокираше необходимата модернизация на агенцията.)\nВ хибридната пропагандна среда и посред неспирното цунами от фалшиви новини БТА има нужда от ново оправдание за своето съществуване. Това че БТА е национална агенция и че е почти на възрастта на Троянския велосипеден клуб не са сами по себе си достатъчни основания за нейното съществуване, още по-малко пък за това агенцията да бъде издържана от данъкоплатеца.\nПо разни причини журналистите не искат да нападат БТА - симпатии, приятелски чувства, навик или безхаберие. БТА обаче е източник на съдържание и ориентир за достоверност за огромния масив от български медии. Работа на всеки медиен човек, а и на всеки данъкоплатец, да изисква от БТА да се промени и да гарантира, че изпълнява обществено полезна роля.\nКаква би била тази обществено полезна роля? В ерата на интернет, Google, Google Translate, Twitter,AI тази роля няма как да бъде просто претакане на новини от други агенции. Пуснете си всеки сайт през Google Translate и ще се информирате за каквото искате. ББС покрива цял свят с проверени професионални новини. Politico, WSJ, Reuters, Bloomberg ще ви залеят с проверени новини от цял свят. Десетки други специализирани или общи сериозни издания с доказана независимост са на разположение.\nВ тази среда, данъкоплатецът може да единствено да отдели пари за агенция, която осигурява само проверени новини, агенция която се бори активно срещу фалшивите новини, която реагира активно с фактологически анализи (не мнения на талантливи пера) на масови хибридни вълни, която предлага ясна визуализация на данни по обществено значими или противоречиви проблеми (ваксини, македонска история, Крим, малцинствени въпроси и т н). Данъкоплатецът няма основание да плаща за грамотно написани дописки, чийто източник често е руската Телеграфна агенция на Съветския съюз, дори когато тези новини се отнасят до Русия. И може би най-вече, когато новините са за Русия.\nНай-малкото всяка новина от ТАСС би трябвало да се проверява през втори източник. Русия е на дъното на медийната свобода (149 място) и няма как държавна руска агенция да бъде безспорен източник дори на прогнозата за времето. (БТА не може да оправдае съществуването си и само с превод на дописки от Франс прес или Блумберг.)\nАко БТА изпълнява съвременни и необходими информационни функции, тогава тя не само ще има основание да бъде издържана от данъкоплатеца, но би било оправдано нейният бюджет да се удвои. Тази мисия и реформа обаче трябва убедително да бъде представена пред данъкоплатеца. Ако не изпълнява доказано подобни общественополезни функции, данъкоплатецът е добре да се освободи от бремето ѝ.\nИзобилие от глупости неточно задавани въпроси, преднамерено и ковид та ковид\nКолко да сте\nкомпетентни ,като нямате собствено мнение и сте на заплата.По 10 пъти на ден правите пиар на толупа за щяло и нещяло.Викнал един поп да го благославя,колко е добър разбойника,който за енти път ни троши парите да си прави пиар.Вие надминахте и ПИК .Нямате Грам достойнство,а Ризова вече не я гледам.Включвам Крум САВОВ 7/8 и слушам реални неща не псалми за величие на грешници.\nCV-тата може и да са им перфектни, но когато си наведен всичко останало няма никакво значение.\nТака, значи ТАСС са недостоверен източник, а Ройтерс и Дойче Веле и CNN са достоверни, така ли? Всички от гореизброените са еднакво недостоверни, защото просто не са независими източници, така че авторът като е казал "А" да каже и останалото...\nАми в БТА трябва да доказват , че защитават Българската позиция , тогава ще купуват репортажите им и ще има рентабилност !\nАко , като други медии само препечатват пропагандните пасквили на ВВС и Дойче веле ... Всяка медия може сама да си препечата щатско-турска натовска пропаганда .\nНо ... Quelle файда ? Файда yok\nнякой дали Ви разбра идеята и посланието на 'драсканиците",или това трябва да се подразбира като някакъв опит за реклама....доста нелепа!!!!\nСамата статия е форма на щатско-турска цензура !\nЗабележете спуснатата в Анонимната статия опорка : Препоръчва се на новото ръководство да не пуска статии от Русия , дори когато са от руски източници !!!\nА от какви източници да са новините от Русия ?\nОт Турски и Американски може би ? Ха-Ха !\nКато чета коментарите , разбирам , че най-грамотните са тук , у форума ...\nНищо не си разбрал от статията , ако въобще си я чел ... Търси потвърждение от втори източник , но не непременно от ТАСС .. която "неволно" си пропуснал .. 😁\nДо коментар #11 от "мдаааа":\nАми Дойче Веле "проверени" ли са ? Вчерашен пример - България имала задължителна ваксинация от 1929 май беше . Задължителна означава общонародна както целят да ни внушат .\nТлъста лъжа за да се прикрие , че всъщност с помощта на Русия и технология на Луи Пастьор (Франция) ваксинация Общонародна в България започва от 1951 г .\nЕ ще продължаваме ли да пускаме на сляпо DW и подобните антируски хибриди ?\nЯ , статията с опорките вече има автор - Юлиян Попов\nОчаквах някой от "демократично-пазарно-либералните институти" на Сорос , а с опорките срещу Русия се е заел лично " един от създателите на Нов български "\nОт Нов български ли Гешев получи степен Доктор по Международно право без да владее чужд език ?\nCтaнишкaтa e и eдинcтвeния бългaрcки пoлитик, кoйтo e увoлнявaл 2 пъти cикaджиятa боко Първият път прeз 2005 г. гo изринa oт МВР, втoрият - прeз 2013 г. - oт МC. Aкo тoгaвa умнитe и крacиви ceдeрунгeли нe бяхa ce втурнaли дa cпacявaт мутрaтa, вeрoятнo cикaджиятa и шaйкaтa му oтдaвнa щяхa дa търкaт нaрoвeтe.\nВтори източник , баце , втори източник .. посочи ми къде съм казал Дойче веле ...\nПубликувано във факти.бг: "Русия е на дъното на медийната свобода (149 място) и няма как държавна руска агенция да бъде безспорен източник дори на прогнозата за времето."\nТова изречение казва всичко за тасс...\nНе др трол\nДо коментар #13 от "Читател":\nНе от НБУ, а от ЮЗУ. И за юастие, само е записан, не е завършил, а и няма кой да му признае "доктората". Иначе, бих си платил (дори € 1.000), за да слушам на живо устната защита на английски...\nДо коментар #10 от "ха ха хаааа":\nти не си измежду тях. Не знам дали ти липсва езикова или компютърна грамотност.\nДо коментар #16 от "Това е истината":\nЧе защо цитираш Факти , щом Факти е от държава на 110 място по свобода на словото ?\nДо коментар #19 от "Стига бе":\nТе ТАСС са от държава на 149-то място ...😁\nДо коментар #17 от "Не др трол":\nБез да слушаме , но напиши : Дневник Едно наум: Без чужд език Гешев стана докторант по международно право\nИначе Факти автоматично трие конкурентни линкове в коментари\nДо коментар #15 от "мдаааа":\nАха . Една каруца подобни хибридки са : " ББС покрива цял свят с проверени професионални новини. " Брей-й-й ! Потърсих най-типичните статии от англичаците - как путин тровел десиденти - какво е категоричното заключение на ввс - категорично 1 отровил го е путин , категорично 2 - отровен от руската мафия . Дори не са познали на принципа"ще вали -няма да вали" . Защото поръчителите явно са (3) кръгове искали да дискредитират Русия .\nЗа Литвиненко как отразява ввс говоря.\nмишо от каварна\nТе едно време и за армията така пишеха и плюеха. Нямало нужда от нея, защо данъкоплатеца да плаща като има НАТО. Ама сега се видя че не е точно така.\nв БТА не е имало. Началниците винаги, но особено след 1989 г. са номенклатура на властимащите. Що се отнася до служителите няма спор -професионалисти, които обаче се ръководят от хора на врастта - новоизлюпени демократи.\nДо коментар #25 от "мишо от каварна":\nЗащо да не е така ? Каква е позата от армията ?????\nМодераторчета, колкото и да ме триете, досието на Максим Минчев като доносник на ДС не можете. Има и други сайтове.\nслед моето управление, всичко се убърка, така казват и в Свободна Европа и мисля че съм в десетката ...\nСвятЕдин цял град - лаборатория за тестване на коронавирус\nИмотиНиските лихви по ипотеките поне до 2023 година


Emprove открива 2022 година с културно събитие, съчетано с нещо за душата - Лицата на града\nНачална страница Какво се случва? Emprove открива 2022 година с културно събитие, съчетано с нещо за душата\nот Лицата на Града януари 6, 2022\nнаписана от Лицата на Града януари 6, 2022\nФилмът “Мъдростта на травмата“ маркира началото на поредица от срещи, посветени на кино и диалози\n4 януари, 2022г.\nФондация Emprove кани любителите на документалното кино на първата за годината #РаноБудна прожекция на 6 януари от 18:00ч. в Дом на киното. Датата и филмът са обединени неслучайно – „Мъдростта на травмата“ ще бъде представен навръх рождения ден на канадския лекар и автор Габор Мате, който е основен участник в лентата, която Дом на киното и Emprove представят. Събитието е част от световната премиера на филма. Освен на качествено кино, четвъртък вечер ще бъде посветен на разговор за важните неща. Дискусионният панел със специално подбрани гости след прожекцията ще маркира една приятна и полезна традиция. През 2022г. Emprove дава заявка за повече от тези срещи, които биха накарали хората да погледнат навътре към себе си, за да допринесат към позитивна промяна в обществените нагласи.\nТематиката на „Мъдростта на травмата“ е притегателна сила в практиката на Emprove. Фондацията помага на жени, преминаващи или излезли от връзка с насилник и фундаментална част от дейността им е да разберат и излекуват травмата на дамите, с които работят. В този филм д-р Габор Мате ни дава нова визия: общество, което е информирано за ефектите на травмата, в което родители, учители, лекари, законодатели и държавници не се опитват само да поправят поведението, да поставят диагнози, да потискат симптомите и да осъждат, а се стремят да разберат източниците, от които извират тревожните поведения и болести в наранената човешка душа.\nСъбитието ще бъде открито с краткия кинопроект за социална промяна РаноБудна: ПРОБУЖДАНЕ с режисьор Сергей Железко и Диана Димитрова в главната роля. След прожекцията на филма „Мъдростта на травмата“, на сцената ще се срещнат в диалог четири невероятни дами. Валентина Димитрова е семеен консултант и главен терапевт в Emprove. Ива Вардева е лектор, ментор и автор от уникалната общност на #ЖенитеSurvivors. Михаела Георгиева е коуч, консултант по лидерство, ментор в Emprove и вдъхновяващ лектор. А Мила Иванова е позната в културните среди като писател („Хартиена лодка в открито море“), сценарист, създател на блога „Солунска 16“ и главен редактор на сайта mila.bg.\nЗа темата на срещата Михаела Георгиева споделя:\n„Вярвам, че е важно да търсим източника на проблемите си. Нашите лични и на обществото ни. Зад тях стоят травми, които чакат да бъдат лекувани. Именно те са нашият портал към промяната.“. А с думите на професионалния си опит, Валентина Димитрова допълва следното: „Всяко травматично събитие, през което преминаваме повлиява живота ни и активира механизмите, които сме усвоили за справяне и ни дава възможност да израснем!“.\nМодератор на дискусията ще бъде Христо Христозов – програмен директор на Дома на Киното.\nБилетите за събитието могат да бъдат намерени онлайн на siff.bg/bilet, както и на касата на Дома на киното.\nОлга Минева, основател на фондация Emprove


За какво трябва да внимаваме при избора на детски колички | Жената днес\n64 ПРОЧИТАНИЯ ОТ 13 май 2021\nПредставяте ли си как изглежда идеалната разходка с вашето малко съкровище. Май е немислима без детска количка, защото тя е необходимост, независимо колко е голямо мъничето и дали е проходило вече. Това не е продиктувано единствено от спокойствието на родителите. Причината е, че количката е преди всичко удобство за детето и възможност да сте повече време заедно навън.\nРазнообразието от детски колички в търговската мрежа е все по-голямо в последните години. Това наистина е повече от чудесно, но пък често изправя родителите пред въпроса за избора. Чудят се как да се спрат на най-подходящата стока, която хем да е качествена и модерна, хем да е практична и да не е скъпа.\nБогатият набор от артикули се дължи преди всичко на стремежа на създателите на детски продукти да отговарят на потребностите на клиентите, както и на изискванията за здравословно развитие на малчуганите. Ето защо утвърдените производители са синоним на качество. Техните стоки покриват международни стандарти за максимална сигурност и комфорт.\nКогато се избира количка, нейният цвят, размер и модел са въпрос на индивидуален вкус. Експертите препоръчват изискванията обаче да не спират само до тук. По отношение на превозното средство за детето, най-важното е то да е сигурно и функционално.\nМаксимално добрият избор на детска количка се гарантира от\nПърво се уверете, че конструкцията е здрава. Количката трябва да е изработена от издръжливи материали. Тази информация е налична, тъй като производителят посочва основните характеристики на всеки конкретен артикул. В описанието е вписан материалът на рамката, колелата и т.н. При доказано качествените модели е заложено на олекотените метални сплави;\nПроверете за наличието на предпазни бордове. Те може и да са подвижни, но присъствието им спестява ненужните тревоги на родителите;\nРегулиращи се колани, които да помагат за стабилното позициониране на детето. Огледайте от какъв материал са направени, здрави ли са и по-добрият вариант е да са изработени с омекотители, за да не нараняват малкото дете. Повечето колички вече разполагат с 3- или 5-точков предпазен колан, който е стандарт за качество.\nНадеждна ли е спирачната система или как е предвидено да спира количката. Вижте дали избраният модел позволява бърз и лесен стоп на колелата;\nВид и големина на колелата. Големите са препоръчителни при неравни терени и осигуряват максимална стабилност при возене. Малките обаче са възможност за олекотяване на цялата количка и за нейната по-голяма маневреност. Добре е да прецените дали се нуждаете от класически модел с четири колела или от триколка. И двата варианта имат своите предимства, затова най-вече зависи от обстоятелствата, при които се използва количката;\nФункционалност на продукта. Има зимни и летни колички, както и всесезонни модели. Модерните предложения са с много подобрения и възможности за комбинации. Преценете дали искате подвижен кош или пък вариантите 3 в 1 или 2 в 1, където екстрите са повече. Примерно, имате ли вече столче за автомобила или предпочитате да го купите заедно с количката;\nНе по-малко важни са характеристиките, свързани с възможността за сгъване на количката и мястото, което е необходимо за нейното съхранение или пък транспортиране с автомобил;\nНаличието на допълнителни екстри е голямо улеснение за майките и татковците, за да не търсят допълнително сенник, чадърче или комарник, които да са подходящи към вече наличната количка. По отношение на аксесоарите също има богато разнообразие и всички те, дори на пръв поглед да изглеждат излишни, с времето се оказват важни, за е по-добре на детето.\nЛесно и бързо ще изберете количка, ако се доверите на предложенията за детски колички от Kidso . Там ще намерите всичко необходимо, за да расте безгрижно и щастливо детето. Предлаганите модели са практични за употреба и разполагат с всички сертификати за качество.\nВремето в утробата и раждането предопределят целия ни живот 707676 прегледа\nКак да изчистим банята до блясък – гениални трикове 447022 прегледа


Как правилно да се изхвърля стъклена душ кабина - Bindernone\nОсновен Binder Как правилно да се изхвърля стъклена душ кабина\nКак правилно да се изхвърля стъклена душ кабина\nДнешните кабини са стандартно оборудване в баните днес. Душ завесите се използват рядко. Но душ кабина също трябва да се изхвърли веднъж, дори по-висококачествени версии от стъкло, които не принадлежат към стъклените отпадъци.\nКакво трябва да имате предвид, когато изхвърляте душ кабина\nСтари и износени части на санитарните помещения трябва да бъдат заменени в даден момент. Старата душ кабина може да бъде повредена или ще бъде заменена с по-нов модел в хода на цялостното обновяване. По-висококачествените версии често са направени от стъкло. Можете просто да изхвърлите компонентите от стъкло в битовите отпадъци? Със сигурност не, защото старите душ кабини трябва да се изхвърлят по друг начин, например чрез една от следните опции:\nПрочетете също - Как да почистите душ кабина с покритие от стъкло\nПрочетете още - Запечатване на стъклото на душ кабината\nизхвърляне като строителни отпадъци чрез местната компания за обезвреждане на отпадъци\nна малки части в контейнера за отпадъци от стъкло\nИзхвърляне чрез специализиран дилър при закупуване на нова душ кабина (ако е възможно)\nИзхвърлянето и възможностите\nНай-простият (за съжаление и платен) начин е да го използвате като душ кабина в местната компания за депониране на отпадъци или. да се предаде на сметището. Може да има малка такса за това, но вие сте се отървали от всички компоненти на душ кабината. Друга възможност е да изхвърлите кабината на малки части с битовите отпадъци. До каква степен това има смисъл с душ кабини от стъкло, предстои да разберем. В края на краищата е всичко друго, но не и приятно да унищожите душ кабината и да изхвърлите трудоемко отделните счупени стъкла в битовите отпадъци. Много по-елегантната опция е да оставите монтажника да се погрижи за изхвърлянето на старата душ кабина, от която сте закупили новата. Трябва обаче да попитате дали това е възможно.\nПросто поставете старата душ кабина в обемистите отпадъци?\nСтара душ кабина не е обемист отпадък. В резултат на това не трябва да се изхвърля чрез това. Стара душ кабина, която трябва да се изхвърли, е строителни отпадъци или отпадъци от разрушаване, които трябва да се изхвърлят отделно. Това обикновено се прави чрез местното депо. Ако това е душ кабина, изработена от пластмасови компоненти, може също да е възможно да се изхвърлят малки части в остатъчните отпадъци. Първо трябва обаче старателно да демонтирате старата душ кабина на отделните й части и евентуално да изрежете или да изрежете стъклата за страничните части и вратите на малки парчета.\nПредишна Статиякостюми за на открито: запазване на уличния карнавал топло\nСледваща Статия Допълнителни знания: теглото на залепената светлина


Библиотека Отвъдни светове: КНИГИ – личност, себепознание, его – 6\nКНИГИ – личност, себепознание, его – 6\nВЛАДИМИР МЕГРЕ, ПРОСТРАНСТВОТО НА ЛЮБОВТА\nТази книга продължава разказа за необикновената жена, притежаваща дарбата на прародителите си и знания за първоизточниците на древното познание. И в нея, както и в предишните две книги, ни се дава възможността да се приближим и докоснем до истината, тази, която търсим. Всеки от нас се опитва да нареди пъзела, наречен живот. След като прочетете и тази книга, ще намерите и още едно парченце от него.\n“Уверявам ви, уважаеми читатели, макар да описвам невероятни събития, аз самият съм обикновен човек. Също като вас и аз се опитвам да ги осмисля. Засега на мен ми стана по-близка и разбираема фразата на Анастасия, че до истината не ще се доберем пълзейки.”\nВЛАДИМИР МЕГРЕ, СЪТВОРЕНИЕТО\nТова е четвъртата книга с прозрения от пророчицата Анастасия.\nВ „Сътворението" тя говори за първите хора на Земята - Адам и Ева, за смисъла на тяхната поява и на появата на целия човешки род. Колко безсмислен е светът когато се скъса връзката между човека и Природата-неговият създател?! И колко безсилно същество е човекът, когато не е прозрял смисълът на битието си -да бъде творец на красотата.Защото всеки от нас носи частички от енергията на Бога, но почти всеки е забравил за това, ставайки част от един огромен, фалшиф механизъм на измислена реалност.\nЧетвъртата книга от поредицата на Владимир Мегре, отново ни поднася един букет от мъдрости, призовава ни да ги почувстваме, да повярваме в тях, да ги последваме и така да направим себе си и живота си по щастливи. Анастасия твърди, че всеки сам е творец на съдбата си, и колкото по-близо до Вселенския замисъл е твоята съдба, толкова по-стойностен ще е живота ти, толкова по-изпълнена ще е мисията, заради, която си дошъл на този свят.\nВЛАДИМИР МЕГРЕ, КОИ СМЕ НИЕ\nС тази книга продължава разказът на необикновената жена Анастасия, която притежава дарбата на прародителите си и знанията за първоизточниците на истината. Ето един цитат от нея:\n"Съумелите да разберат своето предназначение и същината на безкрайността, ще започнат да живеят щастливо, превъплъщавайки се вечно, тъй като те със своите мисли ще създадат сами щастливата си безкрайност."\nВЛАДИМИР МЕГРЕ, РОДОВА КНИГА\nЧовешкият живот! От какво или от кого зависи той? Защо едни стават\nимператори и пълководци, а други събират огризки от боклука?\nпредначертана. Ако е така, то човекът е само едно незначително винтче в\nсистемата на някакъв механизъм, а не високоорганизирано Божие творение.\nнарича „енергия на мисълта“. И ако човек разбере какво притежава и се научи\nда я използва в пълна степен, то той ще се превърне във властелин на цялата\nВЛАДИМИР МЕГРЕ, НОВАТА ЦИВИЛИЗАЦИЯ\nВ осмата книга от поредицата "Звънтящите кедри на Русия" авторът е засяга теми, актуални не само за Русия, но и за България: демографска криза, безработица, екологични катастрофи, проблеми с отбранителната способност на страната, стопиране на изтичането на капитали от страната и приток на инвестиции, намаляване на корупцията, тероризма, прекратяване на надпреварата във въоръжаването.\nчаст 1 – прочети или прослушай\nчаст 2 (книга девета) – прочети или прослушай\nВЛАДИМИР МЕГРЕ, АНАСТА\nТечеше 2010 година по григорианския календар. След десет хиляди години сън на планетата Земя се събуждаха първите хора. Предстоеше им да видят какво се е случило със Земята по времето на техния сън, да разберат причините, да „запечатат” случилото се в паметта си в качеството на антивирус, за да не се повтаря това в бъдеще. Запаметиха многобройните автомобилни катастрофи и войните. Фиксираха задушаващия въздух в градовете и мащабите на замърсяването на водите. Запомниха многобройните заболявания, поразили физическите тела, докато човечеството спеше. Отчетоха... Не успяха обаче да формулират причините. Те ще могат. Естествено, че ще могат да върнат първичността на Земята! Върви усмихнато по полянка в дълбините на сибирската тайга малко дете. Нищо не го заплашва, никой не го напада. Дори обратното – зверовете са готови при първия му повик да му се притекат на помощ. Върви малкият човек, сякаш е наследник на царски род, разхождащ се из владенията си. Интересно му е да наблюдава живота на буболечките, катеричките и птиците; да разглежда цветенцата и да опитва на вкус тревичките и плодовете. Ще порасне и ще усъвършенства този прекрасен свят. А къде е по това време вашето дете? Какъв въздух диша? Каква вода пие? С какво ще се занимава, когато порасне? Всичко обаче по реда си.\nДимитър Божанов, Кафе за събуждане\nВ ръцете си държите вашето кафе за събуждане. То ще ви помогне\nда отворите очи широко. Да отворите сетивата си за възможност-\nите, които са навсякъде около нас. Да отидете дори отвъд сетивата\nси. Да позволите на ума си да приеме красотата, добротата и любо-\nвта, с които изобилства света ни.\nМного от нас са забравили да виждат. Вървят през света спейки.\nОстават слепи за съвършенството на живота. Остават глухи за\nсигналите на сърцето си. Остават безчувствени към импулсите на\nсобствените си вдъхновение и любов. Тази книга ще им помогне да се\nсъбудят и да си спомнят.\nН. В. Левашов, СЪЩНОСТ и РАЗУМ\nВ тази книга авторът продължава, като използва теорията си на нееднородността на пространството, да сваля завесата на секретност от поредните "парадокси" на природата. Този път във фокуса на обектива на познанието е живата природа и самият човек. Авторът формулира необходимите и достатъчни условия за възникването на живот на планетите. Простотата и красотата на понятията дават възможност на читателя, вероятно за първи път в живота му, да изпита просветление със знание, когато възниква чувството, че знанията се превръщат в неразделна част от самия теб. В първия том на тази книга авторът разкрива природата и механизмите на емоциите. Показва ролята на емоциите в еволюцията на живота като цяло и на човека, в частност. За първи път се дава обяснение на чувството на любов и от това обяснение любовта не губи красотата си, по-скоро обратното, позволява на човека да разбере какво се случва с него и да се избегне ненужното разочарование...\nНиколай Левашов анализира в книгата си влиянието на музиката върху човека и стига до следните изводи:\nСлушането на "музиката" от типа "рап" и "метъл" води както до дестабилизацията на клетката, така и до частичното разрушаване на астралното тяло на клетката. Преди всичко се разрушават горноастралните структури на клетката, които при младите хора са в процес на развитие и затова лесно могат да бъдат разрушени при протичането на подобен процес. По този начин, като се пробутва на младото поколение под формата на примамка определеният тип музика, от който младежта се “кефи”, може лесно и сигурно да се унищожи еволюционното й бъдеще.\nЗвуковите вълни с честота 6-8 Hz (херц) са истинско оръжие. Фронтът на звуковата вълна с тази честота при преминаването си през живата материя предизвиква такова преразпределяне на първичните материи, при което във високоорганизираните клетки, които са неврони в мозъка, протичат необратими процеси. В резултат на това мозъкът се претоварва, невроните се разрушават и човекът умира...\nСъщо така Николай Левашов разглежда въпроси, свързани с Бялата Тантра, Черната Тантра, сексуалният вампиризъм..\nБялата Тантра е възможна само когато между мъжа и жената има пълна хармония и взаимна любов. Съзнателният сексуален вампиризъм фактически е черна тантра.\nОсвен това, авторът хвърля светлина върху природата на паметта, също така за първи път показва механизмите на формирането както на кратковременна, така и на дълговременна памет. И на тази основа разкрива механизмите на зараждането на съзнанието.\nАвторът разкрива пред читателя начини за запомняне на информация. Човек получава възможност сам да управлява този процес.\nКнигата съдържа 100 авторски илюстрации с високо качество.\nНевяна Константинова, ЗОВ ЗА БУДНОСТ НА СЪРЦАТА\nМолитвен порив и медитативен блян ме повеждат към столетията, когато много отдавна, през Х век след Христа, по родната ни земя се е породило и разпространявало едно демократично и духовно извисено учение, просъществувало цели пет века в България и дало тласък на по-сетнешните реформаторски духовни движения в света. За всички тези движения се пише и говори, а българските богомили – охулени и охулвани, отречени и отричани – тънат в забвение...\nА те са знаели тайните на Духа, упорито и стоически са изтърпявали предизвикателствата на варварската епоха и са опазвали смирено чистотата, верността и алтруистичната всеотдайност. Та нали знанието за тези тайни е идело от вътрешния им взор, от още по древните извори – Питагор, Орфей, Индия, Египет...\nБогомилите са знаели отвеки, че цифрите, които ние наричаме арабски, са тайният код на\nдуховното развитие на човека, че всеки от нас, реши ли да потъне в своя Аз, затвори ли\nочи в смирено мълчание, сам вижда степента на своята духовна извисеност или вглъбеност, което е едно и също, че от връзката си с Бога всеки сам узнава резултата на своя живот, на своите дирения и усилия в досегашния си земен път.\nНийл Андерсън, Победа над отрицателните мисли, нелогичните чувства, пороците\nЧаст първа - Бъди смел -1. Не е нужно да живееш в сенките\n2. Да намериш пътя си в света\n3. Имаш пълното право да бъдеш свободен\n4. Да се изправиш срещу бунтовния княз\n5. Исус те покрива\n6. Справяне с личността на злото\n7. Примамката на знанието и властта\n8. Убеден да живееш по свой начин\n9. Не вярвай на всичко, което чуваш\n10. Външността може да лъже\n11. Опасността да загубиш контрола\n12. Стъпки към свобода в Христос\n13. Да помагаме на други да намират свобода в Христос\nДекалцифициране на епифизата\nКакво е епифизата и защо тя е толкова важна за нашето духовно развитие и за развитието ни като същества?\nЩе поговорим за калцификацията на епифизата, какво я предизвиква, както и за вредните ефекти от това върху нашия физически и духовен живот. Ще говорим за начините как да декалцифицирате епифизата си, как да я активирате (да активирате третото око) и всички произтичащи предимства от това. В този ранен етап на поредицата само ще спомена, че без активирана и декалцифицирана епифиза почти никакви сериозни духовни преживявания не са възможни, което несъмнено забавя и развитието ни като духовни същества.\nНе забравяйте! – Ние сме духовни същества, имащи човешки преживявания, а не обратното. Приятно четене!\nтова, което си мислим, че сме в духовния свят\nи реалността на това, което наистина сме\nДжон Кехоу, Успехът и парите\nДжеймс Алън, Мислещият човек\nДнес се намираш тук, където са те довели вчерашните ти мисли.\nУтре ще бъдеш там, където ще те отведат днешните.\nЖивотът ни изцяло зависи от нашите мисли. Това е основната идея в тази книга, използвана десетилетия по-късно и в "Тайната" на Ронда Бърн. Истината винаги може да бъде казана с прости думи. Според Джеймс Алън нашата сила е в умовете ни. Веднъж открита, за нея няма граници – тя оформя характера, направлява действията, предоставя възможностите. И променя живота ни към добро.\nТази система е създадена, за да може всеки да промени живота си в кратки срокове. В течение на 6 до 12 месеца занимаващият се усърдно и редовно с нея ще забележи как живота му започва да се променя в положителна посока. Неща, които преди са ни вбесявали и тормозели в продължение на дни сега за няколко минути изчезват. Това дава възможност да се занимаваме с неща, които харесваме и обичаме. Ще може да намерим целите си в живота и да не се носим като кораб без платна в бурното море на живота. Ще даде един нов смисъл на нашия живот, който е бил скрит от нас през цялото време на нашето съществуване. Упражненията и заниманията със системата не изискват много време, но за сметка на това са доста ефективни. Достатъчно е малко усърдие и внимателност и нещата лека-полека започват да се променят. Истинската радост настъпва когато забележим първите промени. След това нещата започват да се променят с главоломна скорост. Но има и подводни камъни – човек трябва да е търпелив и усърден. Трябва да има куража да направи промените. Да може да издържи на опитите на околния свят да го върне в старите релси на съществуване. Накратко системата ФЕНИКС променя негативизма и черногледството в положително мислене и добро отношение към живота. Промени и опознай себе си със системата ФЕНИКС.\nПожелавам ви успех в заниманията със системата ФЕНИКС!\nГеорги Данаилов, Къща отвъд света\nГеорги Величков: Тя просто трябва да се прочете, за да “проникне” до свидните кътчета на душата. “Къща отвъд света” е архибългарска.\nКим Майкълс, Пробивите по духовния път\n“Тази поредица от статии се основава на споходило ме неотдавна разбиране. Знаете ли, повече от 30 години съзнателно следвам духовния път, а в последните няколко години съм принуден да служа като учител. За това време имах доста опити, при които чувствах, че сякаш съм се доближил до това, което може да се нарече, преломна точка или пробив. Този опит ми даде забележително осъзнаване, което изведе моя път на абсолютно ново ниво. Макар да осъзнавах, че това са важни опитности, смятах, че са основни, и всеки който, е бил за известно време по пътя на ученичеството, полагайки усилия, би трябвало да достигне до това осъзнаване. През последните няколко години започнах да забелязвам, че се сблъсквам с все повече и повече хора, които, очевидно, нямаха прозренията, които толкова много ми помогнаха.\nЯн Ван Райкенборг, Идващият нов човек\nКакво знаете за Свободата и Освобождението? какво е за Вас Свободата? Ако представите Ви за тези думи надхвърлят представите на вашето общество, книгата "Идващият нов човек" е точно за Вас. Тогава тя ще ви поведе на пътешествие към другия във Вас, ще Ви въведе в един път на развитие, водещ към Вашето същинско призвание.\nВ тази книга Ян ван Райкенборг описва съвременния човек като система, състояща се от повече тела, обгърнати от един микрокосмос, в чийто център се намира Божественото ядро, Духовният Атом на първоначалния човек, който сме били в миналото. Централният въпрос е: Кои бяхме ние и кои сме сега? Накъде ни води пътят ни? "Идващият нов човек" се базира на Универсалното Учение, червената нишка на което може да се проследи във всички световни религии и мистерийни школи, съществуващи от началото на човечеството. Това е Гностичното учение, учението за неосъзнатото знание и познание. Всяка епоха и всеки човешки период формулират свой собствен път към освобождение, свой житейски път.\nТази книга, която се обръща към хората на XX и XXI век, дава възможност на читателя да изпита и изживее тези процеси до най-малките подробности, стига да притежава нужната готовност за това. Тя описва борбата на човечеството за Светлина. тя съдържа ключа към истинския самоанализ, който е един процес на самопречистване. като последица се появява една годност за духовно бъдеще. Крайната цел е Трансфигурацията, развитието към един Нов Човек, който живее от сили, които ние почти не можем да схванем. Този Нов Човк е описан с най-големи подробности от Ян ван Райкенборг, така че съвременният търсещ човек да може да го познае и да върви по следите му.\n"Идващият нов човек" е една основна книга за всички, които желаят да се задълбочат в учението на Интернационалната Школа на Златния Розенкройц, на Лекториум Розикруцианум.\nВасилка Маркова, Възможната България\nПътеводител на живите места\nМайкъл Дж. Тамура, Отговорът си ти\nРазкриване и осъществяване на целта на вашата душа\nПо време на своя живот може да имате голямото щастие пътят ви да се пресече с този на невероятно човешко същество, което да ви докосне толкова дълбоко, че никога да не сте отново същите след тази среща. Искам да ви представя един такъв човек. Авторът на тази книга, Майкъл\nТамура, превъзходен духовен лечител и учител, е човек, който вижда живота и вас чрез духовните си очи. И неговата мъдрост прониква в дълбините на душата ви. Ако сега се пробуждате за своята духовност, Майкъл ще ви даде стабилна основа, от която да започнете своето пътуване. Ако сте поели по този път от известно време, той ще ви вдъхнови, ще ви предостави допълнителни средства, които да използвате, и ще ви помогне да придобиете увереност в себе си, за да се\nпосветите на своето духовно израстване с нови сили. Майкъл предлага на напредналата душа\nогромно богатство от прозрения, утвърждения, мъдрост и по много начини ви припомня целта на душата ви...\nУилям Пол Йънг, Колибата\nФранк Кинслоу, Тайната на истинското щастие\nТази книга е практически пътеводител за придобиване на покой. В нея ясно е определено какво е безметежност, защо хората толкова рядко я усещат, защо спокойствието е толкова важно за пълнотата на живота и как да го постигнем, без да променяме начина си на живот.\nТази книга е уникална сред множеството текстове за самопомощ и материали с духовна ориентация, доколкото съчетава в себе си три основни метода за обучение, слети в едно: просто представяне, задълбочено разглеждане на материала и практически методи за работа. Вземайки тази книга в ръка, всеки човек може за броени минути да се сдобие с покой: самотната майка и директорът на голяма компания, светецът и грешникът.\nАнди Андрюс, Съкровищата на пътешественика\nАнди Андрюс, Проницателят\nАнди Андрюс е роден на 22 май 1959 г. в град Бирмингам, щата Алабама. Започва кариерата си като комедиен артист. Избран е за комик на годината с гласовете на повече от хиляда негови колеги за две последователни години. По-късно се отдава на писане. Славата идва с една от първите му книги - The Travelers Gift (на български - под заглавие "Съкровищата на пътешественика") става бестселър на "Ню Йорк Таймс" и е преведена на повече от двайсет езика. Интересен факт е, че е била отхвърлена от 51 издателства, преди да бъде издадена. Анди си спомня със смях, че си мислел: "ако след 51 отказа се отчая, никога няма да успея". Следващите му книги стават изключително популярни в цяла Америка и се превръщат в бестселъри по целия свят. Пресата го определя като "една от най-влиятелните личности на XXI век в Щатите". Притежава изключителен ораторски талант и способност да мотивира хората. Говорил е пред огромни аудитории по молба на четирима различни американски президенти и пред ръководния състав на най-големите американски корпорации. Води обикновен живот в Ориндж Бийч, Алабама, със съпругата си Поли, и двамата им синове. Разтоварва се, като лови риба.\nАнди Андрюс, Проницателят се завръща\n"Понякога се налага да търсиш прозрението. Друг път то само те намира."\nЛоран Гунел, Бог пътува винаги инкогнито\nОлга Харитиди, Влизане в кръга\nТова е верен автобиографичен разказ за един период от моя живот, в който странна поредица от обстоятелства ме отведе от работата ми в психиатрична болница в Новосибирск, Сибир, в серия от забележителни шамански преживявания и откровения, в исторически мистичен район на планината Алтай. С малки изключения всички събития в тази книга са се случили така. както са описани. Направила съм малки промени, за да запазя тайната на семейство и приятели. Частите, поставени отделно в курсив (писани в сегашно време), са взети направо от дневниците ми. Диалозите бяха запомнени и по-късно записани, доколкото е възможно най-достоверно. Рисунките, използвани в книгата, представляват татуировки на мумия, изровена от древен гроб в планината Алтай, както и други предмети на изкуството от същия гроб.\nПРОСВЕТЛЕНИЕ ЗА 1 ЧАС!\n...лекция с информация в рамките на 1 час.\nД-р Джоузеф Мърфи, Силата на на твоето подсъзнание\nТази удивителна книга съчетава в себе си древната мъдрост и съвременната наука, дава ви не само нови прозрения, но и нещо още по-важно - практически съвети, които можете да приложите в ежедневието си. Сред най-завладяващите глави на тази книга са Съкровищницата в самите вас, Как работи собственото ви съзнание, Чудотворната сила на вашето подсъзнание, Древни методи за лечение чрез силата на мисълта, Подсъзнанието е насочено към живота, Подсъзнанието е ваш спътник по пътя към успеха.\nТази книга може да направи чудеса с живота ви. Виждал съм да стават чудеса в живота на различни хора от всички краища на света. На вас също могат да ви се случат чудеса - ако започнете да използвате силата на вашето подсъзнание. Тази книга е написана, за да ви научи, че онова, което най-често си мислите и си представяте, формира, моделира и твори съдбата ви. Защото каквото има в подсъзнанието на човека, това представлява и той самият.\n1 // 2 // 3 // 4 // 5 <== 6 ==> 7 // 8


Топмодели, леопард и коли за милиони – Номер 69\nТопмодели, леопард и коли за милиони\nМанекенки от агенция „Ивет фешън“, истински леопард, хеликоптер над нощна София и коли за над един милион лева участват в новия клип на Лора Караджова и Кристо Paradise.\nСлед като колаборацията им „Повече от всичко” се превърна в един от хитовете на 2013-а, тандемът се завръща с нов експлозивен микс от римите на Кристо и гласа на Лора. Певицата даже прави дебюта си в рапирането и парчето включва неин кратък речитатив.\nПо музиката на Paradise са работили бийтмейкърът Jay Cee, нашумял покрай парчетата си за 100 Кила; ню-соул певицата Rachel Row, писала за имена като Мария Илиева и Рут Колева, както и самият Кристо, който също така е и режисьор на клипа. Оператори са Иван Иванов и Павел Павлов, стайлингът е на Антония Йорданова, а видеото включва демонстрации от топ дрифтинг тима Mirafiori, както и специална хореография на брейкденс крюто Makosa Nostra Family.\nВ Toyota Supra e супер


Обяви Всички обяви от агенция АУГУСТА-НС БЕЗ КОМИСИОНИ-МГ-БОРУЙ-АЛАНА-5ОУ-СЦ-АЯЗМО-КИПАРИС-БКП-БИЛА-ЖЕЛЕЗНИК - град Стара Загора, подредба по :: страница 4 imot.bg Агенции\nОбяви на Агенция "АУГУСТА-НС БЕЗ КОМИСИОНИ-МГ-БОРУЙ-АЛАНА-5ОУ-СЦ-АЯЗМО-КИПАРИС-БКП-БИЛА-ЖЕЛЕЗНИК" - 121 - 160 от 999 обяви\n118 кв.м, до детската градина, 6-ти ет. от 7, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:300454 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! Г ..., тел.: 042261033\n115 кв.м, до детската градина, 6-ти ет. от 7, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 300455 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! ..., тел.: 042261033\n128 кв.м, до детската градина, 7-ми ет. от 7, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 300456 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! ..., тел.: 042261033\n139 кв.м, до детската градина, 7-ми ет. от 7, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 300457 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! ..., тел.: 042261033\n147 кв.м, тиха улица до НОВИЯТ ПАРК, 2-ри ет. от 8, Тухла 2020 г., Референтен номер 400007.МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!НС с Акт Образец 16 престижна сграда в най-бър ..., тел.: 042 261033\n150 кв.м, идеален център,пазара, Партер ет. от 6, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:700108 МАГАЗИН/ ОСД на 2 нива/партер~50кв.м. и сутерен~100кв.м/.НС,лице на активна ..., тел.: 042 261033\n106 кв.м, двор 240 кв.м, след основен ремонт, 3 ет., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР :101174 Представяме на вашето внимание триетажна къща и постройка на един етаж .Къ ..., тел.: 042 261033\n40 кв.м, бул.Цар Симеон Велики, 2-ри ет. от 5, Тухла 2008 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР : 700097 Представяме на вашето внимание офис ново строителство за продажба . Офи ..., тел.: 042 261033\n150 кв.м, идеален център,АЛАНА, Партер ет. от 6, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 800059 МАГАЗИН/ ОСД на 2 нива/партер~50кв.м. и сутерен~100кв.м/.НС,лице на активн ..., тел.: 042 261033\n150 кв.м, идеален център,АЛАНА, Партер ет. от 5, Лок.отопл., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:120142 МАГАЗИН/ ОСД на 2 нива/партер~50кв.м. и сутерен~100кв.м/.НС,лице на активна ..., тел.: 042 261033\n275 кв.м, Малкият Железник, Партер ет. от 6, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 800065 НС - ОБЕКТ ЗА СТОПАНСКА ДЕЙНОСТ/МАГАЗИН - самостоятелен партерен етаж,подхо ..., тел.: 042 261033\n27 кв.м, тиха улица до МГ, Партер ет. от 5, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:150010 Надземен двоен тухлен гараж,на партера на жилищна сграда,на 20м. от МГ ,с т ..., тел.: 042 261033\n140 кв.м, ИДЕАЛЕН ЦЕНТЪР, 6-ти ет. от 6, Лок.отопл., Тухла 2005 г., Референтен номер 900003.НС с акт 16-САМОСТОЯТЕЛЕН ЕТАЖ В ЛУКСОЗЕН БИЗНЕСЦЕНТЪР,статут на офис.Подход ..., тел.: 042 261033\n86 кв.м, Зора-център, 5-ти ет. от 8, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:300397 ПРЕДСТАВЯМЕ НА ВАШЕТО ВНИМАНИЕ апартамент състоящ се от кухня,хол и две спал ..., тел.: 042 261033\n112 кв.м, до МЕДИЦИНСКИ ФАКУЛТЕТ, 4-ти ет. от 10, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 300263 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! ..., тел.: 042 261033\n72 кв.м, 5 ОУ,ЦАРЯ 65, 1-ви ет. от 6, Газ, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 700115 ЦЕНАТА Е С ВКЛЮЧЕН 20% ДДС!!!НС,лице на активна улица, с акт 14,СТАТУТ НА О ..., тел.: 042 261033\n2055 кв.м, до ДК, Регулация, Ток, Вода, Референтен номер 180111.ЕКСКЛУЗИВНА ОФЕРТА:Урегулиран промишлен парцел с площ от 2055кв.м. в кв.ГОЛИ ..., тел.: 042 261033\n4500 кв.м, над ТЕРАГРУП, Регулация, Ток, Вода, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:180177 Парцел в индустриална зона,подходящ за складове,промишлени обекти,логистика ..., тел.: 042 261033\n7000 кв.м, срещу Строителни войски, Регулация, Ток, Вода, Референтен номер 180112.Промишлен парцел с голямо лице на асфалтов път,ток, вода, заравнен,канализа ..., тел.: 042 261033\n307 904 EUR\n18112 кв.м, до Киров Бош, Регулация, Ток, Вода, Референтен номер:180113.ПРОДАВА -ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!!УПИ с лице на асфалтирани улици,подходящ за МОЛ,шо ..., тел.: 042 261033\n70 кв.м, до 5 ОУ,ЦАРЯ 65 и ОРБ, 1-ви ет. от 6, Газ, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 800066 ЦЕНАТА Е С ВКЛЮЧЕН 20% ДДС!!!НС,лице на активна улица, с акт 14,СТАТУТ НА О ..., тел.: 042 261033\n950 кв.м, до селото, Регулация, Ток, Вода, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:180151 Парцел със сменено предназначение за жилищно строителтво,граничи със селото ..., тел.: 042 261033\n48 675 EUR\n75 кв.м, тиха улица до НОВИЯТ ПАРК, 3-ти ет. от 6, Газ, Прокарва се, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР : 200378 АУГУСТА ИМОТИ ПРЕДЛАГА БЕЗ КОМИСИОНА апартамент НС 2+б в предпочитан район ..., тел.: 042 261033\n25 кв.м, бул.НИКОЛА ПЕТКОВ 43, Партер ет. от 5, Тухла 2002 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:800006 ЕКСКЛУЗИВНА ОФЕРТА:Магазин за ПЛОДОВЕ,ЗЕЛЕНЧУЦИ и пакетирани ХС,отговарящ на ..., тел.: 042 261033\n79 кв.м, до детската градина, 3-ти ет. от 7, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:200338 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! Г ..., тел.: 042261033\n73 кв.м, до детската градина, 6-ти ет. от 7, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:200339 ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!!БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!!! Г ..., тел.: 042261033\n255 кв.м, до 5 ОУ,ЦАРЯ 65 и ОРБ, 1-ви ет. от 6, Газ, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 700116 ЦЕНАТА Е С ВКЛЮЧЕН 20% ДДС!!!НС,лице на активна улица, с акт 14,СТАТУТ НА ..., тел.: 042 261033\n255 кв.м, до 5 ОУ,ЦАРЯ 65 и ОРБ, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:700122 ЦЕНАТА Е С ВКЛЮЧЕН 20% ДДС!!!НС,лице на активна улица, с акт 14,СТАТУТ НА О ..., тел.: 042 261033\n453 кв.м, вилна зона до 7-ми км., Регулация, Ток, Вода, Референтен номер:180213.Парцел със сменено предназначение за жилищно строителство на около 250м. пре ..., тел.: 042 261033\nград Стара Загора, Дъбрава\n9000 кв.м, голямо лице, Регулация, Ток, Вода, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 180184 ПРЕДЛАГАМЕ СРЕЩУ ОБЕЗЩЕТЕНИЕ ИЛИ ЗА ПРОДАЖБА:Атрактивен парцел в близък кв ..., тел.: 042 261033\n76 846 EUR\n110 кв.м, 5 ОУ,НОВАТА БАНЯ, 4-ти ет. от 6, Газ, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:300503 НС с Акт Образец 14- престижна сграда в един от най-предпочитаните квартали ..., тел.: 042 261033\n104 кв.м, до чешмата, 3-ти ет. от 10, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:300146 ПРОДАВА БЕЗ КОМИСИОНА!!!ЦЕНА НА СТРОИТЕЛЯ!АТРАКТИВНИ ЦЕНИ!!!Изключително по ..., тел.: 042 261033\n103 кв.м, до 5 ОУ,ЦАРЯ 65 и ОРБ, 1-ви ет. от 6, Газ, Прокарва се, Тухла 2020 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 800063 ЦЕНАТА Е С ВКЛЮЧЕН 20% ДДС!!!НС,лице на активна улица, с акт 14,СТАТУТ НА ..., тел.: 042 261033\n1658 кв.м, Индустриална зона изток, Партер ет. от 1, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:160006 Складово-производствена база със ЗП от 1658кв.м.Възможно надстрояване и пре ..., тел.: 042 261033\nград Стара Загора, Индустриална зона - изток\n1446 кв.м, кв.Кольо Ганчев, Партер ет. от 1, ТЕЦ, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР:160003 ЕКСКЛУЗИВНА ОФЕРТА:h 6м.,масивна постройка,възможност за закупуване и на ас ..., тел.: 042 261033\nОвощна градина, кат. 4, 37 дка, овощна градина, РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР : 180199 Представяме на вашето внимание овошна градина на 10 години с обилно плодо ..., тел.: 042 261033\n275 кв.м, Малкият Железник, Партер ет. от 6, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 700117 НС - ОБЕКТ ЗА СТОПАНСКА ДЕЙНОСТ/МАГАЗИН - самостоятелен партерен етаж,подхо ..., тел.: 042 261033\n275 кв.м, Малкият Железник, Партер ет. от 6, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: НС - ОБЕКТ ЗА СТОПАНСКА ДЕЙНОСТ/МАГАЗИН - самостоятелен партерен етаж,подходящ и ..., тел.: 042 261033\n94 240 EUR\n152 кв.м, 3 чучура център,чешмата, 2-ри ет. от 5, Прокарва се, Тухла 2019 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 400036 ЕКСКЛУЗИВНА ОФЕРТА:ПРОМОЦИЯ!!!ПРОДАВА МНОГО ИЗГОДНО-ПО ДОГОВАРЯНЕ!!! БЕЗ К ..., тел.: 042 261033\n275 кв.м, Малкият Железник, Партер ет. от 6, Тухла 2021 г., РЕФЕРЕНТЕН НОМЕР: 120145 НС - ОБЕКТ ЗА СТОПАНСКА ДЕЙНОСТ/МАГАЗИН - самостоятелен партерен етаж,подх ..., тел.: 042 261033


Литературен свят » М » Мухаммад Макки Ибрахим\nМухаммад Макки Ибрахим, судански поет, е роден през 1939 г. Учи в гр. Абяд, провинция Кордофан (Западен Судан). Завършва право в Университета в Хартум. След една година работа като адвокат се ориентира към дипломацията. Работи в Министерството на външните работи от 1966 г. Учи дипломация и френска филология в Сорбоната. Дипломат във Франция, Чехия, Швеция, ООН, Саудитска Арабия, Пакистан, Заир и др. Причисляват го към авангарда на поетите от новото поколение в суданската литература. Поезията му се отличава със свеж стил, чистота на фантазията и красива образност. Още първата му стихосбирка „Моята нация” (1964) е оценена като най-силния поетичен глас, възпял суданската национална самоличност. През 1960-те години поетът е сред основателите на литературната школа „Джунглата и пустинята”, която утвърждава идеята, че суданската култура е синтез между местната африканска и арабска култури. Автор и на други стихосбирки, есета и др. Живее в град Монтерей, САЩ. Стиховете му са превеждани на руски, английски, френски, български езици.\nОАЗИС/ превод: Мая Ценова/ брой 77 октомври 2015