Archive for the ‘presentació’ Category\n13 anys de paraules\nPosted in presentació on 04/06/2022| Leave a Comment »\nI ja en van 13, Guim!\nI tretze sí que ja són una altra cosa. Estàs content de ser oficialment un adolescent. Alguns trets ja els arrossegaves, com el trobar-ho tot summament injust contra teu, considerar als “grans” cada vegada més pesats i pronunciar bastant sovint “És que no m’enteneu!”. Ja portes el tupé incorporat que et treballes cada matí, la “risa” tonta i les ganes de volar una mica.\nHi ha anys concrets en els que penso que es nota més el creixement, que els nens i nenes fan com un “clic” de maduració. Els tres crec que són una barrera important; suposo que també hi fa molt el fet que coincideixi, sovint, amb el pas a l’escola. Els set per a mi també ho són; Un nen de set anys crec que és capaç de recordar els trajectes habituals, de tenir una conversa rica, de llegir! Els deu probablement són una passa endavant pel fet de deixar enrere la infància pura i els tretze, que tornen a coincidir amb el salt a secundària, agafen una independència nova.\nI aquí estàs, fent-te gran (tu i el tupé); fins i tot el cel ho sap, com expressa aquesta foto tan preciosa que et va fer la Bolis.\nI entrant a la teva vida: nous amics, nous espais i referents, nous reptes.\nNo era fàcil fer el que has fet aquest curs. Passar d’una escola familiar, d’ambient relaxat, sense llibres; d’un món petit a un institut gran, amb deures, exàmens, amb molts profes diferents i noves normes. Admiro com ho has fet; trobant temps per a tot. No ens enganyem, d’estudiar lo just i necessari però, entre nosaltres, també entenc que no vulguis profunditzar més en les parts de la cèl·lula eucariota o el tamany de crani dels homínids.\nI tot això ho has fet amb molt flow, com dius tu, i incorporant un repertori d’argot adolescent que em fa bastanta gràcia.\nM’agrada quan rius de parides que heu dit a l’insti cada cop que les recordes, quan et veig vibrar als partits de bàsquet posant-hi l’ànima, quan us aveniu amb la teva germana, quan ella et mira d’aquella manera. M’agrada quan em respons amb ironia i quan vols, encara, compartir amb mi el sofà.\nCrec que tens un autoconeixement molt gran de tu i que saps prendre decisions molt sàvies tenint-te en compte. T’admiro per això; a mi em costa.\nEn definitiva; em caus bé. Potser en algun moment no serà així, però ara mateix, si jo tingués tretze anys i anés a 1r d’ESO D, penso que m’agradaria seure al teu costat.\nGuim, no perdis el teu flow; o si més no, quan el perdis (que ja et dic que passarà); mira de recuperar-lo.\nFeliços 13 Guimus!\nAprenent a tractant-nos amb cura\nPosted in presentació on 21/04/2022| 1 Comment »\nUn any més, he participat amb l’escola al projecte d’Art i escola que impulsa el centre d’Arts contemporànies de Vic.\nCada any es proposa un tema: refugi, caos, ficció, tabú, buit… i des de cada escola que hi participa s’inicia un projecte que ens porta a llocs diferents .\nAquest any era “La Cura”. Les primeres setmanes vam generar idees sobre la cura, què els suggeria…Van sorgir moltes visions: la cura dels malalts, dels animals, la família…\nUn dia vaig explicar un conte que es deia “Amables” per obrir el meló de com ens tractàvem entre nosaltres.\nElls/es mateixos/es, després de parlar sobre el conte, van veure la necessitat de treballar el fet tractar-se amb cura entre ells/es. Es cridaven, deixaven a nens de banda, a vegades es feien mal…\nVan decidir que “registraríem” els moments de cura i també els de no cura, partint d’una proposta semblant del mateix conte amb el fet de ser amables. Vam acordar fer-ho amb boles de paper de seda. Quan algú detectés un moment de cura posaríem una bola d’algun color en un pot de vidre ; quan fos un moment de no cura introduiriem en un pot diferent una bola de paper negre.\nAl principi, desitjosos de comptabilitzar moments de cura, provocaven escenes protagonitzades per ells/es mateixos; així doncs, vam acrodar que els moments de cura a registrar no podien ser propis.\nAl llarg de dos trimestres, hem anat omplint els pots. Els moments de cura els hem anat plasmant en un mòbil de fotos. Si no havíem estat a temps d’immortalitzar l’escena la recreàvem i era bonic veure com la representaven, contents d’haver compartit un moment de cura:\n-Com estàveu quan treballàveu tan bé junts?\nLa cosa ha anat renyida. Ha servit per prendre’n consciència, per reflexionar, per tenir present la cura entre nosaltres i esforçar-nos en millorar.\nEnmig de tot aquest procés va venir a visitar-nos la meva germana Maria, artista plena d’idees. Va proposar als alumnes fer un autorretrat de materials.\nEns va portar cotó, esponges, agulles, plastilina de colors, aigua, fang, pedres, fulles… Primer entre tots/es vam decidir quin atribut li otorgàvem a cada element: les pedres volien dir fortalesa, les esponges si érem carinyosos, les agulles si teníem ràbia…i cadascú va fer el seu autorretrat tenint en compte la seva manera de ser. Això ens ajudaria i fer un treball d’autoconeixent i proposar-nos algun punt de millora.\nEn aquest punt va sorgir la necessitat de millorar com a grup en l’aspecte de la cura. Cadascú, va plantejar-se un compromís. Aquest propòsit de millora personal havia d’ajudar a la cura del grup.\nEl vam escriure en un etiqueta i la vam penjar d’una ampolleta on havíem ficat la foto dels nostre autorretrat.\nPer acabar el nostre pot personal de cura, vam representar plàsticament el nostre propòsit sobre el tap. Aquest va ser d’aquells moments de mestra en els que et meravelles de la creativitat dels infants. Com representes el fet de “saber esperar-me”, d’ “explicar més el que em passa quan necessito ajuda a la mestra” de ” no deixar de banda quan juguem”? Doncs per a ells va ser un repte senzill.\nPer finalitzar el projecte, ens vam autoavaluar. Havíem aconseguit el nostre propòsit? Si ho havíem millorat molt ens posàvem una bola gran, si era mig mig, una bola de fusta mitjana i si no havíem avançat ens deixàvem la boleta petita.\nVam anar a les jornades d’Art i Escola a la UVIC a presentar l’experiència i a escoltar les d’altres escoles.\nHa estat un camí bonic. Gràcies Lídia i Bolis per compartir-lo amb mi i fer-lo créixer.\nEls nens i nenes de primer encara es barallen, es falten al respecte, es diuen coses lletges…com es normal. Però crec que han agafat consciència de què es tractar-se amb cura, s’han implicat en un propòsit de grup i amb un compromís personal, s’han parat a pensar amb els seus punts forts i els seus punts febles; han crescut i han fet avançar aquesta aventura.\nLa creació de la fauna\nPosted in presentació on 10/03/2022| 1 Comment »\nA vegades m’entretinc pensant coses tan absurdes com aquesta.\nPenso que qui va crear la Terra no podia ser un sol ésser. Havien de ser mínim dos. Si tens el poder de crear la natura i tot el món animal has de poder compartir el moment de veure en acció l’ ”ornitorrinco”. Quina gràcia té tanta decisió si no la pots compartir!\nCrec que devien començar pels mars i les muntanyes. Els trobo ben pensats. És temptador crear una superfície tan plena d’aigua, muntanyes de més de vuit mil metres, volcans que escupen foc, icebergs. El tema caduc i perenne se’l podien haver estalviat, ens hagués salvat d’un tema d’estudi pesadet a moltes generacions.\nEn fi, un cop inventats els paisatges, trobo que es van entretenir molt, potser massa, amb la fauna.\nDels primers a existir endevino que devia ser el cavall. Elegant, amb crinera, amb possibilitat de galopar, útil pel desplaçament. Potser després va venir la vaca pel tema de la llet i la carn.\nEn un moment de gana devien dissenyar el porc. Ben bé amb l’objectiu de servir d’aliment. El fet de fer-lo rosa devia ser el “colofón” final juntament amb la cua cargolada.\nEs devien animar amb la zebra (va! com el d’abans però en baix i de ratlles blanques i negres!), amb l’ós panda atrapat a menjar bambú, amb la girafa una mica més llarg, va deixa’m fer el coll una mica més llarg! Fins els arbres!)\nAmb alguna espècie van ser esplèndids/es, com el gos. Vinga races i tamanys i pèls. Tot entra dins el sac, un “chihuahua” raquític i un husky siberià poden ser el mateix animal?\nQuan van arribar al gat van ser més escuets.\nEntenc també l’impuls de dedicar-se a les aus un cop tens un cel dibuixat. Ocells de colors, àguiles amb ales immenses, mussols nocturns, gavines marítimes. Ja devien anar animats/des quan van llançar-se al flamenc, de nou rosat, i aguantant-se sobre una pota; i ja no diguem amb les cotorres (un punt per putejar sí que s’amaga aquí darrere).\nEl primer animal marí estic convençuda que va ser el dofí. Llis, saltarí, es veu que llestíssim, elegant de nou; amb aquell forat que fa angunieta però bonic.\nPotser després uns coralls, els peixos tropicals, les orques, i uns vulgars lluços i llenguados per ser menjats. Ho podrien haver deixat aquí. Però no! Pobres cavallets de mar, tant estranys amb aquell desplaçament vertical; els crancs condemnats a caminar enrere, els musclos enganxats a les roques. Entenc l’invent del peix espasa, del peix martell, de les ostres però van anar al límit, van arribar al “percebe”. L’invent del “percebe” ja els devia enganxar fumats/des. Imagino com a moment de “rizar el rizo”:\n-I que sigui comestible!\n-Els humans no s’atreviran!\nI per acabar els insectes i similars. No caaaal. Mira, alguna papallona acolorida vale. Que per cert, podien ser directament papallones; aquell procés de cuc i crisàl.lide és dur de presenciar en una caixa de sabates que fa por obrir per si hi ha alguna nova papallona gris.\nLes abelles pel tema mel tampoc eren una primera necessitat, es veu que pol·linitzen i tal, potser tenen raó de ser per gaudir d’un paisatge primaveral; però tanta formiga, mosca i mosquit, cuc…\nEn fi, que a vegades m’entretinc pensant coses tant absurdes com aquesta i m’atreveixo, fins i tot, a pensar que la meva teoria pot interessar a algú.\nPetita dona d’acció 8\nPosted in presentació on 06/10/2021| 3 Comments »\nDilluns vas fer vuit anys. No sé perquè però quan tu fas anys no m’impressiona, em sembla que ja els tens. No sé si és pel fet de ser la petita, de ser alteta o per ser de l’octubre, que quan arriba el dia del teu aniversari tinc la sensació que ja fa mesos que te’ls he adjudicat. Potser et faig més gran del que ets i, de tant en tant, prenc consciència de que no ho ets tant.\nAixò va passar aquest setembre, quan el Guim començava l’insti i com a pares “novatus” anàvem organitzant els horaris, els trajectes amb bus, com aniria el Guim als entrenaments de bàsquet, on dinaria, què necessitava… De cop el dia abans de començar l’escola vam caure en que ni el teu pare ni jo podíem portar-te al matí aquella setmana. I així va ser com a darrere el teu germà vas créixer tu també de cop. Sense problema hi vas anar sola i jo et trucava per marcar-te el moment en el que havies de sortir a peu de casa. També és de gran ajuda saber que comptem amb molta gent propera que et pot acompanyar si ens cal.\nEm fa gràcia com ets de responsable i alhora “passota”. Ara ja et vaig calant i sé com les gastes. De cara a la galeria ets la més organitzada i ordenada del món. Les teves maletes per anar de cap de setmana són impecables (la Marie Kondo no t’arriba a la sola de les sabates). Bosses i bossetes, tot ben plegat i sense deixar-te detall. A l’estiu la teva bossa de la piscina tenia roba de recanvi, pinta, líquid desenredant, ulleres de nedar, cua de sirena, xampú per dutxar-te als vestuaris… La teva motxilla de l’escola transporta, el dia que toca, un necesser “monu” per educació física i em fas arribar puntualment autoritzacions i informacions. Tot aquest idil.li, que com a mare mai havia viscut, és de portes enfora.\nL’Anna de dins de casa sembla que hagi bolcat totes les maletes, motxilles i necessers “a boleo” per tot arreu. Retalla papers a totes les estances i es canvia de calçat diverses vegades al dia acumulant la seva endreça fins que arriba algun crit nostre. No vols ni sentir a parlar de llençar res perquè t’estimes els objectes i et fan pena, com feia l’àvia Montserrat.\nAquest estiu hem ballat molt juntes a tots els “concertillus” possibles i mai se t’acaben les piles. Això, més que de la besàvia, potser et ve més de mi. Espero compartir amb tu molta festa, ni que sigui a casa, de portes endins, perquè d’aquí poc, de portes enfora ja no sé si em vindràs a buscar quan soni una cançó que ens agrada a les dues. Estic segura, però, que sempre tindràs gent a prop per compartir el ball.\nQue segueixis fent coses amb delicadesa com els balls que inventes tu sola fent voltes, com les mandales que fas amb petxines a la sorra de la platja, com els sobres – regals que ens fas de lletres boniques i perquè sí. Que segueixis també deixant-te portar una mica pel caos, explorant i descobrint (però si pot ser sense canviar-te tant sovint de sabates).\nPosted in presentació on 09/09/2021| 1 Comment »\nQuan acaba el curs escolar, sempre apareix el tema dels “deures d’estiu”. Un etern debat. Sabem que les vacances són llargues i que les vacances són desordre i llibertat. Jo, en principi, no en sóc massa partidària. Aquí va la meva teoria.\nLes escoles, cada vegada busquem més el fet de realitzar activitats competencials, situacions de vida real aplicades dins un context significatiu. Tenim un hort que cuidem i del que recollim els fruits, intentem aprofitar situacions quotidianes d’aprenentatge com el fet de preparar una sortida, realitzar una disfressa per l’obra de teatre o escriure’n el guió. Sortim a conèixer el nostre entorn i interactuem amb les entitats i la realitat que ens envolta. Tot i així, sovint és difícil poder-ho fer i també cal dedicar estones a realitzar treball sistemàtic per tal d’interioritzar certs aprenentatges.\nL’estiu és vida real en vena. Ens movem, a vegades canviem de paisatge. Descobrim llocs nous, fins i tot escoltem altres llengües. Tenim el temps que ens falta moltes vegades durant el curs.\nDavant aquesta oportunitat em sembla contradictori realitzar un quadern “Repàs de 3r” o “Anem cap a 4t”. No crec que aquest treball sobre paper, fet sovint entre queixes, sigui profitós.\nAlgú parla de no perdre l’hàbit. Crec que a les vacances hem de perdre tots els hàbits que puguem. Algú parla de “no perdre”. Crec que el que es perd és perquè no estava ben après.\nTot i això, jo tinc una experiència d’aprenentatge estiuenc. A 2n de BUP em va quedar la física pel setembre. Vaig fer classes amb una noia que m’ho ha explicar tan bé que recordo anar a l’examen pensant “surti el que surti ho sé fer”. En aquest cas, el mèrit no va ser meu, si no d’una bona mestra que ho sabia explicar.\nTambé és cert, que el que entrava a examen eren unes exercicis que no he hagut d’aplicar mai més a la vida tipus “un tren surt de Barcelona a tal hora i velocitat i un tren surt de Madrid mitja hora després a tal velocitat. On es trobaran?”. Que també, ben pensat, és una mica igual on es creuin no?\nEn fi, que aquest estiu he pogut estar molt amb els meus fills i he observat què han après.\nEl Guim va idear un sistema per acumulat l’aigua del riu i fer curses de pals en condicions ja que baixava poca aigua.\nL’Anna ja s’atreveix a jugar al Rummikub sola sense anar de parella amb ningú.\nTots dos van aprenent les responsabilitats que implica tenir un gos i educar-lo que n és feina fàcil.\nEl Guim ha après a administrar-se els 10 euros de setmanada i cada setmana ha aconseguit que l’últim dia li arribés per una bossa de pipes.\nTots dos han anat uns dies a un casal amb nens d’altres països. Un dia vaig dir a l’Anna si ella entenia als monitors quan parlaven en anglès.- No! Jo no ho entenc però em poso la quarta o la cinquena per veure què s’ha de fer i ho copio.\nDoncs això també és un aprenentatge.\nL’Anna ha après a ajudar a l’àvia a fer croquetes i all i oli amb el morter.\nEl Guim ha perfeccionat el seus salt a les onades.\nHan après a fer polseres amb fils de colors.\nEl Guim ha après que és difícil guanyar sent el més petit d’un torneig de pàdel i que les injustícies fan ràbia.\nL’Anna ha après a tirar-se de cap.\nEl Guim ha après a jugar al password.\nL’Anna porta ferros i n’és bastant responsable. Ha après a parlar sense escopir.\nEl Guim ha anat uns dies de colònies a aprendre precisament a no fer. A no tenir mòbil. A dormir en un tipi sota la tempesta. A que existeixen reductes de llibretat.\nHan anat a comprar sols moltes vegades.\nHan estat amb molts amics en situacions diverses, amb tot l’aprenentatge que això implica de relacions socials.\nEn fi, que moltes de les coses importants s’aprenen en situacions informals, sortint al món.\nJo també he après aquest estiu. He llegit molt i he vist alguna pel.lícula interessant. He après que gaudeixo d’estar sola i escoltar-me (també que gaudeixo estant amb la gent que estimo, però això ja ho sabia), que es poden canviar els costums de sempre. Que va bé atrevir-se a provar. Que tinc sort. Que no passa res si hi ha dies que “la cosa peta”. Que tinc molt per aprendre.\nComença el curs. El començo amb molta il·lusió. A l’escola s’aprèn molt i, que no es mal interpreti, estic d’acord en que els alumnes agafin responsabilitats i s’esforcin. I que tinguin deures quan siguin grans com per fer-los sols i que aprenguin de tot el que els envolta en tots els àmbits que trepitgin.\nComença una tardor per seguir aprenent coses!\nQuan la cosa peta\nPosted in presentació on 09/08/2021| 2 Comments »\nLa cosa peta. Peta moltes vegades.\nPeta quan una mare escridassa als fills repetint frases tòpic tipus “Us penseu que són la vostra criada?” i els persegueix recollint mitjons de terra i es va indignant cada vegada més.\nLa cosa peta quan passa alguna cosa que interromp el ritme esperat. Aquesta cosa pot ser des d’una mort que sobta i se’ns fa difícil pair , fins a la cosa més petita i estúpida (samarreta destenyida, anar uns minuts tard, un canvi de plans repentí, cua a l’autopista, s’ha acabat el paper de wc, no tenim xocolata, m’he deixat les claus).\nPeta quan una parella té la seva baralla. La meva mare diu que les parelles tenen la seva pròpia baralla, que en el fons sempre és la mateixa i que es va repetint amb matisos al llarg dels anys. Crec que té bastanta raó. Quan la cosa peta i entra en joc “la baralla” s’enfila a molta velocitat perquè els dos elements tenen molt clars els arguments, el cervell ja sap quina és la rèplica a cada moment.\nLa cosa peta amb les hormones, o sense elles. Quan plores sense saber perquè o per tot una mica. Un plor d’aquells que dura hores per fora o per dins.\nPeta quan algú dona un cop de porta i surt a fora per calmar-se, per agafar aire, per sortir d’alguna situació. A dins segurament s’ha quedat també algú amb el mateix neguit.\nLa cosa peta quan estàs sobrepassat/da i no saps si no parar de fer coses o quedar-te quieta.\nQuan la cosa peta cal reconstruir-la, o no. Enganxarem els trossets en minuts, en hores, en dies, ens anys. A vegades, després de l’explosió no farem més que esperar; ja s’aniran apagant els focs. Altres, fins i tot, aprofitarem per a millorar “la cosa”: la repintarem o li canviarem la forma.\nEl més probable, però, és que seguim recollint mitjons bruts de terra en bucle, repetint “la baralla” de sempre, plorant perquè ens calia, donant cops de porta o quedant-nos a dins.\nPetant, de tant en tant.\nI sí, fins i tot en les esperades vacances, amb cales boniques de fons i cims alegres, podem petar i podem reconstruir-nos.\nQuè et va passar un dia?\nPosted in presentació on 23/01/2021| 2 Comments »\nAquest any a P3 hi ha un nen que em fa riure molt, el J. Té unes sortides, preguntes, reflexions que sempre em sorprenen.\nEl primer exemple són les seves receptes de sorra. Al pati d’infantil hi ha una escena que es repeteix contínuament. Un nen, nena o grupet s’acosta a la mestra i li ofereix orgullós un got ple de sorra amb un palet clavat o, en els casos més elaborats d’estrella Michelín, pot tractar-se d’un plat de sorra decorat amb pedretes i trossets de fulles. Els menjars més freqüents són un pastís de xocolata amb espelma que has de bufar (aquest any sota una mascareta i quasi fent veure que bufes) o un plat de macarrons que fas veure que et menges amb grans alegrois.\nEl J, però, et prepara un plat d’angules acompanyat d’un suc de Hawai, un entrecot al pebre verd o tall amb pebrot vermell.\nTornant de vacances de Nadal, em va preguntar què m’havien portat els Reis. Jo li vaig ensenyar un penjoll que duia que m’havia fet i regalat la meva germana. El J, sempre vol saber més:\n―I què vas dir quan el vas veure?\nDoncs vaig dir….. I vaig fer un molt exagerat:\n―Oooooooooooooh m’encanta!!!!! (amb cara de sorpresa a tope)\nEl J em va repetir la pregunta en bucle unes deu vegades i a cada “Ooooh m’encanta!” Reia més fort. A l’onzena li vaig donar una resposta diferent:\n―Paula, què vas dir quan el vas veure?\n― Vaig dir… “No m’agrada gaire!” I el J es va tronxar.\nVaig aconseguir parar el gag compartit i vam passar la tarda fent construccions com cada dimarts. Al cap d’una hora, quan érem al pati, se’m va acostar seriós. Vaig pensar que potser s’havia fet mal o es venia a queixar de que no tenia el cotxe vermell que sempre vol. Però em va mirar i em va dir amb un mig somriure…\nCada setmana m’arrenca el riure per una cosa o altra.\nAquest dimarts quan ens vam trobar asseguts a la rotllana em va fer la pregunta més fantàstica i difícil que m’han fet mai:\n―Paula, què et va passar un dia?\n―El dia que vulgui?\n―Sí, un dia.\nJo vaig començar a pensar en ràfega en tota la meva vida i no se’m acudia alguna cosa espectacular. I mira que podia triar el que volgués! No tenia una aventura gaire sorprenent i vaig dir el primer que em va venir al cap: la nevada de feia pocs dies “la neu m’arribava per aquí!, “vam fer un ninot de neu més alt que jo al jardí”, “ vaig anar a fer un passeig que els arbres estaven tots blancs i semblaven un túnel”… el meu auditori de 13 nens i nenes de 3 anys va semblar satisfet i interessat.\n―I que més et va passar un dia? – va seguir el J.\nEn aquell punt ja havia comprovat que gairebé tot el que expliqués era escoltat amb atenció. Mira que el cervell fa connexions estranyes i absurdes ja que la següent anècdota que els vaig explicar va ser que quan era petita tenis un hàmster que s’havia menjat tota una màniga d’un jersei meu de color verd, que l’havíem sorprès amb unes galtes gegants que contenien el fil verd interminable del meu jersei preferit.\nTambé van semblar satisfets amb la meva segona resposta que els va fer riure. Llavors vaig contratacar i els vaig interrogar a ells:\n―P, què et va passar un dia?\n―Que vaig tirar una bola de neu al meu pare.\nI així cadascú va anar dient el primer que se li passava pel cap de la seva curta vida de tres anys.\nDesprés, al cotxe, pensava la infinitat de coses que es poden explicar que t’han passat a la vida. Algunes boniques, altres gracioses, altres intranscendents… i totes elles et van passar un dia i et fan ser on ets. Jo, per exemple, intentaré no tenir mai més hàmster.


Com un riu amb nova sang... (Antoni Vives)\n5 min. 03/11/2014 00:00\nAvui, dilluns, a les 6 del vespre, Barcelona ret homenatge a l’Albert Manent. És possible que molts dels que llegiu aquest diari no tingueu ni idea de qui va ser en Manent. Estigueu ben segurs que sense ell és més que possible que avui no l’estiguéssiu llegint.\nL’homenatge a l’Albert Manent vol ser un homenatge a una manera d’entendre l’acció política i social. Una manera d’entendre el catalanisme i, per extensió, de pensar i de construir la societat catalana. També és un homenatge a la militància en el cristianisme conciliar, el més obert, el més tolerant, el que un dia o altre serà reconegut com el generador del tremp de fons a través del qual la societat catalana va aconseguir refer-se del fang, de la por i de la vergonya de la postguerra.\nEn l’Albert Manent hi trobem portes d’entrada i de sortida a tots els moviments socials, polítics i culturals del país, de mitjans dels quaranta ençà. No és que en Manent fos un relativista, no. Tot el contrari. El que passa és que estimava el país tal com era, tal com l’havia trobat, i no es lamentava pel que tenia davant, sinó que hi treballava per acostar-ho al seu ideal de generositat, de grandesa espiritual, de somni social i d’arrelament cultural. Ho va fer tota la vida amb els talents que li havien estat conferits: una intel·ligència aguda, una capacitat única per saltar del més popular al més erudit, del més particular al més global. Un home per a qui els honors eren una gran nosa, i en canvi va saber convertir la conspiració en una eina transformadora i útil. Quina lliçó per vacunar-nos contra els populismes postmoderns que amaren les graelles televisives, assedegats de protagonisme fatu disfressat de falsa modèstia i oenageisme d’aparador!\nHe tingut la temptació de fer una glossa biogràfica d’en Manent. M’hi he posat i no me n’he sortit. Si ho fes, n’hauria de fer una glossa, un retrat a l’estil del que ell tant va cultivar en llibres que hauríeu de córrer a buscar, com El solc de les hores, El molí de l’ombra o Semblances contra l’oblit. Per no parlar de les monografies sobre els núvols, sobre la Guerra Civil o en Carner. Hi ha molt de Manent per explorar i per conèixer a partir dels seus textos, i espero que algun dia gosem publicar de manera endreçada i crítica la seva correspondència. Tot això és molt important. Ara, el que de debò em sembla clau, el que no té preu i és molt difícil de copsar en els textos congelats en els fulls dels llibres, o en les hemeroteques, és la seva pervivència en els molts deixebles que va fer.\nL’Albert Manent és viu en els que, aprenents d’ell, van teixint relacions humanes directes, basades en la complicitat i la confiança, donant força al que uneix i no al que separa. Només així es pot entendre la capacitat d’en Manent per teixir confiances amb membres del PSUC i d’Unió Democràtica, amb representants del nacionalisme més radical i amb els dirigents de les Casas Regionales. Per fer-se respectar pels popes de la cultura catalana de la Transició, generalment tan poc amics de les polítiques culturals dels governs de Convergència, i al mateix temps ser un dels pals de paller del conseller Cahner.\nTot plegat, però, sorgeix d’una força íntima, del riu de nova sang secreta que era el seu esperit, i que ens ha descobert un dels seus millors i més joves deixebles, en Jordi Amat. Aquest vers manentià explica com pocs tres conceptes que per a mi són bàsics en ell, i en tota persona que vulgui dedicar la vida al servei del país: consciència, conviccions i compromís.\nLa consciència pot tenir un predecessor en la fe, procedent en el cas de l’Albert dels seus pares. La consciència es construeix tanmateix llegint, meditant, estudiant. Orant. Sense consciència, no hi ha conviccions, que vol dir sense reflexió aprofundida i seguida, exercitada, és molt difícil aguantar les ventades del temps. Ell i els de la seva generació van aguantar gràcies a les conviccions. Per això és bo tenir-los com a exemple ara que ens proposem els objectius més alts en plena maltempsada.\nEl compromís n’ha de ser el producte final, i ha de tenir traducció pública. El compromís té a veure amb el projecte personal i col·lectiu, té a veure amb el que compartim i amb les eines que ens proposem fer servir. Sense compromís no hi ha res de res. Només tertúlia banal, perdre el temps.\nVam fer un munt de dinars a la Fonda Espanya, vam passejar Rambla amunt i avall. Vam fer tantes hores de telèfon que a casa, quan el telèfon sonava més enllà de les onze, tothom sabia que era el senyor Manent. Mai no vaig tenir la sensació que perdíem el temps. Ell ens feia sentir dins nostre el riu de nova sang secreta, la que ara vaig veient que ens toca descobrir en els que ens han de succeir...


Natura verge? ~ Muntanya.net\nStillBeef ha dit...\nQue no quedi res verge no ha de ser necessàriament dolent. El progrés no és per definició dolent. Ho és l'estupidesa humana.\nHe llegit el llibre i m´ha agradat molt. A part de ben escrit crec que mostra una alta sensibilitat envers la natura. Em sembla que hi ha també saviesa, perque sap apreciar els petits detalls que ofereix la natura, sigui en un lloc remot o ben aprop de casa.\n"Em va semblar que havíem caigut i ens havíem trencat en trossets, però la naturalesa encara ens podia tornar al nostre ésser"\nMacFarlane és un atleta de les paraules, un excursionista del verb. I només té 33 anys!\nVaig gaudir com un nadó amorrat a la moma amb la lectura d'aquesta natura verge. I, potser més encara, amb la seva opera prima (las montañas de la mente), on parla de la fascinació que un hom pot tenir per una muntanya. Una fascinació que pot esdevenir brutalment corprenedora!\nMalauradament la nostra societat està a anys llum de compartir l'admiració que tenim els lectors d'aquest blog per la natura. I així va tot...\nNo coneixia el llibre però llegint el teu comentari no trigaré en comprar-lo... gràcies pel consell i a seguir disfrutant de les nostres estimades muntanyes! Amunt, sempre amunt... :)


Eixida nocturna. – Fotoaficionats Algemesí\nper\tAntonio Castello Guirado · 31 desembre, 2020\nCàmera: Canon EOS-1D Mark IV\nPresa: 30 desembre, 2020\nVelocitat d’obturació: 1/3s\nSegüent entrada Dues retallades.\nAnterior entrada Pensando\n1 gener, 2021 a les 10:46 am\nEm sembla molt bonica, una bona faena.\nEm quede amb ganes de veure alguna cosa més per l’esquerra, en la part inferior, queda molt buit… no hi havia res??\nCom diuen per ací, gràcies per compartir i esperem també els teus comentaris. Salut\n1 gener, 2021 a les 1:16 pm\nQue burraes de llluna !!!! Ara que de pensar amb el fretorro que feia per per Banyeres de Mariola la veritat siga dita és que si vos haverà acompanyat hores d´ara encara estaria malet… Així que mooooltes gràcies per compartir i molt bona feina la preparació per captar aquesta fantàstica imatge .\n3 gener, 2021 a les 1:20 pm\nMolt be Toni !!!! Molt bé també per aportar el teu treball !!!!\n3 gener, 2021 a les 9:00 pm\nMolt bona Toni, m’agrada la composició amb la lluna a la torre del castell, és una llàstima que no tingueres més teleobjectiu per no haver de retallar tant la imatge i perdre nitidesa. Gràcies per compartir.\n11 gener, 2021 a les 2:02 am\nBona mostra despres del fret i el equip que portaves, que no decaiga, Salut i forsa


El CN Olot impulsa DRAC's, un nou projecte destinat a joves de 13 i 14 anys per aquest juliol - Olot TelevisióOlot Televisió\nRedacció - Olot - Publicat a les 12:50h\nD’altra banda, aquest dilluns el Club Natació Olot ha obert el període d’enquestes en el marc del procés participatiu. Fins a dia d’avui, 800 socis ja han dit com volen que sigui el club en el futur.\nEl Club Natació Olot ofereix per aquest juliol un nou espai per a joves d’entre 13 i 14 anys. El projecte es diu DRAC’s i inclou activitats esportives i lúdiques amb l’objectiu de fomentar el treball en equip i el compromís social.\nA part de fer esport i de passar-ho bé, els joves aprendran a fer ràdio, un bloc, tir amb arc i també faran una sortida de 3 dies. Funciona per quinzenes i les inscripcions es poden fer a través del web o presencialment a les instal·lacions.\nPer altra banda, aquest dilluns el Club Natació Olot va obrir la convocatòria per a participar a les enquestes del procés participatiu. De moment, gairebé 800 socis hi han participat. Hi ha temps fins el 15 de juny. L’objectiu de les enquestes és preguntar als socis sobre els serveis i usos de les instal·lacions per saber quin club volen en el futur. El grup impulsor del procés participatiu serà l’encarregat d’analitzar-les.


Un total de 135 alumnes participen en la setena edició de la proposta educativa “Llegeix, càmera i... acció!” - Ajuntament de Girona\nUn total de 135 alumnes de 4t d’ESO de l’institut Ermessenda de Girona, del FEDAC Sant Narcís de Girona i del FEDAC de Salt han participat a la setena edició de la proposta educativa “Llegeix, càmera i... acció!” amb la producció de 26 bibliotràilers. Ahir al matí els cinemes OCINE de Girona van acollir l’acte de cloenda de l’activitat, durant el qual es van projectar les propostes guanyadores.\nEl recurs educatiu “Llegeix, càmera i... acció!” està impulsat pels serveis educatius del Museu del Cinema i Biblioteques de Girona, amb la col•laboració dels cinemes OCINE. Des del setembre l’alumnat participant ha treballat per produir les peces audiovisuals i els centres educatius han seleccionat els setze millors projectes, que són els que es van visionar ahir.\nEl bibliotràiler basat en Por trece razones, de Jay Asher, fet per un grup d’estudiants del FEDAC de Salt, ha obtingut el premi al millor bibliotràiler de l’edició 2019. El premi a la millor producció ha estat per el grup d’alumnes del FEDAC Sant Narcís amb el bibliotràiler sobre el llibre Ciutats de paper, de John Green, i el premi per a la millor realització ha estat per al que estava basat en L’alquimista, de Paulo Coelho, realitzat també per un grup d’alumnes del FEDAC Sant Narcís.\nLes mencions especials han estat el premi a la millor direcció artística per a Els jocs de la fam, el de millor adaptació per a Doubt, i el de millor caracterització per a Romeu i Julieta, tots tres de l’institut Ermessenda.\nTotes les persones participants reben un diploma de participació i també entrades per als cinemes OCINE i cada centre participant rep un pack de cinc vals per Filmin, la plataforma de visionat de pel•lícules. El grup guanyador, a més, visitarà els estudis de TVGirona, on se’ls farà una entrevista en què podran explicar com ha estat l’experiència de traslladar a la pantalla la història del llibre i recomanar-ne la lectura.\nEls bibliotràilers guanyadors es poden veure al canal de Youtube del Museu del Cinema.


Calamars farcits de carn » Bojos per la cuina\n« Frit de verdures\nPastís selva negra »\nFeia temps que tenia ganes de fer calamars farcits i ha arribat el moment. Veureu que la salsa té un color carabassenc. És perquè vaig triturar-la perquè fos més fina i va canviar de color de manera significativa. Teniu l’opció de deixar-la tal com queda sense capolar-la (quasi millor, crec); de passar-la pel colador xinès, o de triturar-la. Això va a gusts. També podeu variar la guarnició i substituir-la per patates fregides o per patató bullit. Tot són opcions.\nUn altre dia els farem farcits de marisc, o de peix. Ja veurem… Hi ha diferents possibilitats de farciment.\nIngredients per a 4 persones :\n4 calamars mitjans (de ració)\n225 g de carn picada de porc\nunes branquetes de julivert\n2 tomàtigues de ramellet\n50 g de brandi\n4 tassetes (de les de cafè) d’arròs\nNetejau els calamars, reservau-ne les aletes i els tentacles i deixau-los degotar dins un colador. Mentrestant, preparau el farciment: pelau una de les cebes i picau-la ben fina.\nPicau les aletes i els tentacles.\nPosau una paella al foc amb 3 cullerades d’oli d’oliva. En ser calent, abocau-hi la carn picada, les aletes i els tentacles dels calamars, i la ceba. Salpebrau el conjunt i sofregiu-lo a foc mitjà fins que la ceba sigui transparent. Abocau la mescla dins un colador perquè degoti tot el líquid del sofregit.\nPelau l’altra ceba i tallucau-la. Netejau i picau el julivert. Ratllau les tomàtigues i eliminau-ne les llavors.\nQuan el farciment hagi refredat, mesclau-lo amb un ou batut com per fer truita i afegiu-hi el julivert picat. Comprovau el punt de sal i rectificau si fos precís. Farciu els calamars amb aquesta preparació ajudant-vos d’una cullera de postres. No els ompliu en excés, perquè podrien rebentar en fregir-los. Tancau-los amb un escuradents perquè no vessi el farciment.\nPosau una paella al foc amb un poc d’oli sofregiu els calamars fins que prenguin color. Posau-los a degotar damunt paper absorbent.\nPosau una olla al foc amb ¾ de litre d’aigua.\nColau l’oli de fregir els calamars i abocau-lo dins una greixonera (si n’hi ha molt, no l’hi poseu tot, basta l’equivalent a 3 cullerades). Posau-la al foc. En ser calent l’oli, abocau-hi la ceba picada. Salpebrau-la i sofregiu-la fins que sigui transparent, al mínim. Incorporau-hi després la tomàtiga i apujau el foc. Coeu-la fins que sigui ben brillant i s’hagi evaporat una bona part del líquid. Incorporau-hi ara el brandi, l’aigua bullent i els calamars.\nCoeu els calamars amb la salsa a poc foc durant 30-40 minuts, o fins que s’hagi evaporat part del líquid i la salsa s’hagi confitat. Si voleu, podeu passar-la pel colador xinès (si us agrada més fina). Nosaltres ho hem fet, però no és necessari.\nMentrestant, bulliu l’arròs i colau-lo.\nServiu un calamar per persona, amb un poc de salsa i una tasseta d’arròs bullit d’acompanyament.\n13/3/2012 | Categoria: Peix i marisc, Receptes | 2 comentaris - Deixa el teu!


Enquesta del CIS: o són uns genis, o ens enreden - Converses a Catalunya\n20 maig, 2020 conversesacatalunyaPunts clau del diaNo hi ha comentaris\nUna vegada més l’enquesta del CIS ha provocat polèmica. En aquesta ocasió, més gran que les anteriors vegades perquè les seves dades SÓN especialment grinyolants.\nÉs tot un signe que el diari pro governamental El País hagi publicat dades de l’enquesta, però no aquelles que acostumen a ser el centre d’atenció, l’estimació dels resultats electorals. Però no és només aquesta vessant sinó moltes altres qüestions que salpebren l’enquesta del CIS.\nPer exemple, és espectacular la dada que indica que al mes de maig, no només hi ha una majoria de persones satisfetes amb la seva situació econòmica, sinó que a més aquest grup és molt més gran que el que hi havia a l’enquesta del mes de març. És a dir, a més crisi econòmica, més persones satisfetes!\nPerò situem el focus en el que és més polític, la previsió d’escons en el cas que ara es produïssin eleccions generals.\nEl PSOE quedaria primer de manera destacada, amb 141 escons. Per observar la bondat d’aquesta xifra podem acudir a les 5 últimes enquestes fetes des del 14 de maig per empreses diferents. Els resultats ens donen una mitjana d’entre 119 i 120 escons, molt lluny per tant de la previsió del CIS. Però, a més, aquella magnitud queda fora del màxim que atorga l’enquesta més llunyana, la del 14 de maig, amb 131 diputats.\nPer agreujar més la discrepància, la sèrie dels 5 sondejos és clarament descendent. Va dels esmentats 131 escons d’aquella data, fins als 109-110 de les dues últimes. Hi hauria per tant una presumible i elevada sobrevaloració dels resultats socialistes, entre 20 i 30 escons de més, que no és poca cosa.\nAl PP només li atorga 89 escons, quan la mitjana de la sèrie apuntada d’independents el situa a la franja dels 104-105, amb un mínim de 94, un màxim de 111, i una tendència clarament creixent sempre per sobre dels 100 diputats. Aquí també la discrepància seria massa gran, i no resulta fàcil d’explicar.\nAmb Vox succeeix una cosa semblant. Els escons que li atorga el CIS, 33, van molt per sota de la mitjana d’enquestes que assenyalen 10 escons més. També presenta una tendència clarament ascendent, que va dels 33 escons el 14 de maig als 50-52 en els últims resultats.\nOn sí que hi ha una clara coincidència, és amb UP. Els 31 escons del CIS coincideixen exactament amb la mitjana de les enquestes.\nPerò, torna la discrepància amb Cs donat que l’institut oficial dirigit per Tezanos li atorga 23 escons, quan la mitjana es redueix a 9, i l’enquesta que li dóna més escons arriba a 17.\nLa lectura política dels resultats és clara. Pugen extraordinàriament Sánchez i Arrimadas i queden malparats els populars i Vox, mentre que UP obté la posició que és coincident en tots els altres amidaments.\nPotser sí que Tezanos aplica allò de “ni quito ni pongo rey, pero ayudo a mi señor”.\nSegons el CIS, a més crisi econòmica, més persones satisfetes! Click To Tweet


Primer cop? | Nucli Local de La Bisbal\nEcoxarxes i núclis locals.\nLa seva característica més distintiva és l’ús d’una moneda social (també coneguda com com a moneda local o comunitària), per permetre el funcionament d’un sistema d’intercanvis multi recíprocs a la regió, sense fer ús dels diners. El nom de la moneda social empordanesa es al Vent.\nEls nuclis locals són xarxes o grups de persones i col·lectius que comparteixen als principis de la CIC a nivell local, implementant i coordinant en la mesura de les seves possibilitats, projectes i iniciatives per a l’autogestió holística de les persones que participen en ell.\nSón espais autodeterminats, que decideixen autònomament com és el territori que abasten i les decisions que els concerneixen. Un nucli local pot ser un barri de Barcelona, poden ser diverses comarques juntes, una sola comarca, 2 o 3 municipis junts o un sol poble.\nInterès pel ben comú i importància d’estar ben un mateix.\nDesprendre’s del materialisme.\nTransició basada en el dia a dia per estar cada vegada més prop de convertir la utopia en realitat.\nRelació directa entre l’acció pràctica i la seva teorització.\nCooperativa inclusiva i *enREDadora per a tota la societat.\nEquitat i justícia social.\nAutorrealització i suport mutu.\nCompromís i autoavaluació.\nAtendre les necessitats de les persones per sobre de qualsevol altre interès i cadascun aportant segons les seves possibilitats.\nLa moneda és un sistema de mesura d’intercanvi de les persones a la comunitat excloent l’acumulació com a objectiu.\nEs promouran altres formes no monetàries d’intercanvi: economia gratuïta, barata directa, economia comunitària.\nEcologia i Permacultura.\nDecreixement i Sostenibilitat.\nDemocràcia: directa, deliberativa, participativa.\nAutogestió i descentralització.\nSubsidiarietat: del fet local a global.\nINFORMAT I PARTICIPA!!!


Benvinguts | Llar d'infants Els Putxinel·lis\nPla Obertura 2021-2022\nPla Anual 2021-2022\nLlista Baremada Preinscripció curs 22-23\nBenvinguts a la nostra petita llar !\nOn aprenem jugant envoltats de natura\ni gaudim de les petites descobertes\nque ens fan créixer dia rere dia.\nSom una petita llar d'infants municipal, molt propera i familiar!\nCapacitat d'un màxim de 15 alumnes amb 2 mestres mínim alhora.\nLa baixa ràtio de que disposem ens permet fer una atenció diària personalitzada als infants perquè puguin desenvolupar les seves potencialitats i enriquir la seva identitat.\nAcollim infants de diferents edats junts en el mateix espai , fet que permet la construcció de l'aprenentatge segons el moment evolutiu de cada un d'ells, en un espai acollidor de les diversitats.\nLactants de 6 mesos a 1 any, caminants d'1 a 2 anys i maternals de 2 a 3 anys.\nEns oferim com una perllongació de casa seva, convertint-nos en coeducadors del seu desenvolupament.\nL’escola es distribueix en diferents zones que comparteixen uns espais pensats perquè els infants puguin créixer i desenvolupar-se de forma integral en un ambient adequat a les seves necessitats individuals.\nDistribuïm l'escola en diferents ambients, convertint-la en un gran laboratori per a l’autoaprenentatge,\non cada infant escull les situacions que vol viure contribuint al desenvolupament emocional i afectiu, físic i motor, social i cognitiu.\nAfavorim la seva conducta autònoma mitjançant la manipulació, descoberta i experimentació estimulant la curiositat, interès i creativitat.\nEls proporcionem materials naturals principalment de fusta, juguem amb la taula de llum i d’experimentació...\nGaudim de sessions de lectura, activitats musicals, jocs psicomotrius i molt més!\nDins hi trobaràs...\nEls espais estan pensats perquè els infants puguin créixer i desenvolupar-se de forma integral en un ambient adequat a les seves necessitats.\nTenim aules d’usos múltiples equipades amb mobiliari per desenvolupar-hi activitats i dur a terme rutines i hàbits.\nPrioritzem l'aire lliure\nConscients de la importància d'afavorir les activitats a l'exterior, aprofitem l'entorn que ens envolta per desinhibir-nos i aprendre ja sigui al pati, al carrer, al parc o a la font.\nDisposem de dos patis; un de gespa amb hort i un amb zona de sorra i espai tou.\nCreiem en l'educació compartida\nPotenciem el CONTACTE DIARI amb les famílies\nCompartim INFORMACIÓ essencial pel BENESTAR dels infants\nFem entrades i sortides FLEXIBLES per facilitar la conciliació\nPromovem la seva PARTICIPACIÓ duent a terme activitats a la llar\nFem TALLERS familiars per compartir moments i crear espais i materials\nCelebrem els ANIVERSARIS i les FESTES tradicionals junts\nCompartim SORTIDES per l'entorn proper\nTenim una agenda digital per compartir el dia a dia\nL’adaptació sovint representa un esforç per a tothom, infants, famílies i equip docent però a la nostra llar, potenciem que els infants s'hi familiaritzin abans d'emprendre el camí sense els seus familiars per normalitzar la seva estada al centre educatiu.\nEls que ho viuen més intensament són els infants.\nNecessiten temps per entendre que la família els deixa\na un lloc desconegut amb persones que sovint no coneix ni són del seu nucli familiar. Ens adaptem als seus ritmes i necessitats.\nEntre tots, hem de fer el possible perquè l'adaptació sigui suau i agradable i els ajudarem fent l'adaptació amb la participació de les famílies durant el temps que sigui necessari reforçant el vincle perquè se sentin segurs.\nEls primers dies recomanem fer un horari reduït en petits grups i allargar-lo a mesura que la situació es normalitza,\nadaptant-se a les necessitats de cada infant prioritzant sempre el seu benestar.\nCreiem bàsic afavorir les condicions que permetin l’adquisició progressiva\nd’hàbits saludables i una bona relació amb el menjar,\npropiciant que mengin de forma autònoma\nsempre amb l'acompanyament de les mateixes mestres.\nVivim de forma distesa i en un ambient relaxat aquests moments, oferint el menjar que porten de casa,\nseguint el menú que es proporciona a les famílies.\nConfiem amb ells i la seva sensació de gana, adaptant-nos als seus ritmes i\nencoratjant-los a ser protagonistes del moment.\nEls infants lactants mengen a demanda diàriament i poden fer lactància natural amb les seves mares\nal centre sempre que ho necessitin i, la resta, poden esmorzar, dinar i berenar a la llar.\nL'escola està oberta de dilluns a divendres de les 8:30h a les 17:30h de setembre a juliol.\nEls primers dies de setembre i els últims de juliol no són lectius\nEls dies festius es marcaran al calendari que s’entregarà abans de començar el curs\ni inclouen les vacances de Nadal, vacances de Setmana Santa, festes locals i nacionals\ni dies de lliure disposició.\nL'horari d'assistència a la llar és flexible i està estructurat en diferents franges a escollir\nEls infants nascuts el 2020 matriculats a la llar, tindran bonificada la jornada de 9.00h a 12.00h i de 15.00h a 17.00h. La quota de migdia (12.00h a 15.00h) pels usuaris d'Infantil 2, serà de 40€* (pendent d'aprovació de la taxa)\n(esmorzar, dinar, migdiada\ni berenar a la llar)\ni de 15:00h a 17:00h\n(esmorzar i berenar a la llar)\n9:00h a 12:00h o\n(esmorzar o berenar a la llar)\n(esmorzar, dinar i\nmigdiada a la llar)\n( dinar, migdiada i\nberenar a la llar)\n8:30h a 9:00h o\n20€ per servei d'acollida fixa/habitual\n3€ per servei d'acollida esporàdica\nEs paga en el moment\nNomés les noves incorporacions\nUna quota abans de començar cada curs\nM'agrada tot el relacionat amb l'infant i sobretot veure el seu creixement\ni la seva evolució.\nSóc mare de dues nenes de\n14 i 9 anys\nDefensora de la criança respectuosa\ni l'educació conscient.\nEnamorada de la música i la literatura infantil.\nSóc mare d'una filla de 7 anys.\nAmb vocació des dels 8 anys, m'encanta la meva professió i m'hi dedico\nApassionada dels llibres,\nles manualitats i els gats.\nLLISTA BAREMADA 22-23\n671 062 406


Autor: Neil LaBute. Direcció: Marilia Samper. Amb: Joan Carreras, Sara Espígul, Mariona Ribas i Pau Roca.\nNeil LaBute és un expert a mostrar els nostres comportaments primaris. A 'Pretty' tot comença per un comentari de l'Edu quan parla amb el seu amic Tony. La seva companya Carla li ha explicat a la Meritxell que l'Edu havia dit que la Meritxell tenia una cara... normal. I aquesta s’ha posat com una moto, i no és un recurs literari. 'Pretty' parla bàsicament de com els homes i les dones és valoren pels seus atributs físics. I ho fa a través de quatre personatges de la 'working class' que tampoc no tenen molt més a la vida que les seves relacions sentimentals i una feina monòtona. I ho fa amb humor i mordacitat.\nEl més notable és sens dubte la feina de la directora Marilia Samper, tant en la posada en escena com en una brillant direcció d’actors que, esclar, estan superbs. Deixin-me però destacar el cinisme i l'agressivitat de Joan Carreras i l'enervant perruquera de Sara Espígol.


Noticias: Conferencia de l'Orfeó Català de Mèxic\nConferencia de l'Orfeó Català de Mèxic\nEl vilanoví Francesc Macià va proclamar la Segona República Catalana a Barcelona el 14 d'abril de 1931. Amb l'objectiu de commemorar la proclamació de la República i mantenir viu l'esperit republicà, l'Associació Garraf per la República ha organitzat tot un seguit d'activitats.\nL'associació té com a objectius la difusió, la promoció i l'aplicació dels valors i principis republicans de la llibertat, igualitat, fraternitat, democràcia, transparència, laïcisme, ecologia, racionalitat, modernitat, pacifisme, solidaritat, defensa dels drets cívics i socials de les persones, cultura, progrés, justícia social i defensa dels drets animals.\nPer tal de fer-ne difusió, s'ha previst el que anomenen “Abril republicà”. El primer acte és l'exposició “En defensa de la República”, que es podrà visitar de l'1 al 17 d'abril al centre cívic de La Geltrú, i del 18 al 30 d'abril al centre cívic de Mar.\nDivendres 1 d'abril a les set de la tarda s'inaugurarà aquesta mostra amb l'espectacle de flamenc “Memòria històrica”, a càrrec de la companyia Arte y Compás.\nPel mateix dijous 14 d'abril està prevista la penjada al balcó de l'Ajuntament de la bandera republicana, així com la instal•lació d'una caseta d'informació amb venda d'articles republicans a la rambla Principal. A les set de la tarda, al centre cívic de La Geltrú, se celebrarà la conferència “Històries de l'exili republicà: el cas de l'Orfeó Català a Mèxic”, a càrrec de la doctora M. Rosa Tamarit i Sumella, professora d'història de la música de la Universitat Rovira i Virgili.\nFinalment, dissabte 16 d'abril a les 12 del migdia es farà un acte de commemoració del nom de la Platja de la República, a la platja de la República.\nTots els actes compten amb el suport de l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.


Abstenció a la vista - Diari de Girona\nAbstenció a la vista\npere lladó 13.05.2014 | 00:00\nAbstenció a la vista Diari de Girona\nL'arribada als carrers de la propaganda electoral ha començat ja a escalfar una mica l'ambient fred que en general sempre es viu en unes eleccions europees. Són de llarg les més abstencionistes per part de l'electorat per molt que els candidats s'esforcin a enviar missatges tot cridant a la participació. En molts països d'Europa s'aprofita aquesta contesa per castigar als governs de torn i això succeeix en democràcies ben consolidades com l'alemanya o la francesa. La gent diferencia molt bé els tipus d'eleccions i saben que un vot de càstig en unes europees no fa gaire mal.\nA casa nostra, caldrà veure si el PP ho pateix davant d'un PSOE força desorientat i a Catalunya si CiU continua essent el pal de paller davant dels seus socis d'ERC i un PSC en hores baixes.\nRajoy ha intentat protagonitzar aquests dies de campanya, tot esgrimint una millora econòmica que els espanyols ja comencen a notar, malgrat la xacra d'un atur que té uns nivells gairebé insuportables. El PP és una maquinària electoral on el candidat importa poc, per la qual cosa el president del Govern en aquestes eleccions vol passar una mena de revàlida, tot aprofitant la crisi de lideratge dels socialistes. Va tan confiat que fins i tot ha menystingt la presència d'un Aznar que es dedica íntegrament als seus negocis a l'estranger.\nA Catalunya passa quelcom semblant. Artur Mas només parla de la consulta del 9 de novembre i que el poble serà cridat a les urnes peti qui peti i caigui qui caigui. El candidat gairebé no se'l coneix i l'examen sembla clar que és per al president de la Generalitat, atès que els d'Unió es troben en una altra òrbitra amb la tercera via que defensa Duran Lleida. Aquí l'oposició no colla massa, perquè de moment ERC juga el paper de crossa, mentre el PSC es va diluint a poc a poc. Possiblement sigui l'abstenció la gran protagonista del 25M. Els analistes hauran d'avaluar la participació que de ben segur no superarà el 50%. Serà bo veure si voten més ciutadans a Catalunya o a la resta de l'Estat espanyol.\nNi Cañete, ni Valenciano ni Tremosa són polítics que cridin gaire l'atenció de l'electorat. Resten molt llunyans i d'antuvi no semblen pas gaire capaços d'animar el personal. D'altra banda, ha sorprès el tàndem presentat per ERC, de la qual es podia esperar una mica més d'imaginació i frescor. I si els Ciutadans aconsegueixen escó, un histriònic Javier Nart és capaç de dir més bestieses que el mateix Vidal Quadras, que és el cap de llista de Vox, una mena d'escissió per la dreta del PP. De moment, però, les enquestes el deixen fora del Parlament Europeu.\nAlgunes emissores de ràdio catalanes ja han organitzat debats entre els candidats i no hem escoltat res de nou. Els joves del PSC i ICV vénen dels aparells dels partits, mentre els veterans d'ERC i PP exactament igual. Maragall i Fisas podrien ser ja els avis de López i Urtasun. Són polítics de generacions completaments diferents i mentre uns són polítics professionals des de fa una colla d'anys, els altres intenten afegir-se a la roda de les legislatures. Ja se sap que això de jubilar-se d'un càrrec públic costa molt i encara més d'Europa, on els eurodiputats tenen un sou i unes atencions protocol·làries molt llamineres i si no que ho preguntin el senyor Fisas, que s'hi vol retirar als setanta i escaig anys després de passar per l'Ajuntament de Barcelona, la Comunitat de Madrid i la Secretaria d'Estat d'Esports en el Govern d'Aznar.


Amb el nou ministre de l'Interior Marlaska hi haurà mordassa i impunitat per a estona\nEl TEDH va condemnar sis processos que va instruir per no investigar tortures i la AN va reconèixer confessions obtingudes per tortura en una altra causa. Grande-Marlaska també va reactivar la persecussió a Batasuna, va asseure a la banqueta a El Jueves i va exigir penes contra activistes del 15M i tuitaires.\nLes grans senyals d’identitat del defenestrat govern Rajoy seguiran presents al gabinet de Pedro Sánchez. La seva composició n’és un clar exemple d’això. Però, si hi ha un nou ministre que representa la continuïtat de les grans polítiques del PP aquest és el nou ministre de l’Interior, Fernando Grande-Marlaska.\nEl nomenament del Cap de la Sala Penal de l’Audiència Nacional és un missatge clar: la retallada de drets i llibertats democràtiques que es ve sofrint en els últims anys ha arribat per quedar-se. Només cal fer un breu repàs del currículum d’aquest jutge, que des de 2013 era part del Consell General del Poder Judicial a proposta del PP.\nEl seu full de serveis compta amb l’empresonament de presos polítics, la persecució d’organitzacions polítiques, fer els ulls grossos davant les tortures policials i l’obertura de judicis i emissió de vots particulars contra la llibertat d’expressió. Fem un repàs del "full de serveis” del nou ministre.\nTal com denuncia Amnistia Internacional, l’Estat espanyol és un bon país per a torturadors, entre altres raons, gràcies a la negativa de molts jutges a investigar aquestes pràctiques quan són denunciades. No obstant això, per ser justs cal dir que no tots els jutges són iguals. Hi ha alguns, com Marlaska, que són de rècord. De les 9 sentències emeses pel Tribunal Europeu de Drets Humans en què es condemna a l’Estat espanyol per no investigar denúncies de tortures, 6 dels casos van comptar amb ell com a jutge instructor.\nSe me ocurren muchas cosas... Mejor solo constato una: de las 9 veces que, desde 2004, el TEDH ha condenado al estado español por no investigar torturas, en 6 éste fue el juez instructor. https://t.co/C8zXdZ9oiu\n— Amaia Izko Aramendia (@AmaiaIzko) 6 de junio de 2018\nUn d’aquests, només un, és el de Beatriz Etxebarria, qui va denunciar els cinc dies d’infern que va sofrir el 2011 després de la seva detenció per part de la Guàrdia Civil. En aquells dies va denunciar haver estat colpejada, amenaçada i violada. No obstant això, el jutge, avui ministre d’un govern que es vol presentar com a “feminista”, va decidir que no s’investigués. Estrasburg finalment va condemnar a l’Estat espanyol a indemnitzar-la amb 29.000 euros i el Tribunal Supremo va haver d’anul·lar la condemna imposada a l’acusada.\nPerò no cal anar a la “sediciosa” jurisprudència del TEDH per trobar sentències en les quals es reconegui la particular actitud de la seva senyoria ministre respecte a la tortura. Una sentència de la mateixa Audiència Nacional va acabar absolent als 40 joves acusats de pertànyer a SEGI en haver d’anul·lar unes confessions obtingudes sota tortures que el jutge instructor, Marlaska, no va prendre mesures per evitar.\nEn la repressió contra l’esquerra abertzale i les seves organitzacions Marlaska també es va destacar. Quan va substituir a Baltasar Garzón en l’Audiència Nacional el 2005, va reactivar la causa contra Batasuna que havia estat il·legalitzada per l’antidemocràtica Llei de Partits de 2002. Va ser peça clau en la doctrina del “todo es ETA”, que equiparava al grup armat amb les diverses marques polítiques de l’esquerra abertzale, passant per organitzacions juvenils com SEGI o les associacions de familiars de presos. Entre els seus “mèrits”, esgrimits avui per tota la caverna mediàtica, està el d’haver contribuït al fet que Arnaldo Otegi passés gairebé 7 anys empresonat per intentar reconstruir una força política de l’esquerra independentista basca.\n— Arnaldo Otegi (@ArnaldoOtegi) 6 de junio de 2018\nTambé va ser part activa de la croada contra la llibertat d’expressió i de manifestació dels últims anys. En aquesta matèria es pot dir que va ser un dels “pioners”, asseient a la banqueta els dibuixants de El Jueves per la famosa portada en la qual es feia una sàtira del llavors Príncep d’Astúries i la seva esposa -avui Reis d’Espanya- i la seva escassa afició pel treball. La revista va ser segrestada dels quioscs i els seus directius jutjats per un delicte d’injúries a la Corona.\nEl nuevo ministro del Interior, Grande-Marlaska, es el instructor de la Audiencia Nacional que en 2007 mandó a juicio a @ManelFontdevila y a @oohGuillermo por la célebre portada de los príncipes en actitud amorosa. Que se sepa.https://t.co/P0Sk7cL6Gs\n— El Jueves (@eljueves) 6 de junio de 2018\nCom a part del judici contra els manifestants del 15M que al juny de 2011 van envoltar el Parlament català, i que van quedar finalment absolts, Marlaska va emetre un vot particular en el qual defensava que havien de ser condemnats. El mateix va fer, votar en contra, de la sentència que absolia a un tuitaire per un acudit de Carrero Blanco. Marlaska va considerar llavors que calia condemnar-lo, almenys, per un delicte d’enaltiment del terrorisme.\nEs una mala notícia para los #DerechosHumanos q Grande-Marlaska sea Min. Interior. Fue de los jueces más anti-garantistas q conocí cuando ejercía de abogado. Aún recuerdo su voto particular contra absolución de activistas del 15-M en protesta en el Parlament.\n— Jaume Asens #EnComú (@Jaumeasens) 6 de junio de 2018\nConeguts els nomenaments dels nous ministres Pablo Iglesias ha sortit a queixar-se que el PSOE sembla haver-se oblidat d’ells. No obstant això, els qui tenen un problema de memòria no són els nous inquilins de la Moncloa, sinó, en tot cas, els dirigents de la formació lila. El càntic del 15M de “PSOE i PP, la mateixa merda és” manté tota la seva vigència el 2018. El partit de la reconversió industrial, els GAL, la puntada a la porta, els desnonaments exprés, les reformes laborals que van introduir la precarietat o el “pensionazo”, és el mateix al que vénen des de 2014 mendigant un acord de govern de coalició.\nLes continuïtats no es donen només a Interior. Si Rajoy va ser el campió de les polítiques d’ajust, l’obediència als plans de la Troica i el rescat de bancs, autopistes i grans concessionàries. Sánchez assumeix plenament els seus Pressupostos, posa a Nadia Calviño, exdirectora general de la Comissió Europea, al capdavant d’Economia i a Teresa Ribera a Energia i Medi ambient, la que va autoritzar el Projecte Castor que ha suposat un rescat públic de 2.400 milions per al conglomerat d’accionistes encapçalat per Florentino Pérez.\nSi Rajoy es va convertir, amb el Rei i la Judicatura al seu costat, en l’assot dels independentistes catalans. Sánchez posa a Exteriors a Josep Borell, qui va encapçalar la primera gran manifestació unionista del grup ultra Societat Civil Catalana el passat 8 d’octubre i qui parlava en la campanya electoral del 21D de la necessitat de “desinfectar Catalunya”. Tot un fitxatge a l’altura dels Zoido, Miró o Wert i la seva idea de “espanyolitzar” als estudiants catalans.\nNo obstant això, el nou reformisme aspira a jugar el mateix rol que històricament va jugar el vell, des del PCE de Carrillo fins a la IU de Llamazares. No treure els peus del plat – és a dir no ficar-se amb cap línia vermella com la Corona o el dret a decidir- i limitar-se a ser el consort de governs com el de ZP, encarregats de cobrir amb un vernís “progre” les mateixes polítiques retalladores de drets socials i democràtiques i al servei de la banca i les grans empreses.\nMentre aquesta “esquerra del canvi” fa efectiva la seva adaptació com a nova crossa esquerra -ja que ni a pota han arribat- del Règim del 78, és hora que des de l’esquerra anticapitalista, el moviment obrer, la joventut i el moviment feminista obrim la discussió sobre quina esquerra necessitem per combatre al nou govern de “torn”. Una esquerra que lluiti contra aquest règim podrit, contra la impunitat, els atacs als drets democràtics, per la fi de la Corona, pel dret d’autodeterminació i per un programa contra l’atur, la precarietat i els grans problemes socials que permeti resoldre’ls sobre la base dels beneficis dels grans capitalistes.


Accident sense víctimes mortals d'un avió al nord de Mèxic\nL'aparell, de la companyia Aeroméxico, s'ha desplomat a prop de l'aeroport de Durango poc després d'enlairar-se cap a Ciutat de Mèxic\n2 min. Barcelona 01/08/2018 00:31\n651x366 Fotografia cedida per la coordinació estatal de protecció civil de l'estat de Durango, al nord de Mèxic, de l'accident d'avió d'aquest dimecres, que no ha deixat cap víctima mortal / EFE Fotografia cedida per la coordinació estatal de protecció civil de l'estat de Durango, al nord de Mèxic, de l'accident d'avió d'aquest dimecres, que no ha deixat cap víctima mortal / EFE\nUn avió de passatgers de l'aerolínia Aeroméxico s'ha desplomat aquest dimarts a la nit –cap a les 16 h, hora local– a prop de l' aeroport de Guadalupe Victoria de Durango, al nord de Mèxic. L'accident no ha deixat cap víctima mortal, segons ha anunciat en un tuit el governador de l'estat de Durango, José R. Aispuro, que ha confirmat que "no hi ha hagut morts en l'accident". Hi ha almenys 85 ferits, alguns d'ells en estat greu, que estan sent atesos per les autoritats corresponents.\n— José R. Aispuro T. (@AispuroDurango) 31 de juliol de 2018\nAeroméxico, la companyia aèria que oferia el vol, ha informat sobre l'accident a través de Twitter. L'avió s'hauria desplomat poc després de l'enlairament, un fet que l'operador de l'aeroport, el Grupo Aeroportuario Centro Norte, ha atribuït a les males condicions meteorològiques, segons recull Reuters.\n— Aeroméxico (@Aeromexico) 31 de juliol de 2018\nEl vol, que cobria el trajecte entre Durango i Ciutat de Mèxic, estava operat per un aparell Embraer 190 amb capacitat per a 100 passatgers. El secretari de Comunicacions i Transports mexicà, Gerardo Ruiz, ha informat que l'avió viatjava gairebé ple, amb un total de 97 passatgers i 4 tripulants a bord.


espaifotografic | On poso l’ull hi poso la foto\nOn poso l’ull hi poso la foto\nJoan López — divendres, 17 d'abril de 2009 @ 8:00\nCada cop les càmeres són més assequibles i ens ofereixen prestacions i característiques tècniques que fa pocs anys no haguéssim ni imaginat. Per tant, no cal esforçar-se gaire per assumir que difícilment podem preveure el que tindrem a l’abast d’aquí uns anys i molt menys en uns decennis.\nBé, potser la mena de càmera motiu d’aquest apunt podria ser una possibilitat en un futur, que no ha de ser necessàriament llunyà. És el fruit d’una idea d’en Rob Spence. De nen va perdre un ull com a conseqüència d’un tret accidental. Anys després, veient una serie de TV anomenada “L’home de 6 milions de dòlars” que potser els més granadets recordareu (lamentablement, jo me’n recordo) i fixant-se en la càmera dels seu telèfon mòbil va pensar “1+1=2″!\nEn Rob Spence és a punt de finalitzar el seu prototip. La seva intenció és poder registrar a través de la càmera implantada a la seva pròtesi ocular el mateix que veu amb l’ull sa, movent-la amb els muscles orbitals de la mateixa manera que mou l’ull de veritat.\nBé, escrúpuls a banda, potser sí que és una premonició del que pot ser la fotografia del futur. De totes maneres, jo recordo que quan era nen, a l’any 200o els cotxes havien de volar. Però vaja, mai se sap!\nWarning: file_get_contents(https://graph.facebook.com/?ids=http://www.espaifotografic.cat/2009/04/on-poso-lull-poso-la-foto/): failed to open stream: no suitable wrapper could be found in /home/espaifo1/public_html/espaifotografic.cat/wp/wp-content/themes/espaifoto2011v23/functions.php on line 814\n← La pel.licula Kodachrome\nOperació RAW abril 2009 →


Convocada la cinquena edició del Premi Guillem de Belibasta — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Convocada la cinquena edició del Premi Guillem de Belibasta\nL'Associació Festiva i Cultural de Tragó ja ha obert la convocatòria del Premi Guillem de Belibasta de narracions breus d'aventures a la natura, que enguany arriba a la 5a edició. El termini de presentació de treballs finalitzarà el 8 d'abril de 2019. El guardó es lliurarà el dia 8 d'agost, en el marc de la festa major de Tragó.\nLes obres aspirants al Premi Guillem de Belibasta han de tenir una extensió màxima de 15 pàgines, en lletra Arial, a mida 12 i a doble espai. Els originals, quan estiguin a punt, s'han d'enviar en format PDF al correu premibelibasta@gmail.com. A l'obra hi haurà de constar només el títol de la narració, mentre que en un arxiu a part, a més a més del títol, s'hi haurà de detallar el nom, el DNI i el telèfon de l'autor per tal de poder-hi contactar. Cada escriptor pot presentar un màxim de 3 obres.\nEl guanyador s'emportarà un premi de 1.500 euros, mentre que el segon classificat rebrà 500 €; i el tercer, 300 €. Prèviament, i mitjançant una selecció prèvia, al mes de juny s'anunciarà els 9 finalistes al web www.afict.cat, on es pot consultar les bases completes.\nLa idea d'aquest premi va sorgir arran del fet que al sud de l’Alt Urgell hi ha "una evident manca de dinamització literària", segons constaten des de l'AFICT, i que "els pocs estímuls per a escriure es limiten a l’escola". Per això, es va proposar crear un certamen amb premis en metàl·lic per incentivar la creació. I és va escollir com a temàtica les aventures a la natura després de comprovar que hi ha pocs certàmens amb aquest context literari, i encara menys pel que fa a narrativa breu.\nPrecisament el premi es convoca des d'un entorn, el de Tragó, amb una gran riquesa paisatgística i en una de les portes d'entrada als Pirineus. El municipi de Peramola combina la continuïtat de les activitats més tradicionals, com ara l’agricultura i la ramaderia, amb d'altres relacionades sobretot amb el lleure i amb una rica vida cultural, amb els bastoners i la colla gegantera com a elements més visibles.\nFinalment, l'elecció del nom vol recordar Guillem de Belibasta (en occità, Guilhèm Belibasta), l'últim prefecte càtar del qual es té constància i que va morir a mans de la Inquisició. Entre 1309 i 1321, Belibasta va recórrer un llarg camí des de França fins al Regne de València per fugir de l'hegemonia catòlica, que l'acusava de la mort d'un pastor. En el camí de tornada, Belibasta va fer una parada a Tragó abans d'arribar fins a Tírvia, on va ser detingut per ordre del comte de Foix i empresonat a Castellbò. Posteriorment, el 1323 va ser traslladat a Vilaroja de Termenés, on va ser executat a la foguera.\nEl catarisme va tenir força presència a Occitània i Catalunya entre els segles X i XIV amb la seva visió alternativa del cristianisme, cosa que en va motivar una acarnissada persecució per part del poder eclesiàstic i feudal de l'època. La història de Belibasta ha inspirat l'actual ruta del Camí de l'Últim Càtar, una variant del Camí dels Bons Homes que travessa l'Alt Urgell.


Veïns de Nou Barris i Horta critiquen que es ‘privatitzi’ el parc del Turó de la Peira | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEl districte impulsa un espectacle de pagament per dinamitzar el barri per Nadal\nUna imatge del parc del Turó de la Peira.\nBarcelona 23 OCT 2020 - 12:12\tCEST\nDues associacions de veïns de Nou Barris, el Turó de la Peira i Can Peguera, i la del districte d'Horta han denunciat el que consideren una privatització de l'espai públic en tancar el parc del Turó de la Peira per fer-hi un espectacle de Nadal. Aquestes entitats han signat un manifest conjunt criticant el tancament perimetral del parc, situat al límit dels districtes de Nou Barris i Horta, fins després de les festes de Nadal.\n“Es tracta d'un espai molt utilitzat en un barri amb una elevada densitat, per la qual cosa promoure-hi una activitat privada de pagament és un menyspreu, i més en plena pandèmia”, sosté el manifiest. El parc ha estat tancat per muntar les instal·lacions d'un jardí de Nadal, una iniciativa promoguda pel regidor del districte de Nou Barris, el socialista Xavier Marcè.\nAmb el nom de Natura encesa. Nadal al Parc del Turó de la Peira es muntaran diverses instal·lacions per a un espectacle lumínic i de color. L'espectacle serà de pagament, una de les principals queixes de les associacions de veïns signatàries del manifest. Segons una d'aquestes entitats, les tarifes oscil·laran de 9 euros per als nens de més de quatre anys —els més petits no pagarien— i de 12 o 15 euros per als adults segons els dies. “És inassumible per a bona part dels veïns del Turó de la Peira”, critica Ramón Recio, de la coordinadora de veïns de Nou Barris i un dels signants del document. Segons l'Ajuntament, s'ha cedit l'ús d'un espai públic “a través d'un conveni”. No han concretat, però, de quina empresa es tracta, quins són els termes econòmics del conveni i de quina manera s'hi ha arribat.\nDes del districte s'afirma que ja s'havia exposat el projecte en reunions anteriors amb entitats i associacions de Nou Barris. Algunes, per contra, assenyalen “falta de diàleg” amb aquesta iniciativa. L'objectiu de l'espectacle al parc del Turó de la Peira és doble: pretén dinamitzar el comerç dels barris que limiten amb el parc, com l'eix del Turó de la Peira i, d'altra banda, atreure població d'altres àrees de la ciutat a aquesta zona de Nou Barris.\nL'espectacle tindrà una durada aproximada de 45 minuts. Algunes de les entitats comercials que sí que han participat en les trobades anteriors amb el districte han plantejat un sistema de tiquets regal d'entrades per a l'espectacle. “Es tractaria que la despesa als comerços es compensés regalant entrades”, explicava Blanca Calleja, presidenta de l'eix comercial del Turó de la Peira. En la seva opinió, és important fer alguna cosa que dinamitzi el barri i confia que la petició de tiquets regal sigui una realitat. Aquestes qüestions, entre d'altres, van sortir a debat en una reunió telemàtica que es va fer ahir dijous.


Cascina Bellaria Milà Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Cascina Bellaria 90, San Siro, Milà, Itàlia, 20151 - Veure al mapa\nExcel·lent 8,1 (321 comentaris)\nExcel·lent 8,2 (1071 comentaris)\nBarri San Siro Lorenteggio San Siro San Siro San Siro Porta Venezia Certosa San Siro Stazione Centrale Milà Linate\nSituat en el cor de San Siro, Cascina Bellaria és un lloc ideal des d'on descobrir Milà. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Cascina Bellaria, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , instal.lacions de barbacoa, restaurant.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de parc infantil, jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Milà, el Cascina Bellaria és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Cascina Bellaria de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (321) Parelles (57) Viatgers en solitari (17) Famílies amb infants petits (108) Famílies amb infants grans (70) Grups (62)


Mural fotogràfic participatiu\nEl Centre Cultural la Bòbila proposa crear un mural fotogràfic que reflecteixi com ha canviat la ciutat i les nostres vides durant les setmanes de confinament. Planteja la creació d’un projecte fotogràfic individual en el marc d’un treball col·lectiu per reflexionar, analitzar, observar i, finalment, capturar la realitat que ens envolta.\nEl projecte es desenvolupa en forma de taller virtual en tres sessions. A través de l’aplicació Meet de Google, els participants estaran en contacte i compartiran les imatges. En finalitzar el taller, els alumnes rebran el mural de forma digital i, quan reobri el Centre Cultural la Bòbila s’imprimirà a gran format per poder-lo exhibir.\nEl taller es farà els dies 1, 3 i 5 de juny, de 17 a 18 hores. En la primera sessió es farà la presentació del grup i els objectius del taller. En la segona sessió es recopilaran i comentaran les imatges i, en la tercera sessió es donarà forma al mural.\nEl taller l'impartirà el fotògraf Néstor Rives, autor d'una sèrie de reportatge que reflecteixen com s'ha viscut a L'Hospitalet el confinament, publicat en el perfil de Facebook Humans of L'H\nCal fer inscripció prèvia a través del correu electrònic: ccultural.labobila@l-h.cat\nEl Museu se suma al projecte Recuperart-19 per millorar l'estat emocional dels sanitaris... [+]


Rubén Padilla supera la primera selecció - Proyecto FER\nRubén Padilla supera la primera selecció\nPrimera selecció superada. Durant aquest passat cap de setmana, Rubén Padilla dilucidava gairebé a una carta la resta de la temporada. L’esportista FER, de 26 anys d’edat, era un dels 21 participants en el conegut com Open de Primavera, competició que se celebrava a Banyoles, Girona. De tots ells, només els 6 millors seguirien amb opcions de representar el rem espanyol en els grans certàmens internacionals previstos a partir de maig. Sobretot, el Campionat d’Europa, fixat del 26 al 28 de maig a la República Txeca. I Rubén no només està entre els elegits. A més, es va proclamar guanyador de la regata. Possiblement, el resultat nacional més brillant de la seva carrera esportiva. L’alacantí ha aprovat, i amb nota, un primer repte. Però encara li queda un altre gran desafiament per davant. Ell mateix ens ho explica.\nAbans que res, enhorabona per la teua actuació en l’Open de primavera, en el qual vas proclamar-te campió i vas ser el millor dels 21 participants en la teua modalitat. És el teu millor resultat nacional fins la data?\nJa vaig aconseguir este títol en 2013, però en esta ocasió em sap molt millor. Després de la lesió de genoll a finals de 2014, i després d’uns anys difícils, i en els quals les coses no m’han eixit com desitjava, este resultat de diumenge passat ha representat una enorme alegria i una gran injecció de confiança.\nJa estàs entre els 6 aspirants a representar el rem espanyol en les grans competicions internacionals d’enguany. A partir d’ara, com és el procés?\nAra, comença una etapa de moltes proves entre nosaltres. Les forces de cada un i el cronòmetre dictaminaran com ens distribuixen per a assistir a les diferents competicions internacionals que figuren en el calendari. He fet un primer pas, però la lluita continua.\nEn principi, sereu dos els triats per a competir en la modalitat de doble scull en el Campionat d’Europa absolut del proper mes de maig en la República txeca. És així?\nEn efecte. Segons les prestacions de cadascun de nosaltres, al final només dos seran els representants del rem espanyol en la prova del doble scull, la meva especialitat favorita, al Campionat d’Europa de finals de maig.\nAnem a pensar en positiu, i anem a confiar en la teua presència en el Campionat d’Europa. Fins a la data, vas ser desè en el doble scull de l’Europeu de Sèrbia de 2014, i tretzè en el doble scull de l’Europeu d’Alemanya de 2016. Coneixent el grandíssim nivell que hi ha en estos esdeveniments, ¿es poden millorar estos resultats?\nCom has comentat, en un Campionat d’Europa hi ha una competència i un nivell altíssims. Si tinguera la fortuna d’anar a la República Txeca, un resultat prou raonable seria acabar entre els 12 primers. Quedar entre els 8 primers seria un èxit.\nPrevious Post Jorge Ureña: “Continue en un núvol”\nNext Post Després de gloria olímpica, cita amb el quiròfan


Aleix Palau | 16 de setembre 2020\nEl Quartet Casals encapçala una proposta inèdita a Barcelona que compta amb grups consagrats i emergents. 4 dies, 8 quartets de corda, 22 obres (19 en directe i 3 virtuals) i 8 concerts en viu que reinvindicaran la música de Haydn, les estrenes mundials i el patrimoni musical català.\nEls concerts vespertins es podràn veure en streaming gratuïtament a la plataforma Auditori Digital.\nLa temporada 2020_2021 de L’Auditori de Barcelona comença amb la primera Biennal Internacional de Quartets de Barcelona, que es desenvoluparà entre el 17 i el 20 de setembre. Una iniciativa del Quartet Casals cocomissariada amb L’Auditori de Barcelona i amb el patrocini del Departament de Cultura i de la Diputació de Barcelona. Hi col·laboren l’Institut Ramon Llull i L’Atlàntida de Vic.\nLa Biennal Internacional de Quartets consisteix en una trobada de quatre dies amb algunes de les formacions més destacades de l’actualitat. Els quartets Casals, Modigliani, Marmen, Cosmos, Diotima i Dalia se sumen a una programació que reivindica a Franz Joseph Haydn com un dels pilars fonamentals del gènere, però que també comptarà amb la presència de compositors consagrats com Ludwig van Beethoven, Claude Debussy o Dmitri Xostakóvitx.\nLa proposta que presenta L’Auditori de Barcelona oferirà 8 concerts en directe, quatre al matí i quatre al vespre, amb 19 obres per a quartet de corda interpretades per 6 formacions diferents i entre les que hi haurà dues estrenes mundials. Els concerts matinals es faran a la Sala 4 Alicia de Larrocha i tindran els quartets de Haydn com a protagonistes absoluts, mentre que els vespertins seran a la Sala 2 Oriol Martorell de L’Auditori de Barcelona.\nLa temporada 2020_2021 de L’Auditori de Barcelona dona el tret de sortida a un nou projecte artístic de tres anys que començarà explorant el concepte de La Creació des de perspectives diferents. Dintre d’aquest gran viatge hi haurà un espai important pels encàrrecs de noves obres i la interpretació del patrimoni musical català. En aquest sentit, la Biennal comptarà amb algunes estrenes absolutes i nacionals, algunes d’elles inspirades en obres passades. De Luis Codera Puzo el Quatuor Diotima farà l’estrena mundial de Code is poetry. També el Dalia Quartet oferirà la primera audició del Quartet de corda núm. 8 sobre un tema de Cristóbal de Morales de Josep Soler.\nTrobaràs les imatges dels quartets per a descàrrega a la zona de premsa del web de L'Auditori de Barcelona.\nBiennal en streaming\nLa Biennal de Quartets es podrà seguir en streaming a través de la plataforma Auditori Digital (auditoridigital.cat). Per fer-ho, els usuaris s'hauran de registrar de forma gratuïta a partir de dimecres 16/9 a la tarda i podran seguir en directe els concerts de la tarda.\nA més dels concerts gratuïts de la Biennal, el públic podrà gaudir de tres continguts extra que són inèdits. L'Artemis Quartett, que havia de participar presencialment a la Biennal i que per restriccions amb les quarentenes no ho podrà fer, sí que ho farà virtualment amb l'estrena nacional d'una obra de Peteris Vasks, que es podrà veure a Auditori Digital.\nA la mateixa plataforma també hi haurà l'estrena absoluta d'una obra d'Hèctor Parra per part del Jack Quartett, que el compositor català ha dedicat a Robert Gerhard.\nEl tercer contingut extra és un vídeo del Quartet Casals interpretant el Nocturn del quartet Vistes al mar d'Eduard Toldrà als entorns de La Vila de la Vall de Bianya, espai gestionat pel prestigiós estudi d'arquitectura guanyador del premi Pritzker RCR. Es tracta d'un vídeo realitzat en sistema immersiu de so i 360 graus.\nMasterclass i Jornada Professional per a Formacions de Cambra\nLa Biennal Internacional de Quartets de Barcelona vol aprofitar el potencial dels artistes que hi participen perquè sigui una font de coneixement per altres músics. Per aquest motiu, s'ha organitzat una masterclass amb Heime Müller a l'Escola Superior de Música de Catalunya els dies 19 i 20 de setembre.\nEl violinista Heime Müller, professor de l’Escola Superior de Música Reina Sofía de Madrid, ha estat membre de l'Artemis Quartett durant 16 anys. El dissabte 19, de 16.30 h i fins les 18.30 h, farà una masterclass amb el Cosmos Quartet i el diumenge 20, de 10 a 12 h farà el mateix amb l'Atenea Quartet.\nEl 6 d'octubre, L'Atlàntida de Vic acollirà la primera Jornada Professional per a Formacions de Cambra, organitzada per l'Institut Català de les Empreses Culturals - Catalan Arts, amb la col·laboració de l'Institut Ramon Llull, el Quartet Casals i L'Atlàntida de Vic.\nL’objectiu de la sessió és contribuir a l’impuls de les formacions de cambra de Catalunya, posant-les en contacte amb programadors i professionals del sector de la música clàssica.\nEls assistents podran veure actuacions del Kebyart Ensemble, Quartet Atenea, Duet Sosnowska-Garcías i el Trio Pedrell.


Pintem el mur de la Manigua – Fem Escola a Barcelona\n22/07/2011 13/07/2011 - Escola Bressol Municipal Manigua\nAquest curs ens vam posar en contacte amb el districte i va sorgir la idea de demanar a les escoles públiques i concertades del barri de Congrés-Indians que els seus alumnes participessin en la pintada del mur.\nVam demanar ajuda a la Llotja d’Art de Sant Andreu per tal que ens assessoressin tècnicament, i ens van ajudar a trobar-ne la forma artística. En primer lloc calia fer els dibuixos mitjançant una tècnica de pintura mural, i després els alumnes farien la pintada.\nVam crear una comissió tècnica formada pel conseller del barri, la cap de Projectes del Districte de Sant Andreu, el representant del programa Temps de Barri i la directora de l’escola bressol per tal de donar forma al projecte, que ja vam començar a anomenar «Pintem el mur de la Manigua». Es van afegir a la comissió el professor de pintura mural i dos alumnes de la Llotja d’Art, directors d’escoles del barri i representants de les associacions de mares i pares. A més, teníem el suport i l’ajuda de l’inspector d’Educació.\nVam triar tres dibuixos de cada escola que es van exposar al casal de barri de Congrés-Indians i que els artistes de la Llotja van fer servir per inspirar-se.\nLa comissió tècnica hi ha anat treballant tot aquest curs fins a aconseguir el resultat final, que el dia 5 de juny es va presentar en una jornada festiva molt especial en la qual ens vam trobar els centres educatius de tot el barri.\nEstem molt satisfets d’aquest projecte perquè va néixer del barri i va permetre treballar amb diferents entitats i amb alumnes de totes les edats, les escoles hi van poder col·laborar plegades per un objectiu comú i el procés d’ensenyament-aprenentatge es va traslladar al carrer i es va basar en la millora de l’entorn proper.


Bonic pis amb sostres alts en Raval\nAprox. 310,388 USD\nBonic apartament al carrer Ferlandina. Disposa de dues espaioses habitacions dobles amb balcó, molt lluminoses i pintades de blanc. L'espai, en forma de "L" permet un aprofitament multifuncional, ja sigui amb un vestidor o amb una còmoda zona de despatx.\nEl menjador, de planta quadrada, està a l'altre costat de l'habitatge que dóna privacitat a les habitacions. Els sostres alts reforcen la sensació d'amplitud. A més, es conserva la volta catalana original amb un reforç estructural per a garantir la seva seguretat.\nEl bany s'ha enrajolat amb peces ceràmiques en les parets, que combinen perfectament amb un sòl de tauler negre.\nFinalment, la cuina és d'origen i podria ser actualitzada amb una petita inversió que acabaria de transformar aquest pis a tot el seu potencial.\nEl Raval és un barri històric, multicultural i cosmopolita que està evolucionant cap a una transformació cada vegada més positiva.\nEs pot fàcilment anar caminant recorrent els encantadors carrerons per a arribar als restaurants i bars de tapes del centre històric i els Rambles, una dels carrers més famosos de Barcelona. A cinc minuts trobem el MACBA. Les principals avingudes de Rambla de Catalunya i Passeig de Gràcia amb les seves botigues de luxe estan a pocs minuts del pis. La plaça Catalunya, el centre neuràlgic de la ciutat també està a 10 minuts caminant de la propietat.


L’espectacle parteix d’una idea original de l’artista danès Karl Stets. Per dur a terme aquest experiment Stets, que es defineix a ell mateix com a “perfeccionista d’allò absurd”, s’ha envoltat d’altres artistes híbrids, músics artístics, artistes musicals de circ i un il·luminador melòman. Tots ells disposats a maltractar el seu art per amor a la invenció. Junts conformen la Cacophonic Pictures Orkestar, una orquestra amb una forta tirada cap a l’absurd que omple l’escenari d’imatges visuals i sonores. A ¡Disparate! no hi ha grans proeses ni trucs al·lucinants. És una suma de petits detalls i de grans malapteses on els instruments, els humans i els objectes oscil·len constantment entre diàleg i baralla. En un obrir i tancar d’ulls, es passa de l’harmonia al caos, del Barroc al Far West, d’una delicada manipulació a un terratrèmol sonor i visual. Fins que el desastre acabi portant el compàs.


Per què us dieu llet crua\nLa llet crua és llet sense pasteuritzar. Malgrat que les autoritats sanitàries no recomanen beure la llet sense pasteuritzar, aquestes mateixes autoritats (i anys d’història alimentària) diuen que la llet crua -si està ben tractada- pot servir per a fer formatges i -de fet- és una millor opció. La llet sense pasteuritzar manté les qualitats d’una bona pastura i és capaç de transmetre la biodiversitat del territori. Una llet crua del Pirineu i una llet crua dels Alps tindran una microflora molt més diferenciada que aquestes llets un cop han estat pasteuritzades. I això, el formatge ho transmet.\nPer això, sempre que sigui possible, ens agrada tenir formatges de llet crua. A més, el formatge és la resposta dels nostres avantpassats davant dos problemes: què fer amb l’excedent de llet i com fer arribar aquest excedent de llet kilòmetres enllà, quan el fred industrial no existia. Se sap per les cròniques reials que el formatge era un regal habitual entre les diferents cases reials europees i que els formatges alpins es distribuien per tot Europa.\nTot això vol dir que si bé el formatge pot viatjar molts quilòmetres i de manera sostenible -si entenem que el comerç previ a la revolució industrial era sostenible-, la llet, no.\nPer això, si un formatger fa formatge amb llet crua ens està dient que la llet és del seu propi ramat o bé que la llet és d’un ramat que no està gaire lluny de la formatgeria.\nA més, gràcies a aquesta matèria, de qualitat, els seus formatges no s’hauran de reforçar amb químics com el clorur càlcic (que ajuda al formatger a que la quallada sigui més estable) i en canvi mantindran les característiques organolèptiques de la pastura.\nAixò no vol dir que els formatges fets amb llet pasteuritzada siguin dolents, ni tan sols vol dir que tothom que fa formatge amb llet pasteuritzada ho faci a escala industrial. Hi ha artesans que fan una gran feina amb llet pasteuritzada.\nPer altra banda, també és possible fer formatge amb llet crua i que sigui ben dolent.\nVols rebre més informació sobre els nostres productes o activitats?


El jove tunisià sospitós de l’atac al mercat de Nadal té un passat de pobresa i petita delinqüència\n4 min. Oueslatia (tunísia) 23/12/2016 00:00\n651x366 La mare d’Anis Amri i altres familiars posen davant d’una fotografia del jove sospitós buscat per la policia, ahir a la localitat tunisiana d’Oueslatia. / MOHAMED MESSARA / EFE La mare d’Anis Amri i altres familiars posen davant d’una fotografia del jove sospitós buscat per la policia, ahir a la localitat tunisiana d’Oueslatia. / MOHAMED MESSARA / EFE\nLes autoritats alemanyes han ordenat la cerca i captura del tunisià Anis Amri després d’haver trobat les seves empremtes en el camió que va envestir un mercat nadalenc a Berlín dilluns, amb el resultat de 12 morts, en una acció reivindicada per l’Estat Islàmic. A poc a poc van apareixent informacions que permeten elaborar el seu perfil. Com altres jihadistes que han sembrat el terror a Europa des de la irrupció del nou grup jihadista, Amri, de 24 anys, té un turbulent passat de pobresa i petita delinqüència, i prové d’una família poc religiosa. Tanmateix, alguns detalls continuen en l’aire. Per exemple, no queda clar quan ni com es va radicalitzar i va abraçar el jihadisme.\n“Quan vivia aquí no resava, bevia alcohol i li agradava molt la música. Estant a la presó a Itàlia sí que va començar a resar. Potser es va radicalitzar allà”, recorda la Saïda, una de les seves cinc germanes, que fa referència als quatre anys que va passar a la presó a Sicília després d’haver sigut sentenciat per vandalisme i furt i haver incendiat un edifici.\nDe fet, la premsa italiana apunta que el penal de Palerm és conegut per ser un focus de radicalització d’interns comuns. “Parlava sovint amb la seva germana, que no porta el hijab, i mai no va intentar convèncer-la que se’l posés. A més, continuava en contacte amb alguns dels seus amics que són policies i soldats”, afegeix el Walid, un altre dels seus germans.\nDos dies després que sortís a la llum pública la seva identitat com a principal sospitós, la família d’Amri encara es mostra incrèdula i espera que es tracti d’una confusió. “L’última vegada que vaig parlar amb l’Anis va ser diumenge passat, el dia abans de l’atemptat. I no vaig notar res estrany en ell. Em va preguntar per la família, i aquestes coses. Parlem sovint”, explica Nour Huda, la seva mare. Des de llavors ha intentat infructuosament posar-se en contacte amb ell. El seu telèfon mòbil està sempre apagat i no ha donat cap senyal de vida a Facebook.\n“Si ha sigut ell, ha portat la vergonya a la família i a tot el país”, afirma el Walid, de 30 anys, assegut a la humil sala d’estar de la vivenda familiar, situada a Oueslatia, un poble remot de la marginada zona central de Tunísia. “Sentim molt el que ha passat. Volem oferir el nostre condol als familiars de les víctimes i al poble alemany. Nosaltres no justifiquem de cap manera una cosa així”, afegeix. En diverses ocasions, la mare de l’Anis i cinc dels seus nou fills interrompen la conversa entre sanglots. “Hagi sigut culpable o no, li demanem que s’entregui a la policia i assumeixi la seva responsabilitat”, apunta la Saïda.\nEl destí ha volgut que la família visqui un autèntic malson en un dia que estava destinat a ser de joia. Ahir Anis Amri feia 24 anys, i volia que fos l’últim a l’estranger. “Com molts altres tunisians, va marxar a Itàlia clandestinament, el març del 2011, perquè aquí no hi ha oportunitats... Estava estalviant per tornar l’any que ve i muntar un negoci”, comenta la Saïda, que com la majoria dels seus germans va emigrar a una ciutat de la costa per trobar feina. Actualment, a la casa hi viuen només la mare i dues filles.\nUn dels punts foscos de la biografia d’Anis Amri és la seva condemna in absentia a cinc anys de presó per haver robat un camió amb violència. Alguns mitjans locals asseguren que aquesta va ser la raó per la qual va emigrar a Itàlia. Tanmateix, la família sosté que ell és innocent, i que només va assabentar-se de l’acusació estant ja al centre d’acollida d’immigrants de l’illa de Lampedusa. “Tant el noi que el va implicar en un primer moment com el propietari del camió van dir que no formava part del grup d’atracadors”, assegura la mare, mentre sosté un paper amb un segell judicial que ho confirma.\nTot i que la regió no és un feu tradicional de l’islamisme, desenes dels seus joves van marxar a Síria o Líbia per allistar-se a la jihad. “Els va reclutar un imam salafista que va arribar després de la revolució, abans que la policia l’arrestés i tanqués la mesquita”, diu la Hamida, una de les germanes. Segons l’ONU, de Tunísia han sortit més de 4.000 voluntaris cap a Síria i Líbia, la qual cosa el converteix en el primer país exportador de jihadistes.


'No t'aturis', conquerint el futur des d'un institut del Raval\nImatge del documental No t’aturis\nCom deu ser fer segon de Batxillerat si tens la família a més de deu mil kilòmetres de casa i et costa entendre el català i el castellà? com deu ser per algú que treu bones i vol anar a la universitat però no té recursos per pagar-se la matrícula de l’any vinent? I per algú que no s’entén amb els pares i veu l’esperança a l’altra banda de l’oceà? Com deu ser fer segon de Batxillerat amb algunes d’aquestes circumstàncies i viure en un barri de Barcelona marcat per l’atur, els desnonaments i la falta d’expectatives? Aïda Torrent, directora del film i de la productora cinematogràfica Camille Zonca, ha volgut explorar aquesta realitat a través del film No t’aturis, que aquests dies està iniciant la seva campanya de crowfunding.\nEl film No t’aturis està pensat per a un públic adolescent que s’hi podrà veure reflectit, però també pel món adult , en especial pels qui estan en l’entorn educatiu. És una eina de reflexió al voltant del sentit que té aprendre, formar-se i lluitar pel projecte vital de cadascú malgrat les circumstàncies siguin adverses. La productora està treballant un material didàctic que de ben segur facilitarà tota la tasca reflexiva que el film promou. La campanya de crowfunding els ajudarà a fer-lo realitat.\nNo t’aturis és una oportunitat per seguir creient en el poder transformador de l’educació i per seguir aspirant a una societat més culte, més justa i més lliure.