El Temps Passa: El Temps Passa Programa 07-03-2013\nTant Quimet Curull com Mario Prades, centrem el programa en la música que es feia a l'Espanya dels anys seixanta, feta aquí o interpretada en les nostres llengües per artistes estrangers. Hem de reconèixer que els dos som una mica gamberrillos i transgressors, però sempre diem que és degut a la nostra edat o precisament a causa d'ella i per això en el programa d'avui escoltarem una cançó que es van gravar l'any 1997, però és que ens ho van demanar i no sabem dir que no a segons quines proposicions. Avui tindrem anuncis, però no hi haurà La Parrafada. ¡Com som! Des de la xarxa d’emissores de la Federació de Mitjans de Comunicació Locals de Catalunya i totes aquelles que emeten El Temps Passa... i la música queda ens posarem en marxa i começarem a terres valencianes\nEl grup valencià Els 5 Xics ens versionen aquest "Just wolking in the rain" de The Walker Brothers. La cançó va ser composada per Johnny Bragg i Robert Riley, els dos empresonats a la Tennessee State Prison a Nashville i que ja la van gravar des de la presó amb el seu grup, de nom explicatiu, The Prisonaires, l’any 1953. També la va gravar Johnnie Ray el 1956 i la va col·locar en la segona posició del Billboard. Que consti que aquí a Espanya ja l'havien gravat així mateix els catalans Los Pájaros Locos i molts altres grups, però la versió d'Els 5 Xics és francament bona, instrumentalment parlan. Van començar sent 5, però van arribar a ser 7 i es van crear al barri del Cabanyal, a València. Van estar en actiu de l’any 1965 a 1983 i per la banda valenciana va passar el cantautor i guitarra Remigi Palmero que és de Castelló, al costat del bateria Ramón Asensio, el cantant José Luis Ballester, José Llusar que també va actuar com a productor, Antonio Riza a la guitarra i Vicente Gay al baix i saxos, a més del organista Bernardo Adam Ferrero. Els 5 Chics que també signaven molts dels seus discos com Els 5 Xics, van ser declarats El Mejor Grupo Valenciano de su Época.\nVa ser el gran èxit en la carrera de Roy Orbison, sobretot quan es va incloure, donant títol al film "Pretty woman". Ells són Los Pájaros Locos, una de les millors bandes sorgides a principis dels 60 i eren catalans, de la Costa Brava, Però abans que us parlem de Los Pájaros Locos, Quimet li va preguntar a Mario el perquè Roy Orbison portava sempre aquestes ulleres fosques. L'explicació és simple i complicada a la vegada. Orbison tenia molts problemes de visió desde la seva infantesa i portava ulleres molt graduades, sense elles no veia dos en un burro. Tenia dos jocs d'ulleres, unes normals i altres de sol per portar quan conduïa. Quan va participar en la primera gira de The Beatles per Estats Units, abans de començar la primera actuació es va adonar que s'havia deixat les ulleres normals a la furgoneta i només portava a sobre les de sol, com no tenia temps va sortir a l'escenari amb les fosques i segons explicava, el concert va sortir tan bé que va decidir portar sempre quan actuava, ulleres graduades de sol. Aquesta cançó es trobava en un EP publicat per Iberofón l’any 1965 i també es va publicar en un single. Los Pájaros Locos van gravar el seu primer disc el 1959 quan encara es deien Conjunto Woody Walter, van adoptar el nom definitiu un any després i van publicar 18 discos, entre EP's i singles, l'últim l’any 1967 i un àlbum, encara que aquest es va editar el 2008 i era un recopilatori. Els germans Salvador (guitarra) i Antonio Mayolas (acordió, vibràfon i òrgan) eren de Premià de Mar i en el 57 els van regalar una de les primeres guitarres elèctriques que es veien al país. Allà sorgeixen Los Pájaros Locos, quan se'ls uneixen José Cañada (piano), Lucho Guerrero (bateria) i Piero Carando (baix i cantant) que després aniria amb Los Gatos Negros i creiem que va morir fa pocs anys. Aquesta cançó va per totes vosaltres, nenes que escolteu El Temps Passa. Apa!\nLos Quando’s - ¿Dónde vas Alfonso XII?\nEns van demanar aquesta cançó i ens hem permès, ja que no ens especificaven al correu l'intèrpret, la llibertat d'escollir aquesta curiosa versió a càrrec de Los Quando’s. Per descomptat si no t'agrada i prefereixes la versió original de la pel·lícula protagonitzada per Paquita Rico i Vicente Parra no hi ha cap problema, ens ho dius amb un altre correu i paraula que te la posem, però aquesta ens ha semblat, si més no, molt més original. Són Los Quando’s, un grup que va sorgir després de desfer-se Los Brujos, la banda de Maryní Callejo. Los Quando’s eren un d'aquests grups que no van ser valorats com la seva qualitat musical es mereixia, és clar que també cal reconèixa que ells s’ho van buscar ja que van debutar l’any 1965 creant un ball de moda “El Quando”, d'efímera vida i oblidable mala qualitat que pretenia emular a la Yenka i no era res més que una horterada. Quan Los Brujos es van desfer, Maryní Callejo es va dedicar a la producció i Tito Mora i Luis Gardey a la seva carrera en solitari, els altres components van crear Los Quando’s que inicialment eren Joaquín Laria (baix i trompeta), Fernando del Olmo (bateria), l'argentí Ricardo Ceratto (cantant i acordió) que havia arribat a Espanya l'any 1962 i havia gravat aquí discos com Ricardo Ceratto y Los Big Boys i que ja en els 70 tindria una bona carrera com a cantautor, sense oblidar a Luis Carmona (guitarra) i la cantant Emilia Cámara. Ricardo Ceratto moriria als 90, mentre que Joaquín Laria pasaría a la Radio Topolino Orquesta. Aquesta cançó que escoltem ara es recollia en el seu tercer EP, publicat per Columbia l’any 1965. En total Los Quando’s van treure set EP’s, l’últim l’any 1968 incluía la cançó “Sucedió en Benidorm” amb la que van presentarse al festival de Benidorm d’aquell any, pero no van guanyar i poc després es van desfer.\nLos Comodines – Mil millas de sueños\nAmb músics de Manresa i Lleida, l'any 1966 sorgeixen Los Comodines, un dels grups que militava en el petit segell barceloní Sayton que posteriorment creiem recordar que va ser absorbit per Diresa, però no estem segurs. Los Comodines van ser el grup estrella del segell i els seus discos es venien bé, encara que mai van aconseguir xifres de vendes significatives. Los Comodines bàsicament van treballar per la província de Lleida. Els seus membres eren Manuel Font (saxo, clarinet, flauta i violí), Jaume Oro (cantant i guitarra), Javier Llamas (bateria), Miguel de los Santos (guitarra) i els germans Juan (òrgan i trompeta) i Florencio Truyas (baix i trompeta). Aquesta cançó, en la què ens recorden els perills de la carretera, una composició dels nois del grup, es va incloure com a cara A del que seria el seu últim single, publicat l'any 1969. L'any 1973 Diresa va editar un LP amb les cançons dels seus EP's i singles, en total havien tret 6 discos petits. Després de separar-se alguns dels components de Los Comodines van crear el grup Slalom que posteriorment ens sembla que es convertiria en una orquestra de ball i Jaume Oro, el cantant, formaria part de l'Orquestra Maravella i l'Orquestra Volcán, a més d'actuar també com a solista i en petites orquestres de l'escuderia de Orobig, un manager i representant lleidatà.\nAquesta peça va ser el gran èxit en la carrera dels britànics Edison Lighthouse, la banda liderada pel cantant Tony Burrows i que ells van titular "Love Grows (Where My Rosemary Goes)". Es va publicar l’any 1970 i aquí ens la versionen els Z-66, banda mallorquina liderada per Llorens Roselló Horrach que quan va començar com a solista poc després, va passar a anomenar-se Lorenzo Santamaría (a la foto). Els Zeta, com s’els coneixia, es van formar l’any 1966. Eren Vicenç Caldentey (guitarra), Pedro Brunet (saxo), Leopoldo González (baix) i Tito a la bateria. Més tard se'ls va unir el cantant Llorenç Santamaria que venia de Los Bríos, després d'un concert al Whiskey a Go-Go de Palma. Finalment i després de canvis, els Zeta eren Lorenzo, Manolo Mari, Manolo Ness, José Noguera i Vicenç Caldentey. El single amb "Despierta el amor" va ser l'últim d'aquest fantàstic grup ja que es van desfé. Tenien el mateix manager que The Animals, Flowers Pop Men i Jimy Hendrix i ells van poguer fer moltes jams al Sgt Pepper’s de Palma, al Terreno, propietat del manager, amb gent de la que a Espanya sols coneixiem per referencies. Us explicarem una anècdota, una vegada i en una d'aquestes jams plenes d'alcohol de les que us hem parlat, Lorenzo va treure un ECO Dinacord (foto aparell a sota) que acabava de comprar-se, en veure'l Eric Burdon li va dir que ja podia apagar-lo i li va recalcar que el "Eco" de veritat, era a la gola del cantant, no el tens que buscar en aparells electrònics.\nAquest tema era una composició del cantant i compositor italià Fausto Lealli i va arribar a versionarla fins i tot el gran cantant de soul nord-americà Wilson Picket. La van publicar Los Catinos en un EP editat per Belter i en el qual la cançó estrella va ser "La balada de Bonnie y Clyde" de Georgie Fame i també contenia "Canción para ti" i "La Tramontana" amb la que es van presentar al Festival de San Remo de 1968 defensant-la amb el cantant francès Antoine. És clar que el tema que estem escoltant també es va publicar en format single amb " Canción para ti " en l'altra cara i que havia estat la guanyadora en el San Remo en la versió del seu autor, el catante italià Sergio Endrigo es tractava d'arribar a les economies més reduïdes. Tots els components de Los Catinos que anteriorment es van dir Los Ticanos fins que es va produir una escissió, eren músics de Conservatori i l'any 1961 van ser el primer grup català que actuen a Madrid al costat dels també catalans Los Pájaros Locos i Golden Quarter, era un festival organitzat pel SEU (Sindicat Espanyol Universitari), al costat dels grups madrilenys Los Pekenikes, Los Estudiantes i Los Blue Boys, clar que per aquelles èpoques eren encara Los Ticanos i amb ells militava l'amic Antoni Duran. L'any 1962 passen ja a ser Los Catinos. Integraven el grup en els seus començaments Manolo Vehí (cantant), José Antonio Muñoz (baix), Jordi Casas (piano i orgue) que va ser substituït més tard per Manuel de los Ojos Prieto, Marcelo Pinilla (guitarra solista), Fernando Luna (bateria) que havia militat a Los Blue Stars i un sisè músic que tocava la guitarra i del qual no recordem el nom, de fet només va tocar al primer disc. Van participar en una de les matinals de conjunts catalans que es celebraven al Palau dels Esports de Barcelona al costat dels Mustang, Los Sírex, Conjunto Mangas Verdes, Los Telstar, Los Gatos Negros i Los Blue Stars. Cal reconèixa que Los Catinos van ser, al costat dels Mustang i Los Javaloyas, els millors grups versioneros de la seva època. De 1962 a 1973 van gravar 24 discos, tots ells EP's i singles, i es van desfer per tornar més tard amb la moda revival i segueixen en actiu. L'any 1999 el segell Divucsa que s'havia quedat gran part del catàleg de Belter, va editar un CD recopilatori amb els seus èxits.\nAquest és un dels millors temes, més canyers i amb més qualitat en la carrera discogràfica del grup de Bilbao Los Mitos, liderats pel cantant José Antonio Santisteban que quan es va llançar en solitari va passar a anomenar-se Tony Landa. Los Mitos es van crear l'any 1966 quan s'uneixen músics dels grups Los Espectros i Los Famélicos amb la idea de fer un conjunt que treballés els jocs de veus. Inicialment van ser Carlos Zubiaga, Eduardo Robles, Luis Cova i Oscar Matia, als quals se'ls uniria poc després el cantant José Antonio Santisteban, al qual avui es recorda com Tony Landa. Després d'una temporada rodant per Madrid en la qual es diu que van arribar a mostrar dignes del nom dels famèlics, van tornar a Bilbao per actuar a la sala 6 Estrellas. Van obtenir un esplèndid segon lloc al Festival de Conjunts de Saragossa de 1968 i comencen els canvis en el grup. Quan són fitxats per Hispavox el grup el configuren Tony Landa(cantant), José Ignacio Millán (guitarra), Carlos (guitarra rítmica i teclats), Francisco García (bateria) i Óscar (baix). Van treballar amb Rafael Trabuchelli de productor. El 8 d’abril de 1968 presenten en directe a Madrid el seu primer single amb "Cuando vuelvas" a la cara A. La cançó que escoltem ara a El Temps Passa... i la música queda es trobava en el seu segon single, també de 1968. "Es muy fácil" és la cançó més recordada en la carrera de Los Mitos. És clar que l’any 1970 comencen els canvis en la formació, s’en va Tony Landa per començar en solitari i en el seu lloc entra Ramon Elorrieta, però per Los Mitos van passar també Fernando Brossed, Hans, Federico Artigas, Diego Corbacho i Iñaki Egaña que havia militat a Barrabás. Es van separar definitivament l'any 1976, encara que amb la moda revival van tornar a principi del nou segle. Per cert Carles Zubiaga va marxar a Mocedades l'any 1971.\nLa Zarzamora – Pregunte por preguntar\nQuan Los Gritos van decidir reciclar-se, van passar a ser La Zarzamora i amb aquest nom van treure un únic LP que va ser produït per Juan Pardo i del qual aquest tema que escoltem ara a El Temps Passa... i la música queda, va ser el seu principal single, sense oblidar un altre amb "Si una paloma”, de fet van treure quatre o cinc single, inclos un amb el que va substituïr a Manolo Gakván quan va fotre el camp. La cançó és digna d'escoltar-se perquè les reflexions que fa Manolo Galván en la cançó, avui en dia estan tan vigents com ho estaven l’any 1971 en que es va gravar. Los Gritos eren Manolo Galván, Francisco Doblas, José Serra i José Ramón Muñoz, però quan van passar a ser La Zarzamora hi van haver alguns canvis, entre altres coses perquè van passar a ser cinc ja que es va incorporar l'organista i cantant José Iglesias González, el baixista va passar a ser Nono Figuera i a la guitarra trobàvem a José Fernández Tellez. De fet el camvi de nom va vindre derivat del inpas provocat per la mili de Manolo. Quan Manolo Galván va marxar de La Zarzamora ancara van gravar un disc sense ell, com us deiem. En l’últim disc va cantar Lito, però sols eren quatre.\nAvui a la secció dels Anuncis del Record us hem seleccionat una sèrie de falques publicitàries de campanyes orquestrades pel govern. Per descomptat això de les campanyes institucionals, segueixen estant a l'ordre del dia. En aquests moments, quan estem gravant aquest programa a principis de febrer, s'està fent, per posar un exemple actual, una orquestrada per la Generalitat per tal de conscienciar la gent que reciclin correctament. Els espots publicitaris ens semblen ridículs i la finalitat bastant complicada d'aplicar-se. Nosaltres des de El Temps Passa... i la música queda, estem convençuts que cal reciclar, però "Senyors, ja està bé". Al final ens hauran de donar subvencions per poder tenir en cada habitatge una habitació reservada als contenidors particulars per al bon reciclatge, amb una paret on col·locar el planning diari per tal de saber com organitzar-se per baixar les nostres escombraries als contenidors municipals. Repetim "Ja està bé Senyors dirigents". La veritat és que les campanyes pagades per les autoritats d'aquelles èpoques anaven destinades la gran majoria a fomentar el consum de productes de producció espanyola dels que teníem excedents, per la qual cosa els productes podien resultar més barats i allò ajudaria a l'economia familiar en aquell temps de postguerra en què havíem de estrènyer-nos el cinturó per poder arribar a final de mes Us recorda alguna cosa aquestes paraules?\nHi havia un alt índex d'analfabets a l’Espanya dels seixanta, molt més del que avui podríem imaginar-nos. De fet molts eren els que aprenien a llegir i escriure quan realitzaven el servei militar obligatori, allò que al país es deia "la mili" i a Catalunya "Anar a fer el soldat". Per això va sorgir aquesta campanya publicitària recomanant que s'ha assistís a l'escola. També us volem recordar que fins a principi dels seixanta, en llocs com els forns del vidre, bóbilas i altres sectors, els nens amb 10 i 11 anys ja treballaven i en condicions molt dures. Mario recorda que amb tretze anys i sense el permís dels seus pares, a l'estiu anava amb altres amics de la colla del carrer Bassegoda, molts dies a omplir bosses de serradures a una lleteria del carrer Roger, a Sants on li pagaven a tant la peça, per suposat una misèria que a ell li servia per a les seves despeses estiuenques. És clar que l'edat legal per començar a treballar era els 14, anys després va pujar als 16.\nFa algunes setmanes, poques, vam escoltar a El Temps Passa... i la música queda un anunci institucional per recomanar i fomentar l'ús del pollastre com alimentació de baix cost, avui no anem a escoltar-lo de nou, només el recordem. Entre els productes recomanables per que oferien una alimentació sana, nutritiva i econòmica es trobava l'arròs, un producte espanyol i el seu consum calia fomentar-ho. Aquest és un dels anuncis i en ell els cuiners, veritables experts en la matèria de nodrir-se i aixó d’omplir el pap, ens aconsellen el seu consum.\nUn altre producte molt interessant perquè resultava barat i permetia moltes variacions al plat, era la patata i la campanya va cobrir tots els mitjans a l'ús en aquell temps de dictadura en què estàvem a "règim", per tant i per molt que ens hagués agradat, no "menjàvem" tot el que volíem. La veritat és que la campanya de la Patata es va fer molt, molt pesada. Fins i tot la gent del carrer va acabar fent bromes en el dia a dia amb aquell eslògan del "Yo también como patatas" i deixem-ho aquí perquè estem entrant en el tema sexual i això és molt relliscós i perillos i encara "cobrarem".\nÉs clar que la campanya publicitària institucional reina va ser la de "Mantenga Limpia España". Comportava anuncis de diferent índole i en els quals ens recomanaven mantenir neta la ciutat, el teu poble, la platja... de fet es tractava de ser pulcres i nets. Tirar les escombraries i burilles en papereres i cendrers instal·lats en els nostres carrers i places per ser usats i no embrutar els carrers. És clar que avui en dia possiblement hauríem de recuperar aquestes campanyes publicitàries i tornar a cridar als quatre vents allò de "Mantenga Limpia España" perquè de porcs segueixen havent-hi i molts. Com mostra un botó. Quantes vegades us ha passat o sabeu que ha passat a algú del vostre entorn, allò de sortir a passejar i distretament trepitjar una caqueta de gos casualment oblidada per "algun porc" i no ens referim als animalets que ells, pobrets, en moltes ocasions són molt més nets que els seus amos i mestresses. Per això mireu el vostre entorn i penseu si voleu tenir una ciutat neta i polida o un escombriaire... i aplicar-vos el lema donant exemple. És que la mentalitat de massa gent és que les coses es facin bé, però que les faci un altre o una altra, “Mantenga Limpia España”.\nDeixem-ho així i com diuen a Andalusia “Quien se pica ajos come”\nEls Xocs – Més enllà\nUna altra bona banda de pop català surgida a la década dels seixanta, van ser Els Xocs que van treure un sol EP que va publicar el segell barceloní Concentric i que va ser editat l'any 1966 i on trobàvem quatre versions, entre elles el tema "Piangi con me", una cançó italiana que també van versionar i van portar a l'èxit els grups The Living Dailings i The Grassroots i que Els Xocs van titular “Plora per ells”, junt a "Tot negre" que ere dels Rolling Stones, "Els bons temps on s'han anat?" de The Kinks i "Més enllà", versió del "Milk cow blues boogie", un èxit de Robert Johnson que en els anys 30 va gravar originalment Kokomo Arnold i estem escoltan ara a El Temps Passa... i la música queda i que també havien gravat Elvis Presley, Eddie Cochran i The Kinks. Las lletres van ser adaptadas al català per Ramón Folch i Camarasa i l’engenier de só va ser en aquest EP Daniel Carbonell. La veritat i aixó tenim que reconeixer que aquest EP sona bastant bé, tenin en compte que el va editar Concentric on el só dels conjunts perdia molt i s’apropava al dels cantautors, aquí semble ser que van mantindre l’idea original del grup, però no va tindre continuitat. Per cert, es diu que el nom de Els Xocs els hi va posar Josep María Espinás (abaix a la foto), però no tenim informació d’ells, tret de que el batería es deie Jordi.\nJosep María Espinás en concert acompanyat per Quico Pi de la Serra\nTambé el Dúo Dinámico van gravar en català, encara que creiem que només ho van fer en aquesta ocasió. Aquest single, publicat l’any 1965, solsament conté aquest tema en llengua vernacla, l'altra cara amb "Tu serás la primera" està interpretada en castellà. No hem d'oblidar que Manuel de la Calva i Ramón Arcusa van néixer tots dos a Barcelona. Van ser referència per a duos, trios i grups sorgits en els seixanta, almenys fins la meitat de la dècada i formen part de la nostra història musical. Per cert que hem de dir una cosa sobre el locutor que els va "batejar" ja que inicialment es feien dir The Dinamic Boys. Es tractava d'un gran radiofonista, Enrique Fernández, al programa “La Comarca nos visita”. Sempre s'ha dit, fins i tot en la pàgina web del Dúo Dinámico que els va fer canvià el nom ja que ell no sabia parlar anglès. El seu nét Enric Fernández es va posar en contacte amb nosaltres ja fa molt de temps dien-nos que no solsament sabia anglés, també parlava francés i italià i nosaltres os vam di que en propers programes, després de parlar amb Manuel de la Calva, agregat als "Amics de El Temps Passa" que ens ha organitzat al seu facebook la estimada Montse Aliaga, tractariem aquest tema, pero ni Manolo de la Calva ni el net del gran radiofonista ens aclaren finalment res de res, per tan seguirem així. No es tracte de que hàgim passat de tot això, res mes allunyat de la realitat. Al blog us posem unas fotografias cedidas per la família d'Enrique Fernández, una d'elles feta el dia que va presentar al Dúo Dinámico, el 28 de desembre de 1958 i que va ser el seu bateig oficial i l'altra on veiem al locutor entrevistan al texà Johnny Cash.\nGloria Lasso – Sardana de la Rosa\nGloria Lasso va ser una de les grans cantants espanyoles de la història amb rellevança internacional. Gloria Lasso va triomfar plenament a França, Mèxic i en mig món i era catalana. El seu veritable nom era Rosa M. Coscolin Figueras i neixer a Vilafranca del Penedes, Catalunya, el 25 de novembre de 1922. Després de viure un grapat d’anys a França es va a Méxic, on Gloria Lasso era tota una gran estrella i on va viure fins que va morir a Cuernavaca el 4 de decembre del 2005. En aquest tema que us portem ara a El Temps Passa... i la música queda, on ens canta aquesta sardana i en català. La cançó estava inclosa en un EP de finals dels cinquanta i l'orquestra que l'acompanya en la gravació és la del gran mestre Frank Pourcel que s’encarrega de la direcció musical i també va fer els arrengaments. Ens van dir que no posavem mai cap sardana, dons aquí en teniu una i bona.\nFrancesc Burrull – Secrets\nHem de reconèixer que aquest tema està completament fora de lloc en el programa, si més no pel que fa a temps, no en referència a la qualitat musical d'aquest gran artista que escoltarem. El disc és del 1997 i es trobava en un àlbum titulat "Blanc i negre", de fet l'únic disc que ha gravat completament en solitari, sols el seu piano, però ens venia de gust escoltar el mestre Francesc Burrull a El Temps Passa... i la música queda i com hem rebut un correu dient que molt parlar de Francesc Burrull i no el posem mai, aquí està. Això de que no el posem és veritat, però no del tot ja que si teniu en compte que ell era component dels Latin Quartet i aquests sonen en el programa, ja podem afirmar que Francesc Burrull s’escolta a El Temps Passa... i la música queda, però és veritat que a ell en solitari fa un munt de temporades que no el escoltàvem. Per cert, durant un temps també va tocar amb Els Latin Combo de Ricard Roda. El mestre Burrull va néixer a Barcelona l'any 1934 i va ser tota una institució musical a Catalunya. Director artístic del segell Concentric, també va treballar amb Edigsa, Discophon, Ariola, Emi-Odeon, Zafiro i Movie Play. Arranjador i pianista amb Antonio Machín, Joan Manuel Serrat, Guillem d'Efak, Guillermina Motta, Pere Tàpies, Lluís Llach i La Trinca, a més d'haver col·laborat amb un munt d'artistes internacionals com Sidney Bechet, Bill Coleman, Chet Baker, Don Byas i Jean-Luc Ponty, va arribar a acompanyar en dos discos a Tete Montoliu, clar que com vibrafonista.\nI ara saltarem a la música que es feia a l'Estat.\nLos 3 Sudamericanos – Guantanamera\nAlma Maria, el seu espòs Johnny i Casto Dario van integrar Los 3 Sudamericanos, una de les formacions de més èxit a l'Espanya dels seixanta gràcies a cançons com "La Pollera colorá", "Cartagenera", "Me lo dijo Pérez" i un munt de versions plenes de qualitat musical com aquesta que escoltarem ara, però que la veritat, en massa ocasions van fregar la pachangada. Los 3 Sudamericanos van arribar des de Paraguai a Argentina i finalment es van assentar a Espanya i van funcionar i molt be, com tercet vocal de 1959 a 1984. De fet la seva etapa més gloriosa va ser fins principis del setanta. Darío els va deixà i en el seu lloc va entrar l’any 1988 Daniel, encara que en 1990 va ser substituït al seu torn per l'extraordinari guitarrista i compositor Dioni Velázquez i es mantenen en actiu. Aquesta és una de les més populars cançons sorgides en terres cubanes i la seva fama ha donat la volta al món. A Espanya vam conèixa aquesta guajira gràcies a gent com Los 3 Sudamericanos i molts altres que la van interpretar, però sempre amb un aire festiu i alegre, desenfadat, allunyat del sentiment que va plasmar en la lletra de la cançó el seu autor José Fernández Díaz, més conegut com Joseito, encara que realment sempre han existit dubtes sobre la seva veritable autoria. “Guantanamera” està basada en les primeres estrofes dels "Versos sencillos", del poeta cubà José Martí. Sembla que Joseito l'havia cantat amb diferències en el títol sobre el lloc d'origen de la noia i segons va comentar ell mateix en una entrevista, va sorgir definitivament la "Guajira Guantanamera" quan va treballar en una emissora de ràdio en la qual també treballava una dona de Guantánamo, avui base nord-americana a terra cubana i que estava enamorada d'ell. Aquesta dona de tant en tant li portava una mica de menjar i es quedava parlant amb ell, però un dia li va sorprendre "Tiran-li els Tejos" a una altra dona, i enfurismada, li va prendre l'entrepà que li havia portat; llavors ell va agafar el micròfon i va cantar la tornada definitiu afegint ja el "Guantanamera". És clar que en diverses ocasions va comptar versions molt diferents.\nAmb aquesta cançó molts van ser els que van descobrir a Espanya als nord-americans The Beach Boys, una banda de surf music que van sorprendre a tothom amb una cançó com aquesta, allunyada del seu estil. La veritat és que de tant que hem parlat de Los Javaloyas, ara no sabem que dir. Bé, alguna cosa si. Van ser costat de Los Mustang i Los Catinos, els millors grups versioneros de la seva època, grans músics, tots ells multiinstrumentistes. Aquest tema és la seva versió del gran èxit de The Beach Boys i es recollia en un EP publicat per EMI-La Voz de Su Amo que incloïa “Quiero que me quieras” de The Spencer Davis Group, “Tal vez” i “Has pasado a la historia”. Va ser un dels discos de Los Javaloyas que millor es van vendre. Deien que Los Javaloyas eren mallorquins i aixó no es cert del tot, Luis Pérez Javaloyas era valencià i va crear el grup a Valencia, però es va establir a les illes i va reestructurar la banda ja amb músics mallorquins com el cantant Serafín Nebot i es pot dir que a partir d’aquell momento van passar a ser un dels millors grups mallorquins. Los Javaloyas són un dels conjunts més veterans d'estat, es van crear l'any 1952. La formació estable va ser Rafael Torres amb l'acordió, guitarra, piano i baix, Serafín Nebot cantant, saxo i clarinet, Tony Cobas a la guitarra, contrabaix i trompeta, Antonio Felany cantant, bateria i trompeta i Luis Pérez Javaloyas que, a més de cantar, tocava la flauta i el piano. Els Javaloyas van actuar molt a l'estranger, sobre tot a Alemanya, a principis dels anys seixanta, dins d’un circuit on també van estar-hi Los Salvajes, The Runnaways, Los Huracanes, Los Atilas i altres. Allà van conèixa i van compartir escenari amb The Beatles, a Hamburg. José Luis Pérez Javaloyas, fundador del grup, va morir a Palma als 79 anys, al setembre de l’any 2007 i fins la seva mort creiem que Los Javaloyas seguien en actiu.\nTancarem el programa d'avui amb aquest gran tema a càrrec del nostre últim crooner, José Guardiola. És la versió que Pepe Hucha ens va fer de l'èxit que va significar el retorn a les llistes de Frank Sinatra, quan pràcticament tots els crítics musicals coincidien en afirmar que Sinatra estava cremat i havia de retirar-se definitivament ja que res de nou podia aportar... Lumbreras. La veritat és que a Espanya també va representar el ressorgiment de la popularitat de José Guardiola, encara que les coses realment ja no van ser com a principis dels seixanta. José Guardiola era un bon amic, un gran cantant i a més a més, un gran professional que va saber mantenir una posició de prestigi tot i que els anys i les modes el van allunyar de les llistes d'èxits, però les seves cançons es continuen escoltant i el que ningú deixa de reconèixer és la seva tenacitat i qualitat vocal que va saber mantenir i demostrar fins i tot en les seves últimes actuacions. José Guardiola Díaz de Rada, nascut a Barcelona el 22 d'octubre de 1930. Va cantar en castellà, però també ho va fer i molt en la seva llengua natal, el català. Per cert que José Guardiola l’hi explicaba un dia a Mario que quan va anar a Madrid per presentar-se a un programa en directe de radio d’aquells que es feien a l’epoca, dels que us hem parlat i que presentava el gran Bobby Deglane, aquet i devant de 1000 persones de públic, va anunciar que José Guardiola cantaria el “Como prima”… en catalá i a Madrid. Josep deia que li tremolaven les cametes al sentir-ho, pero finalment va sortir, va cantar en català i va ser tot un èxit. Un dia a Constantí i per la Associació de Jubilats de Constantí, va actuar Josep Guardiola, Quimet estava allí per donar fe del fet. Josep (a la foto amb Montse Aliaga) actuava amb la música "enllaunada" i per supusat amb la veu en directe, la gent del públic l'hi va demanar que cantes cançons de les que ell no portava la música. Es clar que el nostre crooner tenia moltes "tablas" i sempre va ser un gran profesional i "acapella", es a dir "a pel" com es deia abans, sense música i sols amb la seva veu, va anar cantan les cançons que la gent l'hi demanava. El 9 d'abril del any passat, José Guardiola va abandonar aquest món per la porta de servei, com sols passar amb aquest que despres de ser tan grans, han anan quedat relegats a un oblit per part del públic manipulat per les multinacionals del disc i les emisores de ràdio-fórmula. José Guardiola comptava 81 anys d'edat, però les seves cançons seguiran mantenint viu el seu record entre nosaltres.\nS’acaba El Temps Passa… i la música queda per avui i fotem el camp, però abans de marxar, aquí us deixem una de les nostres Pin-Up, la d’avui per el que sembla, es una xiqueta que te molta sort amb les màquinetes d'escura butxaques i no s'en pert ni una, totes les recull... com sigui. Deu prepara-se per l'EuroVegas.\nTanquem per ara el programa, us deixem amb companyia de la de la xarxa d’emisores de la Federació de Mitjans de Comunicació Locals de Catalunya i totes aquelles emisores que emeten El Temps Passa... i la música queda. Baixem la paradeta i a reveure.\nPublicado por Mario Prades en 15:30\nEtiquetas: 3 Sudamericanos, 5 Xics, Anuncis, Catinos, Comodines, Dúo Dinámico, Espinás, F Burrullo, Gloria Lasso, Javaloyas, José Guardiola, Mitos, Pájaros Locos, Quando's, Xocs, Z-66, Zarzamora


'Pandilleros' assassinen onze treballadors en una zona rural del Salvador\nPublicat 04/03/2016 10:31CET\nSAN SALVADOR, 4 mar� (Reuters/EP) -\nVuit treballadors d'una companyia elèctrica i tres pagesos han estat assassinats aquest dijous per 'pandilleros' quan estaven treballant a una zona rural del Salvador, segons han informat les autoritats.\nLa Policia ha dit que els treballadors --subcontractats per l'elèctrica Edesal-- han estat raptats i assassinats a un lloc desolat del municipi de San Juan Opico, a 43 quilòmetres al nord-oest de San Salvador, on realitzaven tasques de manteniment.\n"Estem fent la inspecció i les indagacions per intentar determinar quina ha estat la causa d'aquest fet. De les vuit persones, sis eren bastant joves i les altres dues eren més adultes", ha explicat a la premsa el director de la Policia, Howard Cotto.\nLa Fiscalia General de la República també ha informat sobre una altra troballa, la de tres pagesos assassinats a una zona pròxima d'on es van trobar les primeres vuit víctimes.\nEl cap policial no va arribar a relacionar els assassinats de les onze persones amb una represàlia per la mort d'un líder de la Mara Salvatrucha el passat 25 de febrer, però és una hipòtesi que estudien els mitjans de comunicació locals.\nLes colles, conegudes com 'maras', es disputen a mort el control dels territoris i prohibeixen sota amenaça l'ingrés de comerç i persones alienes a l'activitat de les barriades.\nAls territoris sota el seu control, els 'pandilleros' solen amagar armes, drogues i sepultura a les víctimes en fosses clandestines per evitar que siguin trobades per les autoritats.\nXifres de la Policia indiquen que en els primers dos mesos de l'any hi ha hagut un total de 1.399 morts violentes, més del doble que en el mateix període de l'any anterior.\nEl país centreamericà va tancar el 2015 amb una taxa de 103 homicidis per cada 100.000 habitants, una de les més altes del món, segons les Nacions Unides.


Generalitat Valenciana (GVA): El portal “GVA Participa” supera els 3.400 usuaris i usuàries en les dues primeres setmanes de funcionament – Lo Campus diari\nGeneralitat Valenciana (GVA): El portal “GVA Participa” supera els 3.400 usuaris i usuàries en les dues primeres setmanes de funcionament\nData publicació 16 febrer 2021 per redacció\nS’han rebut 41 propostes ciutadanes i s’han obert 7 debats públics\nPérez Garijo constata que el portal “és una eina útil perquè la ciutadania forme part de les decisions del dia a dia del Consell”\nEl portal de la Generalitat ‘GVA Participa’ compta amb un total de 3.414 usuaris i usuàries en les dues primeres setmanes de funcionament “el que mostra la necessitat que tenia la ciutadania d’eines de participació”, ha assenyalat la consellera de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, Rosa Pérez Garijo.\nPérez Garijo s’ha mostrat confiada que “tant el nombre d’usuàries i usuaris com el d’iniciatives augmentarà” i es podrà constatar que “és una eina útil perquè la ciutadania forme part de les decisions del dia a dia del Consell”.\nLa consellera de Participació ha recordat que la Comunitat Valenciana “és la primera autonomia que posa en marxa aquesta nova finestra de participació ciutadana i ha animat a la ciutadania valenciana a debatre i participar de manera directa al nou portal”.\nEn aquests primers dies d’activitat s’han obert 7 fils de debat que van des de la qualitat de la televisió valenciana a com aconseguir una participació plural i diversa; garantir els drets democràtics i la participació; aconseguir una descentralització i finançament just per a la Comunitat; educació plurilingüe i què fer amb les Falles en temps de pandèmia.\nAixí mateix, durant aquestes dues primeres setmanes s’han rebut 41 propostes ciutadanes, com el projecte del Tram de les comarques del Vinalopó, una iniciativa que ja compta amb 931 avals. Unes altres de les propostes rebudes són la creació d’una xarxa de carrils bici a la Ribera, amb 457 avals; la gestió pública del transport sanitari valencià, amb 387; la posada en marxa d’una targeta única per al transport públic valencià, amb 194; la creació d’un mini hospital a Albocàsser que done servei a l’interior nord de la província de Castelló, amb 169; una nova línia de metro per a accedir al Parc Tecnològic de Paterna, amb 158; o l’inici de les obres de l’ambulatori de Malilla, amb 92, entre altres iniciatives ciutadanes que el Govern valencià sotmetrà a estudi si superen els 5.000 vots cadascuna d’elles.\nPel que fa a l’espai d’elaboració normativa, la ciutadania pot realitzar aportacions que seran analitzades i tingudes en compte en la redacció definitiva de les normes o en la planificació de les actuacions. En aquests moments hi ha oberts 3 procediments de col·laboració legislativa: un projecte de decret en matèria de protecció de dades personals en l’àmbit de la Generalitat; un projecte d’ordre de regulació de la caça i control del porc senglar a la Comunitat Valenciana i un projecte de decret pel qual es pretén crear un òrgan de participació amb entitats i persones immigrants per a assessorar i avaluar les polítiques públiques en matèria de migració i asil.\nA través de ‘GVA Participa’ la ciutadania valenciana pot obrir fils de discussió sobre algun assumpte d’interés que permeta compartir diferents punts de vista sobre una qüestió concreta; fer propostes que, amb els suports necessaris, puguen arribar al Govern valencià; votar per projectes que puguen dur-se a terme; participar de manera activa en l’elaboració de normativa; així com en propostes per als nous Pressupostos Participatius de la Generalitat; entre altres utilitats. Per a poder realitzar aportacions i votar per les diferents propostes, la ciutadania ha de registrar-se en la web.\nPer a això, la web s’estructura en sis apartats: un dedicat a debats, on qualsevol persona pot iniciar un tema de conversa que el preocupe o compartir el seu punt de vista; un altre orientat a realitzar propostes ciutadanes, un espai on aconseguir suports perquè les iniciatives de la ciutadania arriben a l’òrgan competent i siguen estudiades per a la seua consideració; un espai per a realitzar votacions i conéixer els processos que ja han finalitzat; una àrea per a participar en els debats i processos previs a l’aprovació de normes o plans; els Pressupostos Participatius, que també tindran un lloc destacat perquè la ciutadania puga decidir a quins projectes va dirigida una part important dels recursos de la Generalitat.\nLa Generalitat ha posat en marxa una campanya de difusió per a donar a conéixer el nou portal de participació ciutadana i presentar les possibilitats i eines a les quals la ciutadania pot accedir.\nPer a accedir a GVA Participa: consultar ací\nWeb de recursos per a la participació\nEl portal es completa amb una pàgina web específica de recursos (participem.gva.es) creada per la DGTIC on s’ofereixen materials de formació, l’agenda d’activitats, una guia de la participació de la Generalitat i el seu sector públic, els estudis sobre la matèria, subvencions, el mapa d’associacions de la Comunitat Valenciana i altres recursos a la disposició de la ciutadania.♦\nEl Park(ing) Day Barcelona 2019 dona el tret de sortida a la Setmana Mundial d'Acció pel Clima\nDIÀLEGS DE PEDRALBES: “Posthumanisme: el perfeccionament de l’espècie humana. Per què no?” / Univers...\nUn grup d’estudiants de la UAB tallen la C-58 i inicia una marxa a peu fins al Parlament contra el 3...


REGLAMENT Warning: count(): Parameter must be an array or an object that implements Countable in /usr/home/cetaradell.cat/web/gitanos17/wp-includes/post-template.php on line 265 Warning: count(): Parameter must be an array or an object that implements Countable in /usr/home/cetaradell.cat/web/gitanos17/wp-includes/post-template.php on line 265 Warning: count(): Parameter must be an array or an object that implements Countable in /usr/home/cetaradell.cat/web/gitanos17/wp-includes/post-template.php on line 265 Warning: count(): Parameter must be an array or an object that implements Countable in /usr/home/cetaradell.cat/web/gitanos17/wp-includes/post-template.php on line 265\nLes inscripcions s’obriran el dia 5 de febrer a la web del Centre Excursionista Taradell (Enllaç inscripcions), al Centre Excursionista de Taradell i al DECATLHON VIC.\nLes inscripcions online es tancaran el 9 de març o a l’arribar al 400 inscrits. Presencialment es podran realitzar incricions fins o dia de la cursa o fins exhaurir les places.\nEl preu de la inscripció és de 12 € si es realitza fins el 5 de març i 20 € si es formalitza entre el 6 i el dia de la cursa.\nNomés en cas de lesió justificada amb el corresponent informe mèdic i sempre abans del 5 de març l’organització estudiarà la possibilitat de retornar part de l’import de la inscripció, reservant un mínim d’un 15% per despeses de gestió. En cap altre cas es retornarà l’import.\nEs podrà recollir el dorsal i la bossa del corredor entre les 8:30 i les 9:45 h del dia de la cursa, a la Plaça de les Eres i el divendres i dissabte abans al DECATLHON de Vic dins l’horari habitual d’atenció al públic del comerç.\nLa sortida serà a les 10:00 del matí a les proximitats de Plaça de les Eres per les dues curses. Tots els corredors s’hauran de concentrar almenys 10 minuts abans de la sortida on se’ls donaran les últimes instruccions (briefing).\nLa previsió és finalitzar la cursa abans de les 13:30 h de manera que l’organització tancarà els controls progressivament per complir l’horari. El temps màxim per a realitzar la cursa és de 3h i 30 minuts. Els participants que a les 11.30 h no hagin passat el control del Mas el Vilar seran desqualificats i hauran de retornar cap a la Plaça de les Eres de Taradell.


Els efectes de la vaga aèria\n2 min. Madrid 05/12/2010 13:41\nJa treballen el 97% dels controladors aeris i els que no són al seu lloc de feina és "per una causa justificada". Aena ha obert 442 expedients disciplinaris als tècnics que van participar en la vaga improvisada, alguns dels quals podrien arribar a ser expulsats per sempre de la carrera, a banda de les sancions penals que es puguin derivar de les diligències per sedició obertes per la fiscalia. Són dades anunciades pel ministre de Foment, José Blanco, que ha comparegut davant de la premsa aquest diumenge al migdia i ha garantit que "el comportament irresponsable" d'aquests tècnics "no quedarà impune".\nCom ja va fer ahir el vicepresident primer del govern espanyol, Alfredo Pérez Rubalcaba, Blanco s'ha atrevit a garantir que una situació com la de divendres "no es tornarà a produir". I ha llançat un avís per a navegants al sindicat de pilots, Sepla, que ha anunciat públicament que podria convocar una vaga. "Estem mantenint reunions positives amb el Sepla, i estem convençuts que no hi haurà vaga de pilots".\nBlanco, com també ha fet el vicepresident primer aquest matí en una entrevista a Onda Cero, ha desmentit que l'exèrcit o la Guàrdia Civil utilitzessin les armes per amenaçar els controladors i aconseguir que tornessin a la feina. "Una cosa és dir que un guàrdia civil porta pistola, que en porten tots, i una altra de molt diferent és dir que l'han utilitzat per amenaçar ningú. Tot i que jo no entenc que hagi dit exactament això, la persona que ha fet aquestes declaracions les haurà de provar", ha advertit.\nEl ministre de Foment es referia a les paraules d'una controladora de Palma, Blanca Uriarte, que ahir va explicar, plorant i en un estat de nervis visible, que la Guàrdia Civil "amb pistoles" s'havia presentat a la torre de control i els havia obligat a treballar malgrat l'estrès en què es trobaven. Uriarte no va dir textualment que l'hagessin amenaçat, però és la sensació que va transmetre. Per Rubalcaba no hi ha discussió possible: "Vaig sentir les declaracions i li puc assegurar que menteix", ha sentenciat a Onda Cero.\nPel que fa a les dades sobre la represa de l'activitat als aeroports, el ministre de Foment ha indicat que fins a dos quarts d'una del migdia s'havien fet 1.558 operacions als aeroports d'Aena i que 162.000 persones ja han volat.\nUna controladora de Palma denuncia que la Guàrdia Civil l'ha obligat a treballar "amb pistoles"


FCF | Espectacle abans i després del partit La FCF ha preparat diversos actes abans i després del partit per a que tothom qui s’apropi a l’Estadi Olímpic Lluis Companys visquin una jornada plena de sensacions. Així les portes de l’estadi obriran a les 17.30. L’speaker del partit serà el Pep Callao.\nEspectacle abans i després del partit\nSelecció Absoluta | 29/12/2011\nLa FCF ha preparat diversos actes abans i després del partit per a que tothom qui s’apropi a l’Estadi Olímpic Lluis Companys visquin una jornada plena de sensacions. Així les portes de l’estadi obriran a les 17.30. L’speaker del partit serà el Pep Callao.\nA les 18:20h els jugadors sortiran a escalfar per a que tot just després els Abanderats de Tortosa recorrin tot el tartan de l’estadi de córner a córner mostrant les seves peripècies amb les banderes. Abans de que acabi l’escalfament la colla Xerrics d’Olot muntin i desmuntin els seus castells.\nLa sortida dels jugadors, que donaran la mà a nens amb diferents discapacitats que formen part de les iniciatives socials de la Fundació Cruyff, estarà marcada pel passadís que les diferents seleccions catalanes de base els hi faran (sub16 i sub18 femenina i masculina).\nAbans de l’inici del partit però també hi haurà temps per homenatjar al Roger Garcia Junyent per les seves 12 internacionalitats; que els jugadors catalans es facin fotos amb infants d’arreu Catalunya representant les diferents delegacions; i que l’Hereu i la Pubilla puguin fer la sacada d’honor. Llavors començarà l’autèntic espectacle: el CATALUNYA – TUNÍSIA.\nEn acabat el partit, s’entregarà el premi al millor jugador del partit (cortesia de FIATC), hi haurà focs d’artifici amb traca de confettis mentre el Molt Honorable President de la Generalitat, acompanyat del president de la FCF fan entrega del trofeu als guanyadors.


Els lletrats del Parlament defensen el secretari general de les «pressions» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nNou d'ells adrecen un escrit a la mesa de la cambra per destacar la «professionalitat» de Muro\nEls lletrats del Parlament defensen el secretari general de les «pressions» Regió7\nEls lletrats del Parlament van decidir ahir, en un gest inusual de visibilitat pública, alçar la veu en defensa del secretari general de la cambra catalana, Xavier Muro, davant de les pressions de JxCat i del mateix president de la Generalitat, Quim Torra, perquè fos destituït per «censurar» resolucions. Les pressions van créixer després que el Parlament publiqués en el seu butlletí oficial les resolucions aprovades divendres al ple extraordinari sobre la monarquia, suprimint els punts que els lletrats ja havien advertit que no es publicarien perquè podien contravenir les advertències del Tribunal Constitucional (TC). Va quedar fora, per exemple, la reprovació al rei Felip VI o el fragment en què es parlava de la «monarquia delinqüent».\nLa diputada del PSC Alícia Romero va aplaudir l'escrit: «Tot el nostre suport als lletrats al Parlament que reivindiquen en un escrit la seva professionalitat i objectivitat, així com les seves actuacions necessàriament ajustades a la llei. Han de dignificar les institucions respectant la separació de poders i la llei».\nUn dels més vehements a l'hora de demanar la destitució de Muro aquests últims dies ha estat el vicepresident primer del Parlament, Josep Costa, de JxCat. Costa havia convidat Torrent i tota la mesa a publicar sota la seva responsabilitat la integritat de les resolucions sobre el rei, i ahir va insistir en això: «Cal ser ruc per pensar que publicar una resolució debatuda i aprovada (perquè un servidor i la majoria de la mesa ignorem les amenaces del TC i de l'oposició) ara constitueixi un acte de desobediència», va dir a Twitter.\nERC ha optat per no respondre, encara que fonts republicanes interpreten que darrere dels «atacs» contra Muro hi ha la voluntat de JxCat de «desgastar» Torrent i, per extensió, Esquerra, a les portes d'unes noves eleccions a Catalu-nya. Un dels pocs que ha trencat aquest silenci ha estat el diputat Ernest Maragall. D'altra banda, el diputat de la CUP Carles Riera va considerar «imprescindible» que el Butlletí Oficial del Parlament de Catalunya (BOPC) publiqui íntegrament les resolucions aprovades al ple sobre la monarquia que es va celebrar divendres passat.\nCs exigeix a Torrent que defensi el secretari general del Parlament.\nEl PP assegura que una coalició amb el PSC i Cs «no és realista».


El Mallorca busca sumar a Almeria per certificar la permanència\nL'Almeria ja fa un parell de setmanes que és equip de Segona Divisió\nEl Mallorca és l'únic que es juga demà alguna cosa a l'Estadi dels Jocs Mediterranis, ja que si suma podrà dir gairebé amb total seguretat que continuarà un any més a la Primera Divisió\nREDACCIÓ BARCELONA Actualitzada el 15/05/2011 08:00\nFabián Vargas, que no es va entrenar ahir a la segona part de la sessió preparatòria, sí que pot estar disponible després del treball d'avui a porta tancada i que ha deixat molt satisfet al tècnic pel compromís mostrat per la plantilla, tot i no haver-hi ja res en joc.\nBernardello i M'Bami són baixes segures per una llista en la qual reapareixerà amb tota seguretat Albert Crusat, que no va jugar a Getafe per sanció, i que reapareixerà en l'onze per buscar un resultat positiu, tal com ha succeït en anteriors temporades, en què el Mallorca no ha aconseguit guanyar mai a Almeria.\nEn la primera temporada hi va haver empat (1-1), en la segona va guanyar la UD Almeria per 2-1 i l'any passat hi va haver també empat a un.\nEl Mallorca intentarà celebrar la permanència, un objectiu que matemàticament encara se li resisteix tot i que suma 44 punts, insuficients encara per evitar el descens.\nL'equip que dirigeix el tècnic danès Michael Laudrup necessita puntuar a Almeria per disputar amb tranquil·litat l'última jornada que l'enfrontarà a l'Atlètic de Madrid a l'Iberostar Estadi.\nEl Mallorca va aconseguir un punt d'or la passada jornada al camp de l'Hèrcules (2-2), però no guanya com a visitant des del passat 2 de març, quan va derrotar 1-2 a l'Espanyol.\nLaudrup recupera davant l'Almeria el porter israelià Dudú Aouate, que jugarà amb un casc protector després d'haver estat operat d'una fractura facial, però perd l'uruguaià "Chori" Castro i seguirà sense poder comptar amb el migcampista Sergio Tejera, tots dos lesionats.


Carleton Hotel Loudi Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 167 allotjaments a Loudi.\nloudi hunan louxingqu changqingjie and jixingroad, Loudi, Loudi, Xina, 417000 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Carleton Hotel?\nMés informació sobre Carleton Hotel\nConstruit a l'any 2012, Carleton Hotel és un extra de distinció per a Loudi i una el·lecció intel·ligent per als viatgers. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 6.5 km. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Fairy Village, JiuYi ShangYe BuXingJie, WenHua YiShu Jie donen a aquest hotel un encant especial.\nEl Carleton Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions 24 hores, casino, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes.\nL'hotel compta amb 126 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, escriptori. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Loudi, el Carleton Hotel és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Espai Isidor: Cirurgia estètica\nDes de que l'èxit de Primavera, verano, otoño, invierno... y primavera marqués un punt d'inflexió en la seva trajectòria, el director Kim Ki-duk ha alleugerit la cruesa de la seva obra i ha diluit la violència i la lletjor de les seves pel·lícules en favor d'un cinema més estilitzat i d'alguna manera més amable, amb el que el sudcoreà sembla voler contentar i fidelitzar el seu nou públic internacional. El cas més extrem el trobem en el seu film anterior, El arco, tot un compendi dissenyat per iniciar els principiants en la seva personal cosmovisió, però de forma tan "facilona" que no feia presagiar res de bo entre els seus seguidors més antics i fidels.\nAfortunadament els pitjors presagis no s'han complert, i la seva obra més recent Time corregeix alguns dels errors de l'embafador i amanerat film anterior. Però tot i això, aquest nou títol confirma que el director està atrapat en una cruïlla, buscant desesperadament un camí per continuar explorant les seves pròpies obsessions sense trair a aquells que l'han convertit en el gran referent del cinema coreà (paradoxalment, el seu estil no és gens representatiu del que s'està fent avui en dia a Corea, pel·lícules de gènere amb una clara influència del cinema de Hollywood posada al dia amb molta gràcia).\nAixí doncs, no costa massa veure en la protagonista de Time un reflex del propi director: de la mateixa manera que aquesta noia es vol canviar de cara -mitjançant la cirurgia estètica- per tal de tornar a enamorar al seu amant que s'ha cansat de la monotonia de veure cada dia el mateix rostre, Kim Ki-duk busca noves formes per tornar a tractar dels mateixos temes de sempre, en un curiós exemple de cirurgia estètica autoral. I encara que d'entrada resulta força òbvia la reflexió sobre el pas del temps, sobre l'obssessió de mantenir-se jove i sobre la importància de l'aparença física, el cert és que aquesta acaba siguent només la quartada per retratar una altra vegada una relació possessiva basada en una passió extranya i extrema. Un tema present tant en la seva opera prima, Crocodrile, com la pel·lícula que el va donar a conèixer a Europa, La isla, en el seu èxit de crítica més recent, Hierro 3, i en la que probablement sigui la seva millor pel·lícula, Bad guy.\nA nivell formal, el director també ha buscat la forma de canviar d'imatge, i ho ha fet tenyint la pel·lícula d'un cert aire de drama romàntic comercial, i també donant una inusual importància als diàlegs (en la majoria dels seus films anteriors els personatges apenes parlen). A més, i tot i que no arriba als nivells de Hierro 3, en aquest nou film Kim Ki-duk recórre de nou a una certa irrealitat per donar una nova dimensió -que l'apropa lleugerament al fantàstic- a aquesta història d'amors dependents. A Time també intenta portar lluny les obssessions dels seus protagonistes, tot i que l'esteticisme i un minimalisme massa postís acaben per aigualir el relat. I el regust que deixa Time és aquell del plat que per la vista sembla deliciós, però que al gust acaba resultant una mica insípid.


A la Catedral de Barcelona, l’orgue acompanya les celebracions eucarístiques i de la pregària de l’ofici diví.\nL’orgue de la Catedral és de gran interès artístic, litúrgic i històric. Es troba a l’interior de la nau, sota el campanar, a la galeria superior, sobre el portal de Sant Iu. Fou construït entre els anys 1537 i 1539.\nL’orgue de la Catedral va ser reparat i restaurat durant els anys 1985-1994. Des del 1990 es programen mensualment concerts d’orgue amb gran èxit de públic.\nLa caixa era tancada amb sarges decorades amb grisalles per l’artista Pere Pau Serafí “el Grec”. Aquestes sarges de l’orgue principal es troben a la sala d’exposicions de l’església de Sant Sever (al carrer de Sant Sever, número 9), i al Museu de la sala capitular, al claustre de la Catedral.\nEls organistes actuals de la Catedral de Barcelona són:\n• Josep M. Escalona i Canyet\n• Òscar García López\n• Josep M. Nogués Rodés


Sara Llorens Carreras (1881 - 1954) - Genealogy\nIs your surname Llorens Carreras?\nResearch the Llorens Carreras family\nSara Llorens Carreras's Geni Profile\nBirthdate: November 5, 1881 (72)\nBirthplace: Lobos, Buenos Aires, Argentina\nDeath: April 17, 1954 (72)\nPerpinyà, Catalunia, Spain\nDaughter of Joan Llorens Horta and Emilia Carreras Parera\nWife of Manuel Serra i Moret\nSister of Manuel José Ceferino Llorens Carreras; Francisca Llorens Carreras; Matilde Llorens Carreras; Juan José Llorens Carreras; Orfelia Llorens Carreras and 2 others; Joaquina Llorens Carreras and Palmira Llorens Carreras « less\nMatching family tree profiles for Sara Llorens Carreras\nSara Llorens Carreras in MyHeritage family trees (llorens Web Site)\nllorens Web Site\nNov 5 1881 - Lobos, Buenos Aires, Argentina\nApr 17 1954 - Perpinyà, Catalunia, Spain\nJoan Llorens Horta, Emilia Llorens Horta (nacida Carreras Parera)\n...rancisca Llorens Carreras, Matilde Gassiot Magret (nacida Llorens Carreras), Juan José Llorens Carreras, Orfelia Llorens Carreras, Joaqui...\n...rancisca Llorens Carreras, Matilde Llorens Carreras, Juan José Llorens Carreras, Orfelia Llorens Carreras, Joaquina Llorens Carreras, Pal...\nSara Llorens Carreras in MyHeritage family trees (Sanz Web Site)\n...rancisca Llorens Carreras, Matilde Gassiot I Magret (nacida Llorens Carreras), Juan José Llorens Carreras, Orfelia Llorens Carreras, Joaq...\nMaria Josefina Llorens Llorens\nSara Serra i Moret (born Llorens Carreras) in MyHeritage family trees (Llorens Web Site)\nSara Serra i Moret (born Llorens Carreras)\nIrene Carlota Henkel\n...rreras, Matilde Llorens Carreras, Juan José Llorens I Carreras, Ofelia Llorens Carreras, Joaquina Llorens Carreras, Palmira Llorens Carreras\nSara Llorens Carreras in MyHeritage family trees (El lloc de la família Canal Codina)\nEl lloc de la família Canal Codina\nNov 5 1881 - lobos. buenos aires. argentina\nApr 17 1954 - perpinyà. frança\nJoan Llorens Horta, Emília Carreras Parera\n...ns Carreras, Matilde Llorens Carreras, Joan Josep Llorens Carreras, Ofèlia Llorens Carreras, Joaquima Llorens Carreras, Palmira Llorens C...\nMaria Emilia Llorens\nJoan Llorens Horta\nEmilia Carreras Parera\nManuel José Ceferino Llorens Ca...\nFrancisca Llorens Carreras\nMatilde Llorens Carreras\nJuan José Llorens Carreras\nOrfelia Llorens Carreras\nJoaquina Llorens Carreras\nPalmira Llorens Carreras\nAbout Sara Llorens Carreras\nSara Llorens, cinquanta anys després\nper Josep Ferrer i Joan Pujadas\nLa vida de l’escriptora i folklorista Sara Llorens té elements realment de novel·la romàntica. Sara Llorens pertanyia a la nissaga dels Llorens de Pineda, una família de comerciants emprenedors que van fer les Amèriques. El seu pare, Joan Llorens i Horta, nascut al si d’una modestíssima família d’espardenyers pinedencs, seguint la ruta que anys abans havia obert el seu germà gran, s’instal·là (1860) a Lobos, Argentina, on es va dedicar al comerç i a la gestió de grans finques agrícoles. Els negocis van rutllar i Joan Llorens retornà a casa com un veritable «indiano» per casar-se amb la pubilla Emília Carreras, filla d’una família benestant pinedenca. El matrimoni Llorens-Carreras s’instal·là, però, a Lobos, on va néixer bona part de la família, que va ser nombrosa, com era habitual en aquella època.\nSara Llorens, nascuda a Lobos el 5 de novembre de 1881, serà la quarta d’un total de sis germans vius, dos nois i quatre noies. De fet, l’establiment més o menys definitiu a l’any 1885 a Pineda per tal de facilitar els estudis als fills no va deixar de ser una mica casual, ja que Joan Llorens, a precs de la seva dona, va adquirir el 1876 les propietats heretades pel germà d’aquesta: la finca de Can Carreres de l’Arboceda, i la que esdevindria casa pairal dels Llorens en aquesta població costanera, al carrer Major, 57. Un cop a Catalunya, la família de Sara Llorens passava els hiverns a Barcelona, on els fills estudiaven, cosa realment insòlita en aquella època, mentre el pare, més tard acompanyat de l’hereu, Manuel, feia la ruta transatlàntica per vetllar pels negocis.\nSara Llorens estudià magisteri, una carrera reservada a les noies de casa bona, a l’Escola Normal de Barcelona. Se’n diplomà el 1897 i amplià els estudis a l’Escola d’Institutrius i Altres Carreres per a la Dona. El 1900, un any després de la mort del seu pare, conegué, a través del seu germà petit, Joan, una persona fonamental a la seva vida, el jove vigatà Manuel Serra i Moret, amb qui es comprometé l’any següent. Aquell any, el 1901, va ser un any important en la vida de Sara Llorens, no només perquè s’esdevingué el compromís de la jove parella, sinó perquè a través de Serra i Moret, S. Llorens entrà en relació amb el mestre i escriptor Anton Busquets i Punset, amb qui mantingué una ferma amistat. Busquets, amic incondicional de Mn. Cinto Verdaguer, de qui compilà i prologà La mellor corona (1902), li obrí les pàgines de revistes de l’època on Sara Llorens publicà els seus primers escrits donant sortida a les seves vel·leïtats literàries.\nRossend Serra i Pagès, el mestre\nL’any 1901 també s’esdevingué una coneixença fonamental per a la seva vocació intel·lectual, la de l’escriptor i folklorista Rossend Serra i Pagès (Barcelona, 1863-1929), professor a l’Escola d’Institutrius de Barcelona, on Sara Llorens estudiava. Serra i Pagès fou un investigador incansable, divulgador eficient del folklore al nostre país tant a través de la docència com de l’activisme per mitjà de la Secció de Folklore (1904) del Centre Excursionista de Catalunya, de la qual fou promotor. Va ser director de la Biblioteca Folklòrica Catalana (1906) i membre fundador de l’Arxiu d’Etnografia i Folklore de Catalunya.\nSerra i Pagès introduí la jove Sara dins el ric i encara poc fressat món de l’estudi del folklore a Catalunya. Fou d’aquesta manera que S. Llorens entrà en connexió amb el folklore català incipient i inicià, seguint els consells del seu mestre, la recerca folklòrica i etnogràfica a Pineda, fet que la convertí en la primera dona folklorista del nostre país. Sara Llorens esdevingué deixebla i acabà essent amiga i hereva intel·lectual de Serra i Pagès. Un cop mort el seu mestre, n’ordenà la biblioteca i els manuscrits i vetllà perquè durant la Guerra Civil aquests materials no es dispersessin ni es perdessin.\nEl folklore com a tal, és a dir, l’estudi de les tradicions i les arts populars, es desenvolupa als Països Catalans a mitjan segle xix. L’interès per aquesta disciplina no es pot desvincular del corrent romàntic i idealista que es va produir arreu d’Europa. La finalitat d’aquest primer folklore d’arrel romàntica era buscar, catalogar i aplegar aquells trets suposadament més genuïns que marcaven un poble determinat; era pensar que, com si fossin característiques genètiques, hi havia una sèrie de trets que formaven part intrínsecament de cada col·lectivitat que en bona part, creien, s’havien perdut. Així, els primers folkloristes miraven el passat —sobretot l’edat mitjana— com un estat ideal, idíl·lic, equilibrat en contraposició al present incert, canviant, decadent, embordonit: era la plasmació d’aquell principi fals que diu que «qualsevol temps passat fou millor». Segons aquests estudiosos, el passat perdut mantenia encara algunes essències en les manifestacions populars, no contaminades del tot, per dir-ho d’alguna manera, de les modernors de l’època.\nA Catalunya l’onada romàntica arribà amb un cert retard lligada a l’ala més conservadora del moviment cultural i catalanista de la Renaixença. Bona part de la recerca folklòrica inicial tenia un interès patriòtic i literari, perquè havia d’actuar de revulsiu i regenerar la poesia i la cultura artificioses, és a dir, actuals. Això volia dir que a vegades, en nom d’aquesta finalitat patriòtica, censuraven, depuraven i manipulaven els materials folklòrics. Entre els precursors d’aquest folklore incipient cal destacar l’activista Pau Piferrer, el savi Marian Aguiló i l’erudit Manuel Milà i Fontanals. Una segona tongada de folkloristes, caracteritzats per prestar més atenció a les melodies de les cançons populars i als elements musicals de les composicions, és el format per Francesc Pelagi Briz, Pau Bertran i Bros i Felip Pedrell, considerat el pare de la musicologia catalana. A partir d’un cert moment apareixen les associacions excursionistes, que també jugaran un paper important en la recerca i recollida de materials folklòrics i al voltant de les quals naixerà un estol de folkloristes, com Sebastià Farnés, Rossend Serra i Pagès o Valeri Serra i Boldú.\nA finals del segle xix i primeres dècades del segle xx es produeixen diverses iniciatives centrades en la divulgació de les cançons populars amb la finalitat de propagar l’ideari del catalanisme regionalista, catòlic i tradicionalista. En aquest sentit destaquen les activitats de l’Orfeó Català, fundat l’any 1891 per Lluís Millet i Amadeu Vives, i la dels activistes Francesc Alió i Aureli Capmany.\nÉs en aquest context en què cal situar Rossend Serra i Pagès que féu, des de la Secció de Folklore del Centre Excursionista de Catalunya i des de la docència a l’Escola d’Institutrius, una intensa tasca d’estudi i divulgació de diversos aspectes del folklore. En aquest sentit, l’aportació de Sara Llorens, la primera dona folklorista del nostre país, amb El cançoner de Pineda (1931) és un exemple excel·lent del model positivista centrat en una zona que des de començaments de segle havia defensat Serra i Pagès.\nL’any 1902 Sara Llorens contreu la temible tuberculosi pulmonar, coneguda popularment per tisi, que produí durant el segle xix i la primera meitat del xx una gran mortaldat a Europa. Aquesta malaltia no tenia resposta farmacològica pràcticament fins al descobriment l’any 1929 de la penicil·lina, que va obrir la porta al combat de les temudes malalties provocades per bacteris.\nLa malaltia de Sara Llorens, tot i l’atenció dels millors especialistes del moment, s’agreujà de mica en mica i, de fet, ja no l’abandonà la resta de la seva vida. Davant del carés que prenia la malaltia, i com a darrera alternativa, es traslladà a l’illa de Tenerife. Malgrat les pitjors previsions, mesos després la fràgil salut de Sara Llorens va millorar fins a situar-la fora de perill. No obstant això, la tuberculosi pulmonar la convertí en pràcticament una invàlida, amb recaigudes constants que requeriren atencions continuades i que limitaren la seva autonomia personal. La tos, la febre lleugera, el malestar general, la pèrdua de pes i d’energia, els esputs sangonosos formaran part de la seva quotidianitat. Tot i això, la malaltia no li agrejà mai el caràcter. Un cop passada aquesta greu crisi, Sara, acompanyada de mare i germana, tornen cap a casa, a Pineda. Era l’estiu de 1907. Tot i això, Sara Llorens, en la mesura que les seves forces ho permeteren, va participar en la vida cultural del país escrivint articles per a diverses revistes. Fou també pionera en l’àmbit de la projecció social i cultural de la dona a Catalunya. Així, fou una de les primeres dones que fou sòcia del Centre Excursionista de Catalunya.\nSara Llorens participa als Jocs Florals de Santa Coloma de Farners el 1904 i obté el primer premi extraordinari a la millor composició literària per Maternal. Dins l’àmbit local, col·labora en les minses activitats culturals que es fan a la població, com donar suport a les activitats de la coral La Violeta Pinetense, que poc després adoptà el nom de Lo Rebrot Pinedench, que acabà com el rosari de l’aurora. El rector de la població i els «senyors» de Pineda van veure amb mals ulls el minso desvetllament social de les capes més modestes de la població que les activitats culturals d’aquesta coral suposaven i pressionaren amb èxit el bisbat perquè el vicari que la dirigia fos traslladat de població, fet que suposà la dissolució de la polèmica coral. La colla de Sara Llorens també organitzaren sessions de teatre i certàmens literaris casolans, que anomenaren Teatre Íntim La Llar.\nL’any 1904, amb motiu d’una estada amb finalitats terapèutiques que fa al poblet d’Ordal (Alt Penedès), recull material folklòric de la zona que fa arribar al seu mestre, Rossend Serra i Pagès, qui, sense dir-li-ho, en prepara una edició: Petit aplec d’exemples morals (1906), que li regala amb motiu de la seva onomàstica davant la sorpresa i l’alegria de la seva alumna avantatjada.\nA la tardor de 1907 Sara Llorens es trasllada a Buenos Aires per gaudir d’un clima sec i estar a prop del seu promès. L’acompanyen el seu germà Joan i la seva esposa, Gràcia Bassa, tot just acabats de casar. S’estableixen a Trenque Lauquen, a la immensa província de Buenos Aires, on la família Llorens tenien diverses explotacions agrícoles i ramaderes.\nEl 5 de gener de 1908 Manuel Serra i Moret i Sara Llorens contrauen matrimoni civil, cosa realment insòlita aleshores. La cerimònia se celebrà al ranxo de Trenque Lauquen, on residia Sara Llorens: «Va ser una festa camperola en la que ens hi varen acompanyar mos germans i una pila de parents i amics, però en la que hi vàrem trobar a faltar molts estimats de Catalunya, sobretot la mamà», reconeix Sara Llorens en una carta adreçada al seu cosí, el pedagog Salvador Genís i Bech. Poc després d’aquest casament retornen a Tenerife, on sojornen de forma intermitent fins a l’abril de 1910.\nRetorn a Pineda\nEl jove matrimoni s’instal·la a la masia de Can Carreres de l’Arboceda i de mica en mica Sara Llorens torna a treballar en recerca folklòrica. Comença a ordenar el gavadal de materials aplegats a Pineda des de l’estiu de 1902, que formaven el corpus del Rondallari i del Cançoner de Pineda. El corpus del Rondallari era format per 147 narracions de diverses menes i temes. Una primera selecció de quinze rondalles d’aquests materials, il·lustrada amb 130 dibuixos, havia de sortir publicada pel prestigiós editor i bibliòfil Ramon Miquel i Planas. L’encàrrec i la idea havia sorgit de Rossend Serra i Pagès, amb qui Miquel i Planas dirigia la Biblioteca Folklòrica Catalana. El Rondallari de Pineda havia de ser el segon volum d’aquesta col·lecció, però els resultats pèssims de la venda d’El rondallari català (1909), de Pau Bertran i Bros, aturaren el projecte. L’any 1914, el mateix Miquel i Planas reprèn el projecte de publicació d’aquest volum, en una edició austera. Sara Llorens, tot i les reticències que una edició simplificada del volum li produïa, acceptà la nova proposta sense posar-hi gaires entrebancs, però el llibre no s’arribà a publicar fins al 2006, gràcies, d’una banda, al fet que Josefina Roma, professora d’antropologia de la Universitat de Barcelona, recuperà els originals i n’enllestí l’edició i, d’altra, al compromís de la Regidoria de Cultura de l’Ajuntament de Pineda de Mar d’assumir les despeses d’edició de l’obra completa de Sara Llorens, anunciat durant la celebració del cinquantenari de la mort de la folklorista.\nEl «Cançoner de Pineda»\nDe poc va anar que amb l’edició d’El cançoner de Pineda no passés el mateix. La recollida de materials s’havia iniciat el 1902, paral·lelament a la del Rondallari. A partir d’un determinat moment Sara Llorens va comptar amb l’ajut del músic Josep Masó i Goula, que en feia la transcripció musical. Quan la feina ja era molt avançada, Masó es va morir (1910) d’un atac de cor i bona part dels materials es van perdre. Tot i que qualsevol mortal hagués tirat el barret al foc, la nostra folklorista va tornar a recomençar la feina. També és veritat que el projecte no es reprengué fins al 1928, ara amb l’assessorament musical de Josep Budí i la revisió final del mestre Francesc Pujol. En el parèntesi Sara Llorens publicà Monòlegs per a infants, a mig camí entre la creació literària i la finalitat pedagògica. Va ser el 1918 i aplegava onze narracions breus; se’n féu una segona edició, ampliada a quinze monòlegs, exquisidament il·lustrada amb dibuixos de Josep Ribot.\nR. Serra i Pagès, tement que els materials aplegats per la seva deixebla amb tanta dedicació s’acabessin malbaratant, li proposà (gener 1929) que els lliurés a l’Obra del Cançoner Popular de Catalunya, institució creada pel mecenes Rafael Patxot que pretenia aplegar tots els materials de cançons i danses dispersos i promoure recerques sistemàtiques a totes les àrees dels Països Catalans. Sara Llorens reflexionà, però, que El cançoner de Pineda «quan estigui enllestit, serà el primer acabat del meu modest corpus tradicional de Pineda. Ara bé: si jo l’entrego al Cançoner de Catalunya, cosa que em causaria un gust extraordinari, no sols robo a la meva obra total la pedra fonamental, sinó que l’aplec del meu poble, aplegat amb tanta fadiga i amor, serà fatalment disgregat —per necessitats lògiques del Cançoner general— per anar a ocupar cada cançó l’apartat que li toqui en aquell. Això no estaria bé, i sols de pensar-ho em causa tristesa fonda. Per això he demanat preu a impressors i, segons el que em contestin, el donaré a la impremta, per a poder-lo entregar ben aviat —i quan ja no sigui cap perill que el disgreguin— al Cançoner de Catalunya.» Era el gener de 1929. Rossend Serra i Pagès moriria un mes després sense veure publicada, paradoxalment, l’obra que indirectament li donaria més fama: El cançoner de Pineda, de Sara Llorens, que aplegaria 238 cançons i 210 tonades, i que aparegué el desembre de 1931. La importància i transcendència d’aquesta obra, malgrat la tardança de la seva publicació i les poques crítiques metodològiques que s’hi puguin fer, convertiria Sara Llorens en la primera dona folklorista dels Països Catalans.\nLa Biblioteca Popular de Pineda\nMentrestant, Manuel Serra i Moret, el marit de Sara Llorens, havia entrat en la política local. Així, el 1912 aconseguí l’acta de regidor en les eleccions municipals. Tot i els bastons a les rodes posats per l’oposició i pels cacics de sempre, que veien amb mals ulls la ideologia progressista amb què combregava Serra i Moret, finalment aconseguí l’alcaldia de Pineda el 1914, que renovà totes les vegades que s’hi presentà. Serra fou un dels alcaldes més emblemàtics de la població. Durant el seu mandat impulsà diverses iniciatives socials, culturals i urbanístiques que deixaren empremta durant molt de temps en el record dels pinedencs.\nUna d’aquestes iniciatives, en què tingué una gran influència Sara Llorens, va ser la inauguració de la Biblioteca Popular de Pineda el 1922, segurament perquè aquest edifici congeniava a la perfecció el seu amor al llibre: «No hi ha cap objecte al món que se m’endugui el cor com un llibre», comenta a Rossend Serra i Pagès (5-xii-1912), amb els beneficis socials que tant defensava: «Per fi podrem inaugurar la Biblioteca —diu al seu mestre—. N’estic contenta més que pel bé que pot fer-me a mi (bibliogràficament molt relatiu, crec), pel que podrà fer al jovent, i sobretot a les criatures que encara van a l’escola, que són les que temps a venir se n’aprofitaran més. Aquesta obra serà un dels estels que deixarà el pas del meu marit per l’Ajuntament de Pineda. N’estic contenta, naturalment.» Aquesta alegria sorgeix més efusivament quan lliura a la Biblioteca les dues obres que havia publicat fins aleshores, Monòlegs per a infants i Petit aplec d’exemples morals: «Amb efusió ho ofreno a la Biblioteca Popular de Pineda, la somniada, de-sitjada, i per fi, obtinguda biblioteca dels meus amors, sentint, avui més que mai, que aquestes meves publicacions siguin tan insignificants.» (Pineda, 27-vii-1922).\nDesprés de la suspensió de la vida política i de la repressió de qualsevol mena d’activitat catalanista que la dictadura de Primo de Rivera provocà entre 1923 i 1930, la vida del país reneix amb més força, i Manuel Serra i Moret torna a l’alcaldia de Pineda, però de seguida assumirà responsabilitats més altes com a líder de la Unió Socialista de Catalunya (USC).\nMalauradament el desvetllament de la consciència d’un poble no es fa mai sense tensions, tensions que posen al descobert la varietat ideològica del poble. De fet, Sara Llorens, de la mà del seu marit Manuel Serra i Moret, havia anat evolucionant ideològicament. En una carta a Rossend Serra i Pagès del 1923 expressa les seves inquietuds en aquest terreny: «Jo volia ser mestra. I també folklorista. I sense deixar cap d’aquestes activitats, ara, si tingués salut, seria socialista d’acció, és a dir, escriptora i propagandista socialista.»\nLa proclamació —coneguda com a fets del Sis d’Octubre— de Lluís Companys de l’Estat Català de la República Federal espanyola el 6 d’octubre de 1934 va ser avortada pel capità general de Catalunya, Domènec Batet. Això suposà la suspensió de les institucions catalanes i una contundent repressió. La Generalitat de Catalunya i el Govern legítim no va ser restaurat fins a la victòria electoral del Front Popular de Catalunya, el febrer de 1936.\nL’any 1936 els pitjors pronòstics es feren realitat i esclatà una cruenta i llarga Guerra Civil, provocada pel capità general de les Canàries, insurgent i feixista, Francisco Franco. Per primera vegada, es bombardejaren nuclis civils en una de les accions més covardes i brutals de la història bèl·lica del segle xx.\nDurant la guerra, l’ànima de Sara Llorens patí moments passatgers de desencís: «moltes vegades, durant aquest temporal, que hauria d’ésser d’idees i que resulta d’acció brutal, quan veus que la llei del més fort s’imposa com en els temps prehistòrics, et vénen unes ganes de morir, de fugir d’aquest món civilitzat, i anar a reposar en dolç repòs etern i integrat a la terra mare… —escriu al seu germà Joan—. De totes maneres, hom reacciona i… tornem-hi! Hi ha tants pits sans i heroics als nostres rengles!» Calia mantenir el coratge: «Som a la lluita, i hem de lluitar, què romanços! No solament ens hi va la vida, sinó que ens hi va l’esperit, que és el realment important. Per moltes mueques i brunyols que facin els Estats demòcrates, a la llarga reaccionaran, obligats pel poble, i no seran tot triomfs i conquestes per als bandolers imperialistes.» Les coses, però, anaren altrament.\nA finals d’abril de 1938 Sara Llorens i la seva inseparable germana Francisca emprenen el camí de l’exili. Traslladades amb cotxe fins a Marsella, embarquen amb destinació a la República Argentina i s’estableixen a la hisenda familiar de Victorica (La Pampa) i, més tard, a la capital, Buenos Aires. Manuel Serra i Moret, que aleshores era vicepresident segon del Parlament de Catalunya, creuà la frontera al final de la Guerra Civil, l’1 de febrer de 1939. Serra i Moret féu una breu estada a França i Anglaterra abans de reunir-se amb la seva dona a l’Argentina. Era el setembre de 1940. Anys després, el 1946, va acceptar l’honor de formar part del Govern de la Generalitat de Catalunya a l’exili i s’instal·là a París.\nLa Guerra Civil esmicolà moltes coses: vides, carreres, il·lusions, paisatges... Així ho recordava des de l’exili argentí, en to elegíac, Sara Llorens al patriota Hipòlit Nadal i Mallol el 1941: «Penso en Pineda, en la meva blanca vila mediterrània, on he viscut, he alenat, he somniat i he treballat tota la vida. Penso en Pineda, en el poble dels meus pares, on he passat els dies de la infantesa respirant la poesia dels seus jocs, i en els dies de l’adolescència saturant-me de la meravella de la seva història i tradicions, i els dies de la joventut i la maduresa endinsada enamorívolament dins la bellíssima selva del seu tresor folklòric: aplegant-lo, estudiant-lo, comparant-lo amb la literatura dels pobles antics.» L’activitat folklòrica de Sara Llorens, lluny de casa i perduda la seva biblioteca —«la Biblioteca folklòrica particular meva i la general de la casa —cap a uns deu mil volums en conjunt, alguns d’ells rars exemplars introbables ja— ja no existeixen tampoc. Seguint la sort de tot el parament de la casa, han estat robats i escampats»—, s’estroncà per sempre. De totes maneres tocava sobreposar-se i calia denunciar internacionalment, des de fora, la injustícia que s’havia comès amb Catalunya i amb la República espanyola i de la qual eren un exponent patent els refugiats i exiliats i també calia denunciar la repressió que es patia a Catalunya i Sara Llorens ho féu, malgrat les seves migrades forces, des de les pàgines de l’emblemàtica revista Ressorgiment de Buenos Aires, tot i la intimidació del govern franquista: «En aquests mateixos dies en què m’és tramesa la vostra invitació a escriure quelcom per l’aniversari 25.è de Ressorgiment, m’arriba també, per altre indret, que el meu nom figura entre els dels processats a Catalunya pel govern franquista. Les dues notificacions —per a mi ben honorables, tant l’una com l’altra— ocupen avui la meva pensa conjuntament.».\nEl juny de 1948 Sara Llorens i la seva germana Francisca s’establiren a Perpinyà, al costat de Manuel Serra i Moret. En aquesta ciutat rossellonesa van passar els darrers anys de la seva vida, allunyats dels familiars i dels amics, que només veien de tant en tant. Les visites que durant les èpoques de vacances els feien la seva germana Orfèlia i els seus fills Montserrat, Florenci, Maria i Josefina van ser especialment emotives i eren esperades amb delit any rere any.\nSara Llorens va morir l’abril de 1954. Així relaten aquest fet els seus nebots Maria Alibés i Josep Reynal al seu cosí Joan J. Llorens: «la tia Sara ha mort. Va morir el dia 17 entre les 9 i 1/2 i 10 i 1/2 del matí. Sortosament la nostra presència va fer que l’òbit es realitzés amb la presència d’algun familiar; altrament hauria ocorregut en la soledat més corprenedora. L’oncle Manel i la tia Francisca podeu imaginar-vos com han sentit aquesta separació».\nPoc després de morir la seva esposa, Manuel Serra i Moret va publicar des de Perpinyà El llibre del cor, una mena de testament espiritual escrit per Sara Llorens l’any 1916. D’aquesta manera s’acomplia la darrera voluntat de la nostra folklorista.\nNotes biogràfiques de Sara Llorens\nper Joan Pujadas\n5-xi-1881Neix a Lobos (Argentina).\nAbril 1885La família Llorens Carreras retorna a Catalunya i s’estableix a Pineda.\nFebrer 1897Revalida els estudis de magisteri que havia fet a l’Escola Normal de Barcelona.\nSetembre 1898Es matricula a l’Escola d’Institutrius i Altres Carreres per a la Dona de Barcelona.\n31-xii-1899Mor a Barcelona el seu pare, Joan Llorens i Horta.\nPrimavera 1900Coneix Manuel Serra i Moret i l’any següent s’hi compromet en matrimoni.\n25-ix-1901M. Serra emprèn un llarg viatge pels Estats Units per treballar i completar estudis.\nOctubre 1901Assisteix al curs de folklore que imparteix R. Serra i Pagès a l’Escola d’Institutrius.\nDesembre 1901Fa les primeres recerques folklòriques i etnogràfiques a Pineda.\nMarç 1902 Mossèn Antoni Maria Alcover la convida a col·laborar en el Diccionari de la llengua catalana.\nEstiu 1902 Continua la recerca de materials folklòrics i etnogràfics a Pineda. En total recollirà 50 rondalles, 250 cançons, 80 llegendes, 200 refranys, 80 endevinalles i 50 oracions.\nTardor 1902 Contreu una tuberculosi pulmonar, de la qual mai més no es restablirà.\n15-ix-1904 Obté el primer premi extraordinari dels I Jocs Florals de Santa Coloma de Farners al millor treball literari en prosa per la composició Maternal.\nAbril 1906 Rossend Serra i Pagès prologa i publica l’opuscle Petit aplec d’exemples morals, que S. Llorens havia anotat (1904) a Ordal (Alt Penedès) i li ofereix com a obsequi.\n3-v-1906 Tramet a Mn. Alcover un miler de cèdules sobre termes de la parla de Pineda.\nSetembre 1906 Publica «Col·loquis interns d’infants» en el llibre Aplec, a cura d’Anton Busquets. La seva salut empitjora. Com a darrera esperança per salvar-li la vida li recomanen un llarg sojorn a les illes Canàries. S’estableix al Puerto de la Cruz (Tenerife).\n2-x-1907 Viatja a l’Argentina i resideix a Trenque Lauquen (Buenos Aires).\n5-i-1908 Es casa amb Manuel Serra i Moret. S’estableixen a Santa Cruz de Tenerife i poc després al Puerto de La Luz (Las Palmas de Gran Canaria).\n4-v-1909Retorna a Pineda per passar l’estiu. Rehabiliten la masia Can Carreres de l’Arboceda.\n26-30-vii-1909Setmana Tràgica. Moviment insurreccional a Barcelona, amb motins i aldarulls.\nTardor 1909Reprèn l’aplec de cançons de Pineda amb el músic Josep Masó i Goula.\n4-xi-1909 Retornen al Puerto de La Luz (Las Palmas de Gran Canaria), per passar l’hivern.\nDesembre 1909Ramon Miquel i Planas li proposa publicar una part del Rondallari de Pineda, 15 rondalles amb 130 dibuixos de D’Ivori. Poc després l’editor atura el projecte.\n22-iii-1910Mor sobtadament Josep Masó i Goula. Aquest fet suposa la pèrdua d’una bona part dels materials d’El cançoner de Pineda que li havia lliurat.\n27-iv-1910 Retornen definitivament a Pineda i s’estableixen a la Can Carreres de l’Arboceda.\n1911 Manuel Serra i Moret ingressa a la Unió Catalanista de la mà de D. Martí i Julià.\n12-xi-1911 Manuel Serra i Moret és elegit regidor de Pineda.\n13-i-1912 El Ministeri de Governació decreta la incapacitació com a regidor de M. Serra.\n9-xi-1913 Manuel Serra i Moret és escollit novament regidor de Pineda.\n11-xii-1913La Comissió Provincial de Barcelona anul·la els comicis celebrats a Pineda.\n6-iv-1914 Es constitueix la Mancomunitat de Catalunya, presidida per Enric Prat de la Riba.\n9-v-1914 El ministre de Governació declara vàlides les eleccions municipals de Pineda.\nJuny 1914L’editor R. Miquel i Planas renova el projecte d’edició del Rondallari de Pineda, tot i que en una edició austera i amb els materials adaptats al català prefabrià.\n22-vi-1914 Manuel Serra i Moret és proclamat alcalde de Pineda.\n28-vii-1914S’inicia la Primera Guerra Mundial.\n5-i-1916Redacta El llibre del cor i determina que no es publiqui fins després de la seva mort.\n1-viii-1917Mor Enric Prat de la Riba, president de la Mancomunitat de Catalunya.\n29-x-1917 S’inaugura, al matí, la Casa de la Vila de Pineda i, a la tarda, es col·loca la primera pedra de la Biblioteca Popular. Sara Llorens n’ha estat la màxima impulsora.\n29-xi-1917 Josep Puig i Cadafalch és elegit president de la Mancomunitat de Catalunya.\nMarç 1918Publica l’opuscle Monòlegs per a infants, que conté onze contes.\n11-xi-1918Se signa l’armistici que posa fi a la Primera Guerra Mundial.\n25-vi-1922S’inaugura la Biblioteca Popular de Pineda.\n13-ix-1923El general Primo de Rivera fa un cop d’Estat i instaura una dictadura militar.\n2-x-1923És destituït el consistori pinedenc elegit democràticament, que presidia Manuel Serra i Moret.\n12-i-1924Comença a col·laborar en el setmanari Justícia Social, òrgan de la Unió Socialista.\n13-i-1924Josep Puig i Cadafalch cessa com a president de la Mancomunitat de Catalunya.\n14-viii-1924Mor a la casa pairal de Pineda la seva mare, Emília Carreras.\n20-iii-1925El general Primo de Rivera dicta la supressió de la Mancomunitat de Catalunya.\n1-ix-1925Viatja amb el seu espòs a Buenos Aires. Hi romandran fins al 14-v-1926.\nAbril 1926Comença a col·laborar en la revista Ressorgiment, de Buenos Aires.\nGener 1929Publica la segona edició de Monòlegs per a infants, amb dibuixos de Josep Ribot.\n1-ii-1929Mor a Barcelona, Rossend Serra i Pagès. Poc abans del seu decés, designa Sara Llorens «hereva» dels seus manuscrits folklòrics.\n28-i-1930Finalitza la dictadura de Primo de Rivera amb la dimissió del general colpista.\n26-ii-1930Es reposa el consistori electe de Pineda. Manuel Serra i Moret és proclamat novament alcalde de la població.\nJuliol 1930Enllesteix l’inventari de la biblioteca folklòrica de Rossend Serra i Pagès.\n14-iv-1931Francesc Macià proclama la República Catalana dins de la Federació Ibèrica.\n15-iv-1931Francesc Macià nomena M. Serra conseller d’Economia i Treball de la República.\n28-vi-1931Manuel Serra i Moret és elegit diputat a Corts per la circumscripció de Barcelona.\n2-viii-1931L’Estatut d’autonomia de Núria rep el suport majoritari dels catalans.\nDesembre 1931Publica El cançoner de Pineda, que aplega 238 cançons populars amb 210 tonades.\n21-xi-1932Primeres eleccions al Parlament de Catalunya. Manuel Serra i Moret és elegit diputat per la candidatura de la Unió Socialista de Catalunya.\n14-xii-1932Francesc Macià és elegit president de la Generalitat de Catalunya.\n19-xii-1932Manuel Serra i Moret cessa com a conseller d’Economia de la Generalitat.\n19-xi-1933Manuel Serra i Moret és elegit diputat a Corts per la circumscripció de Girona.\n25-xii-1933Mor Francesc Macià, president de la Generalitat de Catalunya.\n1-i-1934Lluís Companys assumeix la presidència de la Generalitat de Catalunya.\n14-i-1934Manuel Serra guanya les eleccions municipals de Pineda, però renuncia al càrrec.\n6-x-1934Lluís Companys proclama l’Estat Català dins la República Federal espanyola. Se suspen l’Estatut d’autonomia.\n16-ii-1936Àmplia victòria del Front d’Esquerres de Catalunya sobre el Front Català d’Ordre.\n1-iii-1936Lluís Companys retorna a Barcelona i es restitueix la Generalitat de Catalunya.\n18-vii-1936Comença la rebel·lió militar contra la República, que acabarà en guerra civil.\nNovembre 1936Enllesteix la classificació de l’epistolari de Rossend Serra i Pagès.\nGener 1937M. Serra i Moret és nomenat sotssecretari d’Obres Públiques de la Generalitat.\n3-7-v-1937S’esdevenen a Barcelona els Fets de Maig.\n12-viii-1937Manuel Serra i Moret és nomenat president del Consell d’Economia de Catalunya.\nAbril 1938L’exèrcit feixista penetra a Catalunya i es deroga l’Estatut d’autonomia. Sara i Francisca Llorens emprenen el camí de l’exili i s’estableixen a Victorica (Argentina).\n1-x-1938Manuel Serra i Moret és escollit vicepresident segon del Parlament de Catalunya.\n31-i-1939Les tropes franquistes arriben a Pineda. La casa pairal dels Llorens és confiscada i s’hi estableix la Falange Española i la OJE. La biblioteca és dispersada i destruïda.\n1-ii-1939M. Serra i Moret inicia l’exili. Després d’un sojorn a Perpinyà marxa a Londres.\n28-iii-1939Acaba oficialment la Guerra Civil espanyola.\n1-ix-1939Comença la Segona Guerra Mundial.\n3-ix-1940Manuel Serra i Moret arriba a Buenos Aires i es retroba amb la seva esposa.\n15-x-1940Lluís Companys és condemnat a mort pel govern del general Franco i afusellat al castell de Montjuïc de Barcelona. Josep Irla esdevé president de la Generalitat.\n2-ix-1945Fi de la Segona Guerra Mundial.\n14-ix-1945Es constitueix a París el Govern de la Generalitat a l’exili, presidit per Josep Irla.\n6-xi-1946M. Serra viatja a París i pren possessió del càrrec de conseller de la Generalitat.\n23-xii-1947M. Serra dimiteix el càrrec de conseller per desavinences amb Joan Comorera.\nMaig 1948S’estableix a Perpinyà amb el seu espòs, Manuel i la seva germana Francisca.\n30-iii-1950Mor Antoni Rovira i Virgili, president del Parlament de Catalunya. Manuel Serra i Moret, com a vicepresident únic de la cambra, n’assumeix la presidència.\n17-iv-1954Mor a Perpinyà Sara Llorens. Cobreix la seva tomba una làpida amb la inscripció: «Sara Llorens de Serra|1881-1954|Feu que germini el bé que ha deixat».\nDesembre 1954M. Serra i Moret publica El llibre del cor, que Sara Llorens havia redactat el 1916.\nBibliografia de Sara Llorens\n1. Llorens y Carreras, Sara. Petit aplech d’exemples morals recullits y cotejats per la Srta. — ab una noticia preliminar d’En Rossend Serra y Pagés. Barcelona: Imprenta de Fidel Giró, 1906, 54 pp. (Biblioteca Folk-lòrica Catalana, volum I).\n2.Llorens de Serra, Sara. Monòlegs per a infants. Barcelona: J. Horta, impressor, 1918, 80 pp.\n2.1.Llorens de Serra, Sara. Monòlegs per a infants. Valls: Les Edicions de l’Arc de Barà, 1929, 162 pp. (2.a ed., augmentada, amb il·lustracions de Josep Ribot).\n3.Llorens de Serra, Sara. El cançoner de Pineda. 238 cançons populars amb 210 tonades. Folklore de la Maresma, I. Barcelona: Joaquim Horta, impressor, 1931, 359 pp.\n3.1.Llorens de Serra, Sara. El cançoner de Pineda. 238 cançons populars amb 210 tonades. Folklore de la Maresma, I. Pineda de Mar: Ajuntament de Pineda de Mar, 1992 (edició facsímil).\n4. Llorens de Serra, Sara. El llibre del cor. Perpinyà, 1954, 146 pp.\n5. Llorens de Serra, Sara. Epistolari (1901-1954). Recull, prefaci, notes i edició de Joan Pujadas i Marquès. Pròleg de Josep Ferrer i Costa. Barcelona: Fundació Pere Coromines, 2004, 549 pp.\n6.Àlbum Sara Llorens. Recull, prefaci, notes biogràfiques i bibliogràfiques i edició de Joan Pujadas. Pròleg de Toni Sala. Pineda de Mar: Ajuntament de Pineda de Mar, 2004, 400 pp. (L’Obra de Sara Llorens, 1)\n7.Llorens, Sara. Rondallari de Pineda. Introducció i estudi de Josefina Roma. Il·lustracions de Waldesca Santana. Pineda de Mar: Ajuntament de Pineda de Mar, 2006, 639 pp. (L’Obra de Sara Llorens, 2)\n1.Llorens de Serra, Sara. «Llegenda de Santa Lena». A: La rondalla del dijous. Barcelona: L’Avenç, n.o 42, s. a. [oct. 1909], vol. II, pp. 241-251.\n2.Llorens de Serra, Sara. Monòlechs. Barcelona: Ilustració Catalana, s. a. , n.o 275, pp. 313-336. (Lectura Popular, Biblioteca d’Autors Catalans, vol. XVI).\nCol·laboracions més destacades\n1.Llorens y Carreras, Sara. «Col·loquis interns de infant». A: Aplec. Models en vers y en prosa del nostre Renaixement, per us de las escolas de Catalunya, Mallorca, Valencia y Rosselló. Compilat, ordenat y anotat per Antón Busquets y Punset. Ilustracións de Joseph Berga y Boada y Prudenci Bertrana. Girona, 1906 (1.a ed.), pp. 21-23; 1923 (2.a ed.), pp. 14-16, i 1932 (3.a ed.), pp. 18-20.\n2. Llorens de Serra, Sara. «Ofrena» i «Nota biogràfica». A: Alguns escrits del professor Rosend Serra y Pagès. Coleccionats y publicats a honor del Mestre per les seves dexebles en ocasió del Cinquantenari del seu Professorat (1875-1925). Barcelona, 1926, pp. vi-xxxi.\nPrincipals revistes on va col·laborar\nArxiu de Tradicions Populars (Barcelona), Catalana (Barcelona), Catalunya (Barcelona),\nLa Costa de Llevant (Canet de Mar), Feminal (Barcelona), Justícia Social (Barcelona),\nRessorgiment (Buenos Aires) i Vida Nova (Pineda de Mar)\nSara Llorens Carreras's Timeline


Xarrada formativa sobre prevenció de lesions a la Selecció Valenciana sub14 - FFCV\nThursday, 10 December 2020 / Published in Notícies, Notícies FFCV, Notícies Selecció Valenciana masculina sub14, Notícies Seleccions, Portada VAL\nLa Selecció Valenciana sub14 masculina de futbol va rebre una xarrada formativa sobre prevenció de lesions abans de l’amistós que va disputar a Picassent.\nRoberto Nácher, fisioterapeuta de la Federació de Futbol de la Comunitat Valenciana, va ser l’encarregat d’impartir aquesta xarrada.\nLa importància de cuidar la nutrició, dels estiraments i dels exercicis de força, entre altres factors, van ser algunes de les claus que Nácher va explicar als joves futbolistes per a previndre lesions.\nAquesta xarrada s’emmarca en el Pla de Formació que la FFCV programa en cada sessió de treball de les diferents Seleccions Valencianes de futbol i futbol sala.\nDates d’inici de competicions de futbol FFCV en la temporada 2021/2022