Pengetanke til erhvervslivet - PDF\nPengetanke til erhvervslivet\nDownload "Pengetanke til erhvervslivet"\n1 DM s DJØF s JA s DF s DDD s Marts Lønstigning til lektorer 3 Årets overenskomst gav generel lønstigning til alle lektorer samt mulighed for docenttillæg (Foto: PolFoto) Ministerier politiserer 6 Vi oplevede en sektor med stor følsomhed hos forskerne, fortæller bagmænd bag undersøgelse af især sektorforskningens samarbejde med ministerier Løsarbejderne 8 Universiteternes problemer skal ikke løses ved at deltidslærerne får supplerende dagpenge, siger rektorformand. Men hvad gør så? Pengetanke til erhvervslivet Regeringen har opbygget statslige og strategiske støtteordninger til erhvervslivet på over 1 mia. kr. med succesrater på pct. til ansøgerne. Hos de frie, faglige forskningsråd er succesraten kun på 17,8 pct. I december fik vindmøllefirmaet Vestas en bevilling på 15 mio. kroner fra den statslige Højteknologifond til at innovere deres vindmøllepropel, så den bliver mere effektiv og økonomisk, hvis den udformes med flaps som på en høgs vinger. Dette statstilskud til en kendt erhvervsvirksomhed, som har milliardoverskud og derfor burde kunne betale for sin egen innovation (produktudvikling), er imidlertid langtfra enestående. I det stille har Regeringen nemlig opbygget tre pengetanke med en milliard kroner, som går til det erhvervsrelaterede (se boks oven for). Bevillingerne fra pengetankene blev bl.a. givet til Vestas-lignende udviklings- og innovationsprojekter, som det er umuligt for lægmand at bedømme nødvendigheden og kvaliteten i. Succesrate: pct. til erhvervsansøgere mod 17,8 pct. til universitetsforskere Det er tilmed nemt at få fingrene i disse pengetanke, som uddeler bevillinger på mio. (gn.snit). I Innovationsfonden RTI er succesraten 40 pct. målt på, hvor mange af ansøgerne, der får bevilling. Men det er også relativt nemt at få penge fra de andre erhvervskasser. Her er indskudt en præfase med summariske interessetilkendegivelser, hvoraf de bedste bliver udvalgt til at indsende en endelig ansøgning. Og for disse ansøgninger er succesraten pct. hos Det strategiske Forskningsråd og 50 pct. hos Regeringens Højteknologifond en selvstændig fond med helt egne spilleregler med Danfoss-direktør Jørgen Mads Clausen i spidsen. Disse succesrater på pct. står i skærende kontrast til succesraten hos de fem frie faglige forskningsråd, hvor kun 17,8 pct. får deres bevilling (med gennemsnitsbevilling 1 mio. kr.). Relativt var der også stor ubalance idet der kun var 160 ansøgere til erhvervspuljerne, mens der var 961 hos de fem faglige forskningsråd (se oversigt på s. 13) Regeringens tale om konkurrenceudbydelse gælder tilsyneladende mest for den frie forskning ikke for de erhvervsrettede pengetanke. Som succesraterne er fremlagt her, kan man umiddelbart konstatere, at mens der er hård konkurrence om penge i de frie forskningsråd, så er man i de anvendelsesorienterede råd og fonde kommet til et punkt, hvor konkurrencen tilsyneladende ikke er særlig skarp, siger overvismand Peter Birch Sørensen. Se TEMA og dokumentation på side jø DDR-politik 10 Danmark er ren DDR-planstyring siger professor, som har undersøgt Regeringens tænketanke og reform-tanker TEMA: Erhvervsstøtte & succeskriterier Strategisk oprustning De statslige støttepuljer til erhvervslivet er vokset med 215 pct. mens den frie basisforskning steg med 14 pct. Erhvervsfondes succesrater: pct. Fondene har relativt få ansøgere, og de udvalgte får tocifrede millionbeløb Vismændene: Spredningseffekt? Foreslår kritisk gennemgang af, om erhvervsstøtte til forskning virker Forskningsrådenes succesrate: 17,8 Knap her femte ansøger fik den bevilling, der var søgt hos de faglige forskningsråd Hvor er socialdemokraterne? 16 Universitetsverdenen må selv have modet til at stå frem med protester, siger formand for Soc-forskningsudvalg. INTERVIEW USA: Verdens rigeste universiteter 20 Det rigeste er Harvard, som har en svimlende formue på 29 milliarder vel at mærke $US Etikette 30 Tal pænt, ingen tvivlsomme vittigheder i klasselokalet m.m. ESSAY\n2 Medlemsblad for DM s universitets-ansatte (ULA), DM s forskningsinstitutions ansatte, DJØF s undervisnings- og forskningsansatte (under Overenskomstforeningen), samt JAs, DFs og DDDs undervisnings- og forskningsansatte. Bladets leder udtrykker fælles holdninger. Øvrige artikler i bladet er ikke nødvendigvis i overensstemmelse med afdelingernes synspunkter. Eftertryk er tilladt med tydelig kildeangivelse. Redaktion: Lektor Leif Søndergaard, DM I (ansvarshav. for dette nummer) Lektor Mogens Ove Madsen, DJØF Seniorforsker Niels Erik Poulsen, DM3 Lektor Lars Kamp Nielsen, PharmaDanmark Seniorrådgiver Kirsten Pilegaard, Dyrlægeforeningen Anders Correll, JA Journalist Thomas With Red. leder Jørgen Øllgaard Redaktionens adresse: forskerforum Nimbusparken Frederiksberg Telefon: Fax: forskerforum udkommer 9 gange om året. Bladet udkommer den første uge i hver måned. Næste deadline: 18. marts 2008 Se de seneste nyheder på Øvrige adresser: DM Nimbusparken Frederiksberg Tlf DJØF Gothersgade 133 PB Kbh. K Tlf PharmaDanmark Rygaards Allé Hellerup Tlf JA Jordbrugsakademikerne Emdrupvej 28A 2100 København Ø Tlf Dyrlægeforeningen Emdrupvej 28A 2100 København Ø Tlf ISSN: xxxxxxxxx Oplag: Grafisk Produktion: Poul Rømer Design Tlf Tryk: Datagraf NORDISK MILJØMÆRKNING 541 Tryksag 166 Leder OK-08: Plus løn, minus arbejdstid Der kan holdes to forskellige taler om resultatet af overenskomstforliget på AC området, en grøn tale og en gul tale. Den positive, grønne tale handler om mærkbare lønforbedringer for forskere og undervisere på landets universiteter og sektor forsknings institutioner: Pr. 1/4 08 kommer en generel lønregulering på 3,3 %, pr. 1/10 08 stiger AC skalaen (svarende til ca kr/år på trin 8) og pr. 1/4 09 stiger lektor-/seniorforsker-tillægget med andre ca kr/år. Altså væsentlige lønforbedringer for alle lektorer og seniorforskere. Hertil kommer en mindre stigning på ph.d.ernes pension og en lille smule på tillægget. Endelig fjernes cheflønspuljens snærende bånd for professorerne, og der kommer et særligt tillæg til lektorer med særlige kvalifikationer, som skal tildeles efter lokalt aftalte kriterier. Den gule tale handler om arbejdstid. Her havde AC som repræsentant for universitets-fagforeningerne - stillet 3 krav: - Ret til tid til kompetenceudvikling med fuld vikardækning, - Fjernelse af overenskomstens undtagelsesbestemmelse fra merarbejdsreglerne på universitetsområdet, - At den enkelte universitetslærer skulle selv vælge om feriefridagene skal holdes eller udbetales. Alle tre krav blev blankt afvist af Personalestyrelsen. De to første krav har været fremsat ved flere tidligere overenskomster, og de er hver gang blevet skudt ned. Det sidste krav er først blevet aktuelt med indførelsen af arbejdsgiverens mulighed for at kræve feriedagene afholdt fra 1. januar En ret som stort set alle universitetsledelser har benyttet sig af. Når man kender virkeligheden for universitetslektorer, er det måske ikke uforståeligt at Personalestyrelsen er tilfreds med tingenes tilstand: Alle arbejder langt mere end de 37 timer lønnen beregnes ud fra, og det helt gratis. Fra vores side er kravene da også netop bragt op ud fra et ønske om at få styr på arbejdstiden. Vores argumenter om, at det er absurd at kræve, at lektorer skal holde en uges ekstra ferie, når man ifølge overenskomsten ikke kan opgøre arbejdstiden (som er forudsætningen for at kunne bruge merarbejds-reglerne), fordi det derved blot bliver til endnu en uges gratis overarbejde, blev blot mødt med overraskelse og et argument om, at man da bare aftaler med sin arbejdsgiver, at man så skal arbejde Af lektor LEIF SØNDERGAARD, fmd. for DMs universitetslærere Den positive, grønne tale handler om mærkbare lønforbedringer. Den gule tale handler om arbejdstid en uge mindre. Tilsvarende blev det sagt fra Personalestyrelsen, at når man aftalte at bruge tid til kompetenceudvikling, så aftalte man da selvfølgelig også bare med sin arbejdsgiver, at arbejdsbyrden blev tilsvarende nedsat. Alle argumenter om at det ikke lod sig gøre i virkelighedens verden da der jo aldrig blev afsat vikardækning til undervisning, og da det er forskningens output man måles på og ikke arbejdstiden blev bare mødt med en gentagelse af, at man da bare ved MUS-samtalen kunne aftale arbejdsbelastningen, så man ikke behøvede at præstere gratis overarbejde. Faktisk lød det som om Personalestyrelsen mente det, når de sagde at man selvfølgelig aftalte tilsvarende lettelse i arbejdsbelastningen, hvis man afholdt feriefridage eller brugte tid på kompetenceudvikling. Da det jo er Personalestyrelsen, der fastlægger de overordnede retningslinjer for personalepolitik i statens institutioner, burde vi tage Personalestyrelsen på ordet og gå til vores lokale ledere og kræve en aftale om nedsat arbejdsbelastning i sådanne situationer. Vi kan jo starte med feriefridagene og fx kræve - nedsættelse af undervisningen og - krav til forskningsproduktionen svarende til de afholdte feriefridage; og derudover - fjernelse af andre arbejdsbyrder, når nye bliver pålagt. Hvis de lokale ledere ikke vil gå med til det, så må vi gå ud fra, at Personalestyrelsen vil hjælpe os, så vi kan få styr på arbejdstiden. Da universiteterne kræver, at alle afholder feriefridagene, må Personalestyrelsen også være behjælpelig med at forklare censorerne ved ph.d. bedømmelser, at ph.d. erne nu har haft mindre tid til at lave deres forskning, og derfor må kravene til dem sættes tilsvarende lavere. Måske kunne der så komme så meget styr på arbejdsbelastningen for universitetsansatte, at vi ikke behøver at genfremsætte disse krav ved næste overenskomst? Måske kunne vil ligefrem komme i den situation, at de som ønskede det, kunne gøre brug af en af OK-08 forligets nyskabelser, nemlig plus tid : Muligheden for frivilligt at gøre en ekstra indsats ved - mod forhøjet løn - at arbejde mere end 37 timer per uge. Kunne der dermed komme styr på arbejdstiden, så ville denne del af overenskomsttalen skifte farve og blive til en grøn tale! Foto: Søren Hartvig (hvor ikke 2 andre er anført) forskerforum Nr. 212 marts 2008\n3 kr. ekstra til alle - og docenttillæg til de 20 pct. lektorer i top (Foto: PolFoto) ACs forkvinde Sine Sunesen - der var chefforhandler for alle de statsansatte grupper - blev interviewet sammen med finansminister Lars Løkke Rasmussen (V) Årligt kr. (inkl. 17 pct. s pension) kommer der ekstra i lektorens lønningspose de næste tre år. Og for nogle ligger der tillige et docenttillæg og venter. overenskomst Sådan blev resultatet af ACs forhandlinger med Finansministeriet i midten af februar. Overenskomst-regnestykket ser sådan ud: Overordnet blev der indgået et statsligt CFUforlig, som betyder, at statsansatte får et generelt tillæg på kr. årligt. Og så blev der indgået særaftale om udmøntning af de særlige AC-puljer, og herfra har lektor/seniorforskergruppen (samt administrativt ansatte AC ere) fået ekstra. Universiteternes lektorer og seniorforskere får således et generelt tillæg herfra på på kr. mere. Docenttillæg Oveni kommer så et docenttillæg (som det, der blev uddelt én gang i 1984) til de udvalgte. Særligt dygtige lektorer msk ( med særlige kvalifikationer ) kan se frem til mindst ekstra i lønningsposen. Tillæggets størrelse skal forhandles lokalt, men for at komme i betragtning skal lektoren have 8 års anciennitet og med forskningsresultater og undervisningskompetencer i top samt medvirket til videndeling eller til at skrabe eksterne bevillinger hjem. I aftalen er der lagt til grund, at 20 pct. af populationen - ca. 620 af 4000 lektor - vil kunne få docenttillæg et. Universitetslærerne skal således slås indbyrdes for at få den store bonus. Hvem der bliver de udvalgte er op til en lokal forhandling mellem ledelses og tillidsfolk. Fagforeningernes forhandlingsleder: Et gennembrud DMs formand Ingrid Stage var frontfigur i ACs forhandlingsdelegation på universitetsområdet, som har forhandlet med Personalestyrelsen (med Videnskabsministeriet på sidelinien): Resultatet er tilfredsstillende. Det er et gennembrud, at de har accepteret en generel forhøjelse af lektor-tillægget. Hun fortæller om et vanskeligt forhandlingsforløb, hvor modparten i lang tid opretholdt sit forslag om, at det generelle tillæg ikke skulle forhøjes, men at tillæg kun skulle gives til særligt højt kvalificerede: De anerkendte, at universitetslønningerne er for lave, og at der er for stort et hop mellem lektorers slutløn og så professorlønnen. Men deres forslag handlede om, at lønstigninger skulle uddeles til nogle med meget høje kvalifikationer på alle felter. I praksis ville deres tillæg kun kunne omfatte 20 pct. af alle lektorer, mens resten ikke ville få noget. Det sagde vi NEJ til, for vores hovedkrav var et generelt tillæg til den almindelige lektor, som gør et stort arbejde for at universitetets dagligdag hænger sammen, forklarer Stage. Arbejdsgiverne måtte bøje sig for vores argumenter, og give et generelle tillæg til alle, mod at der også er en pulje målrettet mod lektorer msk. Men også her kom vi igennem med en opblødning, så det ikke bare tildeles efter snævre kvalifikationskriterier til en lukket gruppe, men derimod til alle der lever op til de kriterier, som man lokalt finder vigtige. Tillidsfolk: Godkendt Tillidsmand Finn Folkmann fra AU-naturvidenskab fortæller, at tillæg i kr.s klassen allerede findes: Et tillæg af den størrelsesorden er allerede givet til dem, som har udmærket sig, efter indstilling fra institutlederen. Overenskomsten betyder vel, at flere kan få tillæg et, og vi har ikke problemer med at finde kvalificerede. Jeg håber da, at tillæg til nogle vil virke som lønmotor for resten. Jeg forestiller mig altså, at der vil være en væsentlig forøgelse af det antal lektorer, som kan få tillæg samt at enkelte vil få fordoblet deres tillæg, og det skal være dem vel undt På AU-Humaniora lyder det: I princippet ville jeg have foretrukket, at docenttillægget var blevet givet som et generelt løft på et anciennitetstrin. Jeg er glædeligt overrasket over, at fagforeningerne i disse ny-løntider som har varet i 10 år - er kommet igennem med en generelt forhøjelse af tillæg. Og på humaniora kan vi godt leve med docent-tillægget, så meget mere som vi allerede i vores lokallønsforhandlingerne har aftalt noget, der ligner, dog ikke på så højt et niveau, siger tillidsmand Erik Strange Petersen. Jeg betragter de 20 pct. som er omfattet, som noget mange flere på sigt vil være kvalificerede til. Man skal lægge mærke til, at der ikke tales om snævre kvalifikationskriterier, men at hele bredden i lektorstillingen kan inddrages i vurderingen / forhandlingen om, hvem der skal have tillægget. Også ph.d. erne får en lønstigning, som dog først vil mærkes på år. Administrativt ansatte fik mere Og hvis universitetsfolk har argumenteret for en lønstigning, fordi løngabet til nogle sammenlignelige (DJØF-) grupper i statsadministrationen skulle blive mindre, så bliver gabet ikke mindre - tværtimod. Mens lektorerne altså får et generelt tillæg på 8.000, så belønnes specialkonsulenter og chefkonsulenter med et tillæg på kr. Og mens lektorerne må slås for at få docenttillæg et, så skal fuldmægtige ikke konkurrere indbyrdes om at få rådighedstillæg. Det tørres nemlig ud på alle. jø forskerforum Nr. 212 marts\n4 Finanslov-08: Regeringen giver og tager + Langt størstedelen af de gennemførte stramninger i det nye finanslovsforslag er sket ved at udskyde en række aktiviteter til 2009 blandt andet byggeprojekter og vedligeholdelsesarbejder. Samtidig indføres en obligatorisk opsparing, som vil blive frigivet i 2009, og et loft over udbetalingerne fra Højteknologifonden og Grundforskningsfonden. - Som selvejende institutioner har universiteterne en økonomisk buffer, som de kan trække på og samlet set har vi stadig en bevillingsvækst til universiteterne på 689 millioner kroner - svarende til en stigning på 5,7 procent fra 2007 til 2008, siger Helge Sander. (Videnskabsministeriets pressemeddelelse 5. februar) Regeringen havde lovet universiteterne en forhøjelse af basismidlerne på 500 mio. kr. fra Globaliseringspuljen, men nu fik man kun 375 mio. Regeringens finanslov-2008 betyder nemlig, at alle statsinstitutioner får indefrosset 1 pct. af deres totalbevilling. Universiteterne får dermed 124 mio. kr. mindre til uddannelse, forskning og sektorforskning m.m. Universiteternes bestyrelser må så selv finde ud af hvor denne nedskæring skal tages fra. Men budgetterne er så snævre, at indefrysningen i praksis vil blive taget fra det frie disposionsrum, som de 500 mio. globaliseringspenge skulle give. Regeringens angivelige hensigt med indefrysningen er at foretage en opbremsning af de offentlige udgifter på områder, som risikerer overophedning. Det rammer især universitetsområdet, som får udskudt nogle bygge- og renoveringsarbejder. Byggeri på KU-Amager udskydes i et år og en DPUudbygning udskydes i mindst tre år. Herved sparer Finansministeren 220 mio. i 2008 og 355 mio. i Andre statsområder med stor byggeaktivitet som fx forsvaret skal imidlertid ikke spare, for det er beskyttet af et forsvarsforlig. Videnskabsminister Sander har heller ikke været i stand til at beskytte sit ressortfelt på andre måder. En forskningsreserve nulstilles (hvorved staten sparer 55 og 136 mio.). Der er sat loft på udbetalinger fra Højteknologifonden (besparelse på 60 og 160 mio.) samt fra Grundforskningsfonden (50 mio.). Disse to udgiftsudskydelser begrundes ikke, så enten skal de signalere Regeringens opbremsning eller også mener nogle åbenbart, at de to fonde har for mange penge at uddele. jø Det er brandærgerligt, at regeringen nu ryster på hånden og reducerer universiteternes bevillinger med 124 mio. kr. Ikke i sig selv et stort beløb, men et klar og tydeligt signal til universiteterne om tøven i en situation, hvor der er hårdt brug for, at vi sætter alle kræfter ind på at få mere gang i forskning og uddannelse. Tvungen opsparing og udskydelse af udbygning og modernisering af universiteternes infrastruktur giver unødig usikkerhed med langsigtede konsekvenser. Ny viden og flere studerende kræver nye og moderne bygninger. Jo længere der er til rejsegilde, jo længere er der til, at studerende og forskere kan flytte ind. Derfor er regeringens tøven skadelig for universiteternes mulighed for at indfri regeringens forventninger om mere forskning og flere kandidater. Turen til Barcelona går for langsomt, og regeringen tager for mange tænkepauser undervejs. Med finanslovsforslaget holder regeringen endnu engang ind på rastepladsen. Det er forskning, vi skal leve af i fremtiden, og fremtidens udfordringer udskydes ikke, fordi finansministeren udskyder investeringerne. (Rektorkollegiets pressemeddelelse 5. februar). Myndigsbetjening Sektor Alene Aarhus Universitet m Universiteterne risikerer at miste store penge, hvis ministerierne vælger at flytte dele af den såkaldte myndighedsbetjening uden for universiteterne. Tag nu Aarhus Universitet. I Finansloven kan man læse, at universitetet i år får 402,4 millioner kroner til forskningsbaseret myndighedsbetjening. Heraf forskning udgør 208,9 millioner, som der står i linjen nedenunder. Tilovers er således næsten 200 millioner kroner til noget, der dermed kan forstås som ikke forskningsbaseret myndighedsbetjening, og som ministerierne dermed kan lægge ud i fri konkurrence blandt de private udbydere eller hvad? Det mener i al fald nogle private firmaer, som FORSKERforum fortalte i sidste nummer. De argumenterer med, at alle rådgivningsopgaver til over en halv million skal i åben licitation. AUs jordbrugsfakultet: Kommer an på definitioner Dekanen for det Jordbrugsvidenskabelige Fakultet (DJF), Just Jensen, mener ikke at tallene fra Finansloven kan gøres op på den måde. Regnestykket er mere indviklet end som så. I praksis er det uhyre svært at skille de forskellige poster ad. Fra gammel tid ligger en fordelingsnøgle, hvor 61 pct. af DJF s årlige bevilling går til den forskning, som er forudsætningen for den rådgivning, der gives. Den øvrige del af bevillingen går til drift det vil sige til stalde, husdyrhold, laboratorier osv. Har - så de faktisk Udbud eller ej. Der er store penge i den myndighedsbetjening, som udføres af sektorforskningsinstitutionerne. Alene overvågning af vand og miljø og natur koster Miljøministeriet 250 millioner kroner om året, med DMU og GEUS som to store modtagere. Men overvejelserne over, hvilke opgaver der kan sendes i udbud, er knapt gået i gang endnu: Overvågning dækker et meget stort felt af aktiviteter, og vi skal først gnave os igennem, hvad der er egnet til at blive sendt i udbud, siger afdelingschef Søren Kjær Søndergaard i Miljøministeriet, almindelig logisk sammenhæng tilskriver jo, at vi skal undersøge om det overhovedet er en reel konkurren- 4 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n5 forskning: Millioner i risikozonen odtager i år 400 millioner til myndighedsbetjening. Måske kan halvdelen udbydes i fri konkurrence fra 2009 Myndighedsbetjening forudsætter, at man kan svare på alle mulige spørgsmål, som myndighederne kan finde på at spørge om. Det betyder, at vi også har en forpligtelse til at drive de faciliteter for at varetage den løbende forskning. Men hvor mange penge kan reelt gå i udbud? Det kommer an på, hvordan man definerer det, der skal i udbud om det kun er begrænset til rådgivning eller om den underliggende forskning også hører med. Det kommer an på, hvordan ministeriet vil tilrettelægge det. Men hvor stor del er rene rådgivningsopgaver, som vil de private kunne byde ind på? Rådgivning og forskning er fuldstændigt integreret - der er som at blande varmt og koldt vand, det kan ikke skilles igen. Ikke uden at det påvirker både forskning og undervisning vi har gjort alt for at få det til at fungere som en helhed, så vi sikrer at ressourcerne udnyttes bedst muligt. Naturligvis er der specifikke rådgivnings- og driftsopgaver, der kan udliciteres. Der gør vi i forvejen for eksempel med nogle laboratorieopgaver. Men vi har jo stadigt driftansvaret, fordi det ligger til grund for den forskning, der ligger til grund for vores myndighedsbetjening. DMUs direktør: Måske 30 mio. ud af 130 mio. Direktør Henrik Sandbech fra Danmarks Miljøundersøgelser under Aarhus Universitet vil heller ikke give noget fast bud på, hvor Henrik Sandbech stor en del af DMUs bevillinger som er truet: Der er måske nogle opgaver, som er mere driftsbetonede. Hvis jeg skulle skyde fra hoften ville jeg sige, at det var 30 millioner kroner ud af de 130 millioner, som DMU får fra Miljøministeriet. Det kan for eksempel være noget med indsamling af vandprøver. Men jeg synes, det er en alt for defensiv tankegang. Jeg mener, vi vil få langt flere opgaver nu, fordi de nye universiteter vil kunne løse flere og større opgaver for samfundet end de gamle sektorforskningsinstitutioner. Blandt andet på klimaområdet er der ufattelige samfundsudgifter på spil, hvor vi kan levere den forskningsbaserede forebyggende indsats, som samfundet efterspørger. Man skal også huske på, at udover de 130 millioner fra ministeriet skaffer DMU 170 millioner kroner i forskningsmidler andre steder fra til forskning, der også kommer myndighedsbetjeningen til gode. Forskningsrådene skal kvalitetsvurdere Der er mange forhold som spiller ind, og som gør det samlede billede kompliceret. Det drejer sig ikke kun om, at ministeriet kan lave en licitation. Det kan også dreje sig om, at der er myndighedsopgaver, som universitetet ikke vil tage, fordi de er for dårligt finansieret. Der er jo tale om et ligeværdigt forhold. Henrik Sandbech gør i øvrigt opmærksom på, at forskningsrådene bør drages ind, hvis ministerierne udbyder den forskningsbaserede myndighedsbetjening. Revisionen af forskningsrådgivningen for nogle år siden betyder, at ALLE midler fra ministeriers forskningskasser skal kvalitetsvurderes : Når de enkelte ministerier udbyder forskningsbevillinger, skal Det Strategiske Forskningsråd godkende uddelingsproceduren og efterfølgende foretage en forskningsfaglig vurdering af ansøgningerne. (Det Strategiske Forskningsråd om sine opgaver) Når det offentlige udbyder forskning skal det bedømmes af forskningsrådene. Så det er almindelig common sense, at hvis ministerier udbyder forskningsbaseret myndighedsbetjening, så må den videnskabelige bedømmelse af forskningsgrundlaget ligge i forskningsrådene. TKW konsulentfirmaer viden kan konkurrere med sektorforskningen om myndighedsbetjening? ce derude; om der er andre aktører, som kan løse opgaven. Inden vi lægger det ud, vender vi det med Videnskabsministeriet, for at se om der er nogle tværgående hensyn, der skal tages. Sektorforskningsinstitutionerne vil argumentere for, at hvis de mister bevillinger, vil det gå ud over den bagvedliggende vidensopbygning? Det kan jeg næsten ikke udtale mig om på nuværende tidspunkt for at noget udbydes betyder ikke det samme, som at det nødvendigvis skifter leverandør. Det er for tidligt at gå ind i en diskussion af, om det får betydning for vore nuværende leverandører, siger Søren Kjær Søndergaard.. Fødevareministeriet: Forskning og rådgivning hører sammen I Fødevareministeriet er der en større forståelse for hensynet til forskningen. Endnu er der ikke nogen konkrete planer om at konkurrenceudsætte : Vi har muligheden for at gøre det, men det betyder ikke at vi har nogen umiddelbare planer om at gøre det. Det drejer sig ikke om, at vi skal konkurrenceudsætte en vis procentdel af de opgaver vi får løst hos universiteterne. Det er blot en mulighed vi har fået, siger kontorchef Morten Ejrnes: Konkurrence er godt, men vi er klar over, at det også gælder om at opbygge og bevare nogle forskningsmiljøer, der kan levere en vare i tiltro til at de også eksisterer i morgen. Vores opfattelse er, at den rådgivning vi får, er tæt knyttet sammen til den forskning, der ligger bag. Så derfor giver det ikke umiddelbart nogen mening at gå et andet sted hen, hvor der ikke ligger forskning bag. Men det er da klart, at hvis vi på nogen måde er utilfredse med den rådgivning og myndighedsbetjening vi får, så har vi en forpligtelse til at gå ud og se, hvor vi ellers kan få den ydelse, siger kontorchef Morten Ejrnes fra Fødevareministeriet. Alene Det Jordbrugsvidenskabelige Fakultet på Århus Universitet modtager årligt 270 millioner kroner fra Fødevareministeriet. TKW forskerforum Nr. 212 marts\n6 Myndigsbetjening Ministerier polit Forskere er villige til at gå langt i forhandling med ministerier om udredningsarb Problemstilling og metode blev diskuteret og forhandlet, der blev også udformet en kontrakt. Diskussioner stopper ikke, selvom der er lavet en kontrakt (forsker) Det udgangspunkt, der blev lagt, forekom mig at være mere styret, end jeg ville ønske, men det største problem var nok, at der til stadighed kom ændrede ønsker fra opgavestilleren (forsker) Der var en del uenigheder undervejs, både før og efter underskrivelsen af kontrakten. Uenigheder gik i første omgang på indhold, primært hvad der skulle med i spørgeskema og hvad ikke. Siden hen gik uenigheder også på, hvilke analysemetoder, der skulle anvendes, og på hvordan resultaterne skulle fortolkes og fremstilles (forsker) Jeg oplevede ministeriet som meget styrende i forhold til, hvad de ville have belyst og ikke ville have belyst (forsker) De havde ikke tillid til, at vi ville skrive tilpas neutralt. Jeg tror simpelthen, at de var bange for, at vi ville tage parti, og at vi ville skrive en historie, som ikke passede i deres kram (forsker) Ministeriet blandede sig ikke direkte, idet vores kontakt udelukkende er foregået via styrelsen, men selvfølgelig er undersøgelsens resultater vendt med ministeriet (forsker) Der sker en politisering i en gråzone mens rapporten udarbejdes, og der sker især en politisering i fasen, hvor rapporten offentliggøres. Det fortæller tre kandidatstuderende fra RUC i en større undersøgelse af forskeres oplevelse af deres samspil med ministerier om rekvireret forskning. Men politiseringen er et følsomt område: Vi oplevede en sektor med en stor følsomhed hos forskerne, fortæller kandidatstuderende Jens Peter Houe. Forskerne gik meget op i at være dækket af anonymitet, for ellers ville de ikke deltage. Mange forskere oplever ikke konflikter med ministerier som opdragsgiver, i hvert fald ikke åbenlyse. Nogle oplever dog, at deres arbejde kan være politiseret. Men hos alle er der en klar bevidsthed om, at man skal agere varsomt af hensyn til sin egen karriere og af hensyn til ens egne og ens institutions fremtidige kontrakter med eksterne kunder. Hvis man optræder som en ufleksibel samarbejdspartner eller står for hårdt på forskningsidealer, så løbes der en risiko. Man er jo økonomisk afhængig af kunderne. I processen, men især i offentliggørelsesfasen Flere end hver tredje forsker mener, at ministerierne fordrejer resultaterne af deres rapport, når ministerierne udsender pressemeddelelser, fortæller undersøgelsen, der har gennemgået 735 pressemeddelelser fra Beskæftigelses- Integrations- og Socialministeriet. 40 forskere - overvejende fra sektorforskningen - blev udspurgt om deres oplevelse og heraf fortæller de 15, at ministeriet fordrejede deres forskningsresultater. 30 ud af 40 oplyser generelt, at de har haft et godt samarbejde med det ministerium, som har bestilt en rapport. Men jo mere kontroversielt og politisk omdiskuteret et emne er, jo mere blander policy-skabende embedsmænd sig, og jo sværere har forskerne ved at fastholde en grænse for indblanding i undersøgelsesarbejdet, fx i rapportens konklusioner. (6/40 oplevede, at ministeriet blandede sig meget eller en del. 15/40 oplevede, at ministeriet blandede sig en smule ). Problemer opstår, jo tættere forskerne nærmer sig offentliggørelse. Men det er især i den politiske anvendelse, at forskerne føler sig manipuleret, dvs. omkring offentliggørelse af rapporter, hvor den masseres af en pressemedarbejder, en spindoktor eller af ministeren selv. Ministeriet trækker typisk et enkelt aspekt fra sektorforskernes rapport ud og fokuserer entydigt på dette, fordi aspektet understøtter ministerens politik på området. I rapporten kan dette aspekt imidlertid være perifert. En anden måde at underminere rapportens konklusion er, når ministeriet lækker sin vinkling til udvalgte nyhedsmedier, hvorved rapportens øvrige aspekter drukner i nyhedsbehandlingen. Villige forskere Kandidatstuderende Jens Peter Houe fortæller: Ministerier er åbenlyst forvænnet med at have stor indflydelse, og forskerne indrømmer direkte at de gerne indgår i forhandling eller dialog om metodevalg m.m. Det overrasker os, hvor langt mange forskere er villige til at gå i forhandlinger med ministerierne hvad angår på at korrigere på problemstilling og metodevalg, fortæller han. Over halvdelen af forskerne oplyser, at dialogen med ministerierne har været god. Men går man nærmere ind i svarene, så vi- Fremtiden: Universiteterne i klemme Enkelte seniorforskere kritiserer direkte, at sektorforskningsinstitutioner er klemte af det politiske system, fordi man er økonomisk afhængige heraf. De kandidatstuderende konstaterer, at snart kan universiteterne komme i samme klemme. Med indfusionering af sektorforskningen under universiteterne skal universiteterne nu byde ind på myndighedsopgaver og udredningsopgaver for ministerierne. En interviewperson udtrykker det sådan: Når vi laver en udredningsrapport, bestemmer vi ikke, hvad der skal spørges om. For så vidt, at universiteterne bliver økonomisk afhængige af at lave sådan nogle opgaver, så vil de komme til at gå på kompromis med nogle friheder, som de før har haft. (Seniorforsker). Universiteterne vil komme til at indgå i et politisk magtmaskineri. Hvor universiteterne tidligere har været formelt uafhængige, så bliver de nu flettet ind i et netværk af forskellige vidensproducenter og interesser: Nogle gange så synes jeg, at det opleves på den måde, at man kan se, at de her rapporter, der bliver lavet, indgår som små hjul og trisser og tandhjul i et politisk magtmaskineri, hvor den viden, der bliver produceret her, ligeså meget er styringsredskaber, som det er måske i en lidt naiv forstand er gammeldags uhildet viden eller oplysning. (Forsker). 6 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n7 iserer rapporter ejde. Men over en tredjedel oplever problemer med fordrejning af deres arbejde Når kommunikationsfolkene træder ind, går der lort i legevognen (forsker) ser det sig, at mange af forskerne, som svarede Ministeriet blandede sig slet ikke afslører i tillægskommentarer, at de i virkeligheden oplevede indblanding fra ministeriets side, men at forskerne ikke fandt indblandingen udpræget kritisabel. Der var en altså en forhandling, som blot ikke førte til en konflikt, enten fordi der ikke var en konflikt eller fordi en af parterne bøjede sig. Men det overraskende for os var forskernes villighed til at forhandle. Og villigheden viser sig også ved, at forskerne oplever at de er fleksible i dialogen, men at ministeriet alligevel fordrejer deres rapport i offentlighedsfasen, så de ikke kan genkende den. Det gør forskerne forbandede; her føler de deres faglige integritet misbrugt. De kandidatstuderendes undersøgelse har kun lavet et dybdeinterview med en forsker, så hvad der nærmere sker i disse forhandlingsforløb er uklart, og det opfordrer de andre til at undersøge. Ministeriet ønskede visse passager ændret i konklusionen. I det omfang deres ønsker ikke ændrede ved rapportens faglige indhold og konklusioner, blev disse ønsker imødekommet. Ministeriet ønskede større indflydelse på manuskriptet, end de fik (forsker) Konsulentfirmaer fleksible Undersøgelsen har spurgt til de spændinger der er mellem forskerne og opdragsgiveren (ministerier), men ikke på de spændinger som kan opstå ved at forskerne sættes under pres af institut- eller forskningsledere, som ikke er interesserede i konflikter med opdragsgiveren. Hovedparten af dem, som indgik i undersøgelsen, kom fra sektorforskningen, men der var også universitetsfolk og nogle fra konsulentfirmaer. Selv om materialet er spinkelt, så tør de kandidatstuderende godt konkludere, at der er forskel på forskningsfriheden mellem universiteter, sektorforskning og konsulentbranchen: Universiteterne har høje idealer om at bevare autonomien. I sektorforskningen er der en lidt større åbenhed over for at forhandle og gå på kompromis. Hvorimod de private konsulentbureauer vil gå meget langt for at imødekomme kunden. De er mere fleksible og imødekommende overfor ministeriets krav, mener sektorforskningsansatte og universitetsansatte, som vi har talt med og det gør, at universitets- og sektorforskere er meget kritiske over for den branche I deres undersøgelse stødte de kandidatstuderende på et privat konsulentfirma, som nægtede at deltage med henvisning til, at de havde en kontrakt med ministeriet, som forbød dem at fortælle om deres aktivitet uden ministeriets accept og det havde ministeriet altså nægtet. Hvis det er sandt, er det jo demokratisk betænkeligt, at offentligt betalte undersøgelser ikke kan gås efter i sømmene eller udsættes for en uafhængig prøvelse, mener Houe. Demokratisk problem Overordnet har vores undersøgelse afsløret en gråzone, hvor (ministeriers) magt og styringsmekanismer blandes sammen med (forskernes) vidensproduktion. Viden er et magtredskab, så der er (politisk) kamp om, hvad der er sandt. Og der sker en sammenblanding, når politikere og embedsmænd kan indgå i forhandlinger med forskerne om forskningens indhold, problemstillinger og metodevalg, og når ministerierne i sidste ende bruger rapporterne, som de vil. Det er da et demokratisk problem, hvis politikken kan påvirke den uafhængige videnskabelige analyse, for offentligheden tror da, at forskernes rapporter er båret af videnskabelige fakta, siger Houe, som har fået et uventet indblik i det spændingsfelt, som mange forskere bevæger sig i: Det er ikke karrierefremmende at udfordre magten og fx afsløre, hvordan forskningen bliver udsat for pres. Det anfægter nogle af de magthavere, som måske skal give en bevillinger. Derfor risikerer kritik at få begrænset støtte af sin overordnede. Alt i alt er det altså ikke populært at udfordre eller afsløre magtrelationer. I den forstand gavner det måske heller ikke vores karriere som studerende, når vi skal søge jobs i relation til ministerier? Altså: Vores forskningsvalg, problemformulering og metodevalg har konsekvenser for os jø I det her tilfælde med ministeriet, da var der forskellige ting, der gjorde mig irriteret over ministeriets pressemeddelelse. Den ene ting er, at de skriver rapporten konkluderer. Og den konklusion, de så kommer med er deres egen. Og det er at presse den... (forsker) Journalistikprofessor: Skriv et læserbrev Professor i journalistik Erik Albæk kommenterede ministeriers politisering af forskningsrapporter med, at ministre har ret til at politisere videnskabelige rapporter, og at problemet er mediernes og forskernes: Når man som forsker har sluppet en undersøgelse, må man indstille sig på, at den får sit eget liv i offentligheden. Hvis man så synes, formidlingen bliver fordrejet, må man jo reagere med et læserbrev eller lignende (se A4.dk). Kandidatstuderende Jens Peter Houe synes, at det er en mærkelig kommentar fra en forsker, som burde se kritisk på problemet: Han accepterer uden videre, at det er politikere og embedsmænd, som sætter spillereglerne for forskningen. Den elitistiske holdning er sikkert udbredt blandt politologer, politikere og spindoktorer. Det kan da godt være, at det er naivt, men forskere bør altså anskue det ud fra et ideelt demokratisk og folkeligt synspunkt. Almindelige borgere må gå ud fra, at forskeres rapporter er udformet efter de højeste videnskabelige standarder, og at der ikke sker en forvrængning eller politisering heraf. Skatteborgerne må altså kunne kræve en loyal og korrekt fremstilling af rapporter uden fordrejning fra ministeriets side, for almindelige mennesker går jo ud fra, at det er rigtigt, siger Houe. Professor Albæks henvisning til, at forskerne bare kan skrive et læserbrev er en mærkværdig reaktion. Enhver mediekyndig ved, at når først medierne kører med én dagsorden, som tilmed er sat af en minister, så er det svært at komme på banen med en anden dagsorden og det gør man slet ikke med et lille læserbrev inde i en avis. Helt bortset fra, at forskerne jo altså risikerer at lægge sig ud med ministeren. Så deres lyst til at gå ud i offentligheden begrænses af deres hensyn til karriere og kommende kontrakter. forskerforum Nr. 212 marts\n8 Løsarbejderne Vi vil da gerne ansætte et antal af ua erne som eksterne lektorer, siger Rektorkollegiets formand, som foreslår heltidsundervisere til at løse universiteternes problem dag ikke er forskningsbaseret. Og fordi man vil opretholde en skær af det forskningsbaserede, så lader men folk gå i deltidsstillinger. Fuldtidsstillinger er kun til forskere. Det er en ulykkelig sag, der rammer en gruppe mennesker som derfor er tvunget til at gå i deltidsstillinger. Alligevel har rektorkollegiet ikke planer om forklare ministeren om den vanskelige situation, som er ved at opstå? Set ud fra et samfundsmæssigt synspunkt skal vi ikke løse vores problemer ved at samfundet betaler dagpenge til vores ansatte. Det er ikke den rigtige måde. Vi må selv finde en løsning, slutter Jens Oddershede. Årets finanslov betød, at de deltidsansatte nu risikerer at få snuppet deres supplerende dagpenge, fordi de med vold og magt skal tvinges til at søge heltidsarbejde, om det så skal være udenfor deres fagområde. deltidsansatte Men universiteterne er fuldstændigt afhængige af de løstansatte, fortæller universiteterne. Rektorformand Jens Oddershede gætter på, at mellem en fjerdedel og en tredjedel af al undervisning varetages af deltidsundervisere. Ekstern lektor-ansættelse? Men når universiteterne er helt afhængige af deres arbejdskraft: Hvad har rektor Jens Oddershede så gjort i sine syv år som rektor for SDU og sine tre år som formand for Rektorkollegiet for at råbe politikerne op? Jeg vil mene, at vi har gjort meget hen ad vejen, men det kan naturligvis være en påstand, at vi ikke har gjort nok, siger Jens Oddershede, som gør opmærksom på, at fuldtidsstillinger ikke kan komme på tale overalt. Der er små fag, der ikke har timer nok. Til gengæld er han åben for at forbedre de løstansattes vilkår ved at gøre dem til eksterne lektorer: Det mener jeg også, vi har gjort en del de senere år uden at jeg kender situationen på de enkelte institutter. Hvis der er brug for dem over flere år, så vil det være det rigtige at ansætte dem som eksterne lektorer. Hvor stor en andel af de ansatte skulle det så være? Et antal mere får du mig ikke til at sige, siger Jens Oddershede. Heltidsundervisere Burde man ikke have gjort ministeriet opmærksom på, at pengemangel er årsagen til, at de løstansatte har dårlige vilkår? Jeg tror politikerne vil sige, at vi har fået masser af penge til vores sektor, og at det er op til os selv at skabe nogle rimelige ansættelsesvilkår indenfor de rammer, vi har fået. Så jeg vil endnu engang nævne muligheden for at få heltidsundervisere, svarer Oddershede. Hans løsningsforslag er, at universiteterne får mulighed for at ansætte flere heltidsundervisere, dvs. et brud med kravet om, at universiteterne giver forskningsbaseret undervisning. Set ud fra et samfundsmæssigt synspunkt skal vi ikke løse vores problemer ved at samfundet betaler dagpenge til vores ansatte. Det er ikke den rigtige måde. Vi må selv finde en løsning Jens Oddershede Hvis vi skal finde en varig løsning, så må vi slå nogen stillinger sammen, så vi får heltids undervisere uden forskningsforpligtelse. Jeg ved godt, at man dermed gør op med nogle principper om forskningsbaseret undervisning. Men i forvejen er realiteten jo den, at en meget stor del af undervisningen i KU-humaniora: Stor afhængighed På det humanistiske fakultet på Københavns Universitet er man storforbruger af de løstansatte. Og dekan Kirsten Refsing forudser, at det med de nye dagpengeregler bliver sværere at få fat på dem: Vores afhængighed af dem er meget stor, og med de nye regler tror jeg vi kan komme i en situation, hvor det bliver svært at skaffe deltidsansatte, så vi er hårdt pressede. Men jeg tror ikke løsningen er at tale med beskæftigelsesminister Claus Hjorth Frederiksen. Vi må selv finde en løsning. Vi lægger os i al fald ikke ned og spiller død, siger Kirsten Refsing, der selv arbejdede som undervisningsassistent i 1970 erne og 1980 erne. Hun mener, at det gælder om at få konverteret så mange stillinger som muligt: Jeg har talt med mine institutledere om det. Både af akademiske og sociale grunde skal vi prøve at få flere fastansatte, flere adjunktansættelser. Men det vil naturligvis gå udover nogle, som der ikke bliver plads til. På en del små fag vil det ikke være muligt: Der er flere fag med en enkelt fastansat lærer, hvor der ikke er STÅ-produktion til mere. Her er det nødvendigt at kunne ansætte timelærere. Men skal det så være som ua er eller eksterne lektorer? Det er bedst, hvis det kan blive som eksterne lektorer. Det er da også mit indtryk, at der i dag langt flere eksterne lektorer end undervisningsassistenter. Ved du det? Det er mere et indtryk jeg har i forhold til dengang jeg selv var undervisningsassistent hver gang jeg siger undervisningsassistent, så bliver jeg rettet af mine institutledere, der siger ekstern lektor. TKW 8 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n9 (Foto: PolFoto) At forske i Nyhavn Dekanen fra KUs humaniora i ny konfrontation med sit personale, da hun kom til at sige noget om tilstedeværelse Dekanen på humaniora på KU, Kirsten Refsing, vakte for nyligt opstandelse, da hun på en besøgsrunde på sit fakultet sagde, at medarbejdernes arbejdstid var ukontrolleret, så de kunne jo sidde i Nyhavn og drikke øl i stedet for at opholde sig på arbejdspladsen. Siden har referater af mødet cirkuleret på fakultetet og i dagspressen blandt andet i dagbladet Information - og det blev et stort samtaleemne blandt de ansatte. Kirsten Refsing blev refereret for at sige, at de universitetsansatte skulle være glade for deres arbejdsforhold, som var langt bedre end de fleste danske industriarbejderes. Med de frie arbejdsforhold kunne man jo i princippet organisere sig, så man kunne sidde i Nyhavn og drikke øl i stedet for at opholde sig på arbejdspladsen. Og i øvrigt var hun træt af den lønarbejdermentalitet, hvor man hele tiden skulle have noget for de opgaver, man udførte. Det havde hun ikke kendt til i sine tidlige år ved Københavns Universitet og heller ikke i sine år i Hong Kong, hvor hun var indtil hun blev dekan. Forsøg på at være morsom Om Nyhavns-billedet forklarer Kirsten Refsing: Jeg sagde at fastansatte forskere har store privilegier i og med at de kan tilrettelægge deres egen tid og de kan sidde og forske derhjemme og så tilføjede jeg for at være morsom, at de også havde friheden til at sidde i Nyhavn og føre filosofiske dialoger. Der er ikke tale om at jeg er interesseret i at kontrollere om vores forskere fortager sig det ene eller det andet. Det er slet ikke min opgave, siger hun og tilføjer: Men jeg har fortrudt at jeg forsøgte at være morsom. Jeg tror, der sker det, at vi er inde i nogle meget store omstillingsprocesser, samtidigt med, at der i samfundet står meget lidt respekt om den humanistiske forskning. Der sker store forandringer, så jeg tror mange trækker sig ind i en skal og bliver nærtagende med, hvad man siger. Og det er da min fejl, at jeg ikke forstår, hvad man kan tillade sig at sige for at være morsom. Da jeg arbejdede i Hong Kong oplevede jeg en kultur, hvor man kunne komme med masser af galgenhumor og ironi uden at få et ordentligt bang i hovedet - men jeg skal vel også tage mere højde for, at jeg sidder i en ledende stilling, at jeg ikke længere er en almindelig forsker. Pointmålinger Blandt de tilstedeværende var det få, som opfattede Refsings Nyhavns-billede som en morsomhed. Og Refsings udfald er da heller ikke hendes første konfrontation med de ansatte. Som en af sine første gerninger som ny dekan foreslog hun et forskningsmålings-system før Videnskabsministeriet havde spillet ud med rammerne for et sådant. Hun lavede måske et system, som var mere rigidt end nødvendigt, sagde kritikerne men systemet er nu indført. Og for nylig lagde hun mere brænde på det bål ved at foreslå et sindrigt pointsystem for forskernes præstationer: Det giver point at udgive en lærebog, at holde et eksternt foredrag, at blive interviewet til radioen, at skrive et blogindlæg osv. Hver gang forskerne formidler skal de registrere det - og ved næste års interne fordeling af midler på fakultetet vil de enkelte institutter få penge efter, hvor mange point forskerne har fået skrabet sammen året før. Det system har nogle kritikere kaldt nonsens, for det indbyder til spekulation i at gøre det nemme. Og så måler systemet ikke reel kvalitet, for det vil medføre en forvridning af de ansattes aktiviteter, på linie med forskningsmålingssystemet. Dekanen har forklaret, at forskningsmålingssystemet er tilskyndet af Videnskabsministeriet, der lægger op til, at der skal konkurreres om midlerne. Fakultetets system er tilpasset, så det passer til netop humanioras faglighed. TKW forskerforum Nr. 212 marts\n10 DDR-politik - når det ovenfra defineres, hvad der er kvalitet i undervisning, formidling, publicering osv. Jeg mener det seriøst: Regeringens strategi og initiativer på bl.a. forsknings- og uddannelsesområdet er ren DDR, når staten detailstyrer i en grad, så det minder om planstyring. Man indfører udviklingskontrakter, ranglister og akkrediteringslister, som man fra statslig side styrer målene for. Ovenfra defineres, hvad der er kvalitet i undervisning, formidling, publicering osv. Og så præmieres de højest scorende med ekstra bevillinger. Det minder om DDR, som når Wolfgang Schmidt fik præmie for at være årets mønsterarbejder, siger CBS-professor Lars Bo Kaspersen, som bl.a. forsker i moderniseringsprocesser og statsøkonomi. DDR-modellen er defineret ved at staten bestemmer, hvilke kriterier og mål, der gælder. Og så benchmarkes og kontrolleres der: Det sker altså ikke en markedsgørelse, som nogle siger, men en statsliggørelse, forklarer han. Og styringen og kontrollen bliver helt fantastisk og absurd, når regeringen intervenerer i fx eksamensformer (gruppeeksamen). Det ved embedsmænd og politikere intet om, i modsætning til fagfolk og aftagere, siger han. Globalisering = økonomisk konkurrence Det gennemgående træk i disse års policymageri som kulminerede i Globaliseringsrådets rapporter fra efteråret 2006 er en klassisk forståelse af, at stigende udveksling af varer, deregulering og liberalisering giver stærkere konkurrence: Og globaliseringens ydre forandringsprocesser må den statslige politik så indrette sig på. Men bemærk at Regeringen ikke skræmmer med dommedagsprofetier om at ulven kommer ; retorisk udtrykkes derimod, at den voksende konkurrence er en udfordring, som man må tage nogle politiske forholdsregler overfor - og det handler alle disse års tænketanke og kommissioner og reformer om, siger han, der har studeret alle rapporter og kommissions-betænkninger i de sidste mange år. Den borgerlige regering har placeret sig i en midterposition, hvor den ikke som traditionel liberal politik opfatter den offentlige sektor som en byrde, som skal skæres ned. Den skal nemlig fungere som en facilitator for den private sektor, siger professoren. Den offentlige sektor skal trimmes og effektiviseres under overskriften kvalitetsudvikling. Globaliseringsrådet handlede især om, hvordan konkurrenceevnen forbedres via uddannelse forskning og innovation i den offentlige sektor. Velfærdskommissionen handlede om, hvordan arbejdsmarked, immigration og offentlige systemer bedst indretter Styrings- og kontraktpolitikken er et brud med en dansk tradition for at lade institutionerne selv bestemme deres egne kvalitetsmål. Nu definerer man ovenfra, hvad der skal gøres, hvordan og hvem der må gøre det Lars Bo Kaspersen sig på konkurrencen. Og kvalitetsreformen handler om, at regeringen vil have en stærk kvalitet i ledelse, styring og produkter. Det styres fra oven ved, at man ovenfra definerer, hvilke serviceydelser, man ønsker og så opstiller man kvantitative kriterier og målepunkter for, om målene nås. Hvad hvis analysen og strategien er forkert? Det er politikernes, embedsmændenes, erhvervslivets, organisationernes analyse dvs. den politisk-økonomiske elites blik. Men hvad nu, hvis de politiske eliteaktørers analyse er forkert? Trækker strategien og de politiske initiativer så i en helt forkert retning. Hvad er konsekvensen om tyve år, hvis analysen og strategien er forkert, spørger han. Selv hvis analysen er rigtig, så er der fare for, at strategien er forkert. Hvad nu Problemet er, at bevillingsstrømmen er et nulsumsspil: Prioriterer politikerne den anvendelsesorienterede forskning, så sker det på bekostning af grundforskningen og den frie forskning. Det er kortsigtet, for det overser, at det anvendelsesorienterede på langt sigt er baseret på den frie grundforskning. Og jeg kan da klart se konsekvenserne af den førte politik allerede i dag: På samfundsvidenskab og humaniora sidder der folk, der har gode grundforskningsprojekter, men ikke kan få dem finansieret. I stedet er de nødt til at søge pengene i programmer og puljer, der er anvendelsesorienterede og det er jo ikke fri forskning. Derfor findes fri humanistisk grundforskning næsten ikke Lars Bo Kaspersen (Foto: Henrik Petit) hvis det ikke er den rette medicin, så kommer man uforvarende til at underminere nogle elementer, som er funktionelle. Det klassiske eksempel på centralstyring var adgangsbegrænsningen, hvor politikerne og embedsmænd lavede prognoser for den fremtidige arbejdsmarkedsudvikling, som faktisk viste sig at være forkert, fx lægestudiet. Nu laves der topstyrede strategier og målsætninger, understøttet af detaljerede kontrol-, evaluerings-, benchmarkings-mekanismer. Derfor ser man i disse år et hårdhændet opgør med reformpædagogikken. Jeg deltager gerne i kritik af dele af den, for den risikerer at underminere grundfagligheden. Men uden videre at flå den fra hinanden for at indføre topstyrede mål er helt overdrevet, siger Kaspersen. Det hænger ikke sammen: Danmark roser sig af at have en fleksibel arbejdsstyrke, så der må være nogle, der performer godt? Ofrene for reformpædagogikken må altså have lært noget! Der mangler altså helt anerkendelse af, at der er aspekter af reformpædagogikken, som genererer innovation. Opgør med socialliberale principper Man skal jo ikke tænke ret meget over det, før man finder ud af, at DDR-politikken ikke nødvendigvis fører til kvalitet Politikernes analyse og strategi er et radikalt brud med og en underminering af en 150 år gammel politisk kultur, som byggede på tillid. Styrings- og kontraktpolitikken er et brud med en dansk tradition for, at lade institutionerne selv bestemme deres egne kvalitetsmål. Nu definerer man ovenfra, hvad der skal gøres, hvordan og hvem der må gøre det: Det har været sådan, at hvis et samfundsområde selv kunne administrere sig, så lod man dem gøre det, i en bottom-up proces. Det var en stærk stat, fordi den anvendte indirekte magt. Hvis der var velfungerede aktører, så støtter staten. Det var et socialliberalt princip om hjælp-til-selvhjælp. Man havde tillid til, at gårdmændene kunne klare omstillingen, støttet af højskoler m.m. Man har haft tillid til, at fritidssektoren kunne styre sig selv med en vis statsstøtte, med det resultat at Danmark har et enestående fritidsliv i international sammenhæng. Man har haft mulighed for at oprette friskoler. Uddannelsesinstitutioner har i et vist omfang ikke været omfattet af centralt fastsatte mål. Osv., forklarer han. jø 10 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n11 TEMA: erhvervsstøtte & succesrater INDEKS: Udviklingen i hhv. bevillingerne til fri forskning / grundforskning og til de stratetiske / erhvervsrettede formål (INDEKS 2005 = 100) Erhvervsforskning Basisforskning INDEKSET fortæller, hvordan udviklingen i bevillinger har været og er budgetteret til i perioden mellem de erhvervsrelaterede puljer (Strategiske forskningsråd, Innovationsfonden (RTI) og Højteknologifonden (se BEVILLINGSOVERSIGT s.12)) og så puljerne til fri basisforskning (universiteternes basismidler, de faglige forskningsråd samt Grundforskningsfonden (se BEVILLINGSOVERSIGT nederst på siden)). Strategisk oprustning Mens frie forskningsmidler steg med 14 pct. steg erhvervspuljer med 100 pct. De strategiske erhvervspuljer er steget eksplosivt under VK-regeringen, viser FORSKERforums beregninger. Puljerne blev fordoblet i perioden Til sammenligning steg bevillingerne til universiteternes basisforskning, til Det Frie Forskningsråd og Grundforskningsfonden kun med 14 pct. i perioden (se figuren ovenover). At der er tale om en bevidst strategi med at lade den frie forskning stagnere og støtte den strategiske-erhvervsmæssige forskning viser statistikken over, hvordan Det Strategiske Forskningsråd er vokset i perioden med 215 pct. Overvismand Peter Birch Sørensen fra Det økonomiske Råd siger: Der er sket en markant opprioritering af midlerne til strategisk og erhvervsrettet forskning i forhold til den frie forskning. Det er bekymrende, hvis den tendens fortsætter. Det er en kortsigtet politik, bl.a. fordi fri forskning og grundforskning er grundlaget for den anvendelsesorienterede forskning og for samfundets langsigtede innovationsevne. Det Frie Forskningsråd snydt igen - men er fortrøstningsfulde og tror på dialog Et klart eksempel på den drastiske stigning i de erhvervsrettede og strategiske puljer er relationen mellem bevillingerne til Det Frie Forskningsråd (paraplyen for de fem faglige råd) og de strategiske. Mens faglige råds midler steg med 17 pct., så voksede det strategiske forskningsråd med 215 pct. i perioden (fra mio., se bevillingsoversigter nederst side 11-12). Hertil siger formanden for Det Frie Forskningsråd: Som formand for Det Frie Forskningsråd er jeg da bekymret for, hvis politikerne ikke tildeler området flere midler. Det overordnede er, at vi er stærkt interesserede i, at der kommer flere penge til forskning som helhed. Men der bør være balance mellem bevillingerne til den frie forskning og den strategiske. Den frie forskning og grundforskningen er på længere sigt basis for, at der kan ske innovation i det strategiske og anvendelsesorienterede felt, siger Jens Chr. Djurhuus. De frie råd har i de seneste år protesteret over, at de statslige bevillinger til den frie forskning stagnerer. Men protesterne er ikke blevet hørt og imens er bevillingerne til den strategiske og erhvervsrettede sektor steget drastisk? Jeg er fortrøstningsfuld og har tillid til, at vi kan overbevise det politiske system om vigtigheden af balancen mellem den frie og den strategiske streng. Og jeg fornemmer, at vi har gehør for det blandt politikerne og hos Videnskabsministeren. Fortrøstningsfulde igen Trods gehøret har Det Frie Forskningsråd altså kun fået en 3-procents opskrivning , hvor Det Strategiske Råd har fået 51 pct.? Det er korrekt, men vi har allerede øjnene rettet mod finanslov-2009, som skal forhandles i efteråret. Og jeg er fortrøstningsfuld, for at der nok skal blive lyttet vil vores synspunkter. Det samme sagde Djurhuus også før finanslov-2008, så hvad har han at have sin optimisme i? Jeg oplever, at der bliver lyttet til vores synspunkter. Det lyder som om du ikke tør sige noget som om du træder vande for ikke at træde det politiske system over tæerne? Nej, sådan er det ikke. Jeg mener tiden er til dialog. Og jeg har som sagt fortrøstningsfuld over for, at vi kan vinde gehør for, at der bør ske en betydelig styrkelse af Det Frie Forskningsråds bevilling ved efterårets finanslovsforhandlinger. jø Udviklingen i forsknings-bevillinger på universiteter, frie forskningsråd og grundforskningsfond Unibasis Friforsk Grundfors forskerforum Nr. 212 marts\n12 Strategisk succesrate: pct. Hos Det Strategiske Forskningsråd var gennemsnitsbevillingen på 15 mio. kr. Hos Det Strategiske Forskningsråd (DSF) var succesraten pct. hvis den blev målt på, hvem der fik penge efter at have indsendt en specificeret ansøgning i Omkring halvdelen fik altså succes med deres ansøgning. (Hvis succesraten derimod blev målt på, hvor mange interessetilkendegivelser, der endte med at få en bevilling, var succesraten 24 pct.) Og det var ikke småpenge, det handlede om, for gennemsnitsbevillingen var på 15 mio. kroner. I alt uddelte DSF til sine årlige 6-9 programtemaer 200 mio. kroner (2005), 400 mio. (2006), 742 mio. (2007). Det Strategiske Forskningsråds hovedopgave er at udmønte penge fra (politisk definerede) opslag eller indsatsområder. Disse områder hed fx i 2007 strategisk forskning inden for bæredygtig energi og miljø (45 interessetilkendegivelser, 23 ansøgninger og 14 bevillinger). Innovationsfonden: 40 pct. I RTI var gennemsnitsbevillingen på 9-10 mio. kr. I Rådet for Teknologi og Innovation (RTI) er der nok af penge eller også er kvaliteten i teknat i dansk erhvervsliv bare stjernegod. Succesraten for dem, der søgte penge hos RTI har i hvert fald været høj, idet ca. 40 pct. af ansøgerne fik bingo: Først fik 11 tilsagn ud af 33 ansøgere (2006). Så fik 7 ud af 15 (1. runde 2007). Og endelig fik 6 ud af 15 (2.runde 2007), fortæller statistikken. Og det er ikke småpenge; en bevilling er i gennemsnit på 9-10 mio. kr. I alt blev der i fordelt hhv. 130 mio. og 139 mio. kroner til disse projekter. RTIs formål er at styrke den vækst og innovation i erhvervslivet gennem teknologi- og innovationspolitiske initiativer. Rådets arbejde består af to dele, dels at rådgive videnskabsministeren om teknologi- og innovationspolitik, dels at administrere bevillinger, som henlægges til rådet af ministeren. Rådets pulje er rettet mod innovation i private firmaer, som har en særlig kommerciel ide, som de gerne vil dyrke. Udviklingen i erhvervsrelaterede bevillinger til det strategiske forskningsråd, RTI samt Højtek-fonden Ansøgningsfeltet hos Det Strategiske Forskningsråd (DSF) er begrænset, idet der kan søges bevillinger inden for bestemte øremærkede tematikker. Det er en betingelse for bevilling, at et privat firma er involveret. Rådets bevillinger skal styrke samspillet mellem offentlig og privat forskning, dvs. bevillingerne retter sig mod anvendelsesorienterede projekter. Rådet skal angiveligt opsøge nye forskningstendenser og kan igangsætte initiativer på baggrund heraf. DSFs bestyrelsen har ikke selv bevillingskompetence, men har nedsat ad hoc programkomiteer med bevillingskompetence eller den kan overlade kompetencen til et af de fem faglige forskningsråd. På det mere konkrete plan har rådet til opgave at fremme - samarbejdsprojekter mellem forskere, forsknings- og uddannelsesinstitutioner, teknologiske serviceinstitutter, videninstitutioner eller virksomheder - innovation, udvikling, spredning, udnyttelse og kommercialisering af forskningsresultater og ny teknologi - m.m. Rådet for Teknologi og Innovation med IBM-formand Lars Mikkelgaard-Jensen som formand - administrerer også en række initiativer til fremme af innovation og videnspredning inden for innovationskonsortier, GTS-institutter m.m. samt iværksætteri og kommercialisering samt regionale og internationale teknologi-initiativer. Rådet har ingen særlige procedurer, fx interessetilkendegivelses-fase, men bevillinger gives suverænt af bestyrelsen og ikke nødvendigvis efter særlig sagkyndig vurdering. Jø Strat.forsk Tek&Innov Højtek Højteknolog succesrate Bevillingerne er typis Hos Højteknologifonden var succesraten pct. hvis den blev målt på, hvem der fik penge efter at have indsendt en specificeret ansøgning i (Hvis succesraten udregnes på, hvem der indsendte interessetilkendegivelser var succesraten 15 pct.). Og fonden administrerer ikke småpenge. I 2008 udloddes 272 mio. kr. De udvalgte projekter (platforme) har i gennemsnit fået 24 mio. i bevilling over 2-4 år. (Fonden har udloddet knap 1325 mio. statspenge siden starten i 2003). Formål: Erhvervsmæssigt potentiale Fonden dækker halvdelen af projektudgifterne, mens det private firma og en offentlig forskningsinstitution (fx Risø-DTU) tilsammen bidrager med en tilsvarende sum. Fonden støtter højteknologiske platforme, dvs. fremstilling af en radikalt ny teknologi, som baner vej for at de deltagende parter kan indlede indtil flere nye kommercielle aktiviteter. Eller man støtter projekter, der skal skabe et resultat, som øger samarbejdspartnernes mulighed for at forbedre deres videns- og markedsposition. Erhvervslivet har med fonden sin egen pengekasse, som angiveligt både skal beskæftige sig med forskning og innovation. Et typisk projekt var da den børsnoterede vindmølleproducent VESTAS fik 15 mio. i december til at produktudvikle deres vindmølle-propel, så den bliver mere effektiv og økonomisk, hvis den udformes med flaps som på en høgs vinger. Højteknologifonden er en selvstændig fond inden for den statslige forvaltning, hvor bestyrelsen primært består af erhvervsfolk. Fonden giver tilskud i form af medfinansiering til højteknologiske satsninger og projekter inden for forskning og innovation, alt sammen med erhvervsmæssig relevans. 12 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n13 TEMA: erhvervsstøtte & succesrater OVERSIGT: Succesrater på hhv. interessetilkendegivelser og ansøgninger i råd og fonde, samt gennemsnitsbevilling Interessetilkend. Succesrate Ansøgninger Succesrate Gn.snits. bevilling Frie Forsk.råd ,8 pct. 1 mio. Strateg. Råd 191 (24 pct.) pct. 15 mio. Innovationsrådet pct. 10 mio. Højtekfonden 158 (15 pct.) pct. 24 mio. Det Frie Forskningsråds succesrate (2007) er udregnet på baggrund af det ansøgte beløb i forhold til det bevilgede beløb (idet rådenes bevillinger gives til mange ansøgere med begrænsede tilsagn). Strategiske Forskningsråd 2007-udmøntning. Innovationsrådet 2007-udmøntning. i-fondens : 50 pct. k på 24 mio. pr. stk. Alle satsninger og projekter skal leve op til tre succes-kriterier: Åbenbart erhvervsmæssigt potentiale, teknologi-overførsel samt samarbejde mellem offentlige forskningsinstitutioner og private virksomheder. Højteknologifonden investerer i den gode ide, som tager udgangspunkt i at realisere et markedspotentiale ved med entrepreneurship at omsætte højteknologi til værdiskabelse. Et højteknologisk produkt kan være en opfindelse eller et innovationsprojekt. Som projektmodel arbejdes med innovationskonsortier, der skal opbygge nye kompetencer og ydelser inden for teknologisk service, der efterfølgende kan spredes til dansk erhvervsliv, især i små og mellemstore virksomheder. Ikke forskningsfaglig vurdering Det er ikke muligt at få aktindsigt i fondenes sagsbehandling og dermed foretage en gennemgang af bedømmelseskriterier og kvalitetsnormer. Højteknologifondens projekter er således ikke underlagt en forskningsfaglig vurdering hvilket underforstået er problematisk for en offentlig pengetank (DØRS: Erhvervsstøtte på godt og ondt, rapport foråret 2006). Proceduren er simpel: Interessetilkendegivelsen skal udfyldes i et 4 siders standardiseret skema, hvor der bl.a. skal fortælles om det åbenbare erhvervsmæssige potentiale. Administrationen af bevillingerne ligger suverænt hos Højteknologifondens bestyrelse med formand og otte andre personer (udpeget i deres personlige egenskab af ministeren). Pt. er Danfoss-direktør Jørgen Mads Clausen formand. jø Beregning af succesrater Succesraten skal give et udtryk for, hvor nemt eller svært det er at få succes med sin ansøgning. Udgangspunktet for oversigten er, at Regeringen igennem de sidste fem år har opbygget tre pengetanke til erhvervsrettet forskning og innovation, som samlet set er større end de frie, faglige forskningsråds. Allerede i størrelsen af puljerne er der imidlertid en ubalance, idet puljen til de faglige forskningsråd og til de tre erhvervsrettede forsknings-fonde er nogenlunde lige store (hhv mio. kr. og mio. kr.), men antallet af ansøgere er helt forskelligt: Mens der var 961 ansøgere hos de faglige råd, så var der 160 ansøgere hos de tre erhvervsfonde. Og der er stor forskel på de bevilgede beløb. Hos de faglige råd er gennemsnitsbevillingen 1 mio. kr. mens gennemsnittet hos de tre erhvervsfonden er på mio. kr. Succesraten for de fem frie, faglige forskningsråd er udregnet som det bevilgede beløb i forhold til det ansøgte beløb. Denne opgørelsesmetode er valgt, fordi det er det bedste udtryk for konkurrencen om midlerne på dette område, hvor der er relativt færre midler til rådighed og relativt mange ansøgere. Succesraten for de tre erhvervs-fonde er udregnet som andelen af indsendte realitetsansøgninger, der får bevilling. Der er således ikke taget hensyn til, at der hos Det Frie Forskningsråd og hos Højteknologifonden er indskudt en prækvalifikation i form af interessetilkendegivelser. På baggrund heraf udvælger rådet / fonden så blandt interessetilkendegivelserne, hvem der inviteres til at indsende en realitets-ansøgning og det er succesraten herfra, at FOR- SKERforums beregning er foretaget. Denne opgørelsesmetode er valgt, fordi - hvis der blev taget udgangspunkt i interessetilkendegivelserne ville det ikke være et retfærdigt grundlag for sammenligning med ansøgningsfasen til de faglige forskningsråd, hvor den første ansøgning er realitetsansøgningen, som bevillingsmyndigheden tager beslutning på baggrund af. Det store arbejde for universitetsforskerne m.fl. ligger således ved indsendelse af ansøgningen. - hos Det faglige Forskningsråd og Højteknologifonden søges på strategiske (program-) titler, som indsnævrer det tematiske fagområde og dermed gør ansøgningsarbejdet nemmere for de mulige ansøgere. (Ansøgninger hos de fem faglige forskningsråd er derimod tematisk åbne og frie uden at der er angivet programtitler, hvilket gør feltet mere åbent, og gør kravet til ansøgningerne større). - prækvalifikation sker ved udfyldelse af et standardskema og kan opfattes som en mere uforpligtende fase, hvor det er hensigten at frasortere de ansøgninger, som ikke falder indenfor et opslags rammer, fx energi og miljø hos Det Strategiske Forskningsråd eller temaerne træmaling, den smarte gasmåler, vindmøller, koncertlys og industriværktøjer hos Højteknologifonden (2007). - rådet / fonden selv skelner skarpt mellem kravene til interessetilkendegivelser og ansøgning. I interessetilkendegivelsen skal der således fx kun angives et skitsebudget og forventet finansieringsplan i runde beløb (hundrede tusinder). Rådet / fonden udvælger på den baggrund de projekter, som indbydes til at indsende en realitetsansøgning med budget, detaljerede økonomioplysninger for lønomkostninger, udstyr samt eventuel medfinansiering for hver enkelt partner: Erhvervsvirksomhed, sektorinstitution eller universitet m.m. (Beregningen af succesrater er sket med udgangspunkt i aktindsigt i de enkelte råds /fondes bevillingsstatistikker). forskerforum Nr. 212 marts\n14 Vismændene: Afkast til sa Næsten halvdelen af erhvervs-ansøgerne får tocifret millions er tilsyneladende ikke særlig skarp, konstaterer Overvismanden, der Det er tilsyneladende meget nemmere at få en bevilling fra de statslige råd og pengetanke, som er rettet mod anvendelsesorienteret forskning og innovation end hos de frie faglige forskningsråd. Mens succesraten hos de frie råd er 17,8 pct. så er den pct. for ansøgerne hos de erhvervsrettede fonde. Næsten halvdelen får altså bingo hos de erhvervsrettede fonde: Det strategiske Forskningsråd, RTI (Rådet for Teknologi og Innovation), hvor bevillingerne tilmed er tocifrede millionbeløb, afslører FORSKERforums gennemgang. Som succesraterne er fremlagt her, kan man umiddelbart konstatere, at mens der er hård konkurrence om penge i de frie forskningsråd, så er man i de anvendelsesorienterede råd og fonde kommet til et punkt, hvor konkurrencen tilsyneladende ikke er særlig skarp, siger overvismand Peter Birch Sørensen: Den begrænsede konkurrence om de erhvervsrettede puljer tyder på, at man ikke bør udvide den type bevillinger. Man kan også være bekymret for, om der faktisk sker en systematisk evaluering af, om projekter støttet af de erhvervsrettede puljer opfylder deres samfundsmæssige formål. Vismændene skeptiske overfor erhvervsstøtte. Peter Birch Sørensen: Vor kritik af de nye cigarkasser til støtte af erhvervsrettet forskning går på, at man tilsyneladende ikke gennemfører systematiske analyser af, om de støttede projekter har klare fordele for andre end dem, der modtager støtten. Det er ikke nok at kunne påvise, at en bestemt virksom- Konstruktion med Højteknologifonden er en katastrofe. Socialdemokraterne har været Regeringens støtter i forskningspolitikken, men stemte imod Højteknologifondens pengetank, der uddeler 275 mio. kr. om året: Fonden har ikke noget med forskning at gøre, det er erhvervsstøtte til innovation (produktudvikling). Den er millionstøtte til formål, som erhvervslivet måske ville have lavet alligevel, men som man nu kan lave for offentlige midler. Den støtter kun tekniske og natur videnskabelige formål, som er anvendelsesorienteret. Det er en offentlig fond, styret af erhvervsfolk, uden at der er klare kriterier for, hvorfor noget skal støttes. Per Buch Andreasen, formand for social demokraternes forskningsudvalg hed har haft kommerciel gavn af at indgå i et offentligt støttet forskningssamarbejde med et universitet. Man må også kunne påvise, at støtten medfører et varigt løft i indtjeningen i andre dele af samfundet, eller at den f.eks. medfører et bedre miljø eller en bedre sundhedstilstand i befolkningen. De økonomiske vismænd har luftet forbehold over for erhvervsstøtte. Man opgør den samlede statslige erhvervsstøtte til forskning, udvikling og innovation til mio. kroner i 2006 (Erhvervsstøtte på godt og ondt, rapport foråret 2006). Peter Birch Sørensen Forudsætning: Samfundsmæssigt afkast Vismændene der er kendt for at være meget liberale anfører opretning af markedsfejl som argumentet for erhvervsstøtte, dvs. at markedskræfterne ikke altid fører frem til den bedste anvendelse af ressourcerne i samfundet. I rapporten fra 2006 var tankegangen, at hvis der skal ydes offentlige tilskud til erhvervslivets forskning, skal forskningen have karakter af et offentligt gode, dvs. den skal indebære en spredning af viden til andre end dem, der får støtten. Den støttede forskning og innovation skal altså give et større afkast til samfundet end til de direkte involverede private investorer, f.eks. gennem videnoverførsel til andre forskningsområder eller til andre virksomheder. Peter Birch Sørensen: Vismændene siger ikke, at staten helt bør undlade at støt- (Foto: PolFoto) 14 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n15 TEMA: erhvervsstøtte & succesrater mfundet? tøtte. Konkurrencen foreslår analyse af området te erhvervslivets forskningsindsats. Vi siger blot, at offentlig støtte til enkeltvirksomheders forskning kun er berettiget, når den medfører klare fordele for andre end de virksomheder, der modtager støtte. Sådanne fordele kan f.eks. bestå i, at andre virksomheder eller personer får gratis adgang til viden, som de ellers kun kunne have fremskaffet ved selv at afholde omkostningerne. I den situation kan man sige, at det samfundsøkonomiske afkast af en investering i forskning og udvikling overstiger det privatøkonomiske afkast til den virksomhed, der igangsætter forskningen. Vismændene siger ikke, at staten helt bør undlade at støtte erhvervslivets forskningsindsats. Vi siger blot, at offentlig støtte til enkeltvirksomheders forskning kun er berettiget, når den medfører klare fordele for andre end de virksomheder, der modtager støtte. Peter Birch Sørensen Spredningseffekt? Højteknologifonden skal støtte projekter med åbenbart erhvervsmæssigt potentiale. Og fonden kan uden videre støtte innovation (produktudvikling), og sådanne projekter vil ikke være underlagt en forskningsfaglig vurdering, konstaterer Vismændene. Vismændene ser positivt på, at virksomhederne skal medfinansiere for at udløse fondsbevilling, men det kan være problematisk, at den offentlige institution, som skal medvirke, skal medfinansiere, for de penge går fx fra universiteters basismidler til noget meget anvendelsesorienteret. Vismændene opfordrer til en kritisk gennemgang af de eksisterende erhvervsrettede støtteordninger. Erhvervsstøtte bør gennemgå en cost-benefit analyse, hvor fordele og ulemper gøres op mod hinanden, hedder det. Vismændene peger på, at der mangler grundige undersøgelser af spredningseffekterne af den danske støtte til kommerciel forskning, siger Peter Birch Sørensen: Man burde gennemføre et strategisk forskningsprojekt, der går ud på at udvikle klare kriterier for og metoder til at vurdere, om offentlig støtte til kommercielle forskningsprojekter har tilstrækkelige spredningseffekter til at begrunde støtten. Det må også være i samfundets og specielt i Videnskabsministeriets interesse at få udviklet sådanne metoder, så der kan foretages en systematisk evaluering af, om støtten giver et rimeligt afkast til samfundet. jø Frie forsknings succesrate: 17,8 procent Kun hver 5-6 ansøger fik den bevilling, der var søgt hos de 5 faglige forskningsråd. 961 ansøgere fik i gennemsnit 1 mio. kr. Der blev søgt om i alt 5,9 mia. kroner hos de fem faglige forskningsråd, men der var kun 1 mia. til fordeling (2007). Det gav en succesrate på kun 17,8 procent hvilket vil sige, at knap hver femte fik bevilling. Resten fik ikke de penge, de søgte. Det Frie Forskningsråd (DFF) støtter frie forskningsprojekter inden for alle videnskabelige områder, og konkrete forskningsaktiviteter uden bindinger i form af erhvervsrelation eller krav om samfinansiering osv. Ansøgninger er baseret på forskernes egne initiativer. I gennemsnit fik hver ansøger (som godt kan være en forskergruppe) 1 mio. kr. hver. Flest penge i det tekniske råd Der er forskel mellem de penge, der er til rådighed for de tørre (humaniora og samfundsvidenskab) og de våde områder (naturvidenskab, teknik og sundhed), bl.a. fordi de sidste har udgifter til udstyr og apparatur m.m. De fem faglige forskningsråd fordelte tilsammen mio. kroner (2007), men rammen var uens fordelt mellem rådene. Teknisk videnskab sidder på en tredjedel af midlerne: - Teknik 33 pct. 304 mio. - Sundhed 26 pct. 250 mio. - Nat. 19 pct. 271 mio. - Hum. 14 pct. 130 mio. - Samf. 8 pct. 90 mio. Succesraten højest hos naturvidenskab Presset på de enkelte råd varierer således og det afspejles en smule i succesraterne, hvis man ser på forholdet mellem ansøgt beløb / bevilget beløb. Naturvidenskabsfolkene er tættest på at få det beløb de søger om: - Naturvidenskab 24 pct. - Samfundsvidenskab 19 pct. - Sundhed 16 pct. - Humaniora 16 pct. - Teknik 16 pct. Den bedste succesrate findes hos naturvidenskab. Det kan måske tilskrives, at forskerne her også har mulighed for at søge penge i andre kasser. Den højeste bevilling pr. ansøger er hos de tekniske videnskaber, hvor bevillingen var på 2.2 mio. i gennemsnit. Også på naturvidenskab var den høj med 1,4 mio. Men på andre områder var den lavere: Samfund ( kr.), Sundhed ( ) og i bunden lå ikke overraskende humaniora ( ). Hos teknik og sundhed skyldes den relativt lave succesrate, at her søges om relativt store bevillinger til tekniske fix, og det betyder, at færre får det fulde ansøgte beløb. Hos humaniora er det omvendt: Her er der mange ansøgere til en relativt lille pulje. Humanisterne har det generelle problem, at deres faglige råd groft sagt er deres eneste mulighed for at søge bevilling, fordi alle de nye kasser (strategiske og innovations-råd) er forbeholdt teknik, natur og sundhed. Men humaniora er også et billigt område, hvor der groft kræves der groft sagt bare et kontor og nogle bøger. jø Grundforskningsfonden: 7 pct. Dansk forsknings Rolls Royce gav i gennemsit 63. mio. i femårige bevillinger Grundforskningsfonden har haft ca interessetilkendegivelser og heraf er der kommet 60 centre på seksten år. Det giver en succesrate på 6 pct. over alle årene. Og succesraten for 2008 ser ud til at holde gennemsnittet, for fonden forventer, at der kommer 8-10 centre ud af de 142 interessetilkendegivelser, som er indkommet til 2008-ansøgningsrunden. Fonden opererer med interessetilkendegivelser, dvs. at ud af årets 142 tilkendegivelser blev der udvalgt 29 til anden runde, og når disse er gennemgået, forventes der bevilget 8-10 center-bevillinger. Siden sin start i 1991 har fonden bevilget mio. kroner til centerdannelser, dvs. ca. 63 mio. pr projekt, typisk til afløb over fem år. forskerforum Nr. 212 marts\n16 Hvor er Sociald Vi kom ikke igennem med vores egentlige ønsker til universitetsloven, men i forklarer formanden for Socialde Socialdemokraterne har indgået i kompromis er og aftaler med Regeringen om forskningspolitik, ja. Og jeg erkender, at vi ikke kom igennem med vores egentlige ønsker til universitetslovsreformen. Der er også forskel på lovens bogstav og så måden, den bliver implementeret på. Men jeg tror, at vi vil se en skarpere kant mellem S og Regeringen i de kommende år, siger en central socialdemokrat på forskningsområdet, som tilføjer: Men en klar revision af fx universitetsloven afhænger da også af, om der er tilstrækkeligt mange fra universitetsverdenen selv, som har modet til at stå frem med protester. Det er jo ikke været imponerende, hvad de akademiske medarbejdere og rektorer har markeret i den offentlige debat imod Regeringens politik. Og for politikerne er det svært at agere uden at der er opbakning i baglandet eller i offentligheden. interview Ordene kommer fra dr.med. Per Buch Andreasen, der er formand for GEUS bestyrelse. Og så er han formand for Socialdemokraternes Forsknings- og Teknologipolitiske udvalg på 22. år. Han understreger, at han udtaler sig som mangeårig rådgiver og altså ikke som en, der har magt som folkevalgt politiker. Han udtrykker altså egne holdninger, som ikke nødvendigvis er S-folketingsgruppens og partiets. Mærkesag uden konsekvens Åbenhed var en socialdemokratisk mærkesag, da loven skulle vedtages i Det syntes videnskabsministeren var unødvendigt, men i loven kom der til at stå, at der skulle være størst mulig åbenhed om bestyrelsens beslutninger ( 10 stk.1). Men da FORSKERforum påviste i september 2005 og september 2006 påviste, at i nogle bestyrelser blev bestyrelsesmøderne lukket for hvert andet mødepunkt krævede Socialdemokraterne ikke, at Videnskabsministeren skulle indskærpe lovens bogstav eller stramme loven op. Mærkesagen fik altså ingen praktisk konsekvens? Det kan da være et problem, hvis der er misforhold mellem lovens bogstav og så praksis, ja. Men hvorfor lovens bogstav ikke blev overholdt, vil jeg ikke kommentere Socialdemokraterne ikke opposionsparti Socialdemokraterne er i modsætning til De Radikale, SF og Enhedslisten - ikke i opposition til Regeringen, når det handler om universiteter og forskning. Det fortæller en gennemgang af partiets forlig med Regeringen. Men vi kom ikke helt igennem med vores hovedide: At styrke ledelsen og samtidig at øge universiteternes selvstændighed. Universiteterne skulle have armslængde til ministerierne og det politiske system. Der er også forskel på loven og hvordan den bliver implementeret Per Buch Andreasen S og Regeringen indgik i oktober 2002 en forligsaftale om en køreplan for universitetsreformer. Partiet stod dermed helt bag den drastiske universitetslov, som indførte bestyrelser med eksternt flertal, indførte udpegede ledere og som afskaffede medarbejderindflydelsen (maj 2003). Hvor partiet bare ti år forud havde økonomisk demokrati i partiprogrammet, så stemte man nu for en afvikling af medarbejder-demokratiet på samfundets demokratiske fyrtårn? Vi mente klart, at universiteter er så komplekse virksomheder, at der var brug for en ledelsesreform. Men vi mente, at det ikke behøvede at ske på bekostning af medarbejderindflydelsen. Men vi kom ikke helt igennem med vores hovedide: At styrke ledelsen og samtidig at øge universiteternes selvstændighed. Universiteterne skulle have armslængde til ministerierne og det politiske system. Der er også forskel på loven og hvordan den bliver implementeret, for i stedet for frie rammer har Regeringen indført stram detailstyring. Regeringen og politikere blander sig alt for meget i detaljer på universiteterne. Ønskede ikke at stække medarbejder-indflydelsen Den Socialdemokratiske Nyrup-Rasmussenregering banede vejen for den nuværende universitetslov, da Socialdemokraterne i sommeren 2001 i et universitetspolitisk oplæg kom med et forslag, der til forveksling ligner den nuværende lov: Bestyrelse med eksternt flertal, rektor ansættes af bestyrelsen, mulighed for udpegede dekaner og institutledere m.m. Samtidig havde LO og arbejdsgiverne i Dansk Industri som har fælles interessere i opfindelser, innovation og arbejdspladser holdt en fælles konference med den sigende titel Fra forskning til faktura (FORSKERforum 146, juli 2001). Partiet stemte for en enhedslov, hvor de ansatte fx ikke længere fik lov til at vælge deres institutleder? Vi ønskede ikke at stække medarbejdernes eller studenternes indflydelse. Vores grundtanke var større selvstændig, og fx valgfrihed omkring styreformen. Bestyrelsen skulle stå for kontakten til omgivelserne. Universiteterne skulle have valgfrihed hvad angår valg eller udpegning af fx institutledere. Indflydelse via repræsentant i bestyrelsen Men valgfriheden kom S ikke igennem med, tværtimod. Hvorfor trak S sig så ikke ud af aftalen om universitetsloven, når både de radikale, SF, Enhedslisten og såmænd også Dansk Folkeparti stemte imod? Dansk forskningspolitik er traditionelt konsensusorienteret og partiet har søgt kompromis et. Og området har jo generelt ikke haft den store bevågenhed. Fra partiledelsen vurderede man, at det var rigtigt at stemme for forslaget. Og så mener jeg i øvrigt, at det er forkert, at de ansatte ikke har medindflydelse. Man har jo en repræsentant i bestyrelsen. Men det giver vel kun symbolsk indflydelse, når der kun er en vip er ud af 9 bestyrelsesmedlemmer, og når loven dikterer, at bestyrelsens flertal skal være eksternt? Vi er ikke tilhængere af, at universitetet skal ledes af vip ere, tap ere og studenter. Enkelte medarbejderrepræsentanter i bestyrelsen betyder, at synspunkter kan blive fremført og hørt, hvis kulturen i bestyrelsen er god. Der er jo næsten aldrig egentlige afstemninger, hvor nogle bliver nedstemt. Revision: Bestyrelsen bør frivilligt afgive magt Partiet er netop nu ved at revidere sit 2004-oplæg Hjernespind, hvor der formuleres en mere samlet forskningspolitik herunder også vedrørende den evaluering af universitetsloven, som skal ske i Kan Buch Andreasen nævne 3 ting ved universitetsloven, som bør revideres? Jeg mener, at graden af selvstændighed skal øges, så der kommer reelt selvstyre. Og så bør man i højere grad give universiteterne valgfrihed hvad angår deres interne styreformer. Bestyrelserne skal fx kunne åbne mulighed for, at de ansatte vælger deres institutleder. 16 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n17 emokraterne? mplementeringen og detailstyringen har Regeringen hovedansvaret for, mokraternes forskningsudvalg Men hvorfor skulle en magtfuld universitetsbestyrelse frivilligt afgive magt ved at slække på det topstyrede system? Nu er jeg jo ikke organisationsteoretiker, men bestyrelserne består jo af fornuftige personer, som kan se fordelen i at arbejdspladsen har aktive medarbejdere. Og jeg tror ikke, at bestyrelserne vil blande sig nede på institutniveauet. Men der var vel en tanke med, at bestyrelsesflertallet er eksternt, at magten skal ligge udenfor universitetet? Bestyrelser behøver ikke være et fremmedelement, de kunne jo være et bindeled mellem universitetet og omverdenen. Men hovedproblemet ligger i lovens implementering, nemlig at de eksterne er blevet til erhvervsfolk og aftager-interesser. Det burde være sådan, at de var udpeget i en samfundsinteresse, som ikke bare er lig med erhvervsinteresser. S gav fri bane for detailstyring? Socialdemokraternes forligsaftale har givet minister Sander frie hænder på forsknings- og universitetsområdet til at indføre stærk detailstyring og centralstyring via administrative krav, fx i form af resultatkontrakter? Implementeringen af universitetsloven har Regeringen hovedansvaret for. Men det er da klart, at det langtfra er ideelt. Jeg har fx svært ved at forstå, at Regeringen gerne vil indgå langvarige forsvarsforlig men ikke en 5-årig forskningsaftale, som kan give universiteterne arbejdsro. Men det støder selvfølgelig på Finansministerens interesser. Med Socialdemokraternes forskningsaftale har partiet vel direkte eller indirekte åbnet døren for Regeringens konkurrenceudbydelse? Der er en stående magtkamp: Regeringen ville have en fordeling mellem de frie og de strategiske midler. Det er foreløbig lykkedes Socialdemokraterne at få den fordeling landet på Men Regeringen prøver at Men personligt mener jeg, at fusionerne af sektorforskning under universitetet var en dårlig ide. De risikerer at underminere universiteternes uafhængighed og troværdighed. Sektorforskningen er fortsat afhængig af ministerielle opgaver. Og det er svært at være uafhængig, når man er økonomisk afhængig. Så det havde været bedre, om sektorforskningsopgaver fortsat lå direkte under ministeriernes ressort. Per Buch Andreasen Jeg mener, at graden af selvstændighed skal øges, så der kommer reelt selvstyre. Og så bør man i højere grad give universiteterne valgfrihed hvad angår deres interne styreformer. Bestyrelserne skal fx kunne åbne mulighed for, at de ansatte vælger deres institutleder Per Buch Andreasen fifle med bevillingerne, når de kalder strategiske midler for basismidler. Det er Orwellsk nysprog, når man forsøger at kalde konkurrence-udsatte basismidler for frie midler, for det siger jo sig selv, at de ikke er frie, når forskerne eller universiteterne skal konkurrere om pengene, siger Andreasen og tilføjer: At Regeringen prøver at fifle med definitionerne for at det skal se ud som om den frie forskning vokser og for at leve op til Barcelonamålet i 2010 gør det jo absolut farligt, at forskningsstatistikken er kommet ind under Danmarks Statistik og dermed ministeriernes indflydelse. Hvorfor stod Socialdemokratiet ikke af aftalen med Regeringen, når der er misforhold mellem den principielle aftale og så implementeringen? Det kan jeg ikke svare på. Universiteter og forskning er politisk lavstatus Når Socialdemokraterne ikke agerer som opposition på universitets- og forskningspolitikken, skyldes det så simpelthen, at man ikke ønsker konfrontation med regeringen på et område, som der ikke er stemmer i? Det er jo ingen hemmelighed, at universitets- og forskningspolitik ikke omfattes af den store opmærksomhed. Det er svært at trænge igennem i medierne, når man skal konkurrere med sygehusvæsen og indvandring. Derfor har det ikke nogen høj status i det politiske hierarki. Men læg lige mærke til, at vores nuværende partiformand, Helle Thorning Schmidt, faktisk var med i det udvalg, som lavede forskningsoplægget Hjernespind i 2004, slutter Buch Andresen. jø Den særlige socialdemokratiske værdi I januar holdt Soc erne en konference, der ikke satte kritisk lys på universiteternes eller forskningens problemer. Dagens tema hed derimod Fra forskning til værdier, som er en omskrivning af Regeringens motto Fra forskning til faktura. Konferencen skulle fokusere på værdier, men hvor er de forskellige fra Regeringens? Regeringen går ensidigt efter synlig nytteværdi. Det er en primitiv opfattelse, som er ødelæggende for forskningen og uddannelserne. Socialdemokraterne ønsker, at universiteternes fagvifte skal være bred også omfatte humaniora og at der skal være brede rammer for forskningsfriheden. Universiteternes uddannelser og forskning skal altså bidrage til den almindelige viden og kultur. Det er et andet værdigrundlag end Regeringens, svarer Per Buch. Det var faktisk slet ikke Regeringen, som opfandt slagordet Fra forskning til faktura. Det gjorde fagbevægelsen og arbejdsgiverne i et fælles oplæg i 2002, som blev opfattet som et socialdemokratisk ja til et totalopgør med universiteternes selvstyre. Er forskningspolitik lig med teknologi-politik, fordi forskning ses som noget, der kan skabe LO-arbejdspladser i industrien? Den opfattelse trives mange steder, men så vidt jeg ved ikke i S-folketingsgruppen. Men det er da rigtigt, at jeg har mødt den nogle steder i fagbevægelsen. Og konferencen for nylig var faktisk et forsøg på at få en dialog om disse spørgsmål, svarer Per Buch. Ved S konference i LO-huset blev der slet ikke talt om forskningsfrihed? Socialdemokraterne har hele tiden arbejdet for, at der sættes flere ubundne midler af til universiteternes basisforskning. Kun med flere basismidler vil der være reelt forskningsfrihed. Problemer er, at mange basismidler i praksis slet ikke er frie, men bundet op på driftsopgaver. Og så er mange penge øremærket i puljer og programmer, især til nano-, bio- eller it-formål. Alle fagområder også de kulturbærende bør have flere frie midler forskerforum Nr. 212 marts\n18 Vidensamfundets bedste arbejdspladser Fremtidspanel under Videnskabsministeren stiller forslag om medarbejderindflydelse, uden praktisk konsekvens Universiteterne skal være vidensamfundets bedste arbejdspladser. fremtidspanel Sådan lød en af tolv såkaldte udfordringer for videnpolitikken, som et Fremtidspanel i slutningen af januar afleverede til Videnskabsministeren. Der blev refereret, at der er påvist en sammenhæng mellem høj produktivitet og godt arbejdsmiljø (Bo Jacobsen 2001). Og det karakteriserer et dynamisk forskningsmiljø, at det er præget af åben og konstruktiv dialog samt en fleksibel organisering af forskningen (Analyseinstitut for Forskning). Fremtidspanelet under forsæde af erhvervsmanden Lars Nørby Johansen stiller dog ikke konkrete forslag til forbedring af det lokale arbejdsmiljø. Man nøjes med en generel managementformulering om, at der skal udvikles human ressource-strategier og værktøjer, der er skræddersyet til universitetsverdenen. Og så er der en indirekte kritik af universitetslovens afvikling af medarbejderindflydelsen: Der kan fx være behov for at overveje, hvorledes medarbejderne bedre kan inddrages i beslutningerne i et system med nye ledelsesstrukturer. Samt hvorledes der i den ændrede ledelsesmæssige kontekst kan anvendes nye værktøjer for at skabe medarbejdertrivsel og et godt arbejdsmiljø. Men panelet har ingen konkrete forslag til, hvordan medarbejderindflydelsen kan vokse. Og panelet undlader behændigt at komme på kollisionskurs med Regeringens politik. Der foreslås ikke en revision af universitetslovens topstyring, der omtales i helt neutrale vendinger (s.92). Innovation skal ind i ansættelseskriterierne Udvalget foreslår ikke mere fri forskning og mere grundforskning. Det omtales stort set ikke. Derimod gøres en del ud af samarbejde med og servicering af erhvervslivet. Videndeling skal gøres til en ligestillet aktivitet på linje med forskning og uddannelse. Det skal være meriterende at lave forskningsmæssig patentering, innovation, evne til at designe undervisningsforløb og efteruddannelse med tæt inddragelse af omverdenen. Og ansættelseskriterierne skal åbnes op, så disse samarbejdsformer får større betydning ved den faglige bedømmelse af forskere til stillinger, hvor disse kompetencer er relevante. Det står der ikke direkte, men forslaget indebærer, at stillinger således i højere grad skal målrettes mod disse aktiviteter. Og så foreslår panelet i øvrigt, at samarbejdet evnen til at tiltrække private forskningspenge skal belønnes ved at de fagområder, som er gode til det, skal have flere statslige basismidler. jø Fastansæt bare selv om I ikke har pengene Nærlæst er fremtidspanelets anbefalinger på flere områder en kritik af Regeringens politik: Der er for mange begrænsninger for at talentfulde udenlandske studerende og forskere kan rekrutteres til Danmark (s.28/33). Unge talenter skal kunne se en karrierevej for sig: Det kræver, at der er udsigt til fastansættelse for de mest kvalificerede, og at de mindre kvalificerede får ren besked om deres fremtidsmuligheder, så de på et tidligt tidspunkt kan overveje en alternativ vej. Det kræver, at der er udsigt til fastansættelse for de mest kvalificerede, og at de mindre kvalificerede får ren besked om deres fremtidsmuligheder, så de på et tidligt tidspunkt kan overveje en alternativ vej Det påpeges, at der er sket en vækst i universiteternes forskningsstab, men at tilvæksten stort set alene er sket på tidsbegrænsede ansættelser. Antallet af lektorater er ikke fulgt med i udviklingen: Der er med andre ord fare for, at universiteterne ikke opretter så mange lektorater, som der er lektoregnede adjunkter til (s.79). Men det problem er ikke Regeringens eller bevillingernes, konkluderes det: Der er nemlig intet teknisk som forhindrer universiteterne i at fastansætte en lektor, selv om bevillingen er tidsbegrænset og eksternt finansieret. Hvem der skal fyres næste år, hvis pengene udløber, forklarer Fremtidspanelet ikke. Professoroprykning efter bedømmelse Mens det altså er universiteternes interne problem at skaffe flere faste lektorstillinger, foreslås det også, at flere professorstillinger skal bruges som rekrutterings- og fastholdelses-instrument. Det fremgår af Fremtidsudvalgets statistik, at det allerede er sket i form af flere åremålsprofessorer, professor mso (med særlige opgaver) siden Men disse midlertidige stillinger må suppleres med flere faste professorstillinger. Der må ske en opblødning af de gældende administrative og bevillingsmæssige regler, og en ændring af normerne for, hvad der er professorniveau, siger fremtidspanelet. I dag opslås der kun ordinære professorater, når der bliver et stillingsnummer ledigt, fordi en professor går af. Forbedring kunne fx ske gennem den norske professormodel med opryksprofessorer, hvor en lektor personligt kan søge om oprykning og få titlen og lønforhøjelsen efter en vellykket individuel kvalifikationsvurdering. I Norge er antallet af professorer øget med 15 pct. som følge af ordningen. Herhjemme er indførelsen af den norske model hidtil stødt på hårdnakket modstand fra Videnskabsministeriet og Finansministeriet, som hellere vil have fleksibiliteten i de tidsbegrænsede stillinger. Og ministeren selv? Helge Sander landede rapporten ved at se frem til en intens dialog og diskussion med alle interesserede borgere og virksomheder, forskere og studerende, universitetsledelser og interesseorganisationer samt Folketingets partier om, hvordan vi bedst følger op på Fremtidspanelets rapport. jø 18 forskerforum Nr. 212 marts 2008\n19 usa: verdens rigeste universiteter Aarhus-rektor: Unfair - når politikerne kræver verdens bedste universiteter og Harvard-standarder Selvfølgelig er det en urimelig sammenligning, når politikere uden videre taler om, at vi skal benchmarke os med Harvard og Yale. Forudsætningen for en konstruktiv sammenligning er jo, at vi spiller på samme bane, dvs. at vi har de samme ressourcer. Altså: Det er jo ikke rimeligt at stille de samme krav til et dansk divisionshold som til Real Madrid, siger Århus-rektor Lauritz Holm-Nielsen med henvisning til FORSKERforums oversigt over verdens rigeste universiteter (se side 20). Det skal ikke misforstås. Det er ikke forkert at have høje mål. Universiteterne har ikke noget imod, at der sættes et højt ambitionsniveau for universiteterne. Men det er unfair, hvis de skal holdes op mod nogle, som har meget bedre betingelser end os. Men Harvard og Yale har jo i sammenligning med de danske universiteter fonde med ekstremt mange penge, som sættes i forskning. Når de har fire gange så mange ressourcer, som vi har, er det så rimelig konkurrence? Det er jo i hvert fald ikke rimeligt at bruge dem mod os i den offentlige retorik om universiteterne. Danske områder med høj kvalitet Aarhus har en basisbevilling til forskning på 1,3 mia. kr. og en uddannelsesbevilling på 1 mia. kr. til heltidsstuderende. MIT i Cambridge, Massachusetts har til sammenligning et budget på 12 mia. til 7000 studerende. Men politikerne skal gøre sig en anden ting klart. Det er rigtigt at Harvard og Yale m.fl. private amerikanske universiteter har et ekstremt højt niveau på mange felter. Men de er altså ikke super på alle områder, og der er omvendt områder, hvor danske universiteter faktisk har højere kvalitet. Politikerne bør anerkende, at vi faktisk har et meget højt niveau i Danmark, for meget færre ressourcer Aarhus-rektoren henviser til, at internationale ranking er placerer danske fagområder højt. Der er universiteter i verden. Ranking er fortæller, at Danmark har tre universiteter i verdens top-200, og tre i den europæiske top-50 selv om der er en angelsaksisk sprog-bias bag de vigtigste indikatorer, så de engelsk-sprogede universiteter alt andet lige har et fortrin. Slut de billige sammenligninger Nogle gange bliver forskningspolitiske debatter forsimplede og det er også naturligt nok. Men lad være med at kritisere os med billige sammenligninger, for så bliver debatten overfladisk og uproduktiv. For eksempel har de store private amerikanske universiteter i kraft af deres endowments og fonde mulighed for at træffe vidtrækkende beslutninger hurtigt. Der er vores muligheder for at konkurrere ikke nær så gode. Vi skal vende og dreje ressourcerne, og måske må investeringer udsættes i årevis. Skal vi forny et havforskningsskib, så skal vi bruge år på at samle ressourcer og gennem nationale vurderinger og konkurrencer. Harvard kan selv beslutte sig på få måneder. Er det så fair konkurrence, spørger han. Aarhus forskningsfond: 70 mio. årligt Aarhus Universitet har sin forskningsfond, som årligt uddeler 70 mio. kr. Til sammenligning får Harvard årligt mio. fra deres fond Fonden giver lidt rygstød for en frihedskultur. Den giver handlerum, fornemmelsen af selvbestemmelse, og fondsbestyrelsen kan selv priotere udelukkende med Aarhus Universitets forsknings bedste i tankerne. Fonden er som mange andre fonde i Danmark privat, og den styres udelukkende af sin fundats. Det gør den også helt uafhængig af politiske prioriteringer og politiske konjukturer. Selvfølgelig er det en urimelig sammenligning, når politikere uden videre taler om, at vi skal benchmarke os med Harvard og Yale. Forudsætningen for en konstruktiv sammenligning er jo, at vi spiller på samme bane, dvs. at vi har de samme ressourcer I de senere år har AU brugt fonden strategisk på tre områder: Til forsknings-faciliteteter (bygninger og udstyr). Til videnspredning og formidling (museer, forlag og Folkeuniversitetet) samt til talentudvikling (gennem 4+4 ordningen først med satsning på naturvidenskab, aktuelt på samfundsvidenskab). Og så bliver den også brugt 48 mio. til projekter i forlængelse af sidste års fusionsproces (hvor DMU, Danmarks Jordbrugsforskning, HIH, ASB og DPU blev indfusioneret i Aarhus Universitet). Forslag: Bygningsselveje Rektoren har et forslag til, hvordan danske universiteter kan opbygge fondslignende kapital: Politikerne kunne lade universiteterne overtage infrastrukturen / bygningerne til halvdelen af ejendomsværdien og så lade dem overgå til årsregnskabsloven. Så ville universiteterne overtage værdier, som kunne indgå i en langsigtet bygnings- og infrastrukturplanlægning, hvor værdierne kan belånes og investeres i udvikling. Dette ville understrege bestyrelsernes ansvar i forhold til såvel samfundet som universiteterne. Århus-rektor Lauritz Holm-Nielsen For et Finansministerium er det selvfølgelig svært at frigive ejerskabet, for så har det mindre styringsmuligheder. Men for det offentlige som et hele er det lige meget. Bygningernes værdi er den samme om de ejes af staten eller af institutionerne. Men ved at overføre ejerskabet til universiteterne kan de få en betydelig arbejdskapital og en vigtig frihedsgrad, en art fondsdannelse uden at det koster staten eller politikerne noget. Hvis det bliver gjort rigtig, vil alle danske universiteter dermed kunne få en endowment og dermed blive bedre stillet i konkurrencen med de bedste. jø Se næste side forskerforum Nr. 212 marts\n20 usa usa: verdens rigeste universi Harvards stenrige fond: Fondens årlige 5 pct. s afkast på mio. $ er halvanden gange så stort Obama contra Clinton: Tuition fees Det er ikke kun fordi de danske medier fortaber sig i stil og personslagsmål, at det er svært at orientere sig i, hvad der egentlig er forskellen mellem Obama og Hillary i den amerikanske valgkamp. Hovedproblemet for de amerikanske vælgere er brugerbetaling ( tuition fees ), som fastsættes af universiteterne selv og som i gennemsnit er $ pr. år (varierende mellem ). Især omkostningerne på universiteter med en ringe fondsformue (endowment) er udsatte, for de har hævet deres brugerbetaling i det seneste tiår. Og scenariet er, at stigningstaksten vil være den samme de næste ti år. Det vil de demokratiske vælgere gerne have Hillary Clinton og Barack Obama til at give løsningen på. De har foreslået et skattefradrag på $3.500 til betaling af brugerbetalingen. Men i deres valgtaler kommer de ellers med uforpligtende erklæringer: I er ikke usynlige for mig, siger Clinton til forældre og studenter. Og Obama siger, at en college-uddannelse skal være opnåelig for enhver amerikaner. Men de har ikke lovet konkrete initiativer, fx lovgivning, så nogle af de 136 colleges med fondsformuer på mere end $500 skal afsætte mindst 5 pct. af deres fondsformue årligt på at lette brugerbetalingen for deres studenter. Dette er foreslået, fordi private colleges og universiteter nu er undtaget fra den federale lovgivning, som pålægger offentlige non-profit institutioner at bruge så meget på sagen: Hvorfor skal en college-student bruge sin tid på at vakse tallerkener for at betale sin tuition, når hans college har milliard-formue i banken, har den demokratiske formand for Senatets Finanskomite spurgt. Men hvorfor bakker Clinton og Obama så ikke op om forslaget? Måske kan det skyldes, at de ikke vil udfordre colleges og universiteter ved med stramme lovkrav. Og her er det ikke uvedkommende, at Clintons og Obamas valgkampagner har modtaget hhv. $1,7 mio. og $2,1 mio. fra uddannelsessektoren (ifølge Center for Responsive Politics). Generelt har det demokratiske parti modtaget hele $9,2 mio. til 2008-valgkampen, mens disse parter åbenbart ikke regner med så meget pay-back fra republikanerne, der kun har fået $2,9 mio. Og topkandidaten her havde i januar kun modtaget $ Harvards økonomiske rammer er 20 gange bedre end Københavns Universitets. KU og Harvard har studerende, men ellers er betingelserne usammenlignelige. KUs samlede budget til uddannelser og basisforskning er på ca. 4 mia. kroner mens Harvards er på 80 mia. kroner. Alene det årlige fondstilskud fra Harvards stenrige fond er halvanden gange så stort som den danske stats basistilskud til 8 universiteters forskning, viser FORSKERforums oversigt. MIT (Massachusetts Institute of Technology) har 7000 studerende. Her er formuen på mio. kroner og de årlige driftsudgifter på 13 mia. kr. De årlige udgifter alene til forskning og udvikling er mio. kroner (plus 500 mio.-kontrakter i.f.m. krigsindustrien). Til sammenligning har DTU heltidsstuderende og de statslige basistilskud er på mio. kr (til uddannelse og til basisforskning). Danske universiteter i verdensklasse Universiteter i verdensklasse lyder slagordet, når danske politikere skal sætte ambitionsniveauet for deres universiteter. De samme politikere mener imidlertid, at verdensklassen kan nås uden at bevilge de penge, som det koster at høre i verdensklassen. Trods alle de forbehold, som kan tages overfor rankings af universiteter, så er der en snæver sammenhæng mellem TIMES rankingliste og så universiteters rigdom. 6 af de 11 højest rangerede universiteter er også at finde blandt de 11 rigeste. Og 4 af de andre er engelske. Sammenhængen mellem penge og kvalitet er åbenlys. Nobelpriser falder til eliteforskere, som har fungeret i miljøer, hvor ressourcerne er relativt store og hvor der er frihed til at forske. Friheden til at forske handler om rammer, dvs. at forskerne ikke er bundet af krav om nytte, resultater, tidsgrænser, administration, 50 pct. s undervisning osv. Og forudsætningen for at forskerne er ubundne og frie er ressourcer og dermed kapital, siger generalsekretæren for det amerikanske forbund for universitetsprofessorer (AAUP), Ernst Benjamin. 5 pct.s Harvard-afkast: mio. kr. årligt Med en astronomisk fonds-formue (endowment) på $29 mia. (150 mia. kr.) fører Harvard feltet an blandt verdens rigeste universiteter. Og formuen vokser år for år (fra alene med 13,5 pct.). Ud af Harvards samlede driftsudgifter i 2006 kom en tredjedel fra forrentning på af den enorme fondsformue, (hvoraf 5 pct. årligt sættes i spil i driftsbudgettet). Årsbudgettet er på ca mio. kroner, hvoraf ca mio. kr. stammede fra afkastet fra fondsformuen. Dette driftstilskud bidrager til at købe topfaciliteter og igangsætte forskningsprojekter, samt tilbyde fakultets-lønninger, som kan rekruttere de mest talentfulde forskere og højstatus-professorer fra hele verden. Afkastet fra formuen giver Harvard en enorm stor frihed til selv at disponere, for det er institutionens egne penge, som ikke har nogle bindinger (som statstilskud fx). USA: 62 har over mio. $ formue Når europæere hører om USA s universiteter handler det stort set kun om de store og højprofilerede: Harvard, Yale, Stanford m.m. Og de er ganske rigtigt kendt for at have høj kvalitet og for at score højt på de årlige verdensranking er. Men de er toppen af USA s universiteter. Under dem findes en lang række mellemuniversiteter med en middelmådig kvalitet og i bunden nogle med en ringe kvalitet. Ikke overraskende er der en sammenhæng mellem kvalitet og formue. Der er enorm forskel i de økonomiske betingelser, og forskellene vokser mellem de rige og de fattige, mellem lønningerne for professorer, lektorer og administrativ stab. 62 af institutionerne udgør kun 8 pct. af alle colleges og universiteter, men de har 67 pct. af den totale fondsformue. De har alle fondsformuer på mere end 1 mia mio. kr. - hver. Disse enorme formuer giver store fordele, når universiteterne skal prioritere deres aktiviteter. Mens de rige kan berige deres institutioner med brede investeringsmuligheder, så vokser gabet til de mindre formuende. (Investeringsstatistikker viser nemlig, at jo større universitetets formue er, jo højere er afkastet også. Mens Harvard således havde et afkast på 13,5, fordi man kunne tillade sig at gå ind i mere risikobetonede aktiehandler, så kan de mindre formuende ikke tillade sig at spille på markedet, hvilket betød, at de kun kunne hente 7,8 pct. i afkast på deres formue). Kilder: Almanac (Cronicle of Higher Education august 2007). Academe (marts 2007). 20 forskerforum Nr. 212 marts 2008\nHøring d. 10. oktober : Uafhængige universiteter? i Folketingets Landstingssal\nHøring d. 10. oktober : Uafhængige universiteter? i Folketingets Landstingssal Formål : At belyse fagfolks/forskersamfundets synspunkter på universitetets aktuelle vilkår (herunder økonomi) og de verserende\nAKTUEL ÆLDREPOLITIK. Landsbestyrelsesmøde, august 2017\nAKTUEL ÆLDREPOLITIK Landsbestyrelsesmøde, august 2017 AUGUST 2017 Aktuel Ældrepolitik, august 2017 Side 2 af 5 Aftale om flere år på arbejdsmarkedet Regeringen og Dansk Folkeparti har indgået Aftale om\nRektors tale til Jens Bigum ved receptionen 1. februar Kære Jens\nRektors tale til Jens Bigum ved receptionen 1. februar 2011 Kære Jens Da universitetsloven blev vedtaget i 2003 fik universiteterne bestyrelser med et flertal af medlemmer udefra. Vi fik selv lov til at\nKONTRAKTER TILSYN AKKREDITERING OG REGULERING PERSONALE OG ANSÆTTELSE ØKONOMI OG REVISION ADMINISTRATIVE INDBERETNINGER OG KRAV\nKONTRAKTER RESULTATKONTRAKT MED REKTOR Afsender Bestyrelsen/bestyrelsesformanden TILSYN Type Hård er bundet op på løn og indeholder ofte flere elementer AKKREDITERING OG REGULERING UDVIKLINGSKONTRAKTER\nReferat fra møde i ULAB tirsdag d. 3. november fra kl\nReferat fra møde i ULAB tirsdag d. 3. november fra kl. 13.00-17.00 Til stede: Jørgen Staun (lokalklub 1), Bjarne Andresen (lokalklub 2), Anders Milhøj (lokalklub 4), Ole Busck (lokalklub 12), Niels Poulsen