Diverse litteratur og fakta om alkoholisme\nEn dødelig, undervurderet og misforstået folkesygdom\nOfte høres spørgsmålene: Er min mand mon alkoholiker? Er jeg mon alkoholiker? Hvad er en alkoholiker? Hvordan er hun blevet alkoholiker? Hvordan kan det være han kom så langt ud? Hvordan får jeg hende til at holde op med at drikke?\nDet er min oplevelse, at spørgsmålene er mange og svarene er få, eller ofte ikke fyldestgørende eller direkte forkerte.\nNogle mennesker er født med de egenskaber, der skal til for at udvikle alkoholisme. Det er ingen skam, for ingen kan vide det på forhånd, men det er en skam ikke at stoppe drikkeriet, for alkoholisme er en langsom og sikker nedtur, der kan ende med en totalt nedbrudt psyke og fysik, delirium tremens eller døden.\nDet er ingens skyld, at en person er blevet en alkoholiker, heller ikke personen selv. Der ligger ikke en bestemt hændelse bag, en psykisk brist eller en mental svaghed.\nHeldigvis er det muligt, at hoppe af nedturen, hvis man virkelig vil. Dog vil jeg understrege, at al erfaring viser, at forsøg på at styre eller lære, at drikke socialt når man er alkoholiker aldrig vil lykkes. Det er en kamp mod alkoholismen der er tabt allerede i sygdommens vorden.\nDer er mange meninger om hvad alkoholisme er. WHO kalder det et "Afhængighedssyndrom”:\nEn person lider af et afhængighedssyndrom til et stof når 3 eller flere, af følgende kriterier samtidigt har været tilstede inden for en 3 måneders periode:\n· Vedvarende brug trods erkendt skadevirkning.\nNår stoffet hedder alkohol (ethanol), kaldes syndromet "Alkoholisme".\nDen eneste der kan stille diagnosen "alkoholiker" er alkoholikeren selv. Prøv selv her - har du mere end 2 ja'er bør du gennemtænke din situation:\n· Har Du nogensinde følt, at Du burde drikke mindre?\n· Er Du nogensinde blevet ked af det eller fornærmet over kritik af dit alkoholforbrug?\n· Har Du nogensinde haft dårlig samvittighed over dit alkoholforbrug?\n· Har Du nogensinde drukket alkohol om morgenen for at komme i gang?\nDe meste betydningsfulde træk ved sygdommen er følgende:\nAlkoholisme er en sygdom i sig selv.\nSygdommen resulterer i en permanent svækkelse, og en alt for tidlig død, hvis den ikke standses.\nMan kan ikke helbredes for alkoholisme, men sygdommens skadelige virkning kan standses ved ædruelighed.\nDer skal efter mange forskere og specialisters menig en række faktorer til for at udløse alkoholisme nemlig:\nEt for lavt niveau af det naturlige stof GABA i hjernen.\nDen biokemiske defekt, til at danne stoffet THIQ i hjernen.\nEn oplevelse af at alkohol stimulerer og\nEt heraf følgende stort forbrug.\nGABA er et naturligt stof i hjernen der virker som et beroligende middel. Har man et høj niveau af GABA, har man let ved at blive beroliget. Har man et lavt niveau, er det omvendte tilfældet. Ofte er det sådan, at alkoholikere er født med et lavt niveau af GABA. Da hjernen populært sagt ikke kan ikke skelne mellem GABA og alkohol, bliver niveauet kunstigt hævet ved hjælp af alkohol. Indtagelse af alkohol vil derfor kunne skabe en vis form for ro.\nFor at nervecellerne i kroppen og hjernen kan kommunikere med hinanden, har de indbyggede modtagere og afsendere. Modtagerne hedder receptorer og afsenderne hedder vesikler. Nervecellerne har flere typer af receptorer og vesikler, der hver har deres funktion. De forskellige typer receptorer er opbygget på en sådan måde, at de passer nøjagtigt i formen til bestemte typer molekyler.\nMolekyler kan binde sig til en receptor som en nøgle i en lås. Når et molekyle har bundet sig til en receptor kan der ske to ting. Nøglen virker og der udløses en elektrisk strøm, eller nøglen virker ikke og der udøses ingen strøm.\nDe molekyler som kan udløse en elektrisk strøm hedder agonister og dem som ikke kan hedder antagonister. Agonisterne kan enten øge spændingsniveauet i nervecellen eller sænke det. Antagonisterne som ikke kan udløse en elektrisk strøm, har også den egenskab at de blokerer agonisternes virke ved at optage pladsen på en receptor.\nAfsenderne (vesiklerne) er små blærer i nervecellernes ender, der indeholder et bestemt stof, som bliver frigivet hvis spændingsniveauet i nervecellen bliver stort nok.\nStoffet der bliver frigivet fra vesiklerne kaldes transmitterstof. Dette stof aktiverer receptorer på nabocellen, og spændingsniveauet hæves her, indtil der frigives transmitterstoffer her, som således aktiverer næste nervecelle. På denne måde ruller processen gennem nervecellerne og en omfattende kommunikation i hjernen er etableret.\nDen type receptor der er interessant med hensyn til alkohol er GABA(A) - receptoren. Den kan påvirkes af molekylerne fra stoffet gamma-amino-butyrat (GABA), som produceres naturligt i hjernen, og er en agonist af den type der sænker spændingsniveauet i nervecellen. Dette betyder at nervecellen får sværere ved at udløse en elektrisk strøm og dermed starte en kommunikationsproces.\nGABA(A) - receptoren kan ikke se forskel på et alkohol molekyle og et GABA molekyle. 20 % af hjernens nerveceller har GABA(A) - receptorer, derfor påvirkes en meget stor del af hjernen når der indtages alkohol.\nDet transmitterstof som GABA regulerer, hedder dopamin. De områder af hjernen hvor der er særlig mange dopamin dannende nerveceller er hippocampus, der har betydning for hukommelsen, hjernestammen, hvorfra vejrtrækning, blodtryk og vågenhed reguleres og lillehjernen hvor balance og kropsstilling koordineres.\nAlkohol overtager og/eller hjælper GABA med at sænke kommunikationsstrømmen i de ovennævnte områder i hjernen.\nSagt på en anden måde: hjernefunktionerne nedsættes ved indtagelse af alkohol, hvilket jo også er velkendt for enhver der har haft en brandert på.\nAlkohol er et beroligende (hæmmende) middel.\nStimulans eller brug af alkohol som selvmedicinering\nEn af de videnskabelige teorier går ud på, at de mennesker som forbliver i et alkoholmisbrug og i stigende grad bliver afhængige, benytter alkohol som en form for selvmedicinering.\nGennem deres tidlige eksperimenter med alkohol, har de fundet en kemisk løsning til lindring af fx angst, vrede, uro eller nedtrykthed.\nDisse mennesker oplever deres første prøver på alkohol som styrkende, på en helt anden måde end andre gør det. Desværre er det jo en pagt med djævelen, idet denne kortvarige gode følelse betales med en gradvis ødelæggelse af tilværelsen.\nDer er tilsyneladende to følelsesmæssige veje til alkoholisme:\n1. Mennesker der i barndommen fx. er bange og nervøse og opdager ved deres første eksperimenter, at alkohol dæmper disse følelser.\nHos denne gruppe er en biokemisk forklaring, en lav udskillelse af transmitterstoffet GABA, som hjernen benytter til at regulerer indre psykologiske spændinger. Når de drikker hæves GABA niveauet og spændingerne forsvinder. Denne lindring synes umiddelbart ikke, at kunne findes på andre måder. Disse mennesker er i øvrigt også sårbare med hensyn til misbrug af andre beroligende stoffer.\nDesuden viser undersøgelser, at hos disse mennesker, har de områder af hjernen, som kunne have medvirket til at dæmpe indre spændinger, en svækket funktion fx. evnen til at sige "Dette problem vedkommer ikke mig" eller "Dette kan jeg alligevel ikke gøre noget ved". Disse områder af hjernen styrer ydermere arbejdshukommelsen, hvor erfaringerne af forskellige handlinger lægges og kan bearbejdes inden en handling udføres.\nDette bidrager til at ignorer langtidseffekten af drikkeri således, at kun den umiddelbare beroligelse opleves, men ikke advarselssignalerne der burde sige "Stop - jeg er for langt ude" eller "Sidste gang jeg drak gik det galt og jeg begynder ikke, at kunne styre dette længere".\nDenne stærke styring af behovet for ro, syntes derfor at være en genetisk bestemt modtagelig for alkoholisme. Faktisk konkluderer forskere, at alkoholisme hos sådanne mennesker udvikles som en slags selv- medicinering for angstsymptomer.\n2. Mennesker der i barndommen lider af en udpræget grad af sindsbevægelse, impulsivitet og kedsomhed og opdager, at alkohol kan dæmpe dette høje spændingsniveau.\nHos denne gruppe synes en biokemisk forklaring, at være et underskud af transmitterstoffet serotonin og MAO. Den kendsgerning, at de ikke kan udholde monotoni gør sammen med tilbøjeligheden til impulsivitet, at de kan misbruge en næsten uvilkårlig liste af stoffer udover alkohol.\nSelvom nedtrykthed kan få mennesker til at drikke, så forværres denne sindstilstand efter et kort løft og det viser sig, at mennesker der anvender alkohol som lindring gør det langt oftere for at lindre angst end depression. Det er andre stoffer som kokain, der skal til for at dæmpe depression.\nSelvom anlæggene til alkoholmisbrug er biokemisk baseret, så kan de følelser, der får folk til at medicinere sig med alkohol, læres at håndteres uden at benytte alkohol.\nAt opnå evnen til at håndtere disse følelser, fjerner incitamentet til at bruge alkohol. Det er der flere behandlingssystemer, der har bevist gennem årtier, bl.a. AA og Minnesota modellen der begge benytter AA 's 12 trins program.\nMen det havde selvfølgelig været bedre, hvis håndteringen var blevet indlært før misbruget blev skabt. Det er således min overbevisning, at hvis man virkelig skal gøre noget ved alkoholismen, skal man angribe den allerede i de første barneår.\nDer burde derfor være et fag i skolerne der hed personlig udvikling, hvor børnene lærte at takle deres følelsesliv. Det er jo ikke kun kommende alkoholikere, der har disse problemer, det har ganske mange. For en kommende alkoholiker har det blot fatale konsekvenser.\nTHIQ - et afhængighedsskabende stof.\nNår alkohol indtages, opfatter kroppen det straks som et giftstof, der skal fjernes hurtigst muligt. Ca. 10 % af alkoholen (ethanolen) vil uomdannet blive udskilt gennem urin, sved og udåndingsluft. Resten bliver omdannet i levercellernes cytoplasma og mitokondrier. Ved denne proces omdannes ethanolen til acetaldehyd og herfra videre til acetat (eddikesyre) som afgives til blodet og derefter optages i kroppens forskellige celler, hvor det forbrændes til kuldioxid og vand eller bliver omdannet og deponeret som fedt.\nAcetaldehyd er i øvrigt et meget giftigt stof, som ville være dødeligt hvis det blev ophobet i kroppen.\nHos nogle mennesker sker ovenstående omsætning lidt anderledes. En del af acetaldehyden kan af ukendte årsager ikke omdannes til eddikesyre. Stoffet bliver i stedet omdannet til THIQ (tetra hydro iso quinoline). THIQ er et yderst vanedannede stof og nært beslægtet med morfin og heroin. Undersøgelser har vist, at stoffet forbliver i hjernen. Stoffet er stærkt vanedannende og udløser transmitterstoffet dopamin. (Se afsnittet: Dopamin) Dette kan forklare det faktum, at en alkoholiker der har været ædru i adskillige år og begynder at drikke igen, på ganske kort tid udviser en adfærd som om vedkommende havde drukket hele tiden. Dyreforsøg udført med rotter har vist at afhængigheden af alkohol etableres øjeblikkeligt, hvis der sprøjtes THIQ ind i hjernen på dem. Før indsprøjtningerne nægtede disse rotter at drikke vand iblandet vodka. Efter indsprøjtningerne blev rotterne mere og mere tilpasse jo mere vodka de fik.\nStoffet dopamin er et transmitterstof som også dannes naturligt i hjernen. Dopamin har betydning for evnen til at blive afhængig af et stof, idet dopamin er det stof hjernen benytter til at sende signaler til det område i hjernen, der kaldes belønningssystemet.\nBelønningssystemets vigtigste opgave er at sikre vor overlevelse. Når vi plages af drifterne sult, tørst, søvn og sexlyst oplever vi et fysisk ubehag, bliver raskløse, irritable og aggressive. Hvis vi ikke får opfyldt disse drifter kan vi foretage os de meste grænseoverskridende handlinger. Får vi imidlertid opfyldt vores krav, kvitterer hjernen med en følelse af ro og afslappethed. Dette sker biokemisk ved at en række nerveceller frigiver dopamin, som påvirker nervecellerne i belønningssystemet.\nDe mennesker der danner THIQ ved indtagelse af alkohol og aktiverer denne proces vil gradvist komme til at føle samme tilfredsstillelse, som hvis de basale drifter blev opfyldt.\nMangel på alkohol vil ligeledes mere og mere markant blive ligestillet med mangel på opfyldelse af de helt basale drifter. Hermed er afhængigheden skabt. Dette sker naturligvis ikke fra den ene dag til den anden, men er en konsekvens af længere tids konstant forbrug.\nDette kan være den biokemiske forklaring på hvorfor det er så vanskeligt, at få en alkoholiker til at stoppe med at drikke og hvorfor alkohol har en så høj prioritet. Selv om alkoholikeren ikke er bevist om det, ligestiller hjernen alkohol med fx. sult og tørst, og ingen normale mennesker vil jo drømme om, at holde op med at spise og drikke fordi andre siger de skal. Paradokset er blot, at hvis man ikke stopper med at indtage alkohol dør man, og omvendt hvis man stopper med at drikke vand og spise så dør man\nAlkohol - verdens måske mest skadelige rusmiddel\nAlle danskere over 14 år drikker ca. 2,8 genstande om dagen i gennemsnit. Skal man lytte til Sundhedsstyrelsens advarsler om begrænset brug, har vi jo ingen yderligere problemer.\nImidlertid er det således, at ca. 10 % af befolkningen drikker halvdelen af det samlede forbrug. Dette svarer til ca. 14 genstande om dagen fordelt på 400.000 mennesker. Resten drikker ca. 1,5 genstande om dagen.\nSagt på en anden måde, Danmark har ingen problemer med alkoholforbruget, Danmark har et problem med alkoholisme, eller misbrug.\nAlkohol er et af de få stoffer, der både er opløseligt i vand og fedt. Dette betyder, at alkohol kan trænge gennem alle kroppens forsvarsværker. Celler har fx. vægge opbygget af en konstruktion med flere lag, hvor det ene er modstandsdygtigt over for vand og det andet over for fedt. De fleste uønskede stoffer vil derfor blive stoppet. Dette gælder ikke alkohol, der trænger ret igennem og udøver derved stor skade på cellernes indre. Med tiden bliver cellevæggene stive og deres funktionalitet ødelægges.\nVores nervebaner er isoleret med fedt som ledninger med plastic. Ved et stort forbrug af alkohol bliver nervebanerne affedtede og de kortslutter, populært sagt, med varige skader til følge.\nEn anden skadelig virkning er det forhold, at der skal relativt store mængder til for at få en rus. Fx. indeholder en almindelig øl ca. 12.000 mg. rent alkohol. Indtager man 10 af dem er man godt beruset, altså indtager man 120.000 mg. rent alkohol.\nEn pibe hash med 10 mg. rent TDC (rusmidlet i hash) giver en tilsvarende rus.\nDer skal altså 12.000 gange så meget alkohol til for at opnå samme rus og kroppen bliver derfor tilsvarende belastet. Der foregår en ren biokemisk massakre, når man drikker sig fuld.\nAlkohol kan derfor mere skadeligt end fx. heroin og morfin. Grunden til at vi ikke har den opfattelse er, at narkomaner også er belastet af sociale forhold og for det meste også misbrugere af alkohol. Dog er heroin og morfin et mere potent rusmiddel og langt mere afhængighedsskabende.\nListen over de skadelige konsekvenser er stor. Der er så at sige intet sted i kroppen, der går ram forbi. De kendteste, er skader på lever, bugspytkirtel, gulsot og diabetes. Dette er fysiske skader, listen over psykiske skader lige så stor, fra hukommelsestab, hallucinationer, paranoia, overdreven angst, skyld, skam, vrede, fobier og tab af intellektuelle evner.\nEn af de mere alvorlige, men oversete konsekvenser, er den forandring der sker i hjernens kommunikationssystem.\nAlkohol frigør transmitterstoffet dopamin. Jo mere dopamin der frigøres, jo mere aktiveres hjernens belønningssystem og jo mere vil vi føle os veltilpasse. Dette er et naturligt system i vor hjerne, der aktiveres, når vi får opfyldt vores basale behov. Derfor kan det kaldes en konstruktionsfejl, at hjernen tager fejl af opfyldelse af et basalt behov og behov for alkohol. Ved "uautoriseret" overdreven brug af belønningssystemet, justerer hjernen selv ved, at reducere antallet af dopamin receptorer. Dette er en ond spiral, for så skal der mere alkohol til for, at vi føler os tilpasse. Dette er den biokemiske form for øget tolerans og afhængighed. Imidlertid går det også ud over vores evne til, at føle velbehag og tilfredshed i al almindelighed. Alkoholikere bliver derfor med tiden behagelighedsmæssige impotente.\nHolder man op med at drikke, vil hjernen i de fleste tilfælde begynde at reetablerer dopamin receptorerne ret hurtigt. Da rusmidler imidlertid kan virke som DNA kontakter, er de i stand til at tænde og slukke for gener. Slukkes det gen der skal danne nye dopamin receptorer, og det forbliver kronisk slukket, er der skabt en alvorlig situation for den alkoholiker, der forsøger at holde sig ædru. Muligheden for at komme sin behagelighedsmæssige impotens til livs syntes næsten umulig. Dette kan give en biokemisk forklaring på de ellers uforklarlige tilbagefald som ædru alkoholikere tager, på trods af at de er klar over konsekvenserne, og i øvrigt har relativt godt styr på deres liv\nAntabus er et stof, der blokerer for det enzym, der nedbryder acetaldehyd.\nAcetaldehyd er et af de stoffer, som alkohol bliver omdannet til under nedbrydningsprocessen i leveren. Da stoffet er meget giftigt i store mængder, vil man få det meget dårligt hvis man drikker på det. Det der det, der er antabussens virkning.\nAntabus er godt på den måde, at det kan give en alkoholiker den ro, at vide at nu kan der ikke drikkes, således at man kan begynde at bearbejde sine alkoholiske indstillinger for at komme ud af misbruget. Men følges det ikke op med denne udviklingsproces har det efter min mening ingen virkning.\nDet vil være det samme som, at give hovedpinepiller uden at afdække årsagen.\nVirkningen udebliver totalt hvis man tager antabus for andres skyld i en periode. Det eneste man i så fald vil tænke på er, at perioden skal slutte, således at man kan begynde at drikke igen på første og bedste undskyldning.\nErkendelsen - den svære fase.\nAt skulle erkende, at man ikke styrer sit eget liv, men at det er alkoholen der gør det, er ikke rart, fordi det normalt forbindes med psykisk svaghed. Der er jo ingen der bare sådan uden videre erkender at være magtesløs. Især ikke over for alkohol, idet det kulturelt betragtes som flovt at have et drikkeproblem.\nMen der er tale om en kompliceret sygdom og ikke en mental svaghed!\nEn alkoholiker kan ikke komme ud af sit misbrug ved egen hjælp - det viser al erfaring. Al snak om nu skal jeg nok…, er virkningsløst!\nDa benægtelse, bagatellisering og vrangforestillinger er stærke hos alkoholikeren, skal denne i en eller anden form, nå sin egen personlige bund før erkendelsen nås.\nDet er en barsk kendsgerning og betyder, at det ofte er alvorlige fysiske og/eller psykiske knubs, afrusninger på hospitaler, fyringer, skilsmisser mv. der skal til før denne erkendelse nås og en egentlig behandling kan starte.\nAlkoholens afhængighedsskabende effekt gør, at alkoholen syntes lige så vigtigt i livet som vand, søvn og mad. Det at kvitte sit misbrug er ikke noget man bare gør fra den ene dag til den anden, da man ikke narrer de biokemiske processer ved at sige "Nu er det slut med det". Hjernen reagerer biokemisk meget voldsomt både fysisk og psykisk, når man holder op med at drikke.\nFlasken er ens bedste ven. Den prioriteres højere and alt andet. Det er den der nulstiller abstinenserne, trøster, dæmper vreden, angsten og uroen. Så derfor er det meget at bede en alkoholiker om, når flasken skal stilles væk for evigt.\nDet er ofte sådan, at en alkoholiker lader sig omgive af en række hjælpere "medafhængige" eller "ko-alkoholikere". Ved hjælp af disse holdes han/hun længere i misbruget, da alkoholikeren bliver serviceret. Det er som oftest konen eller manden, der sørger for alt det praktiske, at misbrugsproblemet skjules overfor omgivelserne og dagligdagens praktiske ting bliver ordnet.\nDet paradoksale er derfor, at hvis man virkelig vil hjælpe en alkoholiker ud af sit misbrug må man holde op med at servicerer. Derved kommer vedkommende hurtigere til en erkendelse.\nDet er nemt at skrive og svært at gennemføre, men at sige: "Det er dit liv, hvis du vil drikke dig ihjel, er det din sag, men du må gøre det uden min hjælp. Jeg holder for meget af dig til at stå og se på det. Så hvis du ikke vil hjælpes, må jeg flytte mig". Denne udtalelse vil ofte sætte gang i en proces, hvis man vel og mærke tør og er konsekvent.\nUdtalelsen vil ofte resultere i gråd og eller vrede og lovning om bod og bedring, og hvis man ikke er konsekvent vil drikkeriet begynde igen. Det er ikke fordi den person man elsker er et dårligt menneske, det er simpelthen fordi sygdommen har herredømmet og ikke personen selv. Der er virkelig tale om to personer, den ædru, som man engang kendte og den nu alkoholiserede. Den ædru person findes stadig inde bag ved, men den person får ikke én chance hvis flasken ikke proppes.\nDesværre findes der "hjælpere" der ikke selv vil ud af den symbiose de begge befinder sig i og der findes alkoholikere der simpelthen ikke tør "face" en ædru tilværelse. Det er en meget tragisk situation - det er spildte liv\nSlip flasken og lær at leve\nPå denne side går jeg i gang med de ting, jeg føler er de vigtigste elementer for at stoppe sygdommen.\nNår jeg skriver at stoppe sygdommen mener jeg "redde helbredet" og "leve uden alkohol". Man kan ikke fjerne sygdommen alkoholisme fra kroppen, og jeg tror ikke at man kan lære, at drikke socialt når man er alkoholiker.\nDet altafgørende er naturligvis, at man erkender, at man er alkoholikere, idet et problem jo ikke løses hvis det ikke er set.\nDet er heller ikke nok at sætte flasken. Derved bliver man kun fysisk ædru, men fortsætter sit alkoholiske livsmønster. Dette livsmønster kaldes også "tørdrikkeri".\n"Den samme mand vil drikke igen" - ergo må man i gang med at ændre adfærd.\nAt tage antabus hindre til en vis grad blot en i at drikke, men man lever stadig i dette alkoholiske livsmønster, og vil så snart lejligheden byder sig, erfaringsvist drikke igen. Det er ikke fordi man er en svag sjæl som sådan, men flasken har gennem mange år været den metode man brugte til at løse sine konflikter med. Får man derfor ikke indarbejdet nye løsningsmetoder, lever man i et tomrum, og det er naturligvis ikke holdbart i længden.\nDesværre er det ofte den form for behandling alkoholikere får traditionelt. Lidt fenemal, der dæmper abstinenserne og så antabus. Det er nøjagtig det samme som, at give en patient med brækket ben en pose smertestillende midler, en krykkestok og et farvel. I denne situation vil alle kunne se, at det er grotesk.\nOrganisationen AA (Anonyme Alkoholikere) tilbyder metoder, der kan fylde dette omtalte tomrum op, ved hjælp af et 12. trins program. Ligeledes er der behandlingssteder der tilbyder dette ved hjælp Minnesota-modellen, som bygger på ovennævnte program.\nDet væsentlige er imidlertid, at man ønsker, at blive ædru for sin egen skyld. Ingen offerroller - der skal kæmpes for at kunne gives senere.\nEn anden væsentlig faktor i processen er, at love sig selv, at man vil forsøge at holde sig ædru i 24 timer, og ikke mere. Når de 24 timer er gået, tager man 24 timer igen. Dette er overkommeligt, og man knuser ikke resterne af sin selvtillid ved, at have lovet guld og grønne skove til sine omgivelser og for den sags skyld sig selv.\nDopamin, er et "catecholamin", der virker som neurotransmitter i centralnervesystemet. Dopaminmangel kan opstå, når der sker svigt hos de nerveceller, der normalt udskiller dopaminet.\nKemisk set er dopamin et monoamin, ligesom en række andre neurotransmittere: noradrenalin, adrenalin, serotonin og histamin. I hjernen bliver dopamin syntetiseret ud fra stoffet DOPA (dihydroxyfenylalanin) som igen bliver syntetiseret ud fra tyrosin. Dopamin kan syntetiseres videre til noradrenalin, og det stof kan syntetiseres videre til adrenalin. Ved det kemiske syntese fra DOPA til dopamin medvirker et ensym kaldet DOPA-decarboxylase, mens der ved den videre syntese til noradrenalin medvirker ensymmet dopamin-β-hydroxylase (DBH).\nI hjernen befinder dopamin-holdige nervecellers cellelegemer sig i strukturerne "den sorte substans" og det ventral tegmentale område. Herfra har de udløbere til store dele af forhjernen, blandt andet storhjernens hjernebark.\nVed Parkinson's sygdom ses et stort antal døde nerveceller i den sorte substans.\nI hjernen findes der på nerveceller forskellige proteiner der reagerer på dopamin efter de er frigivet af de dopamin-holdige nerveceller. Efter påvirkningen genoptager de dopamin-holdige nerveceller den frigivne dopamin ved hjælp af et protein kaldet dopamin-transporteren. Kokain og amfetamin nedsætter dette genoptag.\nVisse former for medicin til skizofreni hæmmer dopamintransmissionen.\nOversættelse af artikel oprindeligt trykt i Grapevine, inc., januar 1947, af William Duncan Silkworth, M.D. Lægen bag kapitlet »Lægens synspunkt« i Store Bog, Anonyme Alkoholikere. På dansk ved Laban\nog den menneskelige natur\nDer er ikke noget mystisk ved tilbagefald. Det kan synes sært, at en alkoholiker, der gennem års afholdenhed har retableret sin værdighed og position i samfundet, pludselig sætter al sin lykke over styr og atter befinder sig i alkoholens dødsensfarlige livtag. Men ofte er grunden ganske ligetil.\nMennesker har ofte den holdning, at »der er noget ganske særligt omkring alkoholikere. De kan synes at have det godt og være på rette vej, og så, som et lyn fra en klar himmel, genoptage deres drikkeri. Man kan aldrig vide sig sikker...«. Dybest set er dette noget ævl. Alkoholikeren er et sygt menneske. Men underkaster han sig de teknikker, der er i AA, kommer han sig - hvilket vil sige at han får henstand fra sin sygdom. Han er ikke mere uforudsigelig, end folk, der lever med sukkersyge, opfører sig sært.\nLad os slå fast, en gang for alle, at alkoholikere er mennesker. Herfra kan vi på intelligent vis sikre os mod de fleste tilbagefald.\nBlandt så vel professionelle som lægfolk er der en tendens til at hæfte etiketten »alkoholisk adfærd« på snart sagt alt, som en alkoholiker foretager sig. Sandheden er, at der er tale om den menneskelige natur i al almindelighed.\nDet er en stor fejltagelse at betragte ethvert karaktertræk i en alkoholafhængig som 'alkoholisk'. Følelsesmæssige og mentale luner klassificeres som symptomer på alkoholisme, alene af den grund at alkoholikere har dem - og dog kan de selv samme ejendommeligheder forekomme blandt ikke-alkoholikere også.\nRent faktisk er de symptomer på det at være menneske! Selvsagt har alkoholikere en tendens til at betragte sig selv som anderledes, specielle, med unikke træk og reaktionsmønstre. Mange læger, psykiatere og terapeuter lægger i ekstrem grad den samme tanke til grund for deres analyse og behandling af alkoholikere. Iblandt gør de et kompliceret mysterium ud af en tilstand, som findes i ethvert menneske, hvad enten det er til whisky eller sødmælk.\nLad os understrege, at alkoholismen - på linie med enhver sygdom - kommer til udtryk på sin helt egen særlige måde. Den har en række overrumplende særegenheder, der adskiller den fra samtlige andre sygdomme. På en og samme tid vil ethvert af disse symptomer og meget af adfærden forbundet med alkoholisme være ensartet eller endog identisk med det, der fremkommer ved andre sygdomme.\nEt alkoholisk tilbagefald, sådan som det forstås i Anonyme Alkoholikere, er et perfekt eksempel på, hvordan den menneskelige natur kan blive misopfattet som alkoholisk adfærd.\nIdentificeringen af tilbagefald\nEt tilbagefald er et fald tilbage! Det er et fald tilbage, efter at alkoholikeren er holdt op med at drikke og er begyndt på AA's program til helbredelse.\nTilbagefald forekommer oftest i de tidligere stadier af alkoholikerens oplæring i AA - inden han har haft tid til at lære tilstrækkeligt om AA's teknik og filosofi til at give ham et solidt grundlag. Men tilbagefald kan også forekomme, efter at han har været medlem i måneder eller endog adskillige år - og det er først og fremmest i denne sidste type af tilbagefald, at vi kan finde sammenfald mellem alkoholikerens adfærd og den som udvises af »normale« ofre for andre sygdomme.\nIngen synes at blive overrasket over det faktum, at tilbagefald er normale blandt tuberkulosepatienter. Men her er en overraskende kendsgerning; årsagen er ofte den samme, som den der fører til alkoholikerens tilbagefald!\nDet sker som følger: Når tuberkulosepatienten er kommet sig i en grad, at han kan hjemsendes fra sanatoriet, instruerer lægen ham omhyggeligt i, hvorledes han skal leve sit liv fremover.\nHan skal drikke rigelige mængder mælk. Han skal afstå fra at ryge.\nHan skal underkaste sig andre strenge regler.\nI de første måneder, eller måske de første år, følger patienten disse anvisninger. Men efterhånden som han genvinder sin styrke og føler sig fuldt ud helbredt, bliver han mere sløset. Muligvis beslutter han en nat, at han kan blive længe oppe. Og da han gør det, har det ingen negative konsekvenser. Snart ser han helt bort fra de anvisninger, han fik, da han forlod sanatoriet. Enden på det hele bliver, at han får et tilbagefald.\nNår det er hjertetilfælde\nDen samme type tragedie finder sted blandt hjertepatienter. Efter hjerte slaget beordres patienten at tage den med ro. Skræmt underkaster han sig selvsagt anvisningen i en længere periode. Også han tager det alvorligt; undgår anstrengelse såsom trapper, lægger tobakken på hylden og passer sin diæt. Men på et tidspunkt kommer en dag, efter at han har haft det godt i nogle måneder, hvor han føler, at han har genvundet sin styrke og fået skrækken på afstand. Hvis elevatoren er i uorden en dag, går han til tredje sals højde. Eller han beslutter sig for at gå til en fest eller genoptage rygningen i det små eller tage en drink eller to. Hvis det at afvige fra den strenge kur, som blev ham foreskrevet, ikke har alvorlige bivirkninger, forsøger han det måske igen-igen, indtil han får et tilbagefald.\nI såvel hjerte- som tuberkulosetilfældet, gik en fejlagtig tankegang forud for de handlinger, der førte til tilbagefaldet. I begge tilfælde rationaliserede patienten sig bort fra følelsen af sygdommens barske realiteter. Fuldt bevidst kastede han vrag på sin viden om, at han havde været offer for en dødelig lidelse. Han blev for selvsikker. Han besluttede, at han ikke behøvede at følge anvisningerne.\nSe, det er præcis det samme, som sker med alkoholikere - den tørlagte alkoholiker, eller alkoholikeren i AA, som får et tilbagefald. Det er klart, at han beslutter at tage en drink, inden han rent faktisk tager den. Han begynd.er på den fejlagtige tankegang forud for, at han rent faktisk slår ind på de n vej, der fører til tilbagefaldet.\nDer er ingen grund til at knytte tilbagefaldet til 'alkoholisk adfærd' lige så lidt som der er grund til at knytte anden omgang af hjerteproblemer til 'hjertepatient-adfærd'.\nDet alkoholiske tilbagefald er ikke et symptom på en psykisk tilstand. Der er overhovedet intet sært ved det. Patienten afstod blot fra at følge de givne anvisninger.\nI tilfældet med alkoholikeren tilbyder AA disse anvisninger. En væsentlig faktor, eller forebyggende ingrediens, om man vil - især for alkoholikeren - er vedholdenhed. En alkoholiker, der lærer lidt om, hvordan AA virker, og nogle af de teknikker, der er i AA, men misser filosofien eller ånden, vil måske blive træt af at følge anvisningerne ikke fordi han er alkoholisk, men fordi han er menneske. Regler og forskrifter er trættende for praktisk talt enhver, i og med at de er begrænsende, forbydende og nægtende. Men AAs filosofi er positiv og tilbyder rigelig vedholdenhed. Et vedvarende ønske om frivilligt at følge anvisninger.\nPsykologien er den samme\nUnder alle omstændigheder er den alkoholiske psykologi ikke så særegen, som nogle prøver at få den til at tage sig ud. Sygdommen har visse fysiske kendetegn, indrømmet - og alkoholikeren har, måske, problemer, der er særegne for ham, i og med at han har været under pres og dermed har udviklet frustrationer. Men i mange tilfælde er der ingen grund til at tale om »alkoholisk tankegang« - lige så lidt som der er grund til at forsøge at beskrive noget, man kunne kalde »hjertepatient-tankegang« eller »tuberkulose-tankegang«.\nJeg tror, at vi kan være af større hjælp for alkoholikeren, hvis vi anerkender, at han først og fremmest er et menneske - ramt af den menneskelige natur.\nLidt til smilebåndet.....\nVedlagt er en lille øvelse, som bør afprøves.\nDen kan ligesom give et fingerpeg om, hvorvidt man har fortjent alkoholdige drikke.\nEller om den kun skal stå på rindende postevand for vedkommende??\nFølg denne vejledning nedenfor meget nøje.\n1. Klik på linket nedenfor.\n2. På det nye billede, som åbner sig, skal I klikke på fyrens næse.\n3. For hver gang I berører mandens næse, kan du tillade dig at indtage et glas rødvin eller en stor fadøl??.\nMEN KUN NÅR I BERØRER HANS NÆSE ,(SKÅL.) + God fornøjelse......!!!!\nGABA, THIQ, Antabus og Dopamin\nAA OBS Spot\nSundhed.dk om Alkoholisme\nDen amerikanske lægeforening American Medical Association (AMA) vedtog i 1956 at anerkende alkoholisme som en sygdom.


Analyse af arkitektbranchen 2015 - AutoPilot\nSkrevet af Blogger den 11/05/2016\nDen seneste analyse af arkitektbranchen udkom 22. februar 2016. Analysen tager afsæt i Danmarks 213 største arkitektfirmaer og indeholder meget interessant læsning. I vores optik er der særligt to vigtige områder:\nAutoPilot-virksomhederne vækster bedre.\nAutoPilot-virksomhederne præsterer en højere overskudsgrad.\nDet betyder endvidere, at resultatet per ansat er noget højere end branchens som sådan. Brancheanalysen viser ydermere, at der i 2015 er skabt 322 nye arbejdspladser i arkitektbranchen, hvoraf de 188 er skabt hos virksomheder, der bruger AutoPilot.\nBranchen har generelt præsteret flot. 85,9 procent af alle arkitektvirksomheder har haft overskud. 59,6 procent har vækstet på omsætning, mens 36,2 procent har haft tilbagegang.\nHvorfor præsterer AutoPilot-virksomhederne bedre? Mange faktorer spiller ind, men i korte træk kan det opridses til:\nKontinuerlig opfølgning på aftaler og budgetter.\nAutoPilot – sund forretning.\nKilde: 2015-analyse foretaget af www.danskbrancheanalyse.dk omfatter landets 213 største arkitektfirmaer.\nMangler du ferie/fri for 2016? DRIAS sikrer bedre trivsel i arbejdet og blandt ansatte


Grønlændere får egen præst | TV2 ØSTJYLLAND\nGrønlændere får egen præst\nDen nye præst er tilknyttet Vor Frue Sogn\n10. mar 2014, kl. 14:44 Bemærk: Artiklen er mere end 30 dage gammel\nSnart kan grønlændere i Aarhus gå til gudstjeneste, hvor der bliver prædiket på deres modersmål.\nFolkekirken i Aarhus har nemlig ansat en præst, der skal tage sig af den grønlandske menighed. Det drejer sig om Oline Berthelsen, der i 14 år har været præst i Sisimiut. Ansættelsen vækker glæde i Fællesforeningen Inuit, paraplyorganisationen for 23 grønlænderforeninger i Danmark.\n- Der er jo mange, der søger præsten, hvis de for eksempel får en livstruende sygdom, eller hvis der er dødsfald i familien, og der fungerer det ikke at skulle tale sammen på dansk, siger næstformand Niels Peter Nielsen.\n- Det betyder meget at kunne tale sit eget sprog, der er jo mange af mine landsmænd, der ikke er helt skarpe til dansk, og som helst vil tale deres modersmål, siger han.\nOline Berthelsen bliver tilknyttet Vor Frue Sogn i Aarhus. I forvejen arbejder der en grønlandsk præst i København.\nHar arbejdet for en grønlandsk præst\nHan tager sig primært af grønlændere, der ikke er frivilligt i Danmark, men for eksempel er indlagt på hospitaler eller er indsat i fængslerne.\nOline Berthelsen bliver den eneste præst, som er ansat af folkekirken til at tage sig af den grønlandske menighed i Danmark.\nForeningen Iniut har længe arbejdet for at få ansat en grønlandsk præst, og særligt til begravelser har det været et problem, når præsten ikke har kunnet tale grønlandsk, fortæller Niels Peter Nielsen.\n- Dem, der bliver begravet, har ofte familie i Grønland, som ikke kan tale dansk. Så når vi begraver en af vores landsmænd, forstår familien intet af prædikenen. Det vil betyde meget, at den kan foregå på grønlandsk, siger han.