DES DEL MEU MAR: Across the Universe\nSi nina... s'hauria de donar un cop de mà (jo també vaig emigrar de Barcelona)\nPerò no m'agrada això de portar l'aigua de l'Ebre...\nFixa't, no s'ha fet res encara i els "poncelles" de sempre ja diuen que si ens estem enfotent d'ells.\nQue aigua per València, Murcia...!\nAquí els tancarem, els camps de golf?\nEls obligarem a fer uns circuits de reciclatge de l'aigua de rec?\nProhibirem que s'omplin piscines?\nLes noves edificacions tenen algun sistema de recollida i reaprofitament d'aigua de pluja?\nLa cosa és xunga, nina... molt i, com en el passat no em tingut visió de futur, el present i el nostre futur està negre, negre...\nLes solucions d'emergència, com aquestes, sols provocaran tensions i...\nNecessitem noves polítiques, noves sensibilitzacions...\nBuf! Mariana, quin tema...\n(just ara escolto el matí de CatRadio i parlen del tema de l'aigua...)\nPetonets de xocolata negra :¬)**\n15 d’abril, 2008 09:10\nA fe dels déus que és un tema complex!\nA mi no m'agrada ni portar l'aigua de l'Ebre ni del Segre ni del Rhône. A mi el que m'agradaria fóra que els que hi entenen i aquells als qui paguem amb diners de tots, en lloc de gastar-se'ls en sopars i cotxes oficials, ho fessin en una bona previsió de futur, perquè és evident que si els hem votat no és perquè tinguin unes vacances pagades de quatre anys sinó perquè penquin. No?\nDoncs això: necessitem noves polítiques i sensibilitzacions a tots nivells, no solament en el moment de les eleccions.\nSi un dia veig un polític trepitjant un mercat i que no sigui època d'eleccions li faré un monument...virtual.\nCorto Maltés, una abraçada amb força aigua (que no aigualida, ep!)\n15 d’abril, 2008 11:09\nSuposo que si a Barcelona hi hagués un terratrèmol, la gent es mobilitzaria igualment que si hagués passat en algun altra gran ciutat, passant molt de si hi ha gent pija, prepotent i, o, estúpida.\nAltra cosa és el tema aigua, que em sembla molt a mi que no té massa a veure amb terratrèmols.\nCom en molts altres casos, abans de res, em sap molt greu i em pesa enormement que els polítics (els mals i estúpids politics) manossegin, especulin i juguin amb la gent del poble, aquells que els hem votat, o no. Que ens enforntin i que entrin en el joc que sembla que han après molt bé de mans d'algun altre partit molt expert en el tema.\nEl que em fot, en sí, és que a la gran majoria d'aquesta gent se li ha fet creure que se li nega l'aigua per veure i viure i això no és veritat. L'aigua que s'està negant á Barcelona és perquè aquesta ciutat no pateixi restriccions. I ara si us plau, reflexionem..., de veritat es pensa la gent que els polítics els importa un rave les restriccions que pugui patir la gent corrent a les seves cases? I un be negre!!! Si fos així, els anys passats també s'hi hagués preocupat per tots aquells pobles que van esgotar les seves reserves o per aquells altres que no podien fer ús de l'aigua de boca, ja que la sequera n'havia fet augmentar la quantitat de nitrits. O potser és que hi ha gent de segona (la de pobles d'arreu) i de primera (la que viu en grans ciutats)\nNo ens enganyem, si es volen evitar restriccions (ojo, talls periòdics, no absoluts) tant sols és de cara als hotels, indústries i altres infrastructures que necessiten de l'ús de l'aigua a tota hora.\nDoncs jo, perdona, seré radical o mala persona o el que se'm vulgui dir, però si a Barcelona li falta aigua, que comprin cubes com van fer AQUESTA GENT l'any 2005 i que, quen en tornin a tenir, la sàpiguen administrar bé i no segueixin el criteri incompetent de l'alcaldia de Badalona que no actuava sobre la fuita que vesaba més de 200.000 litres diaris d'aigua, per la senzilla raó de que fins a dia d'avui no havien patit sequera.\nEstà molt bé i queda molt guays això de fer-se el solidari o de que et facin sentir que no ho ets, però sovint es precisa que s'acabi de complimentar l'informació que es dóna.\nVaig llegir el text de na Xurri que vas enllaçar i am va semblar molt injust. Injust pels que estem en contra dels transvassaments i a favor d'un ús més racional de l'aigua i sobretot molt més que injust per a gent a la que se li fa passar bou per bèstia grossa i se'ls enverina la sang dient-los-hi que els que pensem com jo som poc solidaris (vegis el sr. director de l'ACA) Que han estat solidaris els industrials de Barcelona amb els pagesos de Lleida quan aquests han perdut tota la collita per la sequera?\nNo és just, no senyor.\n15 d’abril, 2008 11:37\nEhem..., on he escrit "veure", volia escriure "beure", naturalment :)\n15 d’abril, 2008 11:41\nEspero que si, jo soc a Barcelona i crec que no soc ni estúpida, ni pija ni prepotent!!!!\nQue a tot arreu hi ha de tot!\nEl tema de l'aigua ja té més tela.. I els politics... sense comentaris. Sempre és més del mateix.\n15 d’abril, 2008 11:55\nMonalitza, només puc donar-te la raó. I a la Xurri també. I és que... o sóc molt contradictòria, o és que les coses no s'han fet bé... des de temps immemorials.\nSuposo que cadascú té la seva raó. Però em fa l'efecte que el que deia ia Xurri té molt a veure amb el que dius tu, només que vist des de l'altra banda... no sé\nTot plegat és massa complicat, oi? al menys per mi.\nGràcies per dir-hi la teva, jo no sóc de les que es queden amb una sola opinió ni de les que busquen que sempre els diguin "si ,si,si" quan algú pensa que "és que no".\n15 d’abril, 2008 12:23\nExacte, Anna, el tema aigua té molta tela... molta!\nEsperem que ningú no es quedi sense... al menys per viure relativament tranquils, que no pas per utilitzar els spa's i regar els camps de golf (ui, ara se'm tirarn al damunt els que juguen a golf)\nque complicadíssim és això de posicionar-se en algun lloc!\n15 d’abril, 2008 12:25\ns'està i es continuarà desbarrant molt amb tot aixo de l'aigua, mira que soc fan de té la mà Maria i ahir li vaig deixar un comentari acusant-lo de demagog pel reportatge de les piscines, etc etc. Eufemismes a banda, no s0'agafarà aigua de l'EBRE (que per cert es de tots i de ningú) s'agafarà del sobrant dels regants i sel's hi pagarà, o sia una aigua que es llençava lala pagarem i aprofitarem. Tun que tens la sort de viure a Blanes, saps que en general els de Girona s'en foten dels de can fanga, però resulta que sort en tene que els hi omplen les butxaques els caps de setmana i a l'estiu. Ja està bé de demagogia d'uns i d'altres.\n15 d’abril, 2008 12:30\nFrancesc, com a barcelonina, t'he de dir que, després de vint anys de viure a Blanes, encara de vegades m'he de sentir allò de "tu ets de Can Fanga", ni que sigui de broma. I ja cansa, saps? perquè és cert: sort n'hi ha, d'aquests que "emprenyen" els caps de setmana, que s'hi deixen els quartos! (aquí i a tot arreu on es viu del turisme, ep!)\nAixxx, quin tema, potser no l'hauria d'haver tocat, però si sempre ens diem amén a tot seria molt avorrit!!!!\n15 d’abril, 2008 12:43\nÉs el que et deia, Arare. El fet és encendre la sang i crear polèmiques.\nQue els d'a peu ens barallem, mentre ells s'ho miren i es van desqualificant els uns als altres davant les càmeres i després copets a l'esquena, somriures de complicitat i els calerons dringant fort en els respectius ctes. corrents.\nEls uns i els altres som víctimes de la negligència, de l'incompetència, del mal fer en general d'aquells que se suposa que han de treballar per nosaltres i la única cosa que saben fer bé és anar-se assenyalant amb el dit (que si tu, tu, tu, que si jo, jo, jo...) No justifiquen el sou que els hi paguem entre tots (que no és poc!) I nosaltres a més a més els hi seguim el joc.\n15 d’abril, 2008 13:05\nAh! I no et sàpiga greu haver tret un tema polèmic. D'aquesta manera cadascú pot dir el que pensa, això sí, procurant no perdre massa la compostura, hehehe... (jo és que sóc com la palla, que desseguida pren)\nEl que passa és que, de vegades, arribem a confondre unes coses amb les altres i els temes es compliquen o deriven cap a llocs diguem..., "diferents". Ara potser estaria millor callada, però com que no en sé...\nVull dir el tema "turisme can Fanga". N'hi ha de tota classe. De bo, de mediocre i de dolent. Però estaria bé tenir en compte que la gent de la resta del país (els Nobarcelonins) també en fem de turisme i ens deixem "els quartos" allà on anem, més que res perquè sinó doncs no tindriem allotjament ni manduca :)\nQue no som tants? Déu n'hi do, si ens ajuntem tots els altres habitants "NOdeBarcelona" fem bulto, eh? XDDD\nHo veus Arare, com ens deixen els mistos i nosaltres mateixos encenem la foguera? Ais...!\nGràcies per entendre'm ;)\n15 d’abril, 2008 13:16\nM'allargaria si us donés moltes dades de l'aigua que es perd només en fuites. És una veritable vergonya el que està pasant. En el meu darrer post, igual que en ferran o la rita en parlava. Només com a exemple:\nLes fuites d’aigua de la xarxa, abastirien a 155.000 catalans. L’artèria de Cardedeu, que fa anys espera ser arranjada, concentra la meitat de les pèrdues...\nI mentre tant nosaltres criminalitzats per deixar l'aigua oberta mentre ens rentem les dents...\n15 d’abril, 2008 17:33\nno sé si la paraula o el fet necessari és un terratrèmol. El que sí és evident és que mentre Barcelona (i àrea metropolitana) segueixin creixent desproporcionadament, els problemes i les desproporcions dels que no som de Barcelona creixeran exponencialment.\nTinc família a Madrid. Quan anava a Madrid (o a còrdova o a Sevilla) i deia que era de Girona em deien:"ahh... de Barcelona". No, no, de Girona.\nAra, també pels de Barcelona, només Barcelona és Catalunya. La resta del país és una mena de parc temàtic sense problemes on només hi ha botiguers careros que s'aprofiten del barcelonins. (oi, francesc puigcarbó?)\nDoncs mira, no.\nEl problema de l'aigua no s'arreglarà fins que es limiti el número d'habitants de barcelona i àrea d'influència a no més de 500.000.\nCom no s'arreglarà el problema de les comunicacions del país (a girona no pots anar a treballar a cap polígon industrial si no tens vehicle; o bé no hi ha transport públic, o bé no funciona a l'hora d'entrar a la feina).\nHi ha molts altres "descompensacions"... però ja he donat prou la tabarra.\n15 d’abril, 2008 18:26\nA conhort del que has escrit, 'felinu', m'ha vingut al cap la notícia de la setmana passada en la que es comunicava que la Generalitat apostava per un model més compcte d'habitatge per Barcelona, ja que sembla ser que en el 2015 ja s'haurà acabat tota mena de sòl utbanitzable. I ens van vendre com a model "sostenible" (me'n faig creus de lo que els agrada aquesta paraula als nostres politiquets d'avui en dia) els blocs on si amunteguen munions de pisos d'uns 80 m2 útils (calla..., com a mínim ja no seran de 30 m2!)\nAquí teniu la notícia.\nEstan ben bojos!\n15 d’abril, 2008 20:10\nui,ui,ui, quines emprenyades veig!\nSerà veritat, com diu la Monalitza, que els polítics ens encenen i després se'n van a sopar i vinga copets a l'espatlla entre ells? No m'estranyaria gens, cada vegada veig més clar que funciona allò del "divide y vencerás"\nGràcies a tots i a totes, per dir el que penseu sense embuts.\nGatot, no te m'emprenyis (o si t'emprenyes, que no sigui amb mi!!)\nPetons per tothom i per tot don!\n16 d’abril, 2008 00:07\nno m'emprenyo amb tu, arare, bonica (que no vol dir que algun dia no ho faci, eh? eh? eh?).\nEm fa emprenyar sentir tòpics que sentencien: és usar una frase coneguda -independentment de si és veritat o mentida- per fer acabar una discusió sense voler-o poder- raonar amb arguments intel·ligibles.\nPer mala sort, molts tòpics s'han creat a base de repetir una mentida que, de tant repetida, acaba sent creguda per la majoria: d'això em queixo!\npetons i llepades de vacances!\n16 d’abril, 2008 09:21\nUff! quin tema més complicat. Jo com´ l'Arare, trobo que tothom té raó, tothom té la seva raó i potser sóc igualment contradictòria, però som ppoquets els que hem emigrat de Barcelona i moooolts els que hi han anat des de fora. L'area de Barcelona suporta tantes industries, tantes coses que no són tampoc massa agradables per la gent que hi viu i encara la gent ho ha de pagar com si fos culpa seva?\nCom ho faries gatot per reduir la gent a 500.000? Vivim en un país molt dens de població, i això no ho hem pas triat, ha vingut així i continua creixent. Que els polítics no ho fan bé? Segur que no! però creieu que hi hauria algú capaç d'evitar-ho?\nEl que si crec és que s'hauria de limitar totes les coses superflues, això si: golf, piscines, tant a gespa a tot arreu! Em posa negra cada cop que veig que planten més gespa. Tampoc no cal.\nEn fi que vaig ben despistada però no em semben les coses tan senzilles com els que només veuen un punt de vista.\nPerò plourà, plourà, segur. Ja ho veureu.\n17 d’abril, 2008 01:27\nAmb permís.... arare.\nDoncs mira, carme: jo sóc molt simple. D'entrada, no em crec aixó que dius que vivim en un país molt dens.\nCom ho faria?\nDonant mitjans a les comarques. Hi ha àmplies zones del país on les persones no hi viuen (i per tant no hi paguen impostos).\nMolta gent que viu a l'àrea metropolitana de BCN espera divendres per emigrar unes hores. Si pogués arribar a finals de mes -és a dir, si tingués feina- en mig de la natura, amb una atenció escolar als fills menys massificada; amb atenció sanitària sense cues; amb tractes directes amb l'administració... seguirien respirant polució entre setmana?\nNo voldria ser simplista: però per mi, invertir en infraestructures a comarques és incentivar, motivar a qui viu a "ciutat" a desitjar una vida millor.\nMassa comarques, massa pobles s'estan perdent... i la vida de poble -amb pros i contres-.\nPerò em sembla que si alguna imatge t'ho pot aclarir més que mil paraules meves és Suècia. Cap ciutat més gran de mig milió; bones connexions; estructura empresarial emergent de fa molts anys; cobertura social... sorprenent... tant difícil és?\npetons i llepades ignorants, eh?


PRESENTADA LA X TROBADA D’ESTUDI PER A LA PRESERVACIÓ DEL PATRIMONI DE LA PEDRA SECA, QUE TINDRÀ LLOC A FINALS DEL MES D’OCTUBRE | Vivir en Pinoso\nPRESENTADA LA X TROBADA D’ESTUDI PER A LA PRESERVACIÓ DEL PATRIMONI DE LA PEDRA SECA, QUE TINDRÀ LLOC A FINALS DEL MES D’OCTUBRE\nEn Cultura y juventud, noticias, Turismo\nDel 18 al 20 d’octubre tindrà lloc al Pinós la X Trobada d’Estudi per a la Preservació del Patrimoni de la Pedra Seca als territoris de parla catalana, que ha segut presentada hui dimarts al saló de sessions de l’ajuntament.\nEn l’acte han intervingut l’alcalde Lázaro Azorín, juntament amb la regidora de Cultura i Joventut, Silvia Verdú; la de Turisme, Neus Ochoa; les tècniques de patrimoni i arxivera municipal i de Turisme, Clara Pérez i Eva Jara respectivament; Martí Rom, president d’APSAT (Associació Pedra Seca i l’Arquitectura Tradicional); Ramón Artigas, responsable de barraques de pedra en sec i Wikipedra; Robert Rovira, responsable de construccions de pedra en sec que contenen aigua; i dos membres de l’Associació Drac Verd de Sitges, Joan Roura (tresorer d’APSAT) i Gloria Alsina.\nAbans d’aquest acte s’ha creat un grup de treball per anar perfilant els detalls de l’esdeveniment, abans d’eixir a fer una visita a diversos llocs del terme municipal, com les pedreres del Coto o alguns “cucos”, que podrien formar part de les visites guiades que s’oferiran als participants per a les jornades de la trobada.\nEn tornar a l’ajuntament ha tingut lloc la presentació oficial de la trobada, que enguany celebra la seua edició número 10 i servirà per celebrar que l’ancestral tècnica de la pedra seca ja és Patrimoni Immaterial de la Humanitat des que a finals de novembre de 2018 ho fera públic l’UNESCO.\nL’acte s’ha iniciat amb la projecció d’un vídeo promocional (elaborat pels Mitjans de Comunicació Municipals del Pinós) on apareixen bona part dels exemples de construccions en pedra seca que hi ha al municipi. Un espot que es podrà veure a les xarxes socials i en breu també a la web específica que s’ha creat i en breus dies estarà operativa (trobadapedraseca.es). En ella es podran fer les preinscripcions per a prendre part a les jornades, que comptaran amb certificació per part de la Universitat d’Alacant. De fet, la regidora Sílvia Verdú ha agraït tant a la universitat com a la Conselleria el seu suport a l’hora d’organitzar la Trobada, i espera que es sumen més organismes.\nPer a Verdú, “és un plaer que el nostre municipi albergue aquestes trobades, que serviran per donar major visibilitat a un patrimoni que és de tots i entre tots hem de lluitar per a que no es perda”.\nEl president d’APSAT, Martí Rom, ha recordat que “des de l’any 2002 porten fent-se aquestes trobades, que amb el temps no sols s’han celebrat a terres catalanes”, donat que també han tingut lloc a pobles d’Aragó, Mallorca i la nostra comunitat, como serà enguany al Pinós. Per a ell, “l’esdeveniment permet compartir experiències i conèixer com es treballa el tema de la pedra seca a diferents racons”.\nL’alcalde del Pinós, Lázaro Azorín, ha donat la benvinguda als presents i ha comentat que “és un honor per al poble del Pinós que l’APSAT acceptara la candidatura del Pinós”. Per a ell, “conforme hem anat treballant la Trobada s’ha incrementat paral·lelament la il·lusió, donat que aquestes coses són per a compartir-les amb la societat, i quan parlem d’aquest tipus de patrimoni també s’ha de fer de les persones que el van fer possible, per a que les noves generacions siguen conscients d’això i sàpiguen conservar-lo”. Com a mestre, per a Azorín es important que “a banda de tot el que han de aprendre a l’aula també coneguen el que tenen a prop”. A més, “la declaració de la tècnica com a Patrimoni Immaterial de la Humanitat no és una cosa que caiga del cel, sinò que porta darrera molt temps de trebal a càrrec de una gran quantitat de gent que s’ha implicat en donar valor a unes construccions que estan presents al nostre paisatge”.\nEl Pinós serà el primer municipi alacantí que acull l’esdeveniment, que te lloc cada dos anys en localitats que treballen en la posada en valor de la pedra seca com un actiu cultural amb gran potencial mediambiental i econòmic, lligat a la producció agrícola o ramadera i al turisme.\nAl llarg i ample del nostre terme municipal es conserven bones mostres de construccions de pedra seca, com són els més d’un centenar de “cucos”, quilòmetres de ribes, a més d’altres estructures i construccions lligades al món rural. Per això, des de l’Ajuntament del Pinós es porta a terme fa uns anys un exhaustiu treball per documentar totes estes construccions, al temps que s’està fomentant la recuperació de l’ofici de riber amb cursets i tallers.\nAl llarg de les tres jornades hi haurà conferències i comunicacions, visites al patrimoni i moltes altres activitats, encara que la programació completa es donarà a conèixer a través de la web de les trobades.


El Club Bàsquet Genovés compleix 20 anys - Portal de Xàtiva\nEl Club de Bàsquet Genovés compleix 20 anys. Com un dels actes centrals d’aquest aniversari, aquest col.lectiu esportiu ha volgut fer un homenatge de reconeixement als jugadors que formaren part d’aquell primer equip i a tots els altres jugadors sèniors que han passat per la formació al llarg dels 20 anys de trajectòria esportiva.\nFou un acte senzill i a la vegada molt emotiu. Des de club, l’entrenador Pasqual Navarro, després de presentar a cadascun dels jugadors dels diferents equips, va anomenar un per un, als exjugadors que han participat en les diferents etapes i, tot seguit, presentà als componets de la primerà formació (alguns d’ells han jugat 15 temporades).\nL’acte continuà amb unes paraules que el seu entrenador volgué dedicar a cadascun d’ells, destacant una virtut, qualitat, característica o peculiaritat, referent al seu lloc dins d’aquell equip.\nEl tècnic va tenir unes paraules més emotives per a dos dels jugadors, David i Salva Soler Escorcia, “com a culpables i transmissors d’aquesta meravellosa realitat que és en l’actualitat el CBG”. Cal destacar que aquestos dos jugadors són els qui han forjat els senyals d’identitat d’aquesta formació esportiva i continuen sent l’engranatge de tota la seua estructura (entrenadors, categories de formació, logística).\nL’homenatge acabà amb el lliurament, per part dels capitans dels equips Sèniors actuals, d’un quadre personalitzat, amb el logo commemoratiu dels 20 anys del CBG.\nAnterior Entrada anterior: La Font de la Figuera commemora el Dia Internacional de la Llengua Materna\nSiguiente Entrada siguiente: Xàtiva se prepara para la Mitja Marató


'Almaia' portarà a Eurovisió el seu amor amb 'Tu canción'\nEl públic ha escollit, amb un 43% dels vots, la composició interpretada per Amaia i Alfred, que encapçalava totes les quinieles\nBarcelona - Dimarts, 30/01/2018 | Actualitzat el 14/02/2018 a les 20:24 CET\nNo hi va haver ni xiulets, ni esbroncades, ni crits de tongo, ni botifarres ni, tampoc, que se sàpiga, de moment, tripijocs en les votacions. I, a més, es van complir tots els pronòstics. Amaia i Alfred, Almaia' per a la seva legió de seguidors, es plantaran el 12 de maig a Lisboa per representar RTVE al Festival d'Eurovisió amb Tu canción.\nJa pots tornar a veure la interpretació d'Amaia i Alfred ��✨�� Així han cantat ‘La teva cançó’ https://t.co/EyJBEfqLWn #EurovisionOT pic.twitter.com/1xfeY7POGT\n— TVE (@tve_tve) January 30, 2018\nLa senzillesa, la sensibilitat i, sobretot, el carisma, han fet que la seva interpretació aconseguís el 43% dels vots del públic en la gala especial d'aquest dilluns d'OT (TVE-1). Pel camí s'han quedat Arde (31%), a càrrec d'Aitana, i Lo malo (26%), duo d'Aitana i Ana Guerra, que també figuraven en gairebé totes les quinieles i havien arribat a la final després de la primera votació dels eurofans. Miriam i Agoney, en canvi, van perdre totes les opcions en aquesta primera volta.\nAlmaia, sobris i elegants a l'escenari, han executat una balada composta per Raúl Gómez, que s'ha desfet en elogis amb la parelleta d'aquesta edició d'OT. "És el seu somnni i un privilegi que l'hàgiu defensat. El que ha passat aquí ha sigut real i és el que volia", apuntava el jove autor, que també ha compost per a Rosa López i Blas Cantó.\nAgoney i Miriam, durant la seva actuació / VIDEOTAPE\nElls, agraïts amb el seu públic, han interpretat per tercera vegada la melodia, amb ball agafat inclòs i fins i tot s'han fet un petó als llavis. "La primera vegada que vaig llegir la cançó vaig veure que era un retrat de coses que hem viscut ella i jo aquí dins", deia el concursant català al principi de la gala, en referència a la relació que tots dos han teixit entre les quatre parets de l'Acadèmia.\nL'especial ha comptat amb alguna sorpresa, com l'anunci de noves firmes de discos i de ciutats per a la gira, i, sobretot, l'actuació dels 10 triunfitos que ja han abandonat el concurs. Les mirades també estaven posades en Cepeda i el flirteig (o no) que alguns li han penjat amb Aitana. "¿Ens podem abraçar?", suplicava el gallec, encara que ell i la resta de companys es van haver de conformar a veure'ls i saludar-los a l'altre costat de la icònica passarel·la.\nAlfred canta 'Que nos sigan las luces' / RTVE / VIDEOTAPE\nCom a detall quedarà la vestimenta que Alfred va lluir a l'entrar al plató. Sensible com es mostra i molt donat a les causes socials, el català duia un vestit reivindicatiu, que simbolitzava un cos femení. "Soc feminista", va proclamar, en referència al seu suport al projecte La dona que porto fora.\nEurovisió, de moment, queda aparcat fins a nova ordre, però OT segueix amb les línies obertes. Alfred, Amaia, Miriam, Aitana i Ana Guerra aspiren a aquest triomf final que proclama el programa, el pròxim 5 de febrer. Però això ja serà una altra història… Potser, també, d'amor.\nAlfred i Amaia: "A Eurovisió ho farem igual o millor"\nTemes: Alfred García Amaia Romero Concursos TV Operación Triunfo TVE Música Eurovisió


Des del divendres dia 13 de setembre i fins el dia 22, es va organitzar una trobada entre entitats provinents de 5 països diferents de la Unió Europea. L’objectiu d’aquesta trobada ha set fomentar el diàleg intercultural, la participació ciutadana i poder compartir diferents experiències i coneixements sobre al reciclatge i el funcionament que tenen a cada país. Entre aquests joves europeus tres nois de Manlleu hi han participat com a representats de Catalunya. Durant deu dies han compartit experiències amb altres joves de diferents països com són Polònia, Eslovènia, Romania i Turquia.. En aquesta estada també han mostrat una presentació de com és i com veuen Manlleu i Catalunya.\nCal destacar la implicació dels tres joves en el procés, la seva motivació i el treball previ al viatge a fi de poder aprofundir en l’experiència i aportar els seus coneixements a la resta de joves europeus. Prèviament al seu viatge els joves van preparar un vídeo de presentació que podeu veure al següent enllaç i de cara a la seva tornada està previst que els joves facin una presentació de la seva experiència.\nAquest intercanvi s’ha pogut portar a terme gràcies al Servei de Mobilitat Internacional per a joves del Projecte Aurora conjuntament amb professionals de Serveis Socials, Territori Jove i el Punt d’Informació Juvenil de l’Ajuntament de Manlleu.\nAurora: gestió de projectes socials és una entitat que presta serveis de mobilitat internacional a altres organitzacions, ens públics i joves en particular amb la finalitat de proporcionar experiències i recursos amb l’objectiu de facilitar la inserció laboral per joves.\nA través del Punt d’Informació Juvenil es va organitzar una xerrada informativa dirigida a joves que poguessin tenir interès en fer algun tipus d’intercanvi o voluntariat europeu. A través dels joves que van assistir a la xerrada, els educadors de carrer (Territori Jove) i professionals de Serveis Socials es va seleccionar a tres joves que viuen al Barri de l’Erm per tal de treballar els aspectes.


CURS RECERCA DE FEINA I AUTOOCUPACIÓ\nÈxit de participació al curs ENFEINA’T a Corbins, on dissabte passat es va fer l’entrega de diplomes als alumnes.\nL’Ajuntament de Corbins i l’Associació de Joves de Corbins han realitzat un curs d’“Autoocupació i Recerca de feina” de 40 hores lectives, dirigit als joves del municipi i amb l’objectiu de proporcionar les diferents alternatives a l’hora d’introduir-se en el món laboral, les eines a l’abast en la recerca de feina per compte d’altre, i els passos a seguir per autoocupar-se i crear el propi lloc de treball.\nAquest curs ha comptat amb el suport de la Direcció General de Joventut de la Generalitat de Catalunya i ha estat impartit per la Fundació Privada per a la Promoció de l’Autoocupació de Catalunya, que té com a objectiu fomentar l’autoocupació i donar suport als emprenedors i emprenedores que opten per l’autoocupació com a sortida laboral.\nAUTOOCUPA'T EL TEU NOU REPTE\nDavant el context actual de crisi globalitzada, és imprescindible dotar al jovent català de mitjans per a què es pugui emancipar. En aquest sentit, la creació d’empreses, en especial la promoció de l’esperit emprenedor i l’autoocupació juvenil, han d’ocupar un lloc destacat en la definició de les diferents polítiques actives adreçades a facilitar el procés general d’autonomia personal dels i les joves de Catalunya.\nEn època de crisi, un dels principals col·lectius que es veu greument afectat pels efectes adversos de la nova conjuntura econòmica són els i les joves. Per aquest motiu, s’han de plantejar mesures ocupacionals eficients i útils, que complementin i reforcin les existents i incorporin la perspectiva pròpia de la realitat juvenil, per tal d’oferir una resposta unànime a la situació de vulnerabilitat i precarietat que viu la població juvenil catalana en relació amb al món laboral.\nUna forma de plantar cara al creixement de la desocupació juvenil, és promoure l’emprenedoria juvenil, com a sortida viable d’inserció laboral i de realització personal i integració social. En una situació de recessió econòmica com l’actual, es necessita a joves emprenedors/es amb ganes de fer realitat la seva idea empresarial. Per aquest motiu s’ha de crear un escenari propici que faciliti el procés de creació i desenvolupament de noves empreses i s’ha d’estimular els i les joves per a què es decideixin a muntar el seu propi negoci.\nLa Fundació CP'AC és conscient de la importància que tenen els joves emprenedors i emprenedores a la societat i el paper que juguen en el desenvolupament econòmic i laboral del territori, com a font de creació de llocs de treball estables i de qualitat. Per aquest motiu i utilitzant diferents línies d’acció, la fundació està fomentant l'esperit emprenedor des del seu inici, potenciant i ajudant durant les primeres etapes del projecte de creació d'una empresa que acostumen a ésser les més difícils.\nTenint en compte aquest marc i per tal de donar una resposta integral als problemes dels i les joves de Catalunya, CP’AC planteja una sèrie de mecanismes per a què les persones joves que tenen una idea empresarial rebin el suport, l’assessorament i formació necessaris per poder crear la seva pròpia empresa i així poder exercir la plena ciutadania.\nCreació d’un espai de participació, col·laboració i coordinació que aplegui les administracions locals i autonòmiques, els principals agents econòmics, tant públics com privats, i sobretot, els propis joves, amb l’objectiu de debatre i reflexionar conjuntament sobre els aspectes relatius a l’emprenedoria juvenil per arribar a crear una iniciativa comuna i acordar mesures transversals que s’adeqüin a la realitat dels i les joves a Catalunya i que permetin que la seva emancipació sigui un procés més fàcil.\nPromoció de la creació d’un servei transversal d’informació, orientació i assessoria professional per a la creació d’empreses i posterior seguiment i acompanyament empresarial, basat en l’ús de les noves tecnologies de la informació i comunicació, i dirigit a la població jove a Catalunya amb l’objectiu d’assegurar l’èxit empresarial.\nDesenvolupament d’accions de formació per a la creació d’empreses orientades a capacitar els i les joves emprenedors. Dissenyar un circuit formatiu on line per a la creació d’empreses amb mòduls independents amb l’objectiu de facilitar l’accés a aquesta tipologia d’accions formatives en igualtat de condicions.\nCreació de línies de finançament específiques per a iniciar i consolidar l’activitat empresarial juvenil a Catalunya, destacant l’accés dels i les joves als microcrèdits per a la creació d’empreses.\nMillora dels mecanismes de promoció i difusió dels serveis i recursos laborals de suport a les persones joves emprenedores i a la creació d’empreses a Catalunya.\nL'autoocupació esdevé una opció valenta de realitzar-se a nivell professional i personal, essent una resposta de qualitat que permet el creixement econòmic de les persones i les societats. Implica la plena confiança en el desenvolupament d’un projecte que permeti crear el propi lloc de treball, i possiblement el d’altres, amb el motor de la il·lusió i la voluntat d’ésser el primer, i de vegades, l’únic responsable del desenvolupament personal i professional.\nCP'AC ha esdevingut un mecanisme eficient i un suport sòlid per a molts emprenedors catalans en el difícil procés de posada en marxa de la seva pròpia empresa. Ha contribuït a crear un estat d’opinió en relació a l'autoocupació a Catalunya, formant i informant a vàries generacions de catalans i ajudant a fixar serveis per emprenedors a tot Catalunya.\nLa tasca continuada de la Fundació CP'AC, s’ha basat sempre en l’aplicació voluntària, constant i sistemàtica d’un mètode de treball que compta ja amb dues dècades d’experiència i que s’ha anat millorant contínuament amb les aportacions de tots aquells i aquelles que han contribuït a la seva aplicació: patrons, socis, consultors, professionals i finalment emprenedors.\nCP'AC ofereix als emprenedors un servei públic d’iniciativa privada dissenyat per tal d’alleugerir el sempre difícil procés que suposa posar en marxa un projecte empresarial. Aquest servei es concreta en una diagnosi de la idea empresarial, l’assessorament per a l’elaboració del pla d’empresa, la formació dels futurs empresaris, l’acompanyament en la recerca de recursos, el finançament de les iniciatives, l’orientació en el procés de constitució i el recolzament des de l'inici de l’activitat fins a la seva consolidació.\nPer a seguir el nostre lema "Inverteix en tu mateix: crear el teu lloc de treball és invertir en tu mateix" ens podreu trobar a www.autoocupacio.org o arreu de Catalunya, de manera presencial.\nSignatura de l'acord per la creació de Youth Business Spain entre CP’AC, Tomillo i Youth Business International\nEl passat 27 de setembre va tenir lloc a Madrid la signatura de l'acord per la creació de Youth Business Spain entre CP’AC, Tomillo i Youth Business International\nYBI és una organització global, presidida pel Príncep de Gales i amb presència a 34 països, que agrupa institucions especialitzades en la prestació de serveis de suport als joves emprenedors, mitjançant una metodologia basada en la combinació d’accions de formació i assistència tècnica, d’una línia de finançament i d’un programa de mentoring basat en el voluntariat.\nLa integració de CP’AC a YBI es canalitzarà mitjançant la creació d'una xarxa espanyola d’institucions de suport als joves emprenedors, liderada per CP’AC i Fundación Tomillo anomenada Youth Business Spain\n50 reempreses d'èxit ens han permés salvar 200 llocs de treball i reinvertir més de 3.5 milions d'euros i ara la farem grossa a Barcelona Ciutat! L’Ajuntament de Barcelona i la Reempresa signen un acord de col•laboració per implantar a Barcelona Activa una oficina del Centre de Reempresa de Catalunya.\nalumnes del crèdit de lliure elecció "com crear una empresa"\nUs presentem els alumnes del crèdit de lliure elecció que estan fent a la UAB que acabarà el 31 de maig amb la presentació dels seus plans d’empresa.\nEl Centre de Reempresa de Catalunya pretén evitar el tancament del 10% d’empreses que entrin en un procés de Reempresa Balanç positiu de la gestió del primer trimestre de 2012: 13 empreses i 140 llocs de treball que s’han pogut mantenir. El Centre de Reempresa de Catalunya es consolida com una eina efectiva per evitar el tancament d’empreses i marca el 2012 i el 2013 com els anys de màxima expansió. L’any 2011 la creació d’empreses va tancar amb un saldo de -11.000 empreses.\nBarcelona, 4 de maig de 2012. Aquesta iniciativa pionera a l’estat espanyol, es va posar en marxa el juny de l’any passat de la mà de la patronal catalana Cecot, de la Fundació Cp’Ac amb el suport del Departament d’Economia i Coneixement i està finançat per la Generalitat de Catalunya i el fons FEDER europeu. La Reempresa és un instrument que pretén incidir directament en la reactivació de l’economia, en la generació de riquesa i el manteniment de l’ocupació. “S’han dedicat molts esforços, especialment en els darrers anys, en fomentar i facilitar la creació d’empreses però hem oblidat que, tant important com la creació, si no més, és afavorir la continuïtat”, va afirmar Antoni Abad, president de la Cecot en l’acte de presentació del projecte. La metodologia de treball de la Reempresa es basa en l’atenció presencial i part de gestió on-line. En aquest sentit, l’apertura de les delegacions a les províncies catalanes, l’última a Tarragona al mes de novembre, facilita l’accés i agilita el procés de reemprendre a qualsevol persona que visqui a Catalunya i a qualsevol empresa implantada al nostre país. Les últimes xifres de creació i dissolució d’empreses al nostre país confirmen que la tendència negativa dels últims anys es manté. Amb tot, només l’any 2011 hem perdut prop més de 100.000 empreses a tot Catalunya. Tenint en compte que l’any 2011 només es van reactivar o donar d’alta 89.000 empreses, el balanç final de creixement de teixit empresarial és negatiu: –11.000 empreses a l’any 2011.\nPel que fa a la tipologia d’empreses cedents, el 35,42% pertanyen al sector Comerç, el 30,83% al Serveis, el 17,08% al sector Industrial i el 16,25% a l’hostaleria.\nEn aquest punt destaca, a diferència de la tendència en creació d’empreses, que el 30% de reemprenedors, que en lloc de començar de zero s’estimen més reemprendre, prefereixen iniciar l’activitat en el sector industrial. Això dóna al Centre de Reempresa de Catalunya avantatge a l’hora d’encaixar les dues parts necessàries en un procés de Reempresa. És evident que tota economia dinàmica i innovadora provoca una mortaldat corrent i habitual d’empreses per gestió deficient, pèrdua de mercats, problemes personals, discrepàncies societàries, obsolescències diverses o per no tenir successió. Moltes empreses fracassen en la seva trajectòria, no per falta de viabilitat econòmica, sinó perquè no es pensa en la seva transmissió com una alternativa de continuïtat. I així ho demostra el 25,42% dels casos d’empreses cedents que s’han adreçat al Centre de Reempresa de Catalunya, que ho han fet per jubilació del cedent. En el 25% dels casos el motiu és el canvi de negoci del cedent i en el 10,83% el canvi de domicili. En menor mesura altres motius per cedir l’empresa són la impossibilitat de portar el negoci (19%), la malaltia(13%) o les desavinences amb els socis (4%). Durant el 2011, la principal tasca ha estat aixecar un mercat per a la Reempresa a Catalunya, ordenant i consolidant un procés que per produir-se ha de tenir, per descomptat, un nivell d’oferta i de demanda elevat per tal de generar el màxim de trobades entre empreses cedents i reemprenedors, la qual cosa augmenta la possibilitat de tancar processos de reempresa. El 2012 serà l’any de l’expansió i la potenciació de les delegacions territorials que han de permetre augmentar el màxim nombre de cedents i reemprenedors per assolir una xifra final de processos tancats el més alta possible. “Això voldria dir que s’ha evitat el tancament d’empreses i s’ha aconseguit mantenir llocs de treball”, conclou Abad.\nLa Reempresa és un nou model d’emprenedoria i de creixement empresarial, pel qual un nou emprenedor – reemprenedor - pren el testimoni en la gestió d’una empresa ja existent, comprant-la en la seva totalitat per continuar l’activitat, salvaguardant d’aquesta manera el patrimoni empresarial individual i col•lectiu, per a fer-la créixer, sense haver de passar per la fase de crear-la. El mecanisme possibilita la compra dels actius i passius d’una empresa existent al seu anterior propietari o propietaris- cedents- mantenint l’activitat, els llocs de treball i el ritme de funcionament habitual sense entrebancs per l’entorn empresarial proper.\nOficines d’atenció del Centre de Reempresa de Catalunya\nBarcelona – c/ Veneçuela, 103, 1er Pis, 08019 - Tel. 93 266 74 38\nGirona – c/ Rutlla, 106. Entl. 3-4, 17003 - Tel. 97 241 01 50\nLleida - c/Rambla Ferran, 32, 25007, Tel. 97 326 48 66\nTarragona - c/ August, 26, 2-2, 43003 Tel. 97 724 41 58\nTerrassa – c/Sant Pau,6, 08221 - Tel. 93 736 11 00


Pugen a sis els positius de coronavirus a Terrassa - Diari de Terrassa\nProfessionals sanitaris del CAP Sant Llàtzer han passat avui a situació d'aïllament domiciliari\nPugen a sis els positius de coronavirus a Terrassa\n11.03.2020 | 23:49\nAquesta tarda s'han confirmat que existeixen sis casos de coronavirus a Terrassa; el darrer es troba ingressat a la Fundació Assistencial Mútua Terrassa. Hi ha tres professionals del CAP Sant Llàtzer que pateixen aquesta malaltia, que no estan ingressats. A més, hi ha dos ingressats a l'Hospital, el primer que es va registrar a Terrassa i un de nou, que ha provocat que hi hagi persones en aïllament.\nPrecisament un total de setze professionals sanitaris del CAP Sant Llàtzer han passat avui a situació d'aïllament domiciliari després de contactar amb les persones afectades de coronavirus. El personal restarà els catorze dies de protocol a casa, període en què es determinarà si donen positiu en Covid19. Si no és així, tornaran a la feina.\nFonts del Consorci Sanitari de Terrassa informen que el CAP Sant Llàtzer funciona "amb normalitat" després de la retirada del servei dels professionals. "S'ha trucat als pacients que tenien visites programades amb aquests professionals per reprogramar-les", informen des del CST, on puntualitzen que tant l'atenció continuada com el servei de pediatria funcionen amb normalitat.\nLa mesura presa al CAP Sant Llàtzer s'està fent extensiva a altres professionals del CST que han tingut contacte amb el grup en situació d'aïllament, amb l'objectiu de frenar una possible propagació del virus.\nD'altra banda, en aquest moment el primer pacient amb coronavirus ingressat al CST continua aïllat en planta, on "segueix l'evolució de la patologia", informen des del consorci. Els metges del CST atenen altres pacients infectats amb el virus però la seva situació no ha requerit ingrés.\nMútua a fet publica una nota de premsa a la qual anuncia un cas positiu de coronavirus, que es troba ingressat a la seva fundació Assistencial. Aquest ingrés ha provocat que quatre professionals del centre hagin estat obligats a aïllar-se per comprovar si han estat contagiats.


Espanya se'n surt gràcies a les reformes fetes, segons 'The Wall Street Journal'\nEl rotatiu rebat el pessimisme de l'FMI respecte de l'economia espanyola i defensa l'efectivitat i credibilitat de les mesures que ha pres el govern\nARA Barcelona 05/08/2013 14:52\nL'economia espanyola, una de les grans fonts de preocupació dins la crisi que sacseja el sud d'Europa, remunta a poc a poc gràcies a reformes fetes pel govern de Mariano Rajoy, segons conclou un article de 'The Wall Street Journal'.\nEl diari rebat les previsions pessimistes que va publicar el Fons Monetari Internacional (FMI), que augurava una llarga atonia econòmica fins al 2018 a Espanya. El rotatiu assegura que aquestes projeccions no es compliran en vista dels senyals esperançadors que ja ha emès l'economia espanyola els darrers mesos.\nCita, per exemple, la desacceleració en la caiguda del PIB (del 0,1% en el segon trimestre) que augura que el creixement és a prop. També es refereix al superàvit comercial gràcies a les exportacions i als esforços fets per guanyar competitivitat (millorant la productivitat però també rebaixant els sous).\n"L'experiment està a punt de triomfar", diu el titular de l'article, que afirma que Espanya ha estat un gran laboratori on s'ha desplegat un programa d'austeritat i de reformes estructurals mai vist en les democràcies modernes. Reformes com la reestructuració de tot el sector bancari han donat credibilitat i confiança als inversors, assegura el diari.\nMalgrat tot, assenyala que el gran repte serà rebaixar els dramàtics nivells d'atur els propers anys i aquí puntualitza que caldran els esforços del govern per animar la creació d'ocupació.


Humanitzar i cuidar durant els processos finals de vida\nEls professionals que treballen en cures pal·liatives solen trobar-se amb la síndrome del fill de Bilbao, catalogat pel doctor Marcos Gómez, metge que des de Gran Canària va ser un gran promotor de l’atenció de les cures pal·liatives a Espanya. Aquesta síndrome parla del moment en el qual una persona entra en una fase avançada de la malaltia i la família truca a aquell parent que viu a fora, per instar-lo a tornar perquè l’ésser estimat està molt malament, i així evitar possibles sentiments de culpa en cas de no arribar-hi a temps. No obstant, és habitual que el foraster, quan arribi, s’enfadi. La seva ràbia interna es projecta en el cuidador. I, és clar, el cuidador no té la culpa, però tampoc el fill que torna, que sent ràbia per veure un ésser estimat en aquell estat.\nEn ocasions, aquesta situació genera problemes greus, perquè el cuidador sol respondre a la defensiva amb arguments com: “haver vingut abans”. L’ideal per aconseguir la humanització de l’acompanyament seria transmetre comprensió, en lloc de recórrer a una reacció de contraatac.\nEl desgast que produeix un procés final de vida fa que els membres de la família puguin acabar per claudicar. És freqüent que es trobin cuidant altres familiars, i que a més ho hagin de compaginar amb la seva feina. Moltes vegades no és que abandonin l’avi, estan claudicant. Llavors no necessiten un judici, sinó un acompanyament comprensiu. Per aquest motiu, treballar el final de la vida és treballar amb el dol, no només el post mortem, sinó l’anticipat. Acostumem a treballar molt el dol traumàtic, quan hi ha una pèrdua inesperada, però el dol sempre és complex. En el dol ambigu per Alzheimer, es produeix presència física però absència psicològica i constitueix un desafiament per a la comprensió i l’acompanyament. En els últims 15 anys, per sort, s’està escrivint sobre el tema més que mai.\nALTRES SÍNDROMES. La síndrome de Llàtzer fa referència al passatge de la resurrecció del personatge bíblic als evangelis. Quan la mort s’aproxima, ens trobem acompanyant i esperem el final. A vegades no es produeix i, a més, hi ha una millora, raó per la qual la persona malalta encara viurà uns quants mesos més. Pot ser una notícia negativa per a la família perquè el pacient ha de tornar a casa, quan a pal·liatius li estaven donant tot. Aquest desajust és un desafiament per adquirir competències professionals i familiars en l’acompanyament.\nPer la seva part, quan una persona malalta depèn de la cuidadora, hi ha un fenomen habitual, en el qual s’alteren els papers. És la síndrome de la codependència: el cuidador es converteix en dependent del dependent. Tendim a pensar que aquella persona estima molt el seu familiar, no obstant, hem d’ajudar-la perquè està patint una dependència excessiva, en un procés de pèrdua de temps, identitat i vida. És important evitar aquests casos perquè quan falti la persona cuidada… ¿com es reconstruirà la identitat del cuidador?\nEn tots aquests casos és necessari humanitzar el final de la vida. Un repte que requereix competències professionals, és a dir, la suma de les competències tècniques de la professió amb les competències toves: relacionals, emocionals, ètiques, espirituals i culturals. És una situació crítica, perquè aquesta dimensió humanista sol oblidar-se. Un dia, un alumne em va dir: “Ens ensenyen a comptar mitocondris fins i tot amb les ungles dels peus, però no ens ensenyen a escoltar”. En el final de vida no només importen els coneixements mèdics, també entren en valor la persona i la seva habilitat per comunicar.\nL’EMPATIA. Primer va ser el deixeble de Sygmund Freud, Carl Gustav Jung, que va parlar de la integració de la pròpia ombra. Després arribaria la psiquiatra Elisabeth Kübler-Ross, que va reivindicar el requisit d’acompanyar en el final, integrant-hi la pròpia mort i superant la negació que tots els homes som mortals. Com va dir Terenci: res humà m’és aliè. La humanitat sorgeix d’aquella consciència personal de la fragilitat. Si jo tinc por, ¿com no he de comprendre la por i l’ansietat del pacient? No fa falta anar a la universitat, simplement n’hi ha prou de mirar-se a un mirall, observar la pròpia ombra i convertir-la en un tresor. Així ho explica el metge i filòsof Diego Gracia: no és el mateix ser humà que viure i comportar-se humanament. Una frase que ens ha de servir per reivindicar l’horitzontalitat de la relació clínica humanitzada.\nEn aquest univers d’humanització és freqüent parlar d’empatia. El 1996 l’equip de Giacomo Rizzolatti, de la Universitat de Parma (Itàlia), va descobrir les neurones mirall, que expliquen per què imitem el comportament dels altres. L’empatia necessita la comprensió de l’experiència aliena sense haver de justificar-la. Es tracta d’una actitud imprescindible per a un professional. Per això és necessari baixar al bassal en el qual està l’altra persona i mullar-se amb ella. L’absència de compromís emocional amb el pacient disminueix la capacitat de ser bon professional. D’aquesta manera, quan veiem el patiment aliè, ens pot connectar amb el personal, amb l’experiència, per exemple, de quan vaig cuidar el meu avi, per això podré comprendre millor les reaccions, ja que res humà m’és aliè. Per últim, s’ha de parlar de l’ecpatia, que és la capacitat de sortir del bassal. Cal separar el meu jo i no identificar-me en excés. Perquè acompanyar en el dol és un potenciador humanitzador en el qual es pren consciència del que s’està produint.\nAutor: José Carlos Bermejo. Religiós camil, director del Centro San Camilo (Centre Assistencial i d’Humanització de la Salut), professor d’universitat, autor de més de 40 publicacions.


L'excongressista de Vox Malena Contestí qualifica el partit de "moviment extremista i antisistema"\nLa política deixa la formació d'extrema dreta i Antonio Salvá la substituirà com a candidat illenc al Congrés\nEl míting de Vox a Palma en imatges ISMAEL VELÁZQUEZ\nPalmaMalena Contestí, l'exdiputada al Congrés espanyol per Vox Balears que va deixar Actúa Balears a l'agost, s'ha acomiadat aquest dilluns de la política amb una dura carta contra el partit d'extrema dreta. A la carta, segons Efe, Contestí assegura que "Vox no és un partit polític, és un moviment extremista i antisistema" i l'acusa de "demagògia i homofòbia".\nContestí recorda a la carta que hi ha "suposades irregularitats" sobre la forma de pagament als membres de la direcció d'Actúa Balears i critica que "no només no s'investiguen sinó que es protegeixen". De fet, això la va dur a deixar Actúa -però no Vox, segons ha rexplicat ella mateixa a Efe-, el mes d'agost. Contestí havia estat la cap de llista de la coalició Actúa-Vox a les Balears per a les eleccions al Congrés. Va continuar sent congressista fins que es va dissoldre la Cambra el 24 de setembre arran de la convocatòria electoral del 10-N.\nAl comunicat que va fer públic ahir Contestí assegura que se sent "traïda" per Vox i que la "il·lusió inicial" amb què va entrar fa dos anys a la política s'ha convertit en una "profunda decepció". Critica "la imposició", al partit, "d'un dogmatisme que colpeja com una enclusa en tots els ideals que semblaren fer necessari Vox". Afegeix que ha sentit "profunda vergonya" veient-se "relacionada amb un oportunista independentista com Salvini", en referència a l'exministre italià Matteo Salvini.\nA més, Contestí recorda la pràctica de "l'exclusió i l'insult constant als altres partits" per part de Vox, que no ofereix "solucions reals" i fa una política basada en "el titular" i "fer renou per sortir a la premsa". Per aconseguir-ho, afegeix, "tot val, inclosa la manipulació, la criminalització dels dissidents interns o la banalització".\nContestí reconeix que el partit d'extrema dreta "manipulava" la realitat per "vincular directament el terrorisme amb la immigració". Afirma que també s'hi manipula "criminalitzant la dona que passa el trauma d'avortar" i "interrompent minuts de silenci amb pancartes polítiques", en referència als sabotatges d'actes contra la violència masclista. "Prefereixo partir a casa que continuar a Vox", deixa anar a la carta.\nSegons Efe, Contestí assegura que ha intentat comunicar la seva decisió a la direcció del partit però li ha estat impossible. Antonio Salvá serà el candidat de Vox al Congrés en les eleccions generals del pròxim 10 de novembre.\nVox, per la seva banda, critica la decisió de Contestí. El portaveu de la formació d'extrema dreta al Congrés, Iván Espinosa, ha publicat un tuit criticant la partida de l'excongressista: "La diputada de Vox per Balears ens va dedicar aquestes paraules la setmana passada, indicant que era 'un honor' haver servit amb el nostre partit. La metamorfosi sobtada que acabam de conèixer li resultarà difícil d'explicar. A la vida s'ha de saber partir". La piulada inclou un vídeo on Contestí lloava la feina feta al partit tot just fa una setmana.\nLa diputada de @vox_es por Baleares nos dedicó estas palabras la semana pasada, indicando que era “un honor” haber servido con nuestro partido. La metamorfosis repentina que acabamos de conocer le va a resultar difícil de explicar.\nEn la vida hay que saber cómo marcharse. pic.twitter.com/nyv2V9bg7w\n— Iván Espinosa de los Monteros (@ivanedlm) 30 de septiembre de 2019\nEl líder de Vox a Balears, Jorge Campos, per la seva banda, ha lamentat els retrets "poc elegants" de Malena Contestí per justificar la seva decisió d'anar-se'n del partit i ha assenyalat que, "evidentment", es varen equivocar en designar-la cap de llista per a les eleccions generals d'abril: "No hem tingut molt bon ull".\nVox Malena Contestí Congrés


XXI Trobada de Presentació d'Experiències d'aplicació de la Pedagogia Sistèmica - Institut de Ciències de l'Educació - UAB Barcelona\nL'objectiu d'aquestes trobades és donar a conèixer experiències d'aplicació de la Pedagogia Sistèmica, que s’estan duent a terme a les diferents etapes i contextos educatius del nostre país, així com des d’altres contexts professionals, com ho és especialment el social, amb la voluntat que totes les persones que estan treballant des d’aquesta perspectiva, trobin un recolzament vivencial a les seves pràctiques pedagògiques i/o d’acompanyament, i que les persones que s'interessen en conèixer aquesta proposta trobin un espai on poder-s’hi posar en contacte.\nCodi d'activitat: 3959/1\n18:00 Benvinguda i presentació de la trobada, a càrrec de Mercè Parès, Roser Solé i Carles Parellada, com a responsables de l’àmbit de les presentacions d’experiències de l’Equip de Pedagogia Sistèmica de l’ICE de la UAB.\n18:10 L'escola bressol Dolors Canals, un espai per SER i compartir l'alegria de viure, a càrrec de Carme Solé Mirabet, que es defineix com a setentera, a punt de fer un canvi de septenni. Orgullosa del seu sistema familiar, de l'origen i del que ha creat amb el seu marit i els seus dos fills. De petita ja li agradaven els nens petits, i la seva vida ha girat al voltant del seu acompanyament. Actualment treballa a les Escoles Bressol de l'Ajuntament de Barcelona, com a directora de l'EBM Dolors Canals. Formada en Pedagogia, Psicomotricitat, Pedagogia Sistèmica, així com en el camp del lleure. Forma part del grup d'Educació Infantil de l'ICE de la UAB, i és tutora de la formació de PS de la 12a promoció, que finalitza aquest mes d’octubre, i col·labora en formacions i assessoraments en escoles bressols.\nEl títol de la seva presentació és el lema de l’escola bressol que ella coordina i dirigeix. A través de la seva experiència ens mostrarà el fer quotidià que comparteixen famílies, educadors/res i infants, des del moment de l’acollida, i tenint en compte altres consideracions significatives d’aquest espai d’inclusió i convivència, tot un repte en què la PS hi té moltes coses a aportar.\n18:45 Les arrels de les papallones prenen el vol, a càrrec de Míriam Pérez Amatriaim, mestra d'educació infantil i directora de l'Escola Nova de Cervelló. Formada en Pedagogia Sistèmica, entre d'altres, apassionada pel món creatiu, néta, filla i mare; i d'Elisa Tauste Heredia, mestra d'educació física i primària, i cap d'estudis de la mateixa escola, formada en Pedagogia Sistèmica, entre d'altres també; esportista i una apassionada del món de les emocions i de l’escolta.\nAquest projecte sorgeix arran de la primera promoció de l'escola que va fer 6è, degut als neguits i a les pors que els alumnes manifestaven a l'hora d'encarar el canvi d'etapa, i poc a poc s'ha anat generant un fil conductor que engloba a tota la comunitat educativa. A l'Escola Nova ha nascut un arbre gegant que permet arrelar-se, vincular-se i finalment acomiadar-se i volar cap a la vida. Es dóna en un espai respectuós, de transformació per a petits i grans, que ens permet créixer per prendre el vol amb llibertat. Aquest arbre, doncs, batega al compàs dels nens i nenes de l'escola, i els adults ballem i acompanyem aquest creixement juntament amb ells i les seves famílies. És una activitat adreçada a tota la comunitat educativa del centre.\n19:20 Dues propostes pràctiques a càrrec d’Angi Rota i Hübenthal, mestra d’Educació Infantil, formada en pedagogies innovadores, Màster en Pedagogia Sistèmica i formada en constel·lacions familiars. Actualment coordina la formació de Pedagogia Sistèmica de Manresa i treballa de professora al Cicle Formatiu d’Integració Social a l’Institut Guillem Catà de Manresa. Membre de l’equip de gestió de l’associació MES i formadora d’equips docents.\nAquestes experiències parteixen de les múltiples dimensions i llenguatges dels alumnes. Contextos i xemeneies que permeten gestionar i expressar el món intern, des dels propis processos i individualitats per connectar amb les pròpies potencialitats i talents.\n1. Educació Infantil/Cicle Inicial. Escola Emili Vallès d’Igualada.\nEns transformem en superherois i superheroïnes connectant amb els nostres superpoders!\nAquesta proposta mostra el recorregut de transformació en superherois i superheroïnes que s’inicia amb la pregunta: D’on treuen els poders? D’on surt la força? A partir d’aquí es generen recerques, preguntes i observacions per tenir clar tot allò que necessitem per construir el nostre “kit” de superherois: capes, símbols de força i uns bons antifaços.\n2. Cicle Formatiu d’Integració Social. Institut Guillem Catà de Manresa.\nEl camí comença a casa\nAquesta experiència tracta d’un viatge transformador replet de miralls, contextos i possibilitats que permeten a cadascun del alumnes mobilitzar-se i créixer personalment des d’on volen i poden. Un procés construït des de totes les intel·ligències per a fer-se preguntes i habitar espais poc il·luminats per posar-hi llum i consciència. Un treball perquè els futurs integradors/es puguin viure i mirar la pròpia vida i la seva tasca des del lloc que els correspon, connectant amb els seus talents i potencialitats.\n20:10 Temps per compartir l’estat de la qüestió de la Xarxa de Pedagogia Sistèmica de Catalunya, a càrrec d’un membre de la Junta de l’Associació MES (Moviment Educatiu Sistèmic).\n20:20 Acomiadament, a càrrec de Carles Parellada, coordinador de l’Equip de Pedagogia Sistèmica de l’ICE de la UAB.\nLloc, dia i hora:\nSala d’Actes del Rectorat – Edifici Rectorat – Universitat Autònoma de Barcelona, Bellaterra (Cerdanyola del Vallès).\nDijous, 8 de novembre de 2018 a les 18 h.\nCal fer la inscripció. És molt important que feu aquest pas per un tema de previsió d'espai, i per poder-nos organitzar per acollir-vos de la millor manera possible. Aquesta és una activitat oberta a la qual podeu convidar a les persones dels vostres equips docents o professionals, i a qualsevol persona que us sembli que li pugui interessar, i tan sols cal que faci la inscripció i l’ingrés corresponent.\nRecordeu, però, que, com a totes les activitats de l'ICE adreçades a persones adultes, no es podrà accedir a la sala amb bebès ni infants.\nVídeo de l'edició XXI\nVídeos de les quatre últimes trobades:\nXX - 3 de maig de 2018\nXIX - 1 de febrer de 2018\nXVIII - 9 de novembre de 2017\nXVII - 4 de maig de 2017\nLa Sala d'Actes del Rectorat, és a l'edifici del Rectorat de la UAB a Bellaterra. Si veniu amb cotxe hi ha un aparcament davant l'edifici, i si veniu amb tren, amb els Ferrocarrils de la Generalitat, s'hi arriba caminant en tres minuts. En aquesta pàgina http://www.uab.cat/accessibilitat-transports/, trobareu com accedir a la UAB i en aquest plànol és l'edifici 53, just davant de Veterinària.\nA les persones que assisteixin a les tres trobades del curs 2018-2019 se'ls emetrà un certificat de 7 hores, reconegut com a Formació Permanent del Professorat pel Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya. Recordeu que per obtenir-lo heu d'haver fet la inscripció correctament i signar els fulls de control d'assistència que hi ha a la secretaria de les trobades al seu inici.\nL'assistència a una o dues sessions no està reconeguda com a Formació Permanent del Professorat pel Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya. En aquest cas, si necessiteu un certificat d'assistència, ens el podeu demanar per correu electrònic a l'adreça ga.ice@uab.cat.


Cartell de Sant Ponc 2011 by Viu Ciutat Vella - issuu\ng i a m e d\nSant Ponc Fira de\nCarrer Hospital_Ciutat Vella\nplantes ls a n i c i d e m\nmel i dolcos\nprotagonistes de la festa!!\nLa Fira de Sant Ponç no és només una de les més entranyables de la ciutat, on les plantes medicinals, la mel i els dolços fan del carrer Hospital un mercat festiu, sinó que esdevé una oportunitat excel·lent per enfortir la cohesió al barri del Raval. Gaudiu de la tradicional Fira, dels productes que ens ofereix, i de la bona convivència a peu de carrer. Jordi Hereu Alcalde de Barcelona\nLa mel, un regal de la natura. s e l l e b a s Le\nLes abelles recullen el nèctar de les flors o les substàncies ensucrades que segreguen certes plantes i les transformen i maduren al rusc, cosa que dóna lloc a la mel o a la mel de melada, respectivament. Aquests insectes viuen en societats integrades per femelles estèrils, que anomenem obreres; abellots o bagarros, que són fèrtils nascuts d’ous no fecundats, i la reina mare que pon ous fins a 2.000 diaris. Les obreres i la mare neixen d’ous fecundats i es diferencien per l’alimentació rebuda en l’estadi de larves. Les primeres s’alimenten de mel i pol·len i, després del tercer dia, de gelea reial, mentre que la mare menjarà aquest aliment tota la seva vida. Les obreres dirigeixen la colònia, ja que tenen la informació sobre el clima, la flora i les necessitats de supervivència del rusc. A semblança del que fan les abelles en la natura, que construeixen el niu dins un forat, en una escletxa als roquissars o en un tronc d’alzina o roure, el rusc és l’habitacle fet per l’home que conté bresques de cera en cel·les hexagonals. En aquest habitacle s’emmagatzema el pol·len i la mel i és on la mare hi pon els ous, els quals faran tota la metamorfosi fins a convertir-se en insectes adults. Les abelles surten cada matí i inspeccionen l’estat de les flors, tornen al rusc i informen a la resta de la colònia dels llocs, distància i com arribar-hi mitjançant el que s’anomena dansa de les abelles. Aquesta dansa consisteix en batre les ales i fer moviments rotatoris amb el cos . La diversitat floral canvia segons les zones climàtiques i els condicionaments atmosfèrics (microclimes).\nio Composic de la mel\nTipus de mels a Cataluny a\nLa mel té un 18% d’aigua, un 80% de sucres, proteïnes i aminoàcids, vitamines, enzims, minerals, components volàtils, àcids orgànics i substàncies antibiòtiques naturals. Les abelles, a la vegada que liben les substàncies per produir-la, pol·linitzen els conreus i els boscos de manera que mantenen el seu valor ecològic .\nLes abelles que es troben en territori català són de la raça Apis mellifera mellifera, tenen elements genètics diferenciadors (haplotips europeus occidentals) i també s’estenen per la Vall de l’Ebre, serralada cantàbrica fins el nord de Galícia i Pirineus. En funció de les floracions que es van produint en el decurs de l’any, la mel tindrà característiques diferents. Una tardor plujosa i humida farà que a començaments de primavera el romaní creixi en terrenys calcaris, mentre que el bruc ho farà en els silícics. A continuació floriran la robínia i la farigola entre d’altres. A l’estiu, la manca d’abundància d’una sola varietat farà que les abelles barregin diverses floracions fent possible l’elaboració de la mel de mil flors. En aquesta mateixa estació, a uns sis-cents metres d’alçada, s’hi poden trobar melades de roure, alzina, pi o avet. A la tardor, romaní, xipell, i en alguns llocs, olivarda, brugarola i arboç. És important recordar que la principal activitat de les abelles és la pol·linització de les flors. Gràcies a aquesta activitat existeixen plantes, arrels, fulles i flors que, tradicionalment, la humanitat ha descobert, tastat i, alhora, ha comprovat que el seu consum refà i millora la salut. La mel endolceix productes làctics, mató, formatge fresc i altres productes com tisanes i tes, fruits secs, llesques de pa tendre o torrat, personalitza receptes gastronòmiques... Les abelles, d’altra banda, també proporcionen altres productes com la gelea reial, el pol·len, els pròpolis i la cera verge molt beneficiosos per a la salut.\nLa mel és incorporada directament a l’organisme sense esforç, perquè conté sucres fàcilment assimilables. És una font d’energia immillorable per a esportistes i infants. Com a complement de la dieta, aporta vitamines i minerals revitalitzants i ajuda a augmentar les defenses. És molt bona per als nens, ja que millora el seu creixement i incrementa la seva resistència al cansament físic i intel·lectual. És indicada per a trastorns digestius, nafres d’estómac, insomni, afeccions respiratòries i renals i per millorar l’estat anímic. Emprada externament, gràcies a les seves propietats antibiòtiques, degudes als enzims (components flavonoides) i les aromes que té, és indicada per a les cremades, les ferides, les afeccions rinofaríngies i d’altres. Quan un dels sucres de la mel (la glucosa) cristal·litza és quan la veiem presa o espessida. Cada tipus de mel s’espesseeix més o menys ràpidament segons la seva composició en sucres. No s’aconsella liquar la mel, però, si es fa, que sigui al bany maria, només la que calgui, sense que l’aigua passi dels 40ºC i remenant contínuament. Quan la mel s’escalfa i arriba a temperatures elevades (7578ºC) triga molt més a cristal·litzar (mel pasteuritzada) i perd les seves propietats curatives i, en part, les nutritives.\nCom, comprar mel d apicultor i de la temporada mel de on mató i b n u u re p romaní, Feu o com exemple, r e (p ts s varieta nya). dues o tre t de munta r de bruc i pra st el sabo a tr n o c r e u de la Notareu p ora fruire lh a i a n u olcit. cadasc mató end l e d t” ta li “persona\nQuan les abelles tenen a l’abast abundància d’una sola flor, podem obtenir mels monoflorals. • Mels clares: romaní, taronger, gira-sol, prat de muntanya... • Mels fosques: bruc, castanyer... • Mels de melada (sempre fosques): alzina, pi, avet... Les mels de mil flors són aquelles el nèctar de les quals procedeix de diversos tipus de flors. Totes les mels naturals tenen un alt valor biològic i proporcionen una gran varietat de gustos, olors i atributs farmacològics o nutricionals segons la flor d’on procedeixen.\nts a t e i p o Pr i s e u q i t diete de s e u q i t terapeu natural la mel\nOrganitza: UNIÓ DE SANT PONÇ - Pl. St. Agustí, 08001 Barcelona Text: Associació d’Apicultors de Barcelona\nLa mel natural s’ha de vendre envasada de manera correcta, generalment en pots de vidre i amb precinte. Segons el codi alimentari, és prohibida la venda de mel a granel. L’etiqueta ha d’informar de qui és l’apicultor, del lloc de recol·lecció, de la data de recollida i de la caducitat. Tot plegat ens dóna la seguretat que la mel és de l’any, la qual cosa és garantia de qualitat.\nViu Ciutat Vella\nCartell de Sant Ponc 2011


USM | ADEYAKA\nFundada a la ciutat suïssa de Münsingen el 1885 per Ulrich Schärer, USM es coneixia inicialment com a fabricant d’utensilis de ferreteria i panys per a finestres d’alta qualitat.\nEl 1961, Paul Schärer, nét del fundador, va decidir reorientar l’activitat empresa i va convertir USM en una empresa industrial moderna. Com a conseqüència va encarregar a l’arquitecte suís Fritz Haller el disseny d’un nou edifici per a la signatura.\nHaller va dissenyar l’edifici basant-se en el seu sistema Mini/Midi/Maxi, un principi de construcció amb una armadura d’acer per a edificis de diferents mides. L’arquitectura modular única va inspirar Haller i Schärer a crear solucions d’emmagatzematge flexibles amb el mateix sistema. I així l’any 1963 va esdevenir l’any de naixement del sistema modular pioner que va adquirir prestigi internacional amb el nom USM Haller.\nActualment, USM té més de 400 empleats a tot el món. La seu principal de l’empresa, així com la producció segueixen a Münsingen a Suïssa. Els Sistemes Modulars USM es distribueixen a més de 50 països, a través d’una creixent xarxa de més de 400 distribuïdors qualificats.\nUSM controla tot el procés productiu, des de l’adquisició dels materials i la producció fins a la distribució, donant especial importància a un respectuós tracte del medi ambient. Gràcies a les possibilitats de transformació gairebé il·limitades del sistema, els productes USM tenen un cicle de vida extremadament llarg, i per tant contribueixen de manera significativa a la sostenibilitat.\nLa forma segueix la funció. La pretensió de Paul Schärer i de Fritz Haller, de combinar la funcionalitat i l’estètica en solucions intemporals per a la llar i la feina, va produir conceptes modulars que van capturar l’esperit de l’època.\nel must have d’avui\nEl canvi és la única constant. Aquesta màxima és avui dia aplicable tant a la nostra vida privada com a la vida professional. Els Sistemes Modulars USM estan basats en components estandarditzats, amb els quals podem construir innombrables solucions. Adaptables a les diferents situacions de lespai i ajustable a les seves necessitats, perquè el moblament sempre es correspongui a la situació personal.\nUSM proporciona mobles modulars en un disseny atemporal. Les línies de productes USM Haller, taula USM Haller, taula USM Kitos i USM Display són solucions a la mida per a entorns domèstics i de treball, que consisteixen de pocs elements, ampliables o modificables en qualsevol moment, i que així es converteixen en pantalles de projecció per a la pròpia capacitat dadaptació i creativitat.\nEls Sistemes USM Haller estan des del 2001 inclosos a la col·lecció permanent del Museu d’Art Modern “MoMA” de Neva York.\nConfigura els teus mobles USM


Ratolins adaptats per un o dos polsadors – Blog NNTT\nRatolins adaptats per un o dos polsadors\nA la Fundació disposem de forces ratolins preparats per a poder-hi connectar un o dos polsadors amb sortida Jack de 3,5 mm.\nEs tracta de ratolins aparentment normals, que es poden utilitzar com qualsevol altre ratolí però que tenen l’avantatge que disposen d’una o dues petites entrades de connector Jack de 3,5 mm, en les quals es pot connectar un o dos polsadors que simulin el clic del botó esquerre i el clic del botó dret.\nAixò facilita molt l’accés a l’ordinador a aquelles persones amb dificultats de moviment. A més a més els polsadors que s’acoblen acostumen a ser força grans i amb colors cridaners cosa que permet veure’ls més fàcilment i discriminar entre un i l’altre.\nTambé s’afegeix el fet que els polsadors acostumen a portar un cable força llarg que permet col·locar-los a diferents alçades i zones, més enllà de la taula, per facilitar que la persona els pugui polsar més còmodament, sigui fixats amb velcro o qualsevol altre sistema de subjecció.\nTambé cal dir que aquest sistema que utilitza els jacks de 3,5 mm ha estat molt utilitzat durant molts anys però cada vegada va quedant més antiquat i relegat a altres sistemes més moderns com els polsadors Bluetooth, que més endavant també explicarem.


Dieta baixa en histamina a l’hivern | AD Dietistas\nEn arribar l’hivern i quan el fred és ben viu, de la mateixa manera que rescatem la roba d’abrigar, també hem d’adaptar la nostra alimentació per viure en plena forma els mesos més gèlids de l’any. Cada estació té les seves característiques, i entre elles hi ha la varietat d’aliments que la natura ens ofereix. Així que una alimentació saludable i equilibrada serà la nostra aliada per mantenir l’organisme en ple funcionament.\n– Carxofa: és una hortalissa amb un gran contingut en fibra, que ens protegeix contra el restrenyiment i la diarrea, a més a més d’ajudar a reduir els nivells de glucosa a la sang. Ens aporta molts minerals i vitamines com el sodi, potassi, calci i vitamina A. D’altra banda, conté uns components anomenats fitoesterols, els quals contribueixen a mantenir uns nivells de colesterol i triglicèrids adequats. De la mateixa manera, compta amb els flavonoides, que ens protegeixen contra les malalties cardíaques i tenen una acció antioxidant. I per descomptat, és baixa en histamina! Podem preparar des d’un deliciós entrant saludable amb oli, all i julivert, a unes xips cruixents o fins i tot una crema de carxofes per aprofitar tots els nutrients que aquest gran aliment ens brinda.\n– Coliflor: destaca pel seu contingut en vitamina B6, àcid fòlic i vitamina B5, així com vitamina K i vitamina C. Pel que fa als minerals, és rica en potassi, calci, ferro i sofre. Encara que sigui una verdura una mica olorosa a l’hora de cuinar-la i, amb un gust peculiar a causa del sofre és estimada per uns i odiada per altres, hi ha moltes maneres de cuinar-la per transformar-la en un plat deliciós. En dietes baixes en histamina recomanem consumir-la en forma de crema, així com gratinada al forn per sortir una mica de la clàssica coliflor cuita amb oli, all i pebre vermell.\n– Bleda: encara que d’entrada no acostuma a despertar gaire interès, la bleda posseeix una gran quantitat de nutrients. És rica en vitamina C, vitamina E i vitamina A. A més, conté grans quantitats de potassi, magnesi, ferro i calci. En aquest sentit, és especialment interessant en dietes baixes en histamina, ja que ens ajuda a suplir aliments rics en histamina com els espinacs. Podem preparar una crema de bledes amb pesto, així com acompanyar-les amb pastanagues i porros.\n– Pastanaga: resulta un perfecte substitut de la carbassa per una primera fase de dieta baixa en histamina, ja que aquesta hortalissa és lliure d’histamina a diferència de la carbassa. És font de diverses vitamines i minerals. Ens aporta vitamina E, folats, vitamina C i vitamines del complex B. És rica en betacarotens, un compost antioxidant que el nostre cos transforma en vitamina A i el qual és responsable del seu característic color ataronjat. La vitamina A ens permet mantenir la salut ocular. D’altra banda, conté una gran quantitat de fibra, que contribueix a la correcta funció gastrointestinal. Alhora, és un aliment culinàriament molt versàtil; ens permet fer una infinitat de receptes, des d’una crema amb porros o ceba, un “carrot cake” o unes delicioses truites.\n– Poma: és potser una de les primeres fruites que ens apareix a la ment; tanmateix, hi ha moltes receptes que ens aporten un toc d’originalitat als plats i ens proporcionen una gran quantitat de nutrients. En dietes baixes en histamina podem fer una crema de pastanaga o coliflor amb poma i algun toc de gingebre. D’altra banda, si ens ve de gust cuinar alguna recepta més aviat dolça, podem optar per uns flocs de civada prèviament escalfats al microones, beguda de civada, poma i un toc de mel.\n– Raïm: el seu alt contingut en polifenols pot reduir el risc de malaltia cardiovascular mitjançant diferents mecanismes antiinflamatoris, com és el cas de la quercetina. A més, contenen resveratrol, una substància que posseeix propietats antioxidants i que es troba a la pell del raïm negre. Així mateix, són riques en vitamines del grup B i contenen minerals com el potassi, magnesi, calci, ferro i sofre. En dietes baixes en histamina, una opció d’esmorzar pot ser uns flocs de civada amb beguda de soja (sense sucres afegits) i uns quants grans de raïm. Així que, per si algú té algun dubte, pots menjar raïm per celebrar el cap d’any sense cap problema!\n– Xirimoia: encara que fa uns anys es considerava una fruita exòtica, actualment Espanya és el primer productor mundial. La xirimoia conté abundants vitamines del grup B, vitamina C i minerals com el potassi, magnesi, calci i ferro. Es tracta d’una fruita lliure d’histamina i la millor manera de menjar-la és al natural: tallant-la en dues meitats, retirant la part dura situada a l’interior, així com les llavors i gaudint-la a cullerades. Una altra forma més innovadora és passar la polpa de la xirimoia per un tamís i utilitzar-la com a crema en l’elaboració de sorbets i batuts, en substitució dels lactis o, fins i tot, per omplir o decorar pastissos o “cupcakes”.


La Federació / Tennis en cadira de rodes\nTennis en cadira de rodes – Persones amb discapacitat física\nEl tennis en cadira de rodes és una de les formes del tennis adaptat per a qui té una discapacitat en les seves extremitats inferiors. Les mides de les pistes, pilotes i raquetes són les mateixes, hi ha dos aspectes diferencials amb el tennis a peu; els jugadors han d’utilitzar una cadira de rodes dissenyada precisament per aquest esport i la pilota pot fer dos bots com a màxim. Sempre que el primer bot el faci dins dels límits de la pista, el segon el pot fer lliurament.\nÉs un esport paralímpic oficial i també es juguen els Grand Slam.\nExisteixen tres categories i en totes elles es juga la modalitat individual i la de dobles.\nLa categoria Quad va dirigida a aquelles persones que tenen quadriplegia, segons la seva afectació alguns tenen la necessitat de lligar-se la raqueta a la mà i/o juguen en cadira elèctrica.\nRelació social a través de la pràctica del tennis, l’adquisició d’hàbits d’organització i planificació de l’activitat esportiva com a mitjà de promoció de la salut i el benestar dels practicants.\nHi pot accedir qualsevol persona que tingui estabilitzades, segons el seu metge, totes les seves seqüeles físiques i que vulgui realitzar una pràctica esportiva controlada pels diferents tècnics especialitzats.\nIniciació a la tècnica mitjançant sessions lúdiques, sessions tècniques de tennis, aprenentatge i utilització de la cadira específica d’esport i preparació física.\nTreball tècnic i iniciació a la tàctica en situacions tancades amb intervenció del tècnic, sessions específiques de tècnica – tàctica de tennis, preparació física, enregistraments en vídeo, etc.\nCompetició/Alta competició (jugadors ITF wheelchair)\nTreball tècnic-tàctic i físic en situacions mixtes, tancades i obertes, combinant el treball entre els alumnes amb la intervenció i assistència del tècnic. Sessions específiques de tècnica – tàctica de tennis com de cadira.\nJornades Inclusives i xerrades a les escoles\nCampionat de Catalunya de Tennis en cadira de rodes.\nCampionat d’Espanya per comunitats autònomes.\nCircuit Català en format Open.\nTrobades tennistes Territori Català.\nCol·laboració en campionats Nacional i Internacionals celebrats aCatalunya.\nCol·laboració en campionats ITF celebrats a Catalunya.\nEl Tennis en Cadira de Rodes es troba dins dels continguts del curs de Tècnic/a NI i NII.\nESCOLA DE TENNIS EN CADIRA DE RODES FCT\nEL CM Tennis Vall Hebron, és la seu de l’escola de Tennis en Cadira de Rodes de la Federació Catalana de Tennis. Amb més de 25 anys d’experiència, és l’escola capdavantera i de referència a nivell estatal. Hi pot accedir qualsevol persona que tingui estabilitzades, segons el seu metge, totes les seves seqüeles físiques i que vulgui realitzar una pràctica esportiva controlada pels diferents tècnics de la Federació Catalana de Tennis.\nLa nostra filosofia és fomentar la pràctica del tennis, adquirir hàbits saludables a través de l’esport i la socialització dels jugadors, els quals comparteixen experiències.\nA part, per aquells alumnes que ho desitgin i tinguin inquietuds competitives, l’escola també compta amb la possibilitat d’acostar als esportistes a competicions a diferents nivells, tant nacionals com internacionals.\nCal a dir que la iniciació a l’activitat és molt senzilla, ja que la FCT posa a disposició dels jugadors el material necessari per fer les sessions d’entrenament (pilotes, raquetes, cadires, etc). Per tant, les nostres portes sempre estan obertes i animem a tot el col·lectiu a provar-ho i és feina nostra fidelitzar-los.\nLa nostra escola esta situada al Centre Municipal de Tennis Vall Hebron. Aquesta compta amb una gran varietat de pistes ràpides i de terra si fos necessari, i amb unes instal·lacions ben adaptades: aparcament al costat de les pistes, gimnàs, ascensor, espai per guardar material, entre d’altres.\nAdreça Passeig de la Vall d’Hebron, 178-196.\nCom arribar-hi en transport públic;\nMetro línia 5 Vall Hebron\nMetro línia 3 Montbau\nAutobús: 27, 60, 73, 76, 85, 173, N4 i 10, deixen just davant la instal·lació\nL’equip de tècnic de l’escola està format per tècnics amb amplia experiència i està dirigit per Marina Bronchales, que també és tècnica a pista, tant de l’escola d’iniciació com de competició.\nAquest grup és el primer pas de la nostra escola. En aquesta fase, introduïm la tècnica i tàctica del tennis, combinades amb jocs de mobilitat i sobretot la vesant social que pot ser molt important per aquells que venen a gaudir del tennis i no tenen encara inquietuds competitives.\nÉs un grup entre iniciació i competició. Són aquells que comencen agafar ritme de joc, però no estan capacitats per entrar al grup de competició. Són entrenaments més específics a nivell tennístic, per aquell qui vol aprendre més. Creiem de totes formes, que és important seguir mínim un dia d’escola d’iniciació per no perdre la vesant social de la qual parlàvem.\nTercera fase de l’escola. En formen part aquells jugadors i jugadores que participen tant en competició estatal com internacional.\nContacte Escola de Tennis en cadira de rodes\nTelèfon : 660211624\nCLUBS AMB ESCOLES DE TENNIS EN CADIRA DE RODES A CATALUNYA\nPartida Caparrella, 98, 25192 Lleida\nCtra. de Reus a Cambrils, km 1, 43206 Reus, Tarragona\nTelèfon : 977 75 15 60\nCLUB NATACIÓ TENNIS OLOT\nAv. Pere Badosa, S/N, 17800 Olot, Girona\nTelèfon: 972 26 20 28\nESCOLA TENNIS ADAPTAT DEL VALLÈS ATHC\nDies entrenaments de dilluns a divendres\nHoraris a concretar depenent del nivell\nInstal·lacions de Atlètic Terrassa H.C.\nResponsable: Xavi Fernandez\nAvinguda Olímpia s/n · 08503 Gurb\nTelèfon: 93 883 34 60


Pallarès creu que el campus de l’Ebre podria aconseguir els estudis de Medicina – Marfanta\nJosep Pallarès és un dels tres candidats al rectorat de la URV, a les eleccions que tindran lloc del 23 al 25 de maig. El perellonenc s’enforntarà a l’actual rectora, Maria José Figueras, i també a la senienca Mercè Gisbert. A més d’ocupar diversos càrrecs a la mateixa URV, Pallarès també va ser director general d’Universitats i director general de Planificació d’Universitats i Recerca de la Generalitat. El seu objectiu és “tenir una millor universitat”, i per això el seu lema de campanya és ‘Més és millor’.\nPallarès s’ha compromès a tirar endavant un decàleg de mesures durant els primers 100 dies de govern, i un dels seus reptes és harmonitzar la docència i la recerca. Quant a la instal·lació de nous graus i màsters al Campus Terres de l’Ebre, Pallarès ha obert la porta a l’arribada dels estudis de Medicina, tot i que ha reconegut que serà un procés complex. “És una possibilitat que està damunt de la taula”, ha assegurat durant una entrevista a Canal 21 Ebre.\nPerò tot i les complicacions, com el fet que és l’Estat espanyol qui determina l’oferta global de places MIR, Pallarès ha recordat que personalment té l’experiència de com es van implantar els estudis de Medicina a la Universitat de Vic. Segons Pallarès, es pot treballar al costat de la societat civil i el territori per aconseguir els estudis de Medicina, o per completar l’oferta acadèmica al campus ebrenc.\nTags: Baix EbreEl PerellóEnsenyamentJosep PallarèsMaria José FiguerasMercè GisbertSalutSocietatTarragonaTerres de l'EbreURV


LA PANXA DEL BOU: DIA DE DIFUNTS: TENDÈNCIES PEDAGÒGIQUES OBITUÀRIES\nDIA DE DIFUNTS: TENDÈNCIES PEDAGÒGIQUES OBITUÀRIES\nLes tendències educatives incideixen en els nostres costums a tots nivells i cal estar alerta a no deixar-nos dominar pels nous dogmes dictats pels experts en tots els camps. Vegeu com ha passat la pobra sardina de ser una menja gairebé verinosa a ser totalment recomanable. Potser avui ningú no recorda l'allau de llibres d'un senyor francès qui, malgrat la seva ciència, no va morir gaire gran, sobre els perills de la fruita al final del dinar. En l'entorn escolar hem entomat de tot i més, avui el súmmum és l'educació finesa. També recordo les propostes d'un metge nostrat i cantaire sobre allò de deixar que els infants bramessin per tal d'acostumar-los a dormir solets. Fa pocs dies vaig llegir un article en el qual s'ironitzava sobre el fet de què molt de jovent emprenyat i indignat d'avui és fill d'aquella tendència, que li devia produir traumes irreversibles. La gran majoria de gent te una mica de seny i tot s'ho agafa a la seva manera però sempre surten devots incondicionals de la sopa d'all deconstruïda.\nAquests dies la tele, a més a més de donar receptes de panellets i comentar quants se n'han venut per persona, ens picona amb el tema dels difunts i la pedagogia del dol, un tema, per cert, que els bons capellans del passat -no tots eren dolents ni ignorants- dominaven a fons. Els cementiris s'han reconvertit en parcs temàtics, s'hi canta, s'hi fan concerts, es programen itineraris i fins i tot s'hi programen passejades nocturnes, com si fossin el passatge del terror. Entenc, pel que veig i sento a la tele, que cal que els infants visquin la mort com un fet natural, que se'ls deixi accedir als difunts i tot això. Se suposa que la gent, sacsejada per tendències obsoletes, els evita avui el tràngol del tanatori o del cementiri.\nEn un poble al qual vaig als estius també em va comentar una amiga que allà els infants veuen la mort com una cosa natural i no se'ls amaga el fet i el cadàver, com passa a Barcelona. Barcelona, la ciutat gran, en general, es vista, pels que no hi viuen o l'han abandonat, com una mena de regne d'en Pere Botero, ple de soroll i disbauxa, incomunicació, brutícia i violència i on, si caus a terra perquè tens un patatús, ningú no t'ajuda. Vivim de tòpics, la realitat és molt diversa i jo, a Barcelona i al meu barri, en el qual, per tenir de tot tenim, fins i tot, alguns narcopisos, hi visc prou bé.\nSobre els difunts i els cementiris, he de dir que a casa meva, quan jo era petita, no anaven a aquests espais de meditació i repòs inevitable si no feia falta. Potser el problema era que no comptàvem amb tomba ni nínxol propi, els nostres morts estaven escampats per diferents indrets. Si en alguna ocasió viatjàvem al poble natal del pare sí que hi entràvem, al bonic i petit cementiri rural. Avui no em fan por els morts però de petita em feien respecte. Els contes de por tampoc no ajudaven gaire, la veritat, tot i que tenim una tendència una mica morbosa vers el tema, tendència que avui el cinema continua explotant, sobretot de cara al sector adolescent. Ara sóc propietària d'un segon pis a Les Corts, heretat d'una parenta, pel que fa a espai funerari familiar, i acostumo a anar a recordar els meus difunts i netejar la làpida corresponent pels volts de Tots Sants, com cal.\nEls difunts es vetllaven abans a les cases i la meva mare anava a moltes vetlles veïnals però mai no m'hi va fer anar i el primer difunt que vaig veure va ser el meu avi, que vivia amb nosaltres. També es tancava mitja porta d'entrada, a les cases de pisos, i així sabies que hi havia un mort. Hi ha pobles on encara passen les esqueles i on els difunts s'anuncien pels altaveus i a través d'aquest gran mitjà de comunicació municipal que és l'ebando. A Barcelona això es fa més difícil, ho admeto, però els tanatoris tenen webs prou ben fetes. Han anat de baixa, com era d'esperar, les publicacions d'esqueles als diaris, amb això de les xarxes socials i la resta.\nDe la mateixa manera que a mi no em feia gràcia el tema vaig conèixer nenes de la meva edat que tenien certa tendència necròfila i demanaven d'anar a veure tots els morts coneguts. Al món hi ha de tot. I els infants, com els adults, són diversos i diferents, i per això les lleis educatives unificadores no funcionen. La mort no fa cap gràcia, no ens enganyem. Quan ets petita resulta tot plegat un misteri desagradable i ja de molt menuda em preguntava per què havia nascut si m'havia de morir, els infants fan raonaments molt seriosos i amollen preguntes que no tenen cap mena de resposta convincent.\nEn el meu temps s'amagava molt el tema sexual, amb tot allò de la roba estesa. I la mort tenia l'explicació del més enllà, aleshores, aquell bonic cel ple d'avantpassats amables i àngels acolorits. La meva mare em consolava, quan li feia aquesta mena de consideracions porugues sobre la meva por a morir i ser dipositada en un horrible forat fosc, assegurant-me que em faltaven un munt d'anys, per morir-me. Però els anys passen, prou que ho sabem.\nEl tema espiritual i transcendent lligat a la immortalitat també tenia les seves servituds, i de molt petita em preocupava així mateix allò de la predestinació, per què Déu permetia que visqués gent que havia d'anar a l'infern? O que nasqués gent que havia de passar moltes penes i desgràcies, en ocasions des de la infantesa, quan no havia fet res dolent, encara? Les respostes sobre la qüestió que ens donaven capellans i monges resultaven absurdes, surrealistes i poc clares, no podien anar molt més enllà de quatre bajanades pretensioses. I en alguna ocasió fins i tot m'havien dit que era el dimoni qui m'inspirava aquells dubtes i aquelles preocupacions, ves.\nAvui no sóc creient però el tema continua sent incòmode en molts sentits, ja que, ¿d'on ens ve, sinó de la biologia pura i dura, el desig de dur infants al món, a un destí incert, potser tràgic i, en tot cas, a una vellesa lletjota, decadent, i a una mort segura i no sempre amable ni plàcida? No acabo d'entendre, per exemple, que es consideri egoista el fet de no voler tenir fills, a mi em sembla molt més egoista el fet de tenir-los. Això m'ha dut a debats espinosos sense solució, avui ja no toco el tema, a ningú no li agrada que l'enfrontis amb les seves pròpies contradiccions. Em fa gràcia això del dret a tenir fills. Crec que caldria clarificar molt a fons això dels drets humans indiscutibles, la veritat.\nAmb els meus fills he intentat viure el tema de la vida i de la mort amb naturalitat, sense insistir en si volien o no venir a l'enterrament o veure el difunt i admetent que hi coses que no tenen explicació ni en tindran mai, o així m'ho sembla. Ells mateixos han viscut la mort d'alguna persona jove del seu entorn, això sí que trasbalsa pel que té d'estrany, de tràgica novetat inesperada. Les tècniques actuals que fan servir les funeràries han fet minvar l'efecte que ens feien els morts d'abans, és clar. Vivim en un món especialitzat en estètica i maquillatge, i no ho dic en sentit pejoratiu, al menys, no pas del tot.\nAl meu pare li agradava anar a enterraments, cosa que a mi em feia angúnia, de joveneta, perquè allà retrobava coneguts i saludats que feia temps que no veia. Això ja m'està passant a mi, també. Els enterraments són una retrobada social important, també avui, en general i amb les seves excepcions. Tot s'ha de viure amb naturalitat, és clar, però tots som com som i tenim al damunt el pes de la nostra pròpia experiència vital. Si de petit t'obligaven a veure morts i fins i tot a fer un petó al fred front de l'estimada iaia difunta és fàcil que no vulguis que les teves criatures passin pel mateix. I a l'inrevés, si t'evitaven la visita potser vols que els teus fills no tinguin pors estranyes ni excessives i que entenguin aquest fet irreversible com una baula més en el camí de la vida. Això en el nostre món convencional i, més o menys, pacífic. Els infants de països amb guerra, fam i la resta, no tenen opcions. La mort és allà, cada dia, i la vida té molt poc valor, per als vells i per als joves.\nQuan t'adones de la relativitat amb la qual t'has de prendre els consells dels suposats savis en qualsevol matèria ja ets massa gran i ja n'has fet de tots colors. Hi ha una tendència humana a la predicació de continguts ètics, molt inquietant. Fem el que podem i predicar no vol dir que, quan tu t'hi trobes, no facis ben be el contrari del que predicaves. Feu el que diuen i no feu el que fan, crec que diu Jesús sobre els fariseus en algun moment. Jo afegiria que ni tan sols hem de fer el que ens diuen, fem allò que el sentit comú ens aconselli en cada moment, segur que ens equivocarem moltes vegades però val més així que no pas haver-se equivocat per escoltar els cants de sirena mediàtica experta en dols i la resta, vaja.\nAvui és un dia adient per meditar sobre la mort i la brevetat de la vida però el cert és que, per més que meditem, no en traurem l'entrellat.\nEtiquetes de comentaris: cadàvers, cementiris, Dia de Difunts, evocacions, mort\nReconec que ens agrada molt\na Nuri i a mi, anar de visita\nal vell cementiri de la Salud.\nVaguejar enmig d'aquell ambient\ntranquil, relaxat i evocador,\nd'altres éssers que resten allí,\nfins i tot amb retrat incorporat.\nVeure les flors dipositades\nde plàstic o naturals, llegir\nalguna mala dedicatòria,\no un poema desafortunat.\nPotser ens agrada anar-hi,\na part de la pau i assossec\nque en aquest lloc hi ha,\ncom qui va a veure l'última vivenda\nque tard o d'hora, ha d'ocupar.\nUn poema molt bonic i descriptiu.\nYo pienso que una de las grandes hipocresías del derecho es la prohibición de la eutanasia.\nChiloé, todavía me sorprendo de la relativa facilidad con que hemos aceptado el aborto en comparación con el tema de la eutanasia, sin embargo todo llegará, o eso creo.


jueves, 21 octubre 2021 - 13:09 h\nEl detectiu es va fer passar per convidat a les noces. Tenia una missió que complir perquè aquells esposoris no eren habituals, en el convit, els celebrants volien posar música. Amb una filmadora minúscula, l'investigador anava recollint les imatges de la festa, la primera besada, els acudits, els brindis, fins que va arribar el primer ball.\nLa parella va sortir a la pista i es va marcar un vals. Després, tots els convidats en aquest acte privat van ballar. El detectiu somreia, havia assolit el seu objectiu.\nPosteriorment, l'home es presentà a les oficines del delegat de la SGAE a la ciutat. I aquest, com si li anés la vida, va facturar l'ús de la música. No era la primera vegada que la SGAE volia cobrar per posar música en unes núpcies. Potser en el futur també cobraran pels bateigs, comunions i funerals. Tot pot ser.\nFa un parell d'anys, l'Agència de Protecció de Dades ja va imposar una multa de 60.000 euros a la SGAE per enregistrar, en 2005, sense permís, unes noces a un restaurant de Sevilla. Saben vostès amb quina intenció van anar a fer el vídeo de la festa? Sí, per després passar-los factura de les músiques emprades. Sembla que els convits de noces són una altra mina per a la Societat General, sobretot d'ençà que un Jutjat de no sé on han dit que es tracta d'actes públics, per tant, susceptibles de ser facturats. Ara, la Societat ha reincidit i s'ha tronat a obrir un altre cas que no sabem com acabarà.\nUna de les crítiques que més freqüentment rep aquesta societat (aguaita: de caràcter no lucratiu) és la del seu afany recaptador, que no discrimina els actes sobre els que s'imposa i que factura compulsivament, independent si els autors els han cedit la gestió dels seus drets o no. També se'ls critica la poca claredat del destí dels milions i milions d'euros recaptats al llarg de l'any. La censura és que, en la gestió dels drets d'autor, la SGAE reparteix els ingressos segons els seus propis criteris, en perjudici dels autors que no pertanyen a la casa i també dels socis de menys nivell.\nSempre he cregut que les entrades per assistir a espectacles, o en les informacions dels actes gratuïts, els espectadors hauria de saber quina part del que paguen va a aquesta entitat d'impostos privats. Casos com el de les noces, a part de còmics són també definitoris d'una actitud. Quan un sistema, com el de la gestió dels drets d'autor, crea tanta oposició, tanta crítica, vol dir que alguna cosa no funciona. ¿És el poder de les grans estrelles de la música sobre el Govern que impedeix posar-ho a debat?


"Al llarg de la història, hi ha uns quants precedents de governants il·legítims que han estat imposats a la població per la força"\nper Salvador Cot Editor d'El Món 15 d’octubre de 2017 20:35\nJosep Borrell, Josep Piqué, Josep Antoni Duran Lleida i Josep López de Lerma. Aquests són els quatre noms -tots Joseps, curiosament- que ha filtrat la Moncloa a El Mundo com a possibles candidats a homes de confiança de Madrid, un cop els governants legítims hagin estat destituïts per l'article 155. Un Govern titella que s'encarregaria de gestionar els serveis -amb un cert vernís de la màxima catalanitat que es pot tolerar des de l'Imperi- fins la convocatòria d'unes eleccions, qui sap si sense Junts pel Sí ni la CUP per aplicació de la Llei de Partits contra l'independentisme. El Español de Pedro J. Ramírez amplia una mica la llista amb Enric Millo i Dolors Montserrat. La resta dels candidats ja ni tan sols són catalans.\nAl llarg de la història, hi ha uns quants precedents de governants il·legítims que han estat imposats a la població per la força. Pel que fa a Espanya, el cas més recordat és el de Josep I, nomenat rei d'Espanya -però no de Catalunya, que va quedar incorporada a França- pel seu germà Napoleó. Era un home capaç, progressista i abstemi que, tot i això, és recordat amb el malnom -injust, però intensament perpetuat- de Pepe Botella. Els nazis van imposar Vidkun Quisling als seus compatriotes noruecs, que el van haver de suportar fins que, a la retirada de la Wehrmacht, el van detenir i afusellar. El mariscal Pétain, cap de la França col·laboracionista de Vichy, també va ser condemnat a mort, tot i que De Gaulle li va permetre morir, deshonrat, a la presó.\nA Catalunya hi ha un parell de personatges comparables. Un, Alfons Sala, liquidador de la Mancomunitat per encàrrec d'Alfons XIII i Primo de Rivera. I l'altre, Joan Pich i Pon, imposat a dit des de Madrid després de la detenció de Lluís Companys i el seu Govern, l'any 1934. A Terrassa hi ha un monument a Sala que, des de fa dècades, és motiu d'escarni continuat. I, pel que fa a Pich i Pon, només és recordat com a personatge grotesc i irrisori.\nEn fi, algú passarà a la història. A aquesta mena d'història. I mai no serà oblidat, com els espanyols han recordat per sempre el seu Josep.


Usos dels espais infrautilitzats : Montse Roset Armengol – 5talents.cat\nEspais urbans infrautilitzats. Solucions (I)\nLes parròquies sovint tenen pisos o locals amb una baixa ocupació. Són espais que acullen grups en determinades hores de la setmana, però que no arriben a ser un 5% del temps. La Parròquia de la Medalla Miraculosa ha obert un ...\nÈxit de participació en el I Concert Veus al Castell\nEl Castell de Subirats va acollir, el diumenge 12 de juny, la primera edició del concert Veus al Castell. La música va sonar a l'església parroquial de Sant Pere, on van actuar la Capella de Música Santa Maria de Mollet ...\nLa paraula “disruptiu” està de moda en el món de l’empresa. Què és un negoci disruptiu? La innovació és una de les vies per a generar nous escenaris més favorables que els actuals. Sorgeixen nous enfocaments en els negocis de vegades generen ...\nDessacralització de temples\nQuè passa amb les Esglésies dessacralitzades? A arrel d'un article publicat per la revista digital Aleteia. Crec que la millor opció seria trobar una sortida econòmicament viable però que l'edifici continués tenint un ús pastoral. Fins i tot en el cas del restaurant ...\nMontse Roset, 12 gener 2014. Santa Maria del Pi dóna un pas endavant en la gestió turística i econòmica del temple Dijous passat, 2 de gener, la basílica de Santa Maria del Pi va presentar el seu nou projecte de crowdfunding i ...\nArreu del món trobem exemples escandalosos de locals, i fins i tot Esglésies, convents o catedrals, que han deixat de ser un temple o un espai per la vida religiosa, i han passat a ser discoteques, bars, locals comercials o vivendes de ...\nNous usos per als espais cristians\nL'Església té molts espais religiosos infrautilitzats. Davant aquest fet hi ha, arreu del món, diferents postures i opcions. Algunes diòcesis i congregacions han optat, si els ha estat possible, per donar una nova empenta als seus convents, monestirs, santuaris, cases, ...