arquitectura, entre d'altres solucions: de novembre 2011\nJosep Llobet: una casa a la costa catalana 2/2\nQuan l’arquitectura es construeix deixa de ser un exercici abstracte. Està en funció d’uns materials, d’unes tècniques, de com l’edifici respon a un medi ambient concret.\nA l’article anterior he parlat de la casa a la costa catalana com si aquesta fos una maqueta. I, alhora, he dit que la casa és sensacional. Si les sensacions ens entren pels sentits, pel que podem veure i tocar, això ens relaciona directament amb uns materials, amb unes tècniques que han possibilitat que aquest esquema es percebi d’una determinada manera i no d’una altra. És això el que nosaltres percebem com a casa, i és d’aquesta pàtina superficial, de la materialització, del que la sustenta, del que m’ocuparé d’ara endavant.\nPreguntat Llobet per la dificultat d’imposar als propietaris una casa de formigó, aquest va riure: “van ser ells qui m’ho van proposar”; tenien perfectament clares quines sensacions volien. A partir d’aquí, l’ofici i, sobretot, la inspiració (tones d’inspiració) de l’arquitecte treballen, torturen, mimen el material i el menen al que aquest vol transmetre.\nLa casa s’ha construït amb molt pocs materials: formigó, zenc, diverses qualitats de vidre, fusta, pedra natural, acer cor-ten. Guix. Poca cosa més.\nLa casa queda dominada pel color gris dels materials triats en brut. Els escassos colors que hi ha són d’altres materials deixats també en brut. Està molt ben construïda, i la dialèctica entre l’aspecte rocós, mineral, bast dels materials i el refinament de les tècniques li dona una vibració especial. La casa té un contrast molt fort entre la seva percepció quan se la mira des de l’exterior i quan ets dins, on la mirada queda reposada, menys tensa, on les sensacions són de tranquil·litat total.\nEl formigó es tracta en brut, cruament, com un material bast. Sembla que s’expressi a través de les seves cicatrius, de vibrats deficients, de juntes fredes aparentment descontrolades. Res més lluny de la realitat, per les raons abans esmentades.\nEl zenc està poc patinat. Quan vaig visitar la casa ja portava un cert temps construïda i funcionant, i la coberta havia adquirit una pàtina superficial interessant, que havia deixat d’un gris cendrós tota la coberta.\nS’usa una pedra calcària fosca, fusta crua als mobles encastats i algunes divisòries (pintada a les portes), ferro rovellat i diverses qualitats de vidre.\nEl formigó s’encofra amb fusta, majoritàriament. L’encofrat és relativament regular, de manera que té textura però no relleu. Hi ha murs que estan fets en una sola posta i les irregularitats del vibrat són una textura més.\nTalment com si fos una casa descrita per Michael Ende a la Història Interminable, aquesta sembla tenir una mida diferent per dins que per fora. Els murs són de formigó per dins i per fora, i els que donen a l’exterior estan aïllats tèrmicament mitjançant plaques d’aïllament tèrmic d’una certa rigidesa embegudes dins el mur. Quan aquest té continuïtat entre l’interior i l’exterior pot produir-se una diferència de gruix que, a més, coincideix amb alguna finestra. Les lluernes es defineixen en forma d’embut. Les caixes de persiana estan embegudes dins el propi mur.\nEl formigó, doncs, està treballat amb uns encofrats molt complexos, amb gruixos, sovint, forçadíssims (arriba a tenir tan sols sis centímetres davant les persianes) i amb una plasticitat que li arriba a donar un caràcter gairebé expressionista. Talment com un motllo de silicona complicat per a fer pastissos amb formes divertides pels nens. Potser per aquest pudor que tenim a l’ornamentació, potser per aquest caràcter econòmic que tenim els arquitectes quan projectem, cap d’aquests artificis s’ha fet perquè sí. La contradicció que els gruixos de formigó imposa a la planta, enlloc de resoldre’s, s’ha fet servir per a produir aquests artificis que, a curta i mitja distància, vibren les façanes. Com, per exemple, la finestra de la cuina, convertida pràcticament en una escultura al seu contacte amb l’exterior.\nEl zenc es treballa a junta alçada, tècnica que deixa grans panys de coberta amb una planeitat considerable, amb una vibració subtil. I que marca molt les entregues, els límits, on els detalls necessaris per entregar la coberta amb qualsevol cosa (una lluerna, un canaló) destaquen molt.\nEn aquestes circumstàncies, els detalls constructius, les unions, les transicions, marquen la casa. Es treballen totes elles exhaustivament, amb precisió, amb tècnica. Els canalons, la protecció del cartró-guix, els goterons són d’un disseny exquisit. Les lluernes, els remats de les cobertes, els pany d’u-glass tenen, tot ells, detalls emocionants.\nL’edifici funciona tot ell amb geotèrmia: un pou ubicat sota la casa (seria maco pensar que sota el pati), ple de graves, aprofita la inèrcia del terreny per a preescalfar o refredar aigua, aire, el que convingui. Unes plaques solars disposades a un pany de coberta específicament dissenyat per a això (tan expressiu, jugant un paper tan semblant a la caixa d’escena del Teatre Atlàntida) reforcen el sistema.\nI mes: així com la secció de la casa d’estiueig dels Smithson es dibuixava pel pou la secció d’aquesta casa s’hauria de dibuixar pel pou de geotèrmia, ubicat sota la casa. Em diverteix pensar que el pati pesa tant que s’acaba enfonsant molts metres sota terra. Que la casa té arrels, com un arbre.\nMil coses més: el garatge gairebé com una sala d’estar. El porxo d’accés, agradable, ombrívol, que juga amb les canyes de riu del torrent com si fossin una cortina, amb la negació de les vistes al mar, amb la nostra posició relativa (per primer i únic cop, mirant la casa), el camí a la porta d’entrada, marcat subtilment erosionant el paviment de formigó.\nUn episodi deliciós, infotografiable, indibuixable, també, que tan té a veure amb els espais regalats, una mena de tonteria, gairebé una broma privada elevada a un dels capítols més emocionants de la casa, que explica tantes coses sobre què és: el petit bany que serveix els estars, ubicat a la zona on hi ha la lluerna que il·lumina l’escala, disposat, per tant, a la zona de més alçada de sostre de tota la casa. Un espai d’a penes metre vint d’amplada per uns dos metres i poc de llargada. Per sis o set metres d’alçada. Que perd el guix als dos metres i deixa una paret de maó vista (la única de tota la casa), la llum caient des de dalt, la pica del lavabo dissenyada per la propietària amb la llum a sota.\nEl caràcter monacal de les habitacions, guix, fusta, llum baixa de sud, llum zenital de nord, els llits amb els cobrellits tan blanc, afora la vegetació, el sol on no destorba. El bany principal amb una visual de quatre kilòmetres des de la dutxa.\nSensacions. Episodis. La sensació que s’ha definit un sistema que no s’ha menjat la inspiració dels que han col·laborat a la casa. La sensació de no poder-ho explicar tot, per exhaustivament que es comentin la composició, les tècniques constructives, que s’expliquin processos, intencions i regals que l’obra ha fet als propietaris. La sensació, al final, que l’arquitectura pren vida pròpia i crea un organisme viu que convoca paisatge, que dialoga amb obres properes o llunyanes d’igual a igual. I que, finalment, podrà inspirar d’altres obres que, amb sort, també mataran el pare.\nPublicat per jaume prat ortells a 18:00 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: arquitectura, critica, habitatge, Josep Llobet\nJosep Llobet: una casa a la costa catalana 1/2\nGràcies a Josep Llobet pel seu interès màxim, pel seu entusiasme. Gràcies als propietaris per obrir-me la casa amb total amabilitat. Gràcies a Natàlia Ojeda per donar-me les imatges totalment processades.\nTotes les fotos, inclosa la del Teatre Atlàntida: Jaume Prat\nSom a un indret indeterminat uns quants kilòmetres al nord de Barcelona, a un terreny costerut a uns tres o quatre kilòmetres en línia recta del mar, perfectament visible des d’aquí. Al costat oest d’un terreny accessible des del punt més baix, a sud, coincidint amb la bona orientació, hi ha un torrent sec la major part de l’any poblat amb una vegetació densa de canyes de riu i alguns arbres, pins la majoria. N’hi ha algun més dins la pròpia parcel·la. Molt a prop, algunes bones cases construïdes per Tusquets, Bonet Castellana o Coderch.\nAquesta és la història sobre com habitar un lloc curosament triat. Sobre com mantenir, dia a dia, visita a visita, aquesta sensació de descoberta d’un paisatge, del gaudi del mar allà a prop. D’un procés d’anada i tornada que comença enamorant-se d’unes sensacions, buscant el terreny on fer-les possibles, habitar-lo mitjançant alguna cosa semblant a un refugi que contingui tot el que els usuaris considerin necessari, i, després de tot aquest procés complex, poder recuperar, i, a ser possible, potenciar, aquest sentiment inicial. No parlem d’una casa: parlem d’una llar, treballada intensament pels seus propietaris.\nEls propietaris necessitaven un mitjancer, algú amb sensibilitat suficient com per entendre els seus desitjos. Van trobar l’arquitecte Josep Llobet i el procés va començar.\nÉs molt fàcil parlar de la feina que un arquitecte realitza per a construir una casa de tanta qualitat. Dels seus set avantprojectes, de les negociacions amb l’ajuntament, d’un projecte executiu dibuixat amb una precisió enorme i d’una direcció d’obra exhaustiva, d’aquelles on deu resultar absurd comptar visites. Tot això hi és, i fer-ho forma part de la nostra feina.\nEnlloc d’això parlaré dels propietaris. Aquests s’han exigit un nivell de feina semblant a la del propi arquitecte. Han hagut d’entendre tots els avantprojectes, imaginar-se’ls, traduir-los i fer un esforç per a guiar l’arquitecte i afinar la seva feina cap a la direcció que tots plegats volen. No es fan avantprojectes per esport: es fan per necessitat.\nAquesta és una casa gran, una casa cara, una casa feta per a gent que té un cert nivell econòmic. És fàcil fer-se la reflexió fins aquí i parar. El que cal remarcar és que això no és suficient per a explicar-la. Reivindicar la feina, reivindicar les ganes que tot surti bé. Reivindicar l’esforç comú, la lluita. I explicar que això no té absolutament res a veure amb aquest nivell econòmic. Sí té a veure amb la sensibilitat dels propietaris. Si té a veure amb una certa cultura, amb unes ganes de viure bé totalment independents d’un pressupost. I és sota aquest prisma que cal mirar la casa.\nAbans que res, un diàleg entre els propietaris i l’arquitecte. Un acord que, quan qualla, es dibuixa bé i es passa a construir en un procés actiu i obert que no abandona aquest diàleg en cap moment. I que continua amb la direcció d’obra i amb la casa acabada, ja sense la presència de l’arquitecte que ha ajudat a concebre-la. Ara cal confirmar, descobrir, corregir, inventar les claus per a habitar-la. El procés no acabarà en tota la vida útil de la casa: l’habitar és un fet actiu i conscient. Ha de ser així quan es vol fer de l’habitar un fet humà. Quan volem viure en unes condicions dignes, quan volem usar l’arquitectura com a tal i no com si habitéssim refugis precaris equiparables a llodrigueres sense sentit ni intenció. Per a sobreviure no cal l’arquitectura. Tan sols un espai sec, un pany a la porta i una bona estufa que gasti poquet.\nCroquis avaluant possibilitats de disseny.\nLa generació de l’espai, o dels espais, es fa a partir de moviments. De fixar mirades. Dels desplaçaments per la casa, de la posició relativa dels ulls quan som asseguts. Els espais s’escapen, constantment. Un es pot asseure a pocs punts de la casa on fer-ho no convidi a aquesta mirada dinàmica, inestable, però, alhora, amb un component lúdic, calmat que dona a l’habitatge el seu caràcter de refugi, de lloc viscut, introspectiu. L’acotació, la delimitació no es fa a través de quatre parets i unes finestres ben posades: es fa amb el paisatge, es fa acomodant els ulls, acotant un territori que no té res a veure amb els límits de propietat que els habitants han pagat.\nLa biblioteca amb finestres a l'alçada de la vista.\nLa casa és, en el sentit literal del terme, sensacional: entra, es configura, viu, respira a través dels sentits. Els usa com a pur material de construcció.\nAl principi hi ha la tria del lloc, que els propietaris van fer conjuntament amb l’arquitecte. He descrit la parcel·la a l’inici de l’article, i, lligada a aquesta descripció física hi ha una sèrie de consideracions legals molt hàbils: el límit oest de la casa no es delimita per una distància arbitrària que l’ajuntament i els promotors han decidit deixar fins al límit de la parcel·la, sinó que ho fa contra el límit que marca la distància mínima respecte del torrent. Cosa que vol dir, a més, que ningú els edificarà al costat. A l’altra banda del torrent la llera de la muntanya està protegida: les condicions de la casa no han, per tant, de variar.\nEl porxo d'accés obert contra el torrent.\nA sud el pendent cau d’una manera sobtada. La cota del carrer deu ser ben bé sis metres per sota el nivell del terra dels espais d’estar. El nivell inferior (el d’accés) s’obre exclusivament a oest, contra el torrent, acotat per la veritable paret que formen les canyes de riu que el voregen. Encara a sud, el paisatge proper queda format per unes cobertes anònimes: les cases ja estan construïdes i queda perfectament comprovat que no taparan cap vista.\nLa casa des de la parcel·la superior, encara sense edificar.\nLa parcel·la va ser considerada massa gran pels propietaris, que van segregar-la i quedar-se amb la que compleix les condicions que he descrit. Amb una consideració addicional: el terreny resultant era el més difícil de construir. D’aquesta dificultat se’n va fer virtut i es va fer servir a favor del projecte.\nEmplaçament de la casa amb el torrent. A ma dreta, a tres kilòmetres, el mar.\nDesprés ve la forma.\nAl paràgraf inicial esmentava la sensació de descoberta permanent que la casa regala als seus visitants i habitants cada cop que entren.\nEl seu espai, la seva configuració és totalment centrífuga. La casa s’organitza a partir d’un centre buit, amb tot el programa necessari per a fer-hi vida organitzat en una sola planta, a la que s’arriba per unes escales que la comuniquen amb una planta semisoterrada que serveix l’anterior contenint els espais d’arribada, el garatge i tota una sèrie de magatzems i espais tècnics.\nPlanta soterrani. Accés (en pendent ascendent) i llum natural a totes les sales.\nPlanta d'estar: tot el programa principal, jardí, vistes.\nPlanta de coberta.\nLa casa es disposa al terreny com un panòptic deformat, estès a partir d’aquest centre, amb una sèrie d’habitacions tancades respecte d’aquest centre (portes complexes a través d’espais servents, que les independitzen de la part social) per als diversos usuaris i una sèrie d’espais d’estar comuns amb una relació més franca amb aquest centre, però mai directa, i oberts al jardí, un espai més o menys pla que, a partir d’una distància determinada, cau suaument fins a una piscina desbordant que es vol mesclar amb l’horitzó, amb el mar. Sota d’ella, un mur de contenció i el carrer, invisible des de la casa.\nImportant: l’espai habitable no és, ni vol ser, l’espai cobert i climatitzat. És tota la parcel·la habilitada per a ser-ho. I, sobretot, és tot l’espai que s’obre a les visuals que genera.\nLa diferenciació entre els espais interiors canvia en funció de l’espai on ens trobem. A les habitacions i a la cuina hi ha finestres: el paisatge s’emmarca, l’interior és un interior, una mena de cabaneta dins la casa.\nEls espais de circulació al voltant del pati són espais interiors molt clarament delimitats respecte l’exterior que forma aquest pati. Un exterior delimitat, acotat, un exterior que introdueix la natura salvatge al cor de l’habitatge. El pati es tanca amb uns panys de vidre fix enormes i no està pensat com a espai d’estar: és més una reserva per la vista, un organitzador, un no-lloc concebut per al confort visual dels habitants. Una dada clau: les portes de sortida no són ben bé portes, sinó finestres d’alumini pivotants a les que, conscientment, no s’ha fet cap esforç per amagar les guies al terra: no cal. Millor d’aquesta manera, convertint l’acte de sortir el pati en una decisió conscient.\nAls espais d’estar (menjadors i diversos espais amb sofàs), en canvi, les finestres corredisses que protegeixen l’interior tenen les guies encastades al terra per tal que la transició interior-exterior sigui totalment franca, directa. I madura: Llobet entén que no és necessari cap artifici per a obrir l’espai completament a l’exterior. Amb el 70% que dona un sistema de finestres corredisses completament obert és suficient.\nLa casa acaba prenent la seva forma a través de set avantprojectes i un projecte definitiu. La clau per entendre-la és el procés que va des del quart avantprojecte al projecte final.\nPrimer avantprojecte: encara tres plantes, ortogonalitat, planteig sobre una esquena contra la mitgera superior.\nEl quart avantprojecte és el primer de tots que configura i fixa definitivament el programa: de sud a nord, espais d’estar, habitació principal, dos habitacions per fills, una de convidats a l’extrem nord-est i una sèrie d’espais servents dels anteriors, organitzats, i aquesta és la novetat d’aquest avantprojecte, al voltant d’un pati que acompanya l’escala d’accés des del pis inferior d’accés. Cap d’aquestes peces es mourà d’aquesta posició relativa.\nQuart avantprojecte: les peces prenen la seva posició definitiva. Habitatge en una sola planta servida per la inferior. Aparició del pati.\nSisè avantprojecte. La casa es desortogonalitza i va prenent, gradualment, la seva forma definitiva.\nL’altra clau per entendre la casa és el treball paral·lel de Josep Llobet (juntament amb Pedro Ayesta, Laia Vives i, sobretot, Pep Llinàs) sobre un altre projecte: l’excepcional teatre Atlàntida de Vic. El diàleg entre la casa i el teatre és tan important per al projecte definitiu com el propi diàleg entre l’arquitecte i els clients. Val a dir, i és una apreciació important, que les similituds entre els dos projectes no estan explicitades per Josep Llobet: són de collita pròpia, però, quan vaig comentar-les-hi, aquest es va mostrar interessat en aquestes similituds i les va acceptar com a conseqüència d’un treball coherent. Analitzem-les.\nLlinàs-Llobet-Vives-Ayesta arqs, Teatre Atlàntida. El dibuix és molt complex. Al centre i a dalt, prolongant el jardí de l'antic conservatori de Manel Joaquim Raspall, el passatge públic que defineix l'edifici.\nEl trànsit del quart avantprojecte a la casa construïda és, sobretot, un treball sobre les visuals de la casa. Un treball que portarà Llobet a desortogonalitzar-la, a treballar amb una sèrie de línies obliqües que tenen a veure amb l’adaptació topogràfica i, sobretot, amb la voluntat que, des de tots els espais oberts al centre (les portes de les habitacions singularment, l’arribada de l’escala, òbviament els estars) es pugui arribar a veure el mar: la casa es fa totalment permeable a la vista.\nAquestes visuals són el fil conductor de la planta.\nAl teatre Atlàntida de Vic, l’equip de projecte guanya (inapel·lablement, tot i que es va apel·lar, però això és una altra història que millor que no expliqui) el concurs no per la qualitat del espais interiors del programa (bellíssims tots ells), sinó per la introducció d’un passatge interior que lliga l’accés superior amb l’inferior. Aquest passatge, ara un carrer més de Vic, usat i estimat pels ciutadans, dona accés a totes les parts del programa.\nTeatre Atlàntida: Al centre del volum, l'entrada del passatge, que es desenvolupa cap a l'esquerra de la fotografia i el connecta fins al conservatori, que treu el nas rere la caixa escènica.\nEl que és el flux de ciutadans al teatre Atlàntida són les visuals a la casa. Una d’elles (la visual major, que, d’una manera absolutament afortunada, no té res a veure amb cap eix organitzador) travessa longitudinalment tot l’edifici d’una punta a una altra, des d’una vidriera col·locada a la part inferior fins a un dels estars. Si ens situem a l’altra banda d’aquesta vidriera (curiosament fixa: Llobet es va mostrar dubtós d’aquesta decisió, que, en tot cas, prendrà sentit o es rectificarà en funció de la manera d’habitar la casa dels seus propietaris) circuïtem la casa al voltant del pati fins arribar a aquest estar i al jardí, o fins a prendre l’escala i sortir, amb uns moviments semblants als que el passatge del Teatre Atlàntida imposa. El grau de complexitat és, aquí, major, per la introducció d’aquesta visual neta que travessa tota la casa, innecessària al Teatre Atlàntida, tan per l’escala de l’edifici com perquè aquest s’obre a l’espai exterior d’una manera totalment diferent. Més detalls properament.\nUn cor i unes visuals. La part principal del programa s’havia de desenvolupar en una sola planta. La configuració del terreny no la permet. La secció i la planta es van acomodant i deformant en funció d’aquests paràmetres. La planta acaba prenent una forma de fus que Llobet explicava d’una manera molt gràfica desplaçant les seves mans per sobre el plànol: “la casa es va clavant progressivament al terreny”. El dinamisme que acompanya el seu funcionament és, també, un dinamisme compositiu. Puc imaginar-me perfectament Llobet, a la taula del seu estudi, fent esbossos sobre la planta reproduint exactament aquesta moviments.\nHi ha un altre mecanisme compositiu clau per entendre tan els moviments com la pròpia planta. En realitat les peces principals de la planta són perfectament ortogonals. Aquestes es conformen per paquets invariables (les dos habitacions dels fills, la principal, convidats, etcètera) que van dansant entre ells en un ritme entre musical i pictòric, aglutinades, foses entre elles pels espais de circulació. Les peces s’orienten cap on es creu convenient. Els espais de circulació organitzen aquestes peces en funció de les visuals. La planta ja està feta.\nDetall de planta: dormitoris dels fills. Les peces són perfectament ortogonals i se'n deformen les transicions.\nJosep Llobet (desvetllant una interioritat) va demanar-me que l’article no fos neutre i tragués el defectes de la casa. Sense por. Només he estat capaç de trobar-ne un, i, un cop trobat, ni tan sols estic segur que pugui ser llegit com a defecte. Explico i justifico: abans he descrit les plantes d’aquesta casa com un negociat entre els propietaris i l’arquitecte, cristal·litzades i construïdes quan hi ha acord. El moviment de desplaçament i lliscament final entre les habitacions dels fills i les habitacions dels pares deixa, a la versió construïda de la casa, un espai completament buit, inútil, tapiat, entre aquests dos sectors de la planta. Si l’espai tingués dos metres més d’amplada seria una sala d’estar fabulosa. Però no s’ha volgut així: el pati perdria el seu caràcter i imposaria una altra manera de circular-lo, amb més passadís que potser no es faria servir. I la llei de les visuals no es compliria. Hi hagués hagut, però, una altra manera d’apropiar-se d’ell: anàlogament al tall que separa l’habitació principal de la biblioteca. Les dos peces giren entre elles i acaben obliqües, disposades en un angle agut que crea un trapezi que tindrà poc més de metre vint de base menor. Aquest trapezi es tracta com un buit, com un pati sense terra que dona al garatge i que s’aprofita per a crear una veritable lluerna vertical, una finestra oberta contra un mur de formigó, sense cap altra vista que la textura d’aquesta paret, que introdueix al rebedor una nova qualitat de llum, una llum bella, matisada, tranquil·la, reposada, que la propietària ha decidit valorar disposant, allà, un moble estimat per ella (una peça molt maca de fusta gravada, potser de cent anys d’antiguitat).\nA l’altre angle de la casa tampoc s’ha volgut, potser per evitar repeticions i treure intensitat a aquest artifici, repetir el gest.\nHe afirmat repetides vegades que els arquitectes no s’equivoquen quan projecten. Per tant, els defectes no poden ser defectes. En aquest cas, una mena de recambró secret dins la planta, inaccessible, ens parla d’aquesta relació amb els propietaris. D’un arquitecte compromès que ha construït la casa tal com s’ha acordat. L’arquitectura de la casa no s’ha volgut perfecta: s’ha concebut com un joc d’equilibris entre el que vol l’arquitecte i el que volen els propietaris. I la planta és l’expressió d’aquest acord, de vegades tens, d’altres feliç. Finalment satisfactori des del moment en que parlem d’una casa que és, amb tota seguretat, arquitectura.\nUna segona cosa que crida l’atenció respecte de la planta és un tall al mig del pati. Allà hi ha una porta corredissa. Formalment és dèbil. Funcionalment és d’una precisió exquisida: oberta, la casa funciona pels propietaris i els seus fills. Tancada, la casa funciona exclusivament pels propietaris. I la porta garanteix el bon comportament energètic de la casa, i en minimitza el consum permetent tancar-ne una bona part: s’estira i s’encongeix a plaer, sense necessitar cap altre recurs.\nEn secció: una plataforma plana a cota superior del terreny. Un jardí que cau com s’ha descrit. Una escala que baixa fins a la planta d’accés. I, sobretot, una col·lecció d’episodis que entreguen la casa contra el terreny en funció de la seva posició relativa, deixant una casuística de soterranis i espais habitables a baix, complexitzant el programa. El que a la planta són les visuals en secció és la llum. Aquesta travessa tota la casa i a penes hi ha espais (i, quan hi són, són servents) sense bona llum natural. De vegades trobada i potenciada en obra.\nLa suma dels processos lògics de composició de la planta i la secció no donen, en absolut, la volumetria de la casa. Aquesta s’ha retorçat, torturat, treballat (com a tot bon projecte) anàlogament a la planta i a secció i té a veure amb les dos, però amb un plus important: la composició i el moviment de les cobertes.\nBellissim dibuix d'alçat per estudiar la finestra de la biblioteca (amb façana de zenc per poder-la aïllar tèrmicament, que demostra el grau de control que Llobet imposa a la casa.\nLa casa és una suma de cobertes inclinades, foses perquè semblin una de sola. Un volum únic curiosament molt semblant, també, al Teatre Atlàntida de Vic. No per mimetisme, en cap cas, sinó per repetició dels mateixos processos: estem parlant de dos edificis que comparteixen un dels arquitectes del teatre. Hi ha, però, una variant important, fonamental: la coberta abans esmentada vol, en dos de les tres façanes (la sud i la oest, on s’hi aboquen gran part dels espais d’estar principals) deslligar-se del volum, crear caixa, protegir l’edifici mitjançant ràfecs enormes. A nord i a oest s’enrasa amb les façanes de la casa. El material de les façanes i el de la coberta no es corresponen: la coberta és, sempre, autònoma.\nJoc complex de lluernes, pati, volumetria per il·luminar el passadís.\nLes cobertes van girant en funció d’on s’obren els espais d’estar. Les obertures principals, les finestres o les baconeres, corresponen a la línia d’aiguafons. Des d’ella pugen, majoritàriament en una sola pendent, fins a l’altre extrem de les peces, sempre (important) il·luminades per dos orientacions: a sud o a oest des de baix, a nord o nord-est zenitalment, mitjançant petites obertures molt complexes que descriuré més tard.\nSecció per dormitoris: llum baixa mitjançat finestres, llum zenital. Notar el detall exquisit de la colocació de la caixa de persiana (amb una reixa inferior per provocar ventilació creuada.\nSecció per estar i vestíbul. A sota, aparcament. Sempre llum baixa de sud i llum zenital a nord.\nEls espais d’estar no reben llum zenital: es conceben com porxos direccionats cap al mar, oberts a sud cap a una sèrie de porxos exteriors i a nord cap al rebedor i el pati que el perllonga.\nEl rebedor és, no podia ser d’una altra manera, l’espai amb més complexitat de llum: llum de nord a través de les vidrieres franques, obertes, contra el pati. Llum de nord zenital just sobre l’escala, acompanyant-ne a pujada (o fent baixar la llum cap als soterranis, sempre plens de llum creuada), llum d’aquesta lluerna vertical abans descrita, llum de sud, sense incidència solar, a través dels porxos climatitzats i oberts que formen els estars.\nTots aquests recursos funcionen perfectament. Desplaçant-nos uns pocs metres canvien totes les condicions, i, per tant, les sensacions que rebem de la casa. Sembla talment com si la construíssim a cada moment, a cada mirada, transformada constantment segons la nostra posició relativa.\nEls habitants de la casa encara se n’estan fent amics, i trobant, constantment, noves formes d’usar-la, d’habitar-la, imprevistes durant el projecte: l’arquitectura torna tots els esforços que se li han dedicat amb escreix.\nPublicat per jaume prat ortells a 9:04 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: arquitectura, habitatge, Josep Llobet


Alexandra Panayotou a La Tramun – La Tramun\nEts aquí: Inici / Notícies / Informació / Alexandra Panayotou a La Tramun\nmaig 1, 2013 /in Informació /by Jordi Buch\nLa Tramun estrena les seves conferències al briefing de la cursa amb l’ultrafondista Alexandra Panayotou. El proper dia 18 de maig.\nLa Tramun és un esdeveniment que transcendeix al fet merament esportiu. És viure una experiència vital que ens fa més forts i més grans. Per això, des de l’organització, us volem ajudar donant-vos consells a través d’una xerrada abans del briefing de la cursa. Serà el dissabte 18 per la tarda a les 19:30.\nAquest any, al ser el primer, volíem parlar d’un aspecte de vital importància i que, sovint, només ens recordem d’ell quan estem a mitja proba, patint i fent amistat, o no, amb el temible home de la massa o, dit d’altra manera, quan estem tant “pajaritos” que pensem que al sofà de casa s’està millor i que carai fem fent l’animal pel mig del bosc quan el mitjà natural de l’home és la ciutat.\nAquest any volem parlar de l’entrenament psicològic. De com podem fer-ho per aguantar la pressió del cos que ens demana un descans i seguir endavant.\nPer això ningú millor que l’Alexandra Panayotou (www.alexandrapanayotou.com). A qui coneixeu que hagi fet 315km sense parar? Córrer durant 50 hores seguides sense parar a dormir? L’Alexandra ho ha fet i ara està preparant un altre repte encara més llarg d’una sola tirada pel 2014.\nPerò aquesta atleta de cognom impronunciable … qui és? Una màquina que ha corregut tota la vida?\nL’Alexandra va començar a córrer de gran, de fet fins als 30 anys fumava i la seva vida era una festa continua. Bé, de fet … ella era la festa! Fins que un dia va decidir que ja n’hi havia prou i que volia recuperar un somni que havia tingut de petita quan el seu pare la va portat a l’arribada de la marató de Dublin. L’espectacle no la va deixar indiferent i va dir que un dia, quan fos gran, correria una marató. Els anys van passar i aquesta promesa va quedar en l’oblit. Però tot el que portem molt profundament, un dia o altre surt a la llum. I un dia el desig de córrer una marató la va fer canviar de vida.\nEstava apuntada a un gimnàs perquè volia perdre pes i ho va comentar amb l’entrenador això de la marató. El seu entrenador i propietari del gimnàs, que a més devia ser fenici, li va proposar un pla d’entrenament per fer a la cinta de córrer del gimnàs. Al cap d’uns mesos un company li va dir que hi havia una “cursa popular” al seu poble que li aniria molt bé per preparar la marató. Així que, amb una amiga, va aparèixer amb unes bambes tipus Victoria a un poble a la falda d’una muntanya. Va sortir a córrer i va fer segona dona. Per cert … la “cursa popular” era la Marató del Mont Olimp – quasi res! –\nVa participar a la marató d’Atenes, la qual havia preparat en la cinta d’un gimnàs i va arribar la vuitena dona, junt amb moltes atletes d’elit. La pregunta era: qui carai és aquesta? Li demanaven pel ritme que anava i per l’estratègia de la carrera. Però l’Alexandra Panayotou havia corregut la cursa amb un swatch de broques, sense saber ni que era el ritme per km.\nA partir d’aquí ja va entrenar una mica més seriosament, pel seu compte, i sabent que a les maratons es porta una cosa que es diu ritme i que la referència son els minuts que tardes a fer un kilòmetre. El 2007 va ser la segona dona a la Marató de Barcelona amb un crono de 2h48’.\nUn rosari de lesions per stress la van fer abandonar la competició d’asfalt i va dedicar-se a la muntanya, guanyadora dues vegades de la mítica Matagalls-Montserrat, va decidir que volia fer quelcom diferent . Va començar amb un repte de 24 hores en solitari en pista per recaudar fons per una expedició al Pol Sud de persones discapacitades. Desprès va fer de Barcelona a Santiago de Compostela, més tard 2010km en 31 dies, 1000km de San Sebastian a Girona passant pel Cap de Creus, 315 km no stop … i pel camí va fer una cursa amb un cavall i la va guanyar.\nSi hi ha alguna cosa que fa de l’Alexandra Panayotou especial és que NO HA ABANDONAT MAI UN REPTE i en 5 anys no ha tingut mai cap lesió.\nDurant el repte dels 315km tenia un virus intestinal que li va fer ballar la padrina, però la força mental i els recursos psicològics la van ajudar a acabar dins el temps previst.\nNo us perdeu la seva xarrada, de ben segur que us aportarà molts de coneixements per poder fer servir el dia de La Tramun i pels vostres futurs reptes.\nVídeo del primer entrenament de La Tramun versió RUN Presentació de la Tramunkids


AL BOSC DE LA REALITAT, les frases neixen, apareixen, desapareixen entre els arbres, travessen camins, es moren. Pujol era bo inventant-se’n, i una vegada va dir: “Catalunya s’ha mirat al mirall i no s’ha agradat”. Aquest mirall, l’independentisme va voler creure que causaria el mateix efecte a Espanya, i durant la repressió hem anat sentint frases com “estem posant un mirall davant d’Espanya”. Però Espanya no té els problemes d’autoestima catalans, i veure’s davant del mirall més aviat l’ha animada.\nNo som els independentistes catalans, sinó els espanyolistes catalans, que fan pujar els colors a Espanya. Penso en intel·lectuals com Espada, Borrell, Sostres o Boadella. M’imagino la cara de Plácido Domingo quan va llegir com Boadella el defensava de l’acusació de depredador sexual: “ Las manos de un macho no están para estar quietas precisamente. De lo contrario los humanos no existiríamos como especie ”.\nEncara pitjor si volia ser una bufonada. Aquests dies fan al cine el documental Untouchable, sobre el magnat de Hollywood que ha acabat enfonsat per les acusacions d’abusos sexuals que s’havia pogut permetre gràcies al seu càrrec.\nDomingo va defensar-se dient que “les normes i els estàndards que avui ens regeixen són molt diferents de com eren en el passat”. És veritat que les actrius han estat històricament a disposició dels homes amb poder, però això no fa impossible adonar-te de què fas. El Romanticisme va posar de moda l’espanyolitat del don Joan, un prototip per a patriotes com Julio Iglesias, Bertín Osborne o el mateix Domingo. Però les normes i els estàndards canvien ràpidament o, millor, van canviant com una onada d’aigua freda que arriba de cop fins on estàvem tranquil·lament estirats prenent el sol. La relació amb el sexe no para de canviar. Precisament perquè ens lliga als altres i, per tant, al poder de cadascú, la sexualitat és tan personal, vaporosa i canviant, i comporta patiments, perquè està viva, és orgànica. El canvi és continu, la relació amb nosaltres mateixos i els altres no para de moure’s sota els nostres peus. Qui ho havia de dir, tan ben vistos que estaven fa dos dies els don Joans? De la pura quantitat, que era la principal preocupació -he passat per prou llits?, hauria hagut de ser més fidel?, hauria hagut de ser-ne menys?-, hem passat a la qualitat -sóc realment del sexe que el cos em diu?, com puc saber-ho?, i si demà canvio d’orientació?\nAquest canvi, Boadella no l’ha ni intuït, però és molt clar en els joves més formats, i s’està escampant per tota la societat.


PROTEGINT I PRESERVANT EL LITORAL METROPOLITÀ\nL'AMB aposta per mesures transversals per mitigar la regressió del litoral\nDivendres, 28/12/2018 | Actualitzada 02/01/2019 - 12:17\nEl litoral és un element vital de la infraestructura verda metropolitana, amb unes grans platges obertes i naturals, i d’abundant afluència d’usuaris.\nNo obstant, aquestes zones de gran valor socioeconòmic per a la metròpoli estan patint una forta regressió a causa de diferents factors: els efectes del canvi climàtic, l’absència de sediments, la urbanització i les infraestructures, entre d’altres.\nEn els últims quatre anys, les platges metropolitanes han perdut, de mitjana, el 30% de la seva superfície. A més, els últims temporals han tingut un cost de 100.000 euros per a l’AMB (Àrea Metropolitana de Barcelona). No obstant, malgrat la regressió i el mal temps, els usuaris continuen apostant pel litoral metropolità, i puntuen les platges amb la segona valoració més alta de la història.\nA l’enquesta metropolitana sobre les platges que s’ha fet aquest 2018 s’han tret diferents conclusions sobre els elements o factors que influeixen en l’ocupació del litoral. Aquests són: en primer lloc, el mal temps, ja que aquest estiu hi ha hagut bastants dies amb banderes vermelles a les platges. En segon lloc, la regressió del litoral. És a dir, ara hi ha menys espai físic que els usuaris puguin ocupar. A això se li diu ‘capacitat de càrrega’ (la capacitat d’absorció que tenen aquests espais públics). I, finalment, destaquen els motius socioeconòmics.\nSegons indiquen els experts en dinàmica litoral, les platges haurien de fer un mínim de 25 metres d’ample per tenir suficient capacitat de càrrega, o capacitat d’absorció d’usuaris. No obstant, a causa de la construcció de ports i embassaments, la impermeabilització de la ciutat i l’edificació de la costa, entre altres coses, el litoral metropolità ha entrat en una dinàmica de regressió molt perillosa. “I a tot això cal sumar-hi els efectes del canvi climàtic”, afegeix l’investigador de l’Institut de Ciències del Mar Jorge Guillén. “Hem detectat que els temporals són més freqüents i les ones, més altes”, agrega Daniel Palacios, geòleg i enginyer tècnic de platges metropolitanes. També ha canviat la direcció del temporal, i això implica molts canvis en la mateixa morfologia de les platges. I el nivell del mar ha crescut entre 2 i 6 mil·límetres l’any.\n“Som totalment conscients de la vulnerabilitat del nostre litoral i per això volem establir unes estratègies conjuntes per revertir aquesta situació”, afirma Jordi Bordanove, cap de Promoció i Conservació de l’Espai Públic de l’Àrea Metropolitana de Barcelona.\nLes platges metropolitanes són un engranatge entre diferents administracions i organismes públics. Hi ha un repartiment de competències entre l’AMB, el Departament de Territori de la Generalitat, els vuit ajuntaments metropolitans de la costa i el Ministeri per a la Transició Ecològica. Per això, des de l’AMB es proposa unir forces amb totes les administracions competents per fer un pla d’estabilització, un full de ruta amb diferents propostes i projectes a llarg termini per solucionar el problema de la regressió del litoral. “El que demanem a la Generalitat i al Ministeri és un pla estructural general per a tot el litoral metropolità, perquè el mar no entén de límits administratius”, explica Bordanove.\nLes platges del nord i del sud són molt diferents, amb la qual cosa les solucions d’enginyeria són diverses i depenen de cada cas. “Dins de les nostres possibilitats estem millorant totes les zones dunars de Castelldefels, Gavà, Viladecans i el Prat”, comenta Palacios.\nFins ara, la creació de dunes s’ha dut a terme sota el paraigua de “Dunes híbrides”, a través del projecte europeu OPERAs.\nAquest mes de desembre, s’ha entrat en una nova fase, denominada “Projecte dunes”, amb la creació i el reforç de dunes existents a Gavà, el Prat, Castelldefels i Viladecans. En aquesta cinquena fase, s’estan reforçant les dunes existents i creant-ne d’altres de noves, de més de 5.000 metres lineals; s’estan eliminant les espècies vegetals invasores i plantant espècies compatibles, que ajudin a mantenir el sistema dunar, i més esborrall, que és la planta que ajuda a arrelar les dunes noves; i s’estan construint noves tanques per a les noves zones dunars.\nNo obstant, el “Projecte dunes” només és vàlid en platges amb prou amplada i amb una granulometria específica. Al litoral del nord són necessàries actuacions estructurals que entren dins de la competència del ministeri, per exemple la compartició de les platges mitjançant la construcció de dics. “El que està clar és que cal buscar una solució més sostenible i que provoqui menys impacte ambiental que l’aportació de sorra, perquè de seguida se l’emporta el mar”, conclouen Bordanove i Palacios.\n7,73: la segona millor nota de la història\nDe mitjana, el nombre d’usuaris que visiten les platges metropolitanes és de 10.000.000 persones.\nEl municipi metropolità més visitat ha sigut Gavà, i el mes de màxima afluència ha sigut juliol.\nEl municipi del Prat de Llobregat és el més ben valorat pels usuaris, amb un 8,03 sobre 10.\nEls aspectes més ben valorats pels usuaris són: l’accés a les platges, la tranquil·litat, el paisatge i la proximitat.\nA més, no s’ha suspès cap paràmetre dels enquestats. Tots oscil·len entre valors del 8,2 i el 5,5 sobre 10.\nSobre la satisfacció dels usuaris, l’estudi revela que la qualitat percebuda pels banyistes té un valor de 7,73 sobre 10. És a dir, la segona puntuació més alta de la història.\nFinalment, quant als hàbits, es manté la freqüència setmanal com a primera opció triada pels usuaris; però baixa notablement la freqüència diària, a causa dels temporals i la regressió del litoral.\nSegons l’enquesta, el motiu principal per anar a la platja és la proximitat i passar una estona tranquil·la; i l’estada mitjana a la platja és d’aproximadament tres hores.


VOX denuncia la «politització separatista» de la Festa Major de la Torre\nLa formació carrega contra el PSC «per no evitar aquesta situació» i aprofita per donar suport «als valents que treuen la porqueria groga»\nJordi Fernández és el coordinador de VOX a Torredembarra. | TarragonaDigital.com\nVOX ha irromput amb força a Torredembarra, després d'anunciar el passat mes de juliol que es presentaran a les properes eleccions municipals. El partit que a Torredembarra dirigeix Jordi Fernández ha emès un comunicat en què ha carregat contra la «politització separatista» de la Festa Major de Santa Rosalia a la Torre. VOX no concreta més, però carrega contra el govern local, de qui diuen que «no dissimula la seva inclinació separatista, donant joc al colpisme». «El que va passar durant les festes de Torredembarra, deixant que es lluïssin llaços grocs i propaganda partidista és un clar exemple a evitar per a qualsevol governant decent, no-sectari i que compleixi la llei», diuen.\nEl PSC, al punt de mira VOX per la «politització separatista» de la Festa Major de la Torre\nPer a Jordi Fernández, el líder del partit a la Torre, diu que no se sent sorprès per l'actuació del PSC en aquest assumpte. «I molt menys amb la seva equidistància entre independentistes i constitucionalistes, quan la Catalunya que se sent espanyola es troba oprimida», comenta. «El PSC, tot i estar a l'equip de govern, ha fet res per evitar la politització separatista de la Festa Major de Torredembarra? No», diuen des de VOX, que afirmen que ells ja han entregat «el formulari de denúncia perquè retirin la propaganda i les estelades dels espais públics».\nVOX dona suport a qui arrenca «porqueria groga» a Torredembarra\nDes de VOX, s'ha aprofitat el comunicat per donar suport a aquells que arrenquen «porqueria groga, és a dir, llaços grocs, que es posen impunement a la via pública mentre l'Ajuntament està de braços creuats». Tot just la tarda de la Diada Nacional de Catalunya, alguns membres de VOX i de Ciutadans van arrencar simbologia d'aquesta mena a Altafulla i a Torredembarra.\n«Aquest sectarisme s'ha d'acabar d'una vegada per totes», ha reblat Jordi Fernández, que ha avançat que al programa electoral de l'any vinent hi constarà «erradicar qualsevol símbol separatista a edificis, carrers i zones públiques». «No hi ha d'haver por, per part dels veïns de Torredembarra, de treure la 'rojigualda' sense por a les represàlies, a ser insultats, agredits o assenyalats», acaba el comunicat.\n#Festa Major de Santa Rosalia #Torredembarra


2. Ara Sant Feliu net, endreçat, de qualitat i més segur | Sant Feliu de Llobregat | Partit dels Socialistes de Catalunya\n2. Ara Sant Feliu net, endreçat, de qualitat i més segur\nActualitzat: 7/5/2019 a les 1:1\nMesures del PSC a les eleccions municipals del 2019 en matèria de neteja, manteniment, ordenació urbanistica, rehabilitació d'espais i edificis públics i seguretat ciutadana\n2. NET, ORDENAT, DE QUALITAT I MÉS SEGUR\nNETEJA DE CARRERS, PLACES I PARCS\n· Millorarem la neteja dels carrers i places, la recollida de residus i la jardineria de la nostra ciutat mitjançant l'increment del control i vigilància de les empreses contractistes. Per aconseguir aquests objectius:\nRealitzarem una vigilància i un control municipal més exhaustiu de la prestació d'aquests serveis, establint dins de l'estructura municipal la figura de la persona responsable del servei.\nLes empreses concessionàries d'aquests serveis seran auditades anualment tant quantitativa com qualitativament per altres externes especialitzades, que a més de l'avaluació de la gestió hauran d'aportar propostes de millora.\no Es fomentarà la informació i la col·laboració de la ciutadania en el respecte de les normes i ordenances\no S'impulsarà la utilització l'app Millorem Sant Feliu per comunicar a l'Ajuntament les deficiències que es produeixin.\n· Farem de la neteja de carrers i places un element distintiu de la ciutat. Per a això, implementarem una unitat destinada a la neteja de parets, senyals i mobiliari urbà, a més de les campanyes de sensibilització i educació ciutadana, i l'acció dels educadors de barri i la policia local, revisarem les ordenances per primar els treballs a la comunitat com a fórmula compensatòria de les sancions econòmiques que s'imposin per les infraccions que es produeixin.\n· La política municipal referida als animals de companyia afavorirà la convivència dels mateixos en l'entorn urbà. Per això, a més de la millora i manteniment dels espais reservats per a aquests animals (pipican), s'intensifiquessin les accions de vigilància, control i, arribat el cas, de sanció en el cas de conductes incíviques dels seus amos.\n· Vetllarem pel respecte a les normes perquè l'ús de l'espai públic sigui respectuós amb els drets de tots. Per a això prestarem especial atenció, a aspectes com el soroll, la disciplina circulatòria, urbanística, d'ocupació i ús de l'espai públic, tot això amb la finalitat de preservar la convivència entre veïns i veïnes.\n· Aplicarem plans de manteniment sistemàtic de la via pública, de les instal·lacions present en elles (il·luminació semàfors, senyalització) i del mobiliari urbà, per evitar la degradació dels espais públics. De la mateixa manera, els serveis municipals tindran els mitjans necessaris per a l'atenció de les urgències que es produeixin en aquests àmbits del manteniment urbà.\n· Impulsarem la rehabilitació i el manteniment sistemàtic dels equipaments i edificis municipals. Aplicarem durant el mandat les conclusions del pla d'accessibilitat per a la seva millora i els resultats de les auditories energètiques per incrementar l'estalvi en els consums i l'eficiència de les seves instal·lacions (il·luminació i climatització), així com l'estalvi i la reutilització d'aigua. En aquells espais on tècnicament sigui possible s'afavorirà l'autogeneració d'energia per al consum propi dels mateixos.\n· Actuarem sobre l'arbrat, fent compatible l'increment de la massa arbòria dins l'espai urbà amb la seva convivència en voreres i al costat d'edificis. Per a això, es tendirà a servir més les espècies menys nocives per a les voreres i la poda busqués més de l'increment de massa arbòria que aquesta sigui menys invasiva en els espais privats.\nUNA CIUTAT ORDENADA I AMB EQUIPAMENTS DE QUALITAT\n· Finalitzarem la urbanització del Carrer del Pla, amb una configuració que allunyi el trànsit de pas per Sant Feliu de habitatges mitjançant una àmplia mitjana i pantalla verda. Amb això donarem lloc a una via de serveis i aparcament per al barri separada del vial de passada, que contarà amb un carril per sentit.\n· Urbanitzarem la part final del Carrer Agustí Domingo, que confronta amb el Passeig Compte Vilardaga, perquè la seva configuració s'equipari al tram remodelat amb la Llei de Barris.\n· Reurbanizaremos la Plaça Lluís Companys, per igualar la seva configuració amb la part oberta recentment i, al mateix temps, la connectarem amb el Carrer Pi i Margall a l'altura de la Catedral, mitjançant un passatge de vianants.\n· Modificarem el planejament urbanístic de l'espai que ocupava l'antiga cimentera CEMEX perquè permeti noves activitats econòmiques d'alt valor afegit i baix impacte ambiental, amb preferència per les activitats relacionades amb l'economia verda i circular de la ciutat i no pugui implantar-se, mai més, una indústria pesada i contaminant.\n· Iniciarem una política d'adquisicions d'espais privats per millorar la vialitat pública i "esponjar" zones que necessitin zones verdes.\nEDIFICIS I EQUIPAMENTS DE QUALITAT\n· Conclourem la remodelació del Centre Cívic de Roses Castellbell\n· Rehabilitarem l'edifici modernista de l'antiga Escola Tramuntana, actualment en mal estat, per ubicar el Casal de la Igualtat de Sant Feliu, i en el qual puguin tenir la seva seu entitats i associacions ciutadanes relacionades amb aquest objectiu.\n· Adequarem les plantes superiors de l'edifici contigu al Centre Parroquial, per destinar-lo a atendre emergències habitacionals.\n· Rehabilitarem integralment l'edifici de l'Ajuntament de gairebé 100 anys. Amb aquesta rehabilitació a més de reparar les deficiències estructurals, s'adequaran els espais prestar una millor atenció a la ciutadania, afavorir l'operativitat dels serveis públics, així com un notable increment de l'eficàcia i eficiència energètica de les seves instal·lacions (il·luminació, climatització, tancaments ), que suposi un estalvi net dels seus costos de funcionament.\n· Potenciarem l'acció de la Junta Local de Seguretat en coordinació amb els Mossos d'Esquadra, en tant que és el cos policial responsable de la seguretat, amb l'objectiu de preveure i planificar les accions més eficaces per garantir la seguretat ciutadana.\n· Completarem la plantilla d'agents de la policia local, amb nous efectius i reposant les vacants i jubilacions.\n· Establirem la policia de barri, mitjançant el patrullatge a peu o amb bicicleta i sempre que sigui possible conjunt amb els Mossos d'Esquadra.\n· Oferirem informació veraç, periòdica i clara sobre la victimització real existent a Sant Feliu, per combatre la sensació d'inseguretat. Sensació que s'alimenta d'una rumorologia - de vegades interessada - que la incrementa o l'atribueix a determinats col·lectius. També reforçarem la Xarxa Antirumors, per detectar i combatre percepcions equivocades i desinformacions interessades sobre els temes de seguretat.\nRevisarem l'enllumenat de la via pública per evitar sensacions d'inseguretat derivades d'una il·luminació insuficient, de la presència d'obstacles (arbres, branques, mobiliari) o d'un disseny inadequat de l'espai públic.


Gili anuncia un “seguiment” per part del PS de tot el projecte de l’heliport - FÒRUM.ad\nGili anuncia un “seguiment” per part del PS de tot el projecte de l’heliport\nOn: 02/02/17 18:41\nEl Partit Socialdemòcrata (PS) considera positiu pel país la construcció d’un heliport, però avisa que s’ha de garantir la mínima afectació possible per als ciutadans i que es compleixin les màximes mesures de seguretat. Per això, la consellera general Rosa Gili ha avançat que des de la formació es farà “un seguiment” profund de com evoluciona el projecte i de les actuacions de Govern, que està realitzant els estudis necessaris per decidir si finalment l’ubica a la zona de les Tresoles, a la parròquia d’Encamp, per sobre de la central hidroelèctrica de FEDA.\nEl ministre d’Ordenament Territorial, Jordi Torres Falcó, ha comparegut davant la comissió de Política Territorial i Urbanisme del Consell General per explicar l’estat de tots els estudis i informes que s’han realitzat per valorar la idoneïtat o no de l’emplaçament. Els tècnics han explicat als parlamentaris les diferents afectacions que pot tenir la instal·lació, tot admeten que encara s’han de fer més treball per acabar de prendre la decisió. De fet, des del Govern s’ha avançat la voluntat de crear un grup multidisciplinar que permeti avaluar tots els aspectes del projecte.\nUn cop finalitzada la reunió, Gili ha valorat de forma positiva el fet que s’hagi demanat la compareixença per donar aquesta informació. “És bona cosa que se’ns hagi explicat en quin estat estan els estudis i la reflexió entorn del projecte”, ha apuntat. A la vegada, també ha refermat la convicció pel PS que tenir una instal·lació d’aquest tipus seria positiu pel país. “És un plus tenir un heliport per Andorra perquè ens pot obrir portes i permetre’ns anar cap a un turisme de més qualitat; ho veiem bé”, ha afirmat.\nTot i això, la parlamentària ha remarcat que el cost d’aquesta infraestructura no pot ser un perjudici a nivell de qualitat de vida pels ciutadans que estiguin prop d’ella o en les zones de sobrevol dels aparells. “Sempre ens ha preocupat l’emplaçament”, ha recordat. Gili, però, ha admès que les explicacions donades a la comissió són, a primera vista, satisfactòries. “Pel que ens han dit, sembla que la trajectòria no ha de molestar molta gent per la zona on estarà la plataforma. També per on sobrevolarà ens diuen que no ha d’afectar massa”, ha manifestat.\nPer això, la consellera general ha deixat clar que, des del PS, s’hi estarà molt a sobre de tot el projecte i de totes les actuacions que faci Govern. “Ho anirem seguint. Entenem que estan a l’espera de més estudis. Anirem veient perquè ens preocuparia si mai hi hagués una vessant que ens semblés poc treballada. Per ara, sembla que s’està treballant bastant bé i ho anirem seguint”, ha declarat.\nPrevious Post: Aquest diumenge se celebren els Encants de Sant Antoni a Escaldes\nNext Post: Saboya i Dastis tracten de l’aeroport, l’acord d’associació i una propera trobada de Martí amb Rajoy


Enviat per pbadmin2020 el dj., 24/09/2020 - 16:00\nInformació pels finalistes\nPodeu trobar tota la informació referent a la Fase Final de la XXIII Exporecerca Jove en el següent enllaç: Informació fase final\nL’Exporecerca Jove és una fira de recerca internacional oberta al públic celebrada des de l’any 2000, on joves de secundària i batxillerat d’arreu del món poden presentar els seus projectes d’investigació durant tres dies. Els participants presenten els seus treballs en stands personalitzats per ells mateixos, on tenen l’oportunitat de difondre i donar a conèixer la seva recerca al públic visitant. Són benvinguts treballs de recerca de tots els àmbits, no només aquells de caire científic. Durant els dies de la mostra, els treballs són avaluats per un jurat qualificat independent i aliè a MAGMA. Arribat l'acte de cloenda, s'atorguen premis d'acord amb aquestes valoracions, gràcies a la inestimable colaboració de les nostres entitats patrocinadores. Tot i que la majoria de participants són catalans, també hi participen estudiants d’altres comunitats autònomes i d’altres països del món, fet que converteix l’Exporecerca Jove en una oportunitat enormement enriquidora tant a nivell acadèmic com cultural.\nSi ets un jove d’entre 12 i 19 anys, has fet un projecte de recerca en qualsevol àmbit (ciència, art, economia...) i vols donar-lo a conèixer, l'Exporecerca Jove és el teu lloc. Pots presentar el teu projecte de manera individual o col·lectiva, amb un grup màxim de quatre integrants. A l’apartat “Com Participar” hi trobaràs tots els passos a seguir.\nRecorda que, per poder participar, el teu projecte ha de ser considerat una recerca, és a dir, que l’hagis portat un pas més enllà.\nAquest any recuperem la participació de les categories A i B i de projectes internacionals (categoria E)!\nLa XXIII Exporecerca Jove tornarà a seguir el format fira tradicional amb exposicions acadèmiques i estands. Més de 100 projectes seran seleccionats per participar a la mostra que tindrà lloc els dies 9, 10, 11 i 12 de març de 2022. Hi poden participar projectes de totes les categories, internacionals inclosos (A, B, C i E).\nCom a novetat, d’entre els participants de la categoria C (batxillerat) seran seleccionats 12 finalistes que participaran a una Fase Final. Aquesta se centrarà a oferir una experiència més innovadora mitjançant presentacions divulgatives sobre escenari. Tindrà lloc el dia 26 de març de 2022. Hi participen només projectes de la categoria C seleccionats durant la fase general.\nLlegeix les bases de la XXIII Exporecerca Jove (clica aquí)\n.participar visitar fer de jurat patrocinar\nVídeos d'edicions passades\nCom cada any, excepcional feina de l'equip de MAGMA.\nTutora a la XXII Exporecerca Jove\nL'acollida de l'organització ha estat impressionant!\nParticipant de la XXII Exporecerca Jove\nUna experiència que la recomanaria a tothom.\nParticipant de la XXI Exporecerca Jove\nEl 95% dels enquestats recomana la fira amb una nota mitjana de 9,2 sobre 10 (XXII Exporecerca Jove)\nEnguany, la XXIII Exporecerca Jove es podrà visitar presencialment de forma gratuïta per a tots els visitants.\nLa fira tindrà lloc a la universitat URL - Campus La Salle (Carrer del Lluçanès, 43, Barcelona). Per poder entrar al recinte, tot visitant haurà d'obtenir un tiquet gratuït en el següent enllaç: enlace ticketEls participants, tutors i jurats NO han de fer reserva d'entrades.


L’alcaldessa d’Alaquàs convoca una assemblea ciutadana per donar compte dels 100 primers dies de govern\nInicio Actualidad L’alcaldessa d’Alaquàs convoca una assemblea ciutadana per donar compte dels 100 primers...\nL’alcaldessa d’Alaquàs convoca una assemblea ciutadana per donar compte dels 100 primers dies de govern\nL’alcaldessa d’Alaquàs, Elvira García Campos, ha convocat una assemblea ciutadana per tal de fer balanç dels primers 100 dies de govern municipal que hui es compleixen a l’Ajuntament d’Aalquàs després de les passades Eleccions Municipals.\nLa primera edil ha volgut posar especial èmfasi en aquesta primera etapa de govern, tot i destacant aquesta data que ha servit per asseure les bases de la política municipal que es durà terme al llarg d’aquests nous quatre anys de legislatura en la que la participació, la millora dels serveis públics i la qualitat de vida dels veïns seran els objectius primordials.\nL’Assemblea Ciutadana tindrà lloc el dilluns 19 d’octubre a les 19 hores al Castell d’Alaquàs. A ella estan convidats tots els col·lectius, associacions i veïns del municipi. L’objectiu del fòrum és compartir amb la ciutadania les acciones i projectes de present i futur així com fer balanç d’aquests primers 100 dies de govern municipal.\nArtículo anteriorXirivella financiará 40 proyectos de en infraestructuras y centros escolares con la subvención de Diputación\nArtículo siguienteCatarroja cierra la temporada de vela latina con una gran exhibición


Con este proceso, Alfafar modificará algunos asuntos para evitar la suciedad que algunos propietarios producen al sacar a pasear a sus animales de compañía. La medida principal, entre otras, será la obligatoriedad de llevar tanto material para recoger los excrementos, como una botella o pulverizador de agua con vinagre o detergente para limpiar los orines de la vía pública y las fachadas particulares.\nL’Ajuntament d’Alfafar ha iniciat el procés de modificació de la seua ordenança reguladora de tinença d’animals, amb l’objectiu d’implantar nous sistemes de control d’aquests, millorar el benestar animal i la convivència d’animals i persones en la via pública i els domicilis particulars.\nAmb aquest procés, Alfafar modificarà alguns assumptes per a evitar la brutícia que alguns propietaris produeixen en traure a passejar als seus animals de companyia. La mesura principal, entre unes altres, serà l’obligatorietat de portar tant material per a arreplegar els excrements, com una botella o polvoritzador d’aigua amb vinagre o detergent per a netejar els orines de la via pública i les façanes particulars.\nLa intenció d’aquesta mesura és evitar que taquen i deterioren tant les façanes dels habitatges com el mobiliari urbà i les males olors que desprenen. Aquesta modificació contempla sancions de 200 a 601.01 euros a aquells que no netegen els excrements de les seues mascotes, a més d’una sanció de 50 euros (150 si és reincident), quan les forquetes d’animals no porten dispositius per a la neteja.\nPer al regidor de sanitat, Eduardo Grau, aquestes mesures cerquen millorar sobretot la convivència d’animals i persones en la via pública i zones comunes: “Ens arriben suggeriments sobre el tema dels orines. Amb els excrements vam fer una campanya fa any i mig i va millorar, però el problema s’ha centralitzat ara en això.\nAspirem al fet que el civisme dels propietaris i propietàries de mascotes juntament amb els treballs de neteja de l’ajuntament mantinguen el nostre municipi net i en bon estat, oferint un lloc amable i respectuós per als vianants”.\nEduardo Grau ha afegit també la millora d’aspectes com el transport d’animals, o la permanència d’aquests en balcons o terrasses, per a assegurar així el benestar animal i evitar efectes perjudicials per a la salut d’aquests: “Aquesta modificació ha sigut efectuada amb un treball conjunt, tenint en compte les aportacions polítiques, ciutadanes, i dels funcionaris tant de l’àrea de sanitat com de la policia local”.


pregunteu a un noi: què els agrada als nois en una noia? - un nou mode\nPregunta a un noi: què els agrada als nois en una noia?\n'Hi ha un noi a la feina que m'interessa des de fa temps. El problema és que envia senyals mixtos i no sé si realment li interessa que flirtin o si només és amable.\nQuè els agrada als nois en una noia?Què fa que un noi vulgui sortir amb una noia i no veure-la com a 'material de núvia'? Què volen els homes? en una dona que els fa veure com una trampa? '\nHi haurà diferències d’un home a l’altre, però intentaré mantenir el debat sobre “el que volen els homes”Als articles més universals possibles.\nCrec que és important fer la distinció entre què volen els homes en una relació i què volen els homes amb una dona. A més, també hem de tenir en compte què volen els homes a la seva vida.\nHem de mirar les tres àrees perquè estan interconnectades. Quan sapigueu què volen els homes, naturalment sabreu què fa que un home triï una noia per ser seva noia a llarg termini.\n(Actualització: aquest article es centra molt en els elements de connexió emocional d’una relació. Si us interessen temes sobre com atreure homes i què els encén, us convidaria a llegir aquests dos articles molt populars sobre el tema: Part 1: Com seduir un home i Part 2: Com encendre un home)\nEn primer lloc, què volen els homes a la seva vida?\nAquí és on trobareu més diferències entre homes. La bona notícia és que si sabeu quins factors són importants pel que fa a les relacions, sabreu què heu de buscar i què heu d’entendre sobre l’home amb qui esteu tractant.\nA alguns homes els agrada l’esport, a d’altres no els importa menys l’esport. Alguns homes estimen la ciència, altres no estan interessats. Hi ha homes que estimen la forma física, d’altres els agrada l’oci, d’altres l’humor.\nTothom estima alguna cosa i és clar que el dia si realment busques allò que estima el teu home. Veuràs les proves en què fa amb el seu temps lliure i en què li fa il·lusió.\nQuan sàpigues el que li agrada, vols començar a excavar realment entendre les emocions que té sobre aquesta cosa en particular.\nDiguem que li encanta anar a concerts o que li fa molta il·lusió anar a un concert. Voleu preguntar-li coses com: 'De debò, anireu a un concert: qui sigui l'artista: Guai. T’agraden els concerts en general, o és només perquè t’agrada aquest artista? ” Obteniu la resposta. 'Què t'agrada dels concerts / d'aquest artista?'\nQuan feu als homes preguntes com aquesta, s’encenen. Els nois són una mica estranys amb les emocions; els mantenim continguts durant la major part de la nostra vida i les nostres interaccions, però quan una dona vol explorar el que ens emociona, el que ens agrada o el que ens apassiona, no podem dir prou!\nDe debò, no us sorprengueu si un noi normalment tranquil i recollit comença a brollar sobre quant li agrada aquesta cosa en particular.\nTot el que heu de fer és ser curiós i interessat pel que diu. Continueu fent preguntes i explorant el que diu. Aprofundeix i aprèn realment sobre els seus amors, les seves passions i els seus interessos. Més concretament, aprendre Per què n’és tan apassionat i què li resulta interessant.\nD'aquesta manera, es duran a terme les accions següents:\nEn primer lloc, estarà molt emocionat de parlar-vos dels seus interessos, amors i passions, perquè la majoria de la gent vol intrínsecament compartir les coses que estima amb persones interessades.\nEn segon lloc, si us sembla interessat en els seus interessos, voldrà portar-vos al seu món i exposar-vos-hi. En termes de relació, als homes els agrada compartir allò que els agrada amb la gent i que a aquesta gent també li agradi. D’una manera estranya, compartir el que ens agrada amb una altra persona ens torna a fer fresc.\nPer exemple, quan tinc una nova xicota, una de les primeres coses que vull fer és veure totes les meves pel·lícules preferides amb ella.\nPer què? Bé, ja sento que li agrada el que m'agrada (és probable que no seria la meva xicota si no veiés el món d'una manera similar a la meva), així que compartir les coses que estimo amb ella és una mena de com portar-la al meu món més enllà. A més, puc gaudir de manera indirecta de les meves coses favorites com si les tornés a veure per primera vegada a través d’ella.\nQuan un noi senti que us interessa molt els seus sentiments sobre les coses que li agraden, voldrà compartir amb vosaltres.\nCom més t’interessi, més voldrà compartir amb tu ... i com més comparteixi, més vincularà amb tu.\nEn molts sentits, els homes internament se senten sols al món. La societat ens condiciona per no mostrar mai les nostres emocions, de manera que minimitzem tots els nostres sentiments a la superfície. Quan una dona està molt interessada en els nostres sentiments, finalment podem respirar alleujats, obrir-nos i compartir-nos.\nAixò és un camí cap a la intimitat amb els nois i, tot i que sembla innocent i potser fins i tot una mica ximple, és extremadament poderós amb els homes.\nPer extensió (i no començaria per aquí), explorar les coses que realment tenen en ment un noi és un camí a seguir realment profund amb un noi.\nSovint, les dones troben a faltar perquè estan hipnotitzades per la seva 'màscara', és a dir, l’aspecte suau, fresc i divertit que el noi té a la superfície. En realitat, és un gran error relacionar-se amb ell en aquest nivell superficial i creure que és qui és realment.\nLa realitat és que és l’home que hi ha sota “la màscara”. És l’home que sent emocions per les coses que realment li importen.\nSi us interessa allò que realment volen els homes d’una relació, voleu que la part de si mateix que amaga del món sigui el vostre focus principal. Ni la seva aparença, ni la seva imatge superficial, ni la seva “màscara”, ni la seva popularitat, ni la seva carrera, etc.\nUna altra àrea on aprofundir són les seves passions d’activitat: ja sigui negoci, escalada, tocar guitarra, escacs o fins i tot videojocs ... voleu entendre què el porta a estimar-lo.\nEls homes han de sentir que guanyen al món.\nTant si es tracta de guanyar a l’empresa com fins i tot viure la vida social que volen, han de sentir-se com un “guanyador” en les àrees de la vida que són importants per a ells. Guanyar al món significa essencialment que aconsegueix el que vol treure de la vida de la manera que ho vol aconseguir.\nÉs molt important que entengueu on a la vida vol ser guanyador, ja que aquestes són les àrees de la vida que determinen si és feliç a la vida o no. Aquestes són les àrees de la vida que el fan sentir que la vida és bona o la vida és dolenta. En resum, 'guanyar' a la vida és el més important per a ell.\nNomés cal que entengueu què li sembla guanyar perquè serà diferent per a tots els homes.\nQuan es tracta del que volen els homes d’una relació de parella: els homes en definitiva volen una dona al seu racó que creu en ells i que sempre els veu com el guanyador que volen ser al món. Fins i tot quan se sent perdedor. Fins i tot quan viu moments difícils. Fins i tot quan hi ha hagut un revés important i sent que el seu món s’està desfent.\nQuan un home se sent com la dona del seu racó ... la dona que li dóna inspiració, força i confiança per competir ... la dona que li dóna poder per guanyar d'una manera que no podia fer tot sol ...\n... no només sentirà un vincle amb tu ... Et voldrà amb ell per sempre.\nAquí teniu la pregunta més important que es fan els homes en una relació: estar amb vosaltres el fa sentir més guanyador al món del que mai es podria sentir sense vosaltres?\nSé que sona fosc, així que dediqueu-vos un minut a absorbir-ho realment. Quan pugueu deixar que això s’enfonsi, entendreu exactament com arribar-hi a un nivell profund cap altra dona ni tan sols està pensant.\nPer això és tan important entendre què volen els homes a la vida. Quan enteneu el que vol a la vida, podeu entendre el que ell necessitats en una relació.\nEl que els homes volen en una dona.\nAra entrem a la tercera peça i parlem del que realment volen els homes en una dona. Primer traiem les coses superficials.\nEn primer lloc, superficial no vol dir que sigui poc important. Si ignoreu el costat superficial de les coses, us trobareu en un desavantatge enorme.\nLa manera més intel·ligent d’aconseguir les coses és que reconeixeu el vessant superficial de les coses i guanyeu a les àrees on podeu guanyar.\nPer tant, primer, hi ha sexe. El gran sexe no serà un establiment de relacions, però sens dubte és molt important per als homes. Hi ha prou recursos per ser bons en el sexe que no necessito aprofundir-hi. El meu punt és senzill: aprendre a ser genial en el sexe i aprendre a estimar el sexe; ajuda.\nvas guanyar pes\nMÉS: Exercicis per millorar la vostra vida sexual\nA continuació, hi ha el vostre aspecte. Malauradament, les dones tendeixen a escollir les característiques que més no els agraden i se centren en elles.\nEls homes, en canvi, tendeixen a centrar-se en les millors característiques de la dona. Fareu tot el possible per seguir la forma en què els homes veuen les dones i centrar-vos també en les vostres millors funcions.\nEn l’àmbit de l’aspecte d’una dona, sóc per a la forma física, els vestits sexy i el maquillatge sexy. He vist com les dones d’aspecte relativament senzill es converteixen en eliminatòries molt calentes només per posar-se en forma, portar roba que afalaga el seu tipus de cos i aprendre el tipus de maquillatge que encén els homes.\nPodríeu pensar que tot això és superficial i no estic d’acord amb vosaltres. Tanmateix, això té un impacte molt més profund que la forma en què et veu físicament.\nTé a veure amb un motivador psicològic increïblement poderós per als homes, que anomeno 'valor de mercat'.\nQuè vull dir amb valor de mercat? Bé, és una ximpleria, però la naturalesa humana és voler allò que tothom vulgui.\nSentireu els anomenats experts en relacions en revistes de drap i llibres de psicologia popular que parlen de com 'els homes necessiten un repte' i 'els homes estimen la persecució' ...\nAquest consell és confús i sovint veig que les dones ho malinterpreten.\nEl fet és que actuar com un repte sense cap motiu o fer que un home et persegueixi és simplement molest i se sent manipulador. El que funciona és ...\nSer una dona que els homes necessiten guanyar.\nQuè vol dir això? Vol dir que no tothom podria tenir-te. Només el millor l'home et pot tenir, l'home queguanya vostè.\nMireu, si un home creu que esteu amb ell perquè voleu un nuvi, sap que podia esforçar-se amb prou feines, ja que el vostre interès principal és aconseguir un títol de relació buit.\nTanmateix, si un home sent que esteu amb ell perquè us ha 'guanyat' i era millor que tots els altres homes amb qui podríeu estar, treballarà contínuament per assegurar-vos que us agrada i 'us guanya'.\nAixò marca tota la diferència entre si serà l’home que s’asseu al sofà tot el dia jugant a videojocs i menjant patates fregides ... o si s’esforçarà per fer-vos una prioritat, us prendrà en cites romàntiques i et tracta com la seva reina.\nEl truc és: cal mantenir el valor de mercat elevat. Cal ser una dona amb la qual altres homes saltarien a l’oportunitat d’estar-hi si se’ls donés l’oportunitat.\nUna vegada més, la raó d'això és que necessita sentir-se com una dona que ho és triar estar amb ell cada dia perquè és el millor i que ho és guanyant-te... no perquè estiguis sol, ni perquè vulguis un títol de relació, ni perquè el 'necessitis'.\nEl meu punt aquí és que no es tracta d’un tipus de cos específic, d’un color de cabell específic o d’una aparença específica ... el factor que fa que vulgui perseguir-lo intensament, fer-lo feliç i esforçar-se a agradar-li en tots els sentits ésbasat en el vostrevalor comercial i la seva percepció que és guanyar vostè.\nAquest és el tipus de dona amb què vol estar: la dona que sent és premi que va guanyar.\nPer suposat, he analitzat molt en aquest article i us animo a rellegir-lo i pensar realment en tot, així que continueu-ho i penseu-hi.\nTanmateix, significaria molt per a mi si em poguéssiu fer un comentari: feu-me saber si teniu alguna pregunta sobre això, feu-me saber les coses que us agradaven i que m’ajudaven i feu-me saber qualsevol altra cosa que tingueu al cap. Si no hi ha res més, deixeu-me un petit comentari sobre qualsevol cosa; només vull comentaris per poder millorar les meves coses cada vegada millor. Gràcies.\nindica que és massa immadur per tenir una relació\npell per dins


Marca personal archivos - Escandell\nMolts professionals creuen que un formulari és suficient per a la seva pàgina de contacte i cometen un greu error. És necessari que guiïs al teu possible client a fer el pas per posar-se en contacte amb tu. La pàgina de contacte és fonamental per augmentar les conversions i millorar la relació amb els teus clients. Si el teu potencial client ha arribat a la teva pàgina de contacte, és perquè li interessa el que ofereixes. És aquí, és on has de recordar-li que tu pots ajudar-lo i que tu tens el que necessita.\nAbans de començar amb l’estructura tingues en compte quatre apartats per captar l’atenció del teu client:\nUn disseny atractiu i sense distraccions.\nUn text o copywriting pensat en el teu client.\nInformació sobre com contactaràs amb ell.\nUn disseny atractiu, senzill i sense distraccions, pot fer que la teva pàgina de contacte sigui més efectiva\nCrear un disseny net, eliminant tots els elements innecessaris. Assegura’t que es vegi i funcioni bé en tots els dispositius. I no et quedis solament amb un formulari i un text genèric.\nSi la teva web està enfocada en la teva marca personal, posa una foto teva. Si la web té a veure amb una empresa, afegeix una foto de grup. Amb això crearàs un vincle amb el teu lector i li donarà confiança.\nPosa únicament una trucada a l’acció i centra-la. Potser t’interessa més que et cridin al telèfon en comptes d’enviar-te un correu electrònic. Si afegeixes un formulari posa sol el necessari. Tingues present que com més informació li demanis, menys conversió tindrà.\nUn text pensat en el teu client potencial\nEl text ha de connectar amb el teu client. Utilitza-ho per reforçar el teu missatge de venda, els beneficis que obtindrà i anima-li al fet que t’escrigui. Fer-li una pregunta ajudarà a recordar perquè està aquí i ajuda a capar la seva atenció. Procura que el text no sigui molt llarg, senzill i directe.\nLímits i condicions\nInforma quins seran els propers passos i què pot esperar una vegada t’ha contactat. Quant de temps trigues en contestar, com ho faràs…, això ajudarà a decidir-se a escriure. Programa una resposta automàtica i personalitzada per indicar que has rebut la seva petició i que de seguida et posaràs en contacte amb ell.\nTambé pots usar aquesta pàgina per limitar i fitar al teu client ideal. Descriu per qui treballes i que treball realitzes i per qui no. Això et permetrà crear un primer filtre per seleccionar als teus clients.\nDemana als teus clients una petita ressenya, els testimoniatges, emblemes de seguretat o els anys que tens d’experiència, afegeixen credibilitat i donen confiança.\nI ara t’animo al fet que revisis la teva pàgina de contacte, està ben o creïs que podria millorar? Si t’ha semblat interessant aquest article i vols deixar algun comentari estaré encantat de saber la teva opinió.\ndolor elementum odio accumsan et, lectus Sed id, velit, leo. ut


Des de França « D'un temps, d'un pais\n« Dissabte 18 de febrer, per la llibertat d’expressió tots a la manifestació a Castelló!\nSisa corregit, canta el País Valencià »\nDiscussió amb Sarkozy\nAquesta nit, he somiat que discutia amb el President de la República.\nI vet aquí el que li he dit :\nEn el vostre discurs del 29 de gener, dicurs que desconec donat que encara som el 20, vostè diu que porteu el timó del vaixell, que aneu a salvar a França i que ningú pot fer aquest treball millor que vostè.\nPer què és necessàri salvar a França si sou al govern des de fa deu anys, dels quals cinc com a president ?\nVoleu, a tres mesos de les eleccions, instaurar la taxa Tobin.\nLi recordo, per si ho heu oblidat, que quan vau arribar al poder, existia una taxa sobre les transaccions financeres del 0,3% instituïda a finals del segle XIX, que vau suprimir el 2008 amb el pretext que aquesta taxa era absurda i contra productiva si érem els sols a aplicar-la.\nVostè desitja crear una espècie de casament entre homosexuals quan des de sempre hi heu estat oposat, sense dir-li el nom però per no espantar els vostres amics de dreta. Per què tanta hipocresia ?\nVol imposar la TVA social que solament té de social el nom. En efecte, es tracta de baixar les taxes patronals sobre els salaris de 3% i augmentar els preus per a tots els francesos de 3%. Senyor President deixem recordar-li que fou elegit per abaixar els impostos. Tanmateix, a part l’escut fiscal i la baixa de l’impost sobre la fortuna que són dos regals als més rics, des de fa cinc anys vostè ha pràcticament creat una taxa nova per mes per a tots els francesos.\nEscoltant-lo, em pregunto com hem pogut ser la quarta potència mundial sense vostè?\nEm pregunto igualment com França, Europa i el mateix món van a poder sobreviure quan ja no sereu al capdavant del país ?\nTranquilitzis Senyor president, ningú és irremplaçable, i menys vostè.\nI en aquest precis moment, probablement a causa de l’angoixa, m’he despertat.\nMalaguanyat, perquè encara tenia moltes coses a recordar-li ja que la seva memòria li falla. O potser sigui la sinceritat que li falli.\nJosé Muñoz Castanyer\nThis entry was posted on divendres, gener 20th, 2012 at 11:26 and is filed under General, Política.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Les cooperatives contra el canvi climàtic - TITLE\nInici > Destaquem > Les cooperatives contra el canvi climàtic\nLes cooperatives contra el canvi climàtic\nEl sector agrari en pateix ja les conseqüències\nEl passat 27 de setembre es va celebrar la jornada del canvi climàtic i economia circular: respostes públiques i col·lectives des de l’economia cooperativa i solidària, la III Taula Territorial de l’Ateneu Cooperatiu del Baix Llobregat.\nLa jornada va ser presentada entre altres per la Sra. Mercè Rius, directora general de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic del Departament de Territori i Sostenibilitat, que va anunciar que la nova llei del Canvi Climàtic està molt avançada. La trobada es va dividir en tres parts: els impactes del canvi climàtic a Barcelona i Baix Llobregat, polítiques públiques locals de mitigació i adaptació en front el canvi climàtic i l’economia social, cooperativa i solidària davant el canvi climàtic.\nLa Federació, en la seva intervenció, va informar d’alguns efectes del clima com que els hiverns més càlids fan que els cultius s’avancin en el temps o que l’excés de calor a l’estiu també afecta els conreus generant més pèrdues d’aigua per evapotranspiració. També va concloure que l'agricultura i la silvicultura com a embornals de carboni poden ser una solució per reduir les emissions.


Utilitzar el moneder electrònic de PayPal\nUtilitzar el moneder electrònic de PayPal El senzill i segur sistema de PayPal és molt popular entre els usuaris d'Internet que realitzen activitats comercials, compren a botigues en línia o simplement l'utilitzen per a les seves necessitats. Cada persona, que vol utilitzar tots els avantatges daquest moneder electrònic, no sempre coneix tots els matisos. Per … Saber més\nEliminar un compte PayPal\nEliminar un compte PayPal Probablement qualsevol usuari d'Internet utilitza molt recursos i serveis en línia per a activitats professionals, activitats serioses o activitats recreatives. Molts exigeixen registrar-se, introduir dades personals i crear un compte propi, amb accés a un nom d'usuari i una contrasenya. Però el temps passa, la situació i… Saber més\nRetirar diners de PayPal\nRetirar diners de PayPal La necessitat de retirar diners del sistema de pagament de PayPal pot sorgir per diverses raons. Aquest procediment no és complicat i no fa gaire temps. Llegiu també: Transferència de diners d'un moneder de PayPal a un altre Mètode 1: Retirada a un compte bancari Per poder transferir diners al vostre … Saber més\nCercar un número de compte PayPal\nBuscar un número de compte PayPal En general, tots els serveis coneguts (Yandex.Money, Qiwi, WebMoney) després del registre donen números de cartera especials, amb lajuda dels quals una persona pot dur a terme una sèrie daccions. Però a PayPal tot és diferent. Esbrinar el número del compte PayPal Fins i tot durant … Saber més\nRegistre en PayPal\nRegistre a PayPal Actualment, hi ha diferents sistemes de pagament que et donen l'oportunitat de transferir fons a la teva targeta, pagar a botigues en línia i molt més. Entre aquests sistemes es troba PayPal, amb el qual és convenient pagar les compres a eBay. Inscripció a Paypal El registre en aquest servei és força senzill, però … Saber més\nTransferir diners d'un moneder de PayPal a un altre\nTransferir diners d'un moneder de PayPal a un altre Cada persona que utilitza el moneder electrònic PayPal pot necessitar transferir diners a un altre compte. Aquest procediment es realitza de la mateixa manera que en altres sistemes, però hi ha una sèrie de condicions que cal complir perquè la transacció tingui èxit. Transferència de diners a … Saber més


Ivermectin API, Raw Material o Ivermectine 99% EP USP BP CAS 70288-86-7 Fabricants i Proveïdors - Preu - Fengchen\nIvermectin API, Raw Material o Ivermectine 99% EP USP BP CAS 70288-86-7\nIvermectin API, Raw Material o Ivermectine 99% EP USP BP CAS 70288-86-7 Nom del producte: Ivermectin Sinònims: Ivermectine, Ivermecti, Ivermectinum CAS: 70288-86-7 Característiques: Pols cristal·lí blanc o groguenc. Una mica higroscòpic. Contingut: Ivermectina (H2B1a + H2B1b): Fórmula 95.0% ~ 102.0%: ...\nNom del producte: Ivermectin API, Raw Material\nSinònims: Ivermectina, Ivermecti, Ivermectinum\nCaracterístiques: pols cristal·lí blanc o groguenc. Una mica higroscòpic.\nContingut: Ivermectin (H2B1a + H2B1b): 95,0% ~ 102,0%\nPaquet: 25Kg / Tambor de fibra; 1Kg / bossa de làmina d'alumini\nIvermectin és una matèria primera semisintètica d'antiparasitari, anthelminitic, API. Pertany a milbemycins (agents antiparasitarios potents) que són un grup de lactona de 16 membres pentacíclics derivats del bacteri del sòl Streptomyces avermitilis. En alguns casos (per exemple, Milbemycin E), falta l'anell de tetrahidrofuranilo. Ivermectin és la avermectina més freqüent i popularment vista. Ivermectin s'utilitza principalment per fabricar les formulacions que ajudaran a lluitar contra els cucs. Notablement, Ivermectin no funciona quan es tracta de tenia. La majoria de les vegades, Ivermectin es pren per via oral. Ivermectin és eficaç contra infestacions de cucs com la forta irolidosi, l'ascariasis, etc.\nIvermectin sembla funcionar paralitzant i matant els fills de cucs adults. També és capaç de frenar la velocitat de reproducció del cuc dels adults. Això farà que nosaltres tenim menys cucs a la pell, la sang i els ulls.\nCom a proveïdor professional de la Xina Ivermectin Raw Material i fabricant, FENGCHEN GROUP CO., LTD ha estat subministrant i exportant Ivermectin API de la Xina durant gairebé 10 anys.\nCada any, la Xina exporta uns 100Mts d'Ivermectin en matèria primera al mercat mundial. L'Ivermectina del Grup Fengchen pren almenys el 10% de la quota de mercat.\nÚs: Ivermectin és un objectiu substancial en infeccions causades per alguns paràsits.\nIvermectin té una funció anthelmíntica. Matarà els paràsits sensibles a Ivermectin.\nPer exemple, els piojos, les sarna, la ceguesa del riu, etc. són els paràsits dirigits.\nEviteu el contacte directe amb la pell.\nIvermectina s'uneix selectivament i amb alta afinitat als canals iònics de clorur de glutamat en el múscul invertebrat i les cèl·lules nervioses de la microfilaria. El procés anterior condueix a un augment de la permeabilitat de la membrana cel·lular als ions de clor i resulta en una hiperpolarització de la cèl·lula que paralitzarà i matarà el paràsit.\nTambé es creu en moltes investigacions que l'API de matèria primera d'Ivermectin funcionarà com a agonista del neurotransmissor de l'àcid gamma-aminobutírico i que interrompre la transmissió neurosinàptica del sistema nerviós central (CNS) mediada per GABA. La Ivermectin també pot afectar el desenvolupament intrauterí normal d'O. volvulus microfilariae i pot inhibir el seu alliberament de l'úter de cucs femenins de gravetat.\nRutina d'eliminació d' Ivermectina :\nIvermectin es metabolitza en el fetge i la ivermectina i / o els seus metabòlits s'extreuen gairebé exclusivament a les femures durant un període estimat de dotze dies, només un màxim d'un per cent de la dosi administrada excretada a l'orina.\nÍndexs principals: Ivermectina\nPartículament insoluble en aigua, lliurement soluble en clorur de metilè, soluble en alcohol\n1. IR: s'ha de complir\n2. HPLC: s'ha de complir\nLa solució és clara ≤ BY 7\n-17 ° ~ 20 °\na) .Impuretat (1.3 <1,5) ≤="">\nb). Qualsevol altra impuresa especificada ≤ 1,0%\nc). Qualsevol impuresa no especificada ≤ 0.20%\nd) impureses totals ≤ 5,0%\nb). A: 0,4%, E: 0,2%, H: 0,1%, J1: 0,4%, J2: 0,1%, F o I (RRT0,86): 0,1%, Per I (RRT1,56): 0,1%\nc) .RRT1.11: 0,05%\nContingut (H 2 B 1a + H 2 B 1b )\nIvermectina pura en pols de qualitat superior; Proveïdors de matèries primeres d'Ivermectin a la Xina. Fabricants d'Ivermectin API.\nSi cerqueu l'Ivermectin API, Raw Material o Ivermectine 99% EP USP BP CAS 70288-86-7, benvingut a contactar amb nosaltres. Som un dels principals fabricants i proveïdors professionals de la Xina en aquest camp. Hi ha disponible un preu competitiu i un bon servei postvenda.\nUn parell de: Ofloxacin CAS 82419-36-1 i Levofloxacin Hemihydrate Raw material, API CAS 138199-71-0\nSegüent: Avermectin o Abamectin Powder Raw Material, API 95% i 97% CAS 71751-41-2


Nova edició del manual “Internet for modern languages” | Bloc de Lletres\n← Noves fotos a l’àlbum de la biblioteca\nSegona edició del Diccionari de la llengua catalana →\nNova edició del manual “Internet for modern languages”\nPosted on 26 Març 2007\tby blocdelletres\nInternet for modern languages és el títol d’aquest excel·lent manual d’internet per a filòlegs, en una nova edició revisada i millorada.\nÉs una de les guies web creades per la secció de formació d’Intute, el portal d’un consorci d’universitats i organismes educatius del Regne Unit que selecciona i dona accés als millors recursos web d’utilitat per a la recerca i l’ensenyament.\nAquesta guia pot ser ideal per utilitzar-la en cursos d’ensenyament superior de llengües modernes, especialment aquells en que es vol oferir un contingut de tècniques de recerca.\nHi trobareu recursos clau per a l’educació i la recerca a internet, consells útils, exercicis interactius, i amb una nova secció titulada “Success stories” amb la que es vol il·lustrar el potencial d’internet per donar suport eficaçment a la docència i la recerca en diferents situacions reals.\nEstà ben dissenyat, sense excés de gràfics i amb facilitats per desar els enllaços il·lustratius que s’ofereixen.\nAquesta entrada ha esta publicada en Cursos, Lingüística i llengües, Literatura, Recursos web. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Si vols la pau, prepara la pau | Agnès Boixader i Corominas - somGranollers\nSi vols la pau, prepara la pau\nDimecres, 23 de març de 2022 | 17:10h\nEnyoro l’Arcadi Oliveras! Necessitem milers d’Arcadis! Costa trobar paraules d’indignació, de coneixement profund de la realitat del món i escoltar-les d’un home carregat de bondat com ho era ell! Les paraules de l’Arcadi solien ser d’indignació, però sempre ponderades, meditades i amb una certa dosi d’esperança. Era d’aquells homes que, com en J. Saramago, s’havien instal·lat en la indignació permanent, perquè deien que només es podia viure en aquest estat perquè calia tenir present que cada dia s’ha de lluitar contra una o altra injustícia, el món n’és ple, i això només és possible conservant una dosi adequada de la ràbia que provoca percebre la profunditat del mal.\nSé que l’Arcadi té molts hereus i cadascun li és fidel a la seva manera, donant testimoni del que avui és el més gran dels oxímorons: la lluita pacifista. No és gens fàcil mantenir-se en l’esperit pacifista en un món que, com va passar en esclatar la Primera Guerra Mundial, sembla que tothom s’ha fet bel·licista. Jean Jaurès, assassinat tres dies després de començar la Guerra del 1914, fou una de les primeres víctimes de l’eufòria bel·licista del moment. Amb ell moria un magnífic ideal pacifista, posant en evidència que eren molts més, i més baladrers, els que sentien la crida per defensar la pàtria que els que maldaven per defensar la vida.\nQue el compromís amb la pau i la no-violència no és fàcil, ens ho recorden els assassinats de Gandhi, de Martin Luther King i tants altres que han donat testimoni d’una altra manera d’entendre la vida política. Avui ens ho reitera el menysteniment cap als moviments pacifistes que aquests dies es pot comprovar en alguns mitjans i especialment a les xarxes socials. Què hi dieu ara els pacifistes? Què fareu? Com aconseguireu la pau sense cap arma?\nNo puc parlar per altres, cadascú fa les seves apreciacions, però sempre m’ha semblat admirable el que hi deia Jaurès: “si vis pacem, para pacem”: si vols la pau, prepara la pau. Bon coneixedor de la Pau armada (1871-1914), nom amb què es coneix aquest interval de temps que va des de la fi de la guerra francoprussiana fins a l’inici de la Primera Guerra Mundial i producte d’un seguit de guerres, Jaurès rebutjava rotundament el principi que sostenien els estats de l’època. Totes les potències europees es preparaven per a la guerra i s’armaven i modernitzaven exèrcits. L’atmosfera de l’època va acabar fracturant, de manera irreparable, els corrents socialistes, que discutien el paper de la classe obrera davant d’un possible conflicte (un conflicte que sense haver provocat haurien de lluitar perquè els governs dels seus estats els obligarien). El lema de l’època –Si vis pacem, para bellum: si vols la pau, prepara’t per a la guerra– era per als pacifistes una autèntica irracionalitat. Jaurès diu que la guerra no és una fatalitat, és una decisió, i que la pau és un ideal pràctic de la raó: “La veritable pau és una obligació ardent i imprescriptible de la raó”, i forma part del “nostre deure com a homes”.\nPer a aquells homes i dones de principis del segle XX, a les portes d’una gran guerra, el lema Si vols la pau, prepara la pau es va convertir en un imperatiu categòric. Què és la pau i la no-violència per als homes i les dones del 2022?\nConstruir camins de pau i no-violència no és fàcil i és una lluita quotidiana, sovint amb un mateix. Vivim en conflicte permanent i no aprenem, no s’ensenya, a resoldre conflictes de manera no violenta. El conflicte és natural, però la seva resolució ha de ser social, pensant sempre que no vivim sols en el món i que tots necessitem dels altres per sobreviure. Resoldre els conflictes quotidians pensant exclusivament en el desig i el benefici personal ens fa desitjar cada vegada més i ens exposa a fer-nos narcisos, arrogants i amants de la confrontació violenta. El “trepitja abans que et trepitgin” és present arreu i està ben estimulat per un sistema econòmic salvatge que ens duu a pensar que és inevitable competir amb tot ésser vivent: hem de mantenir una posició de privilegi, posseir més que ningú, ser el més fort, el primer, etc. Sempre més que els altres, per damunt dels altres i abans que els altres.\nI, en canvi, el compromís amb la pau exigeix cooperació, horitzontalitat de poders, dosis altes d’altruisme, generositat i gratuïtat. El compromís amb la pau està, avui, atacat per totes bandes. Tothom aplaudeix el no a la guerra, però són comptats els que s’aventuren a anar més lluny i insinuar que hem perdut oportunitats d’or per acostar-nos un xic més a la pau. Sense anar més lluny, dos anys després de l’inici de la pandèmia, l’assemblea de presidents autonòmics capitanejats pel president del Govern d’Espanya, van prendre el compromís d’incrementar la despesa militar per anar assumint el que reclama l’OTAN. Se’n pot parlar d’això? No! Ara mateix nomenar l’OTAN i insinuar que, si es fa una anàlisi en profunditat de les causes remotes i immediates d’aquesta guerra, l’OTAN no en pot sortir indemne, et converteix automàticament en agent de Putin i quedes desacreditada per a dir res més.\nPassen els dies i la destrucció a Ucraïna no s’atura i jo, com tots vosaltres, espero que acabi aviat aquesta massacre. No vull cap més guerra! No em sol sortir del cor desitjar mal a ningú, però espero que Putin pateixi un infart o que caigui del cavall i somnií la pau, que hi hagi una implosió dins de Rússia, que els rics del país se li girin d’esquena, que per art de màgia les raons democràtiques triomfin aviat… el que sigui, però que la guerra acabi ja. No obstant això, ara mateix ningú escolta el discurs de la pau, no se’l creuen els diplomàtics ni els caps d’Estat, sembla que ningú cregui en la pau. Com predicava Jaurès, més armes vol dir més guerra. Molts es pregunten: què hauria passat si les potències europees haguessin ajudat el govern de la República durant la Guerra Civil espanyola. Ras i curt (encara que mai es pot saber “què hauria passat si”): més temps de guerra i molts més morts i més ressentiment per al futur, el nostre present.\nQuan acabi la guerra, tant de bo sigui demà, hem de començar a esborrar la guerra del cap, com deia l’Arcadi. Construir la pau i retornar als pocs moments de lucidesa que hi ha hagut, aquells en què es podia parlar de desarmament i de reducció d’arsenals nuclears. Ho veiem clar en qüestionar la política d’armes que posseeixen els particulars que té els EUA: més persones armades més ximples i malvats preparats per causar una massacre. En canvi, en aquesta guerra ens sembla que la solució ha de venir d’enviar-hi més i més armes. No, si vols la pau, prepara la pau.


Les onades del destí (Sèrie del Carib 2) :: Libelista\nL'esperat final de l'exitosa «Sèrie del Carib»: una història èpica, intensa, plena de sentiments, ambientada en la exòtica illa de L'Espanyola.\nIlla de Jamaica, 1753. La Deirdre, la filla de l'anglesa Nora Fortnam i de l'esclau Akwasi, porta una vida acomodada a la plantació de la seva mare i el seu pare adoptiu.\nMalgrat els orígens dubtosos de la jove, tots els nois de l'illa estan fascinats amb ella. La Deirdre, no obstant, no sent cap mena d'interès per cap d'ells, fins que el jove metge Victor Dufresne demana la seva mà. Després d'una esplèndida cerimònia nupcial, la parella de casats viatjarà cap a Saint-Domingue, a L'Espanyola.\nViuran una sèrie d'esdeveniments que transformaran les seves vides per sempre més...\nA l'ombra de l'arbre Ka... Sarah Lark\nEl rumor de la caracola... Sarah Lark\nLa llegenda de la munta... Sarah Lark