Mar Cabra: “No hi ha futur del periodisme sense periodistes saludables” Mar Cabra: “No hi ha futur del periodisme sense periodistes saludables”\nMar Cabra, guanyadora d'un premi Pulitzer per la investigació dels Papers de Panamà, va deixar la feina poc després per problemes de salut relacionats amb l'addicció a la tecnologia. Foto: Nacho Rubiera.\nMar Cabra és una periodista especialitzada en tractament de dades que va formar part de l’equip de coordinació de la investigació dels papers de Panamà, una filtració de documents històrica que li va valdre el premi Pulitzer amb només 33 anys (una tasca que va explicar a la I Jornada de Periodisme d’Investigació del Grup Barnils). Al cap de poc temps, però, l’any 2017, la periodista va deixar la feina i la professió després d’una situació de deteriorament de la seva salut mental i física provocada per l’addicció a la tecnologia. En aquesta entrevista parlem del efectes de la síndrome del burn out (“el treballador cremat”), de com posar límits a la hiperconnectivitat digital en el món del periodisme i del seu projecte The Self Investigation, que té l’objectiu de formar periodistes per a què tinguin una relació més saludable amb la tecnologia i amb la feina.\nCom és la dinàmica de treball a la sala de màquines d’una investigació com la dels papers de Panamà, la major filtració de la història del periodisme?\nÉs una màquina que funciona tota l’estona. Érem un equip de 400 persones, en totes les zones del món, treballant a contrarellotge. Això volia dir que en qualsevol moment et podia arribar un missatge o un mail d’algun company compartint alguna cosa o preguntant alguna cosa. Jo estava connectada sempre. El mòbil era el primer que agafava al matí i l’últim que veien els meus ulls quan em ficava al llit. Vaig arribar a tenir jornades de 16 hores diàries i sense desconnectar els caps de setmana.\nAquesta dinàmica 24/7 comença a impactar en la teva salut… Què et succeeix?\nJo veia alts nivells d’estrès en tot l’equip dels papers de Panamà. Alguna vegada feia broma dient que hauríem de parlar dels divorcis de membres de l’equip com un impacte més dels papers de Panamà. El que no vaig pensar mai en aquell moment és que un altre impacte serien els efectes sobre la salut. Passat l’huracà de treball després de la publicació, vaig començar a sentir-me molt cansada, sobretot quan no havia de treballar. Jo soc una persona molt responsable i quan havia de treballar, m’hi posava, però el cap de setmana és com si em desendollessin de l’electricitat. Tenia una espècie de núvol negre que m’impedia concentrar-me. I llavors em va començar a importar tot una merda. Va arribar una nova filtració i la meva sensació era “no m’importa, no m’interessa, no em motiva”. Això és el que més em va portar a pensar que alguna cosa greu estava passant.\nÉs llavors quan pateixes el burn out i decideixes deixar-ho tot…\nSí. Van ser una sèrie de símptomes durant un període llarg de temps que van fer que no veiés la llum al final del túnel. No entenia que, en el moment més alt de la meva carrera, havent guanyat el Pulitzer, em sentís infeliç, trista i cansada. Aleshores vaig decidir parar: vaig deixar la meva feina i vaig deixar el periodisme. Quatre de les cinc persones de l’equip de lideratge dels papers de Panamà es van agafar un any lliure després de la investigació.\nLa hiperconectivitat i l’ús intensiu de la tecnologia, molt habitual en el món periodístic, és el que et van portar a aquesta situació. Com afecta a la salut aquest ús abusiu de les pantalles?\nNo posar límits al món digital fa que t’augmentin els nivells d’estrès, i això t’afecta la salut física i mental. Per exemple, s’ha demostrat que, quan passem molt de temps davant de la pantalla revisant correu i notificacions, deixem de respirar o respirem amb respiracions més curtes, que és el que s’anomena l’apnea del correu electrònic i de les pantalles. Si comencem a respirar així, això té un efecte sobre el nostre sistema nerviós, que interpreta que ha d’estar en alerta tota l’estona. Això genera estrès acumulat. També augmenta l’estrès no fer pauses o enllaçar reunió rere reunió. Hi ha periodistes que han tingut problemes de bruxisme, tiroides o fins i tot microinfarts, sense explicació mèdica aparent, sinó fomentats per l’estrès. La solució passa per posar límits al món digital, posar-li portes i finestres per a no deixar que qualsevol t’interrompi i tenir moments també per descansar.\nAmb l’expansió del teletreball i les intenses cobertures informatives de la pandèmia, l’estrès ha afectat molt als i les periodistes… Et veus reflectida en aquesta situació?\nSí, quan va començar la pandèmia i vaig veure el nivell d’estrès en els meus companys, vaig pensar: “Això em va passar a mi”. Les enquestes que s’han realitzat durant la pandèmia parlen de qüestions de salut mental com ara esgotament extrem, depressió i fins i tot burn out. Jo vaig trigar un any a recuperar-me i després he estat els anys posteriors experimentant com connectar amb la tecnologia de manera més saludable. Sento que m’he estat preparant per a poder ajudar ara als altres.\nD’aquí neix el teu projecte “The Self Investigation” (L’autorecerca). En què consisteix?\nÉs un programa que consisteix a aplicar les tècniques de recerca del periodisme a nosaltres mateixos: veure si tenim tensió en el cos o si estem estressats, i veure com podem tenir una relació més saludable amb la feina i no cremar-nos pel camí. Hem format ja a més de 360 periodistes, també a caps, perquè puguin cuidar millor els equips, especialment en un entorn digital i atomitzat com l’actual.\nCom s’aconsegueix posar límits en una professió com el periodisme, on impera la immediatesa, la competitivitat i on la precarietat està a l’ordre del dia?\nRequereix reconnectar els cables del teu cervell. Per començar, cal qüestionar moltes de les presumpcions que fem sobre el periodista. Per exemple: “no es pot ser bon periodista si no estàs connectat 24 hores”. O “el periodista ha de ser una persona que pugui amb tot”. O “periodisme equival a estrès”. Cal començar per anar a la línia de flotació i trencar aquestes idees.\nAtacar aquesta línia de flotació requereix, llavors, no només canvis individuals, sinó estructurals i de cultura professional del sector…\nSí, és una bomba de rellotgeria que pot explotar en qualsevol moment i requereix canvis a nivell individual i també sistèmic, de la cultura de les redaccions. A nivell individual, els periodistes hem de lluitar contra aquest fomo (“fear of missing out”, por a perdre’ns alguna cosa) i pensar a establir un temps en què estiguem sense interrupcions ni distraccions. Cada persona ha de preguntar-se quin és el temps màxim que pot estar sense revisar el correu electrònic o les xarxes socials i respectar-ho.\nA nivell de cultura sistèmica de professió i de redacció, és important que, encara que els periodistes haguem d’estar disponibles, s’estableixi clarament com es comunica dins de l’equip allò urgent, allò important i allò que no és important. Ara mateix, el WhatsApp és la “caixa negra” a la qual t’escriu el cap per a dir-te que hi ha una última hora, t’escriu la teva mare o tens un grup del treball en què es parla de coses banals. Però una vegada que entres a WhatsApp, et distreus amb tot. És fonamental establir per quin canal es comunica allò urgent, per a poder ajudar amb aquests temps de concentració, i sobretot, com es comunica fora de l’horari laboral.\nCreus que apartar-se d’algunes xarxes socials és una manera també de posar límits?\nLa solució per a cada persona és diferent. Jo crec que és millor tenir una relació saludable amb la tecnologia i no desaparèixer totalment de la connexió amb el correu o les xarxes. Si vols tenir una relació saludable amb les xarxes, cal posar-se temps per a revisar-les. Per exemple, a les 10, a les 12 i a les 14 h. O cada hora en punt, com els butlletins. Això depèn de cadascú. Però no podem permetre’ns un bombardeig constant.\nUna vegada has posat uns límits, cal comunicar-los. Com?\nJo, per exemple, tinc una autoresposta al correu, que diu que no estic tota l’estona revisant-lo, i que si em necessites per alguna cosa urgent, estic disponible per WhatsApp. Això és una manera de comunicar els límits i gestionar les expectatives. Però també és fonamental parlar amb els companys i caps sobre quins són els límits raonables en la teva feina, i fins i tot debatre-ho en equip. Ara no acostumem a parlar gaire d’aquestes coses. Ens connectem a la videoconferència i només parlem del que toca fer, d’allò productiu.\nQuè més has après de la teva experiència que t’hagi servit per a portar una vida professional més saludable?\nUna de les coses de les quals m’he adonat com a periodista és que no em donava espai a mi com a persona. Hem d’entendre que som cossos, a més de ments. I els cossos necessiten menjar (idealment, en hores regulars i no davant de la pantalla), dormir, fer exercici i calma de tant en tant. Aquestes qüestions jo no les posava en la meva llista de prioritats. Jo feia la meva llista de tasques diàries i posava “escriure a tal, entrevistar qual”. I ara, faig una llista diferent: hi col·loco la calma, hi col·loco el menjar, hi col·loco l’exercici i després hi col·loco les tasques. Això és fonamental, perquè el periodista està exposat a molt d’estrès, molta intensitat laboral i molt d’estímul, per tant hem de ser més radicals amb el nostre benestar. Parlem molt del futur i de la sostenibilitat del periodisme, però poc de la sostenibilitat dels periodistes. No hi ha futur del periodisme sense periodistes saludables.\nsalut mentalprecarietat laboralMar Cabra


Fruites i verdures de temporada a la primavera - Bio Eco Actual\nHome Nutrició Fruites i verdures de temporada a la primavera\nLa Terra ens proporciona els aliments més adequats a cada moment de l’any. A l’hivern, abunden els aliments rics en vitamines i minerals que reforcen el sistema immune, enfortint el nostre escut contra grips i refredats. Mentre que a l’estiu predominen els aliments sucosos i refrescants, ideals per a suportar millor la calor.\nQuan parlem de fruites i verdures de temporada, ens referim a aquells aliments de qualitat òptima que es recol·lecten en el punt just de maduració i que reuneixen les màximes propietats organolèptiques. Per això mateix, tenen millor gust, aspecte i aroma. També es troben en el moment en què posseeixen el major nombre de nutrients, sent especialment interessants perquè el nostre organisme s’adapti correctament a cada estació.\nLes fruites i verdures de temporada es recol·lecten en el punt just de maduració i reuneixen les màximes propietats organolèptiques\nAl març entrem a la primavera i, amb ella, disposem de fruites i verdures nutritives que val la pena introduir en cadascuna de les nostres receptes.\nIgual que el camp es torna de color verd i el paisatge floreix, la primavera ens ofereix un assortiment de verdures i hortalisses verdes i de tots colors. Riques en fibra i antioxidants, ens ajuden a depurar l’organisme dels excessos de l’hivern, així com a preparar el nostre el cos per a l’augment de temperatura gradual, fins a l’entrada de l’estiu.\nÉs època de bledes, all, carxofa, api, albergínia, carabassó, bròquil, carabassa, ceba, col llombarda, coliflor, endívia, espinacs i espàrrecs verds. Proliferen les lleguminoses com la fava o els pèsols, i els germinats. Trobem també fesol tendre, enciam, nap, cogombre, pebrot, porro, col de cabdell, i hortalisses amargues ideals per a fer amanides, com l’escarola, el rave, la ruca i la remolatxa, a més del tomàquet i la pastanaga.\nLa primavera ens ofereix un assortiment de verdures i hortalisses, riques en fibra i antioxidants\nQuant a les fruites, es manté la col·lecta de crítics (kiwi, llimona, taronja, mandarina i aranja), pomes i plàtans. Al seu torn, agafen embranzida les recol·lectes de nespra, maduixes i maduixots. A partir d’abril, s’incorporen fruites més sucoses com l‘albercoc, el préssec, la nectarina o les cireres. Al maig, quan la pujada de temperatures és més evident, obtenim síndria, meló, prunes i gerds, que ens ajuden a refrescar-nos i a preparar la pell per a l’estiu.\nPer a saber quins són els aliments de temporada, un bon indicatiu és l’oferta en mercats i petites botigues que, a més d’oferir-nos productes frescos, són una bona opció per a enfortir l’economia local.\nAliments Ecològics Gumendi


Manuel Delgado: ‘El monitoratge de la infància va posar fi a les fogueres de Sant Joan’ | Cultura Popular\nManuel Delgado: ‘El monitoratge de la infància va posar fi a les fogueres de Sant Joan’\n09/06/2020 a les 08:38h\nL’any 1970 es van encendre 822 fogueres de Sant Joan a Barcelona, una xifra que va anar decreixent amb el pas dels anys fins a arribar a 14 l’any 2001. Què va passar perquè els focs entressin en decadència? L’antropòleg Manuel Delgado ho té molt clar: els nens, que eren els encarregats de fer-les, es van trobar apartats del carrer perquè va deixar de veure’s com un espai de socialització i va passar a ser una font de perills. L’antropòleg ha dirigit un estudi que explica aquest fenomen i que forma part del llibre ‘La Nit de Sant Joan a Barcelona’, una anàlisi de la història d’aquesta festa a la ciutat des de tots els vessants possibles: la historiografia, l’antropologia, el folklore…\nDe vegades ens pensem que les fogueres de Sant Joan van entrar en decadència per l’asfaltatge dels carrers, l’augment del trànsit, la urbanització… Però el treball de camp que heu fet amb la universitat per al llibre ‘La Nit de Sant Joan a Barcelona’ ho desmenteix.\nHi ha diversos factors que van intervenir en la decadència i la pràctica extinció de les fogueres populars de Sant Joan. Per exemple, l’èmfasi a aplicar les prohibicions perquè s’ha de mantenir una imatge de Barcelona que sembli una revista i també fenòmens com ara l’augment del trànsit. Però, més enllà dels cotxes o les prohibicions –que ja feia segles que hi era–, el factor clau perquè les fogueres entressin en decadència va ser que simplement van deixar de fer-se: ningú no les va muntar.\nI qui les muntava?\nLa canalla del barri, colles de nens preadolescents entre 8 i 15 anys. A partir d’un cert moment la quitxalla va desaparèixer del carrer. Muntar una foguera de Sant Joan no era l’única activitat que feien: gran part de la vida d’aquests jovenets es feia al carrer. Des que sortien de l’escola fins que tornaven a casa, quan es feia fosc, podien passar tres hores o quatre. I durant aquesta estona en aquest espai es desplegava un tipus molt específic de sociabilitat en què, a més de passar el temps lliure i jugar, es feien aprenentatges que havien de ser essencials per a la vida futura d’un nen.\nQuin tipus d’aprenentatges?\nCoses que no s’aprenen a l’escola ni a la família, com ara l’amistat, la responsabilitat… Al carrer es desenvolupaven competències que no et pot ensenyar ningú més, com ara administrar el propi temps, tenir la sensació de llibertat –per molt que fos relativa, perquè indirectament sempre hi havia algú que vigilava. Com a nen, tenies l’evidència que eres lliure i que el teu temps era teu, que t’autogestionaves. Bona part de la meva generació i també la posterior vam aprendre tot això al carrer. I qualsevol que hagi sentit les cançons de Serrat sabrà bé de què parlo.\nAl llibre parleu d’això: de la colla, el carrer i el barri com a institucions socials…\nSí, eren unes institucions socials molt importants que es van perdre. De fet, eren antisocials perquè tenien un punt de rebel·lia, però la comunitat sencera era conscient de la importància que tenien. La rebel·lia s’entenia com una font d’informació de la vida que circulava en aquesta mena d’interfície, enmig d’institucions reconegudes com a tals com ara la família o l’escola. Però allò que passava al carrer també era una institució social i tenia utilitat. Era una forma de pedagogia de la qual, en darrera instància, la societat era responsable.\nMuntar una foguera per Sant Joan formava part del joc de la colla.\nPoca gent és conscient de tot el procediment que implica muntar una foguera: la feina començava dues setmanes abans i implicava no únicament anar a recollir la fusta casa per casa, sinó amagar-la. Calia amagar-la de les altres colles i de la guàrdia urbana o els bombers, que els dies previs a Sant Joan feien patrulles per a confiscar tanta fusta emmagatzemada al carrer com podien. Era una cosa força complicada que implicava una estratègia gairebé militar: arreplegar la fusta, amagar-la, vigilar-la i després muntar la foguera. I quan els nens van deixar de fer això, les fogueres es van deixar de fer.\nI això quan es va acabar?\nQuan es va generalitzar això que en diuen educació en el temps lliure, que es va materialitzar en forma d’esplais i activitats extraescolars. Es va estendre la idea que els nens havien d’aprofitar permanentment el temps per aprendre i no perdre el temps jugant al carrer. El carrer va passar a ser un espai ple de perills: perills físics, com ara els cotxes, però també morals perquè no s’hi podia aprendre res de bo. En definitiva, el monitoratge de la infància va posar fi a les fogueres de Sant Joan.\nAra les fogueres que es fan són molt diferents.\nCom que cada any en munto una sé que un dels principals problemes avui dia per a fer una foguera és que no hi ha fusta. No és que no n’hi hagi, perquè el dia dels trastos es llencen moltes coses, és que no es pot agafar perquè l’Ajuntament l’arreplega i no et permeten d’acumular-la al carrer. Allò que va ser el regne dels nens, agafar fustes, ara és el regne de la gent de BCNeta: ara són ells que arrepleguen la fusta el dia dels trastos.\nUna de les idees del llibre és que ara els joves en vengen de l’aquarterament que han hagut de sofrir de nens.\nCom que de nens no els han deixat sortir, així que els donen permís fan apropiacions massives de l’espai urbà que en el fons no deixen de ser una expressió de la fam ajornada de prendre el carrer. En el cas de Sant Joan es veu sobretot a les platges i els ‘botellones’ i durant la resta de l’any amb els grafits, els sorolls amb la moto… Han estat víctimes de la infantilització de la infància i aquesta és la seva manera de revenjar-se.\nSerrat descriu molt bé la nit de Sant Joan, però també hi ha molts referents literaris d’aquesta nit màgica.\nLa cançó parla de la melangia d’un jove que ja no és un nen i que vol fer allò que havia fet sempre. Parlem d’una qüestió que ha aparegut referida en tota la literatura i la música catalanes. Salvat-Papasseit, Martí i Pol, Mercè Rodoreda, Carmen Laforet, Juan Marsé, Vázquez Montalbán… De fet, no crec que hi hagi cap escriptor en català o en castellà que hagi viscut la nit de Sant Joan a Barcelona i que no en tingui el seu record. I això no passa tan sols amb els artistes, perquè si hi ha res que realment impressiona de l’estudi antropològic que hem fet és que tots els participants recorden amb emoció les revetlles de Sant Joan de quan eren petits. Amb fogueres o sense, és una nit en què tothom té alguna anècdota positiva per a recordar: és la nostra nit, la dels ciutadans.\nSant Joan era més ingovernable abans que ara?\nLes festes són sempre ingovernables: fins i tot les més controlades i institucionalitzades sempre impliquen la presa tumultuosa del carrer. El carrer és de la gent i en una nit com la de Sant Joan això es veu més clarament que mai, perquè la gent reclama aquest dret i l’executa. Sant Joan és una festa que consisteix a sortir al carrer i a més és molt participativa i descentralitzada. Quan és Sant Joan se n’assabenta tota la ciutat perquè tota la trama urbana queda impregnada de fogueres, revetlles, petards… És com un estat d’excepció, una alteració multitudinària de l’ordre públic on molts espais de la vida quotidiana es transformen. Com que és una festa que no té centre, es converteix en una espècie de metàstasi festiva que afecta tots els racons de la ciutat. Sant Joan és la festa per antonomàsia de Barcelona perquè és la més difícil de monitorar.\nDe fogueres, avui dia encara se’n fan.\nSí, però els qui en fan només en fan per preservar-les, perquè sobrevisquin. Se n’encarreguen entitats, associacions de veïns… Però els nens ja no en fan nien tornaran pas a fer, ara com ara. No sé quin paper els assignaran en el futur, però allò que va ser el seu regne s’ha acabat per sempre.Així i tot, amb Sant Joan sóc optimista: quan es perd una part de la festa, en ve una altra de nova. L’essència de la festa, que és la presa del carrer, no s’ha perdut. És cert que les fogueres han desaparegut, però també han sortit altres formes de reivindicació de l’espai públic com ara l’apropiació de les platges.\nEls Gegants del Pi celebren els 60 anys de la seva recuperació\nUn Sant Joan més familiar i a prop de casa\nTotes les activitats de #SantJoanBCN 2020!


Impressionant vila al Montgó a la venda a Stella Inmo Consulting\nagència Immobiliària - Comerços i Serveis - Immobiliària / Propietats\n29 2019 abril - 09: 30\nStella Inmo Consulting ha preparat una fantàstica vila a la venda especialment per a tu. Es tracta d'una propietat amb jardí i piscina en perfectes condicions. Disposa d'un fantàstic saló-menjador amb llar de foc i cuina composta de tots els electrodomèstics necessaris de la millor qualitat. I també una terrassa tancada en la qual podràs gaudir de vistes panoràmiques al mar, al port i les muntanyes.\nLa casa està composta per tres dormitoris, un dels quals té espectaculars vistes al mar. També compten amb dos banys, un d'ells en suite.\nEn el seu exterior trobaràs un acollidor jardí amb palmeres ple de tranquil·litat i privacitat. A més d'una cuina moderna d'estiu, ideal per a barbacoes sobre foc de llenya i gaudir amb els teus de divertides vetllades quan el bon temps acompanyi.\nL'habitatge disposa d'un gran garatge, un soterrani, un ampli espai d'emmagatzematge i una sala de màquines. Podràs adaptar el soterrani per a realitzar diverses habitacions addicionals.\nNo deixis passar aquesta fantàstica oportunitat i visita la vila de Stella Inmo Consulting. Per a més informació, truca al 966 435 238.\nContacta amb Stella Inmo Consulting\nPartida Barranquets, C / 29, 2B BG, 03779 Poblets Veure mapa\n966 435 238\nImmobiliària / Propietats\nStella Inmo Consulting busca propietats per als seus clients\nDues impressionants cases amb apartament de convidats venda amb Stella Inmo Consulting\n01 d'octubre de 2020\nSi estimes els cavalls, aquesta casa de camp de Stella Inmo Consulting és una joia per a tu\nXalet rebaixat a Monte Pedreguer amb Stella Inmo Consulting\nIncreïbles propietats a la venda a Dénia amb Stella Inmo Consulting\nBusques una casa gran en un lloc tranquil? Stella Inmo Consulting et proposa aquesta opció a Monte Pego


Vaga a TV3 fins a les deu de la nit\nEls treballadors de la televisió pública s'aturen durant 12 hores per protestar contra la retallada pressupostària anunciada aquest dimecres per la direcció de la CCMA. No hi haurà serveis mínims\nEls treballadors de TVC han fet una assemblea multitudinària\nBarcelonaEls treballadors de TV3 han iniciat a les 10.00 del matí d'aquest dijous una aturada de 12 hores com a mostra de protesta per la reducció d'un 17% del pressupost de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) que es va anunciar aquest dimecres. En una assemblea celebrada el mateix dimecres a la tarda, la plantilla va aprovar fer vaga des de les 10.00 del matí fins a les 10.00 de la nit, una aturada que, en principi, està prevista també per divendres. Tot i així, aquest extrem es podria reconsiderar en una altra assemblea que ha de tenir lloc aquest dijous a la tarda.\nSegons han informat a l'ARA fonts de TV3, no està previst que s'ofereixi cap tipus de serveis mínims. Durant la major part del dia, doncs, tots els canals de Televisió de Catalunya oferiran en emissió conjunta continguts enllaunats, principalment redifusions de minisèries i de documentals del 'Sense ficció'. No està previst que s'emetin els 'Telenotícies', i el 3/24 també ha suspès la seva programació habitual. L'únic canal que no alterarà la graella durant aquest dijous serà el Super3, que manté la programació de dibuixos animats.\nLa programació anunciada per TV3 indica que només es mantindran en l'horari normal les sèries de ficció 'La Riera' –que es repetirà al 33 a partir de les 22.00, mitja hora més tard de l'habitual– i 'Joséphine', a més d''El gran dictat'. Pel que fa al 'prime time', s'ha suspès l'emissió de 'Veterinaris' –que havia de començar uns minuts abans de les 22.00–, mentre que el 'Polònia' s'avançarà a les 22.05, just quan s'acabi l'aturada.\nEn un comunicat, el comitè d'empresa de la televisió pública qualifica d'"inacceptable" l'avantprojecte de pressupostos aprovat per la CCMA, i assegura que l'aturada és una resposta a "l'agressió" que suposen aquests comptes. En aquest sentit, els representants dels treballadors recorden que la reducció del 18% en el capítol de personal que preveu l'avantprojecte se suma a "l'aprovada pel Govern del 7,14%", i que per tant representa "una reducció del pressupost de personal del 25%", fet que "posa en perill el manteniment de la plantilla". A això cal afegir-hi encara, remarca el comitè, "la rebaixa del 5% del sou que els treballadors havien acceptat de forma voluntària" i que es mantindrà durant aquest any.


Menjadors escolars ecològics - APAEMA\nAgenda d'agricultura eco\nDiada d'agricultura eco\nJornades tècniques d'apicultura eco\nComissió d'olivar eco\nGrup d'apicultura eco\nJornada de participació "Aliments ecològics locals als menjadors escolars"\nEl passat 26 de novembre es va dur a terme a Son Durí una jornada de feina destinada a compartir opinions, inquietuds i experiències entre famílies, pagesos/es i cuiners/es de centres escolars enmarcat dins el projecte "Introducció d'aliments ecològics als menjadors escolars".\nAccediu a les conclusions de la Jornada "Aliments ecològics als menjadors escolars" [+ info]\n"BONS ALIMENTS!", el vídeo dels menjadors escolars ecològics\nAquí teniu el vídeo que ha realitzat el CBPAE amb col·laboració amb APAEMA, APAEEF, APAEM i AVL sobre el projecte d'Introducció d'aliments ecològics a les escoles. Gaudiu-ho!\nArticle publicat al butlletí del CBPAE, maig 2011. Autor: Nofre Fullana\nEl projecte de menjadors: a poc a poc i bona lletra\nS'acaba el curs 2010/11 i és hora de fer balanç del projecte "Introducció d'aliments ecològics als menjadors escolars", una iniciativa compartida entre el CBPAE i APAEMA que ha començat a donar els seus fruits dins aquest curs escolar.\nTot i que el projecte en si es va cuinar durant la primavera de 2010 dins la Comissió de Menjadors, no va ser fins aquest setembre passat que vàrem poder reunir els horticultors ecològics per acordar uns preus justos tant per als mateixos productors com per als consumidors (les escoles). A partir d'aquí es va iniciar una ronda de contactes amb centres escolars de primària i secundària de tota la illa, i que encara no ha acabat, oferint la possibilitat de col·laborar en el projecte substituint al menjador aliments convencionals per altres ecològics i produïts localment. Darrerament, emperò, són les pròpies AMPAs que reclamen la participació del seu centre escolar, preocupats per una millora en l'alimentació dels infants.\nDos cops per setmana, una furgoneta s'encarrega de repartir les comandes als respectius centres, aconseguint un tracte molt personal i de qualitat. Fins al moment, ens trobam amb la participació dels següents centres:\nSegons dades d'APAEMA, el projecte de menjadors ha mogut unes xifres aproximades de més de 4.000 euros, dels quals destaquen les demandes de verdura de fulla, carabassa, cigrons i taronja. No obstant, ens trobam lluny d'aconseguir poder repartir les comandes entre tots els pagesos que fan hortalissa ecològica ja que el volum de les comandes encara és petit.\nPer al curs vinent ja són un bon grapat les escoles que estan estudiant la viabilitat d'entrar a formar part del projecte. A poc a poc i bona lletra.\nProjecte "Introducció d'aliments ecològics als menjadors escolars"\nPresentació duta a terme a la Jornada d'Educació Ambiental a les escoles (23/03/11)\nMaterials didàctics per a menjadors escolars ecològics\nA taula! Manual per a la introducció d'aliments ecològics i de proximitat a les escoles


UNIC PARTICIPA EN LA BARCELONA URBAN DOWN - UNIC\nUn any més UNIC, amb la seva divisió d’esdeveniments, participa en la Barcelona Urban Down!!!\nCada primavera a Barcelona, hi ha una cita obligada per als amants dels descensos en Btt: la Barcelona Urban Down.\nEl recorregut començava en l’Estadi Olímpic Lluís Companys, passant pel museu MNAC i arribava a les fonts de Montjuïc. Una baixada espectacular plena de salts i obstacles per les escales emblemàtiques de la ciutat. UNIC una vegada més va ajudar realitzant, amb estructura tubular, alguns dels salts més significatius.\nVegin aquest espectacular vídeo, per adonar-se de les sensacions que viuen els riders en un descens d’aquestes característiques. A veure si descobreixen al mateix temps les estructures que va realitzar UNIC.


Kalashnikov, dels fusells al cotxe elèctric\nLa companyia russa presenta el prototip d’un cotxe elèctric per competir amb el Tesla Model 3\nEl fabricant armamentístic Kalashnikov (empresa fundada per Mikhaïl Kalàixnikov, pare de l’AK-47 i coronel de l’exèrcit rus) ha sorprès a tothom amb la presentació del prototip d’un cotxe elèctric d’estil retro anomenat Kalashnikov CV-1.\nEl Kalashnikov CV-1 s’inspira en els cotxes soviètics dels anys 60 i 70 del segle passat (el disseny ens recorda poderosament al dels Lada), però disposa de tecnologia moderna que, segons explica la companyia, “permetrà que pugui competir amb fabricants globals com Tesla”.\nEl Kalàixnikov CV-1 vol plantar cara a Tesla / Kalashnikov Media\nEl prototip no és més que una declaració d’intencions i Kalashnikov encara no té pensat fabricar-lo en sèrie, sinó que el seu objectiu és buscar potencials socis tecnològics o inversors privats o governamentals per finançar els prototips.\nKalàixnikov CV-1 / Kalashnikov Media\nEl CV-1 promet una autonomia de 350 quilòmetres gràcies a una bateria de 90 kWh i té un motor elèctric de 295 CV. Aquestes condicions permeten que el cotxe elèctric acceleri de 0 a 100 km/h en poc més de sis segons.\nUn fabricant molt ‘freak’\nEl CV-1 no ha sigut l’aparell més estrany presentat per Kalashnikov, ja que l’empresa russa també ha presentat un robot militar anomenat Igorek (diminitiu rus d’Igor) de 4 metres d’alçada i 4’5 tones de pes amb finalitats logístiques i de combat.\nEl robot Igorek / Kalashnikov Media\nLa cosa no acaba aquí, perquè fa unes setmanes Kalashnikov va presentar la seva moto elèctrica anomenada UM-1, amb una autonomia de 150 quilòmetres i una velocitat punta de 100 km/h destinada a un ús militar, però adaptable per entorns urbans.\nMoto elèctrica UM-1 / Kalashnikov Media\nTant el robot Igorek com el cotxe i la moto elèctriques de Kalashnikov han sigut objecte de burla a les xarxes socials russes i s’han convertit en autèntics fenòmens virals fora de les fronteres del gegant rus. I és que la companyia no acaba de trobar la manera de seguir el llegat del seu fundador, Mikhaïl Kalàixnikov, mort ara fa cinc anys.


El president del govern espanyol en funcions, Mariano Rajoy, ha advertit el PSOE que si no l’investeix haurà de donar una sortida. ‘Si no ho fa, anirem a eleccions per Nadal i crec que seria un disbarat”, ha argumentat el candidat popular, que contactarà aquesta setmana amb els socialistes. Ho ha dit avui al matí davant del monestir d’Armenterira, a Meis (Galícia), al final del seu recorregut matinal per la Ruta da Pedra e da Auga, on hi és de vacances.\nEn aquest cas, ha explicat, els populars seguiran mantenint la seva posició, ‘que és la que comparteix la gran majoria de la gent, la del sentit comú’, ha insistit. Sobre aquesta qüestió, ha recordat que el mes de desembre passat el seu partit havia proposat ‘un govern de coalició’ com ‘la cosa més raonable en aquesta situació’. Per aquesta raó, ha instat el PSOE que ‘si no vol col·laborar, com a mínim haurien de deixar governar a qui els ciutadans van dir que havia de governar, referint-se al PP.\nCom que ningú té majoria, ha assenyalat, si els populars assolissin un acord en el qual estan treballant amb Ciutadans i Coalició Canària, se sumarien 170 escons, ha explicat Rajoy, reptant el PSOE que ‘si tenen alguna alternativa, que ho diguin’: ‘Però seria una alternativa bastant absurda’, ha criticat sobre aquesta qüestió.\nSobre l’anunci del líder dels socialistes, Pedro Sánchez, que votarà en contra dels pressupostos que presenti Rajoy, aquest últim ha afirmat que es tracta d’una posició amb ‘bastant poc sentit, quan ni tan sols sap quins seran’. El president del govern espanyol en funcions ha precisat que ‘Espanya necessita pressupostos per fixar el sou dels funcionaris, les pensions i fixar obres perquè el país funcioni normalment’. Amb l’ànim de no entrar en més polèmiques amb Sánchez, Rajoy s’ha mostrat partidari de “construir”, seguint l’encàrrec del rei per formar govern.\nDesprés de lamentar que ‘fins ara no ha estat possible la negociació ni gairebé la interlocució’ amb el PSOE, Mariano Rajoy ha confiat que una vegada es dirigeixi novament a aquest partit ‘siguem capaços de construir, que és del que es tracta, i no generar més problemes dels que la vida ens porta’, ha tancat.\nSobre la proposta de Ciutadans al PP d’introduir la realització de primàries per elegir candidats, Mariano Rajoy ha assegurat que només hi ha hagut una reunió amb la formació d’Albert Rivera i no es va parlar d’aquests assumptes. Economia i feina són els assumptes que primer es va quedar tractar perquè és el que més interessa a la gent, ha assenyalat Rajoy sobre el contingut de les negociacions que començaran aquest dilluns.\n‘Després de la crisi encara queden moltes seqüeles’, ha justificat el president en funcions, i tot i que ‘s’han creat llocs de treball en els dos últims anys, queda molt’ per fer, ha precisat sobre un assumpte que ‘és l’objectiu principal per als pròxims any’ i ‘hauria de ser el de tots els partits’, ha afegit.


ADVANCE VETERINARY DIETS ATOPIC MEDIUM/MAXI és un aliment dietètic complet i equilibrat per a gossos mèdium/maxi, formulat per cuidar la pell en cas de dermatitis i pèrdua de pèl excessiva, així com per reduir les intoleràncies a ingredients i nutrients.\nGràcies a la seva fórmula ADVANCE VETERINARY DIETS ATOPIC MEDIUM/MAXI ajuda a protegir la pell en gossos amb dermatitis atòpica, a reduir la picor, i a restaurar la barrera cutània, ajudant a controlar els brots atòpics.\nA més, la fórmula d’ADVANCE VETERINARY DIETS ATOPIC MEDIUM/MAXI té truita de riu i patates com a ingredients principals, que ajuden a disminuir el risc de possibles reaccions adverses a l’aliment\nADVANCE VETERINARY DIETS ATOPIC MEDIUM/MAXI conté croquetes específicament adaptades a la mida i necessitats del teu gos mèdium maxi(>10kg).\nAtopic Medium / Maxi és un aliment clínicament testat amb resultats provats .\nA Advance, formulem els nostres productes amb ingredients d'alta qualitat, seleccionats amb cura. ADVANCE Atopic Medium/Maxi té la truita com a font principal de proteïna, que disminueix el risc de reaccions adverses a l'aliment.\nBlat de moro, truita (17%), arròs, proteïna de blat de moro, proteïnes deshidrates de truita(7%), greix animal, estabilitzat amb una mescla de tocoferols d'origen natural, proteïna de patata(4%), polpa de remolatxa, proteïnes animals hidrolitzades, col·lagen hidrolitzat(2.6%), llevat, oli de peix, fibra vegetal, oli de soia, fosfat monocàlcic, carbonat de calci, clorur potàssic, sal, extracte de fulla d'olivera(0.05%), àloe vera (50 mg/kg), Fonts de proteïnes: blat de moro, truita, patata y llevat.,


Josep Pla. Sobre literatura\nEl retrat literari, la literatura personal\nLiteratura francesa (consells de lectura)\nRecords de la Penya de l'Ateneu\nTendències personals sobre la nostra literatura\nSobre la Biblioteca Josep Pla\nL'emoció en la literatura\nMés notes de literatura\nEn literatura s'ha de dir la veritat\nLa literatura. Els escriptors. Hi ha escriptors que quan tenen una ploma a la mà es tornen diferents del que són habitualment. Volen escriure preciós, ideal i naturalment modèlic. Pobra gent!\nHi ha escriptors que en parlar d'un cavall en diuen un impetuós corser. No és una equivocació. És una bestiesa. El cèlebre Duhamel, les novel·les del qual foren tan llegides i ara –ja fa anys– han desaparegut de la circulació, igual que les de Gide, presenta en una de les seves obres un personatge que en societat fa pets. Duhamel diu que feia «sorolls inexpressius». Error total. En literatura s'ha de dir la veritat sempre. S'ha de ser, si és possible, una mica Rabelais. Tot fa suposar que Rabelais ha durat i durarà més que Duhamel, predicador humanitarista i fals –dissimulat d'èxit immens. Duhamel fou, naturalment, de totes les Acadèmies possibles i de l'Acadèmia Francesa. Pobre Duhamel!\nEl plagi. Per a plagiar cal tenir molta lectura, molta memòria, s'ha de saber on són les coses. Perquè tingueren tota la lectura que en el seu temps era possible, els autors antics, els medievals, els renaixentistes, els de la primera modernitat, plagiaren tant. Ara tothom és original, perquè no sap res de res –ni un borrall.\nLa temperatura literària\nDe vegades, els grans escriptors –posem, per exemple, el cas de Carles Riba–, demostren que ho són perquè poden escriure els llocs comuns més adotzenats amb una temperatura i un brio efervescent. Atesa la limitació humana, tot és adotzenat. Ara, la temperatura per a alçar-ho, no la té pas tothom. Aquest és el problema literari bàsic.\nHe tractat de posar en tot el que he escrit una afectació d'insensibilitat perfectament deliberada i voluntària. Aquesta és una de les causes del poc èxit que he tingut. La gent només llegeix les coses saturades d'emoció, que de vegades pot ésser molt elevada i altres vegades es refereix a coses insignificants. L'emoció, però, ha de semblar que hi és, i, així, aquests escrits agraden.\nEls medis literaris, la Penya de l'Ateneu, la crítica, relacions i coneixences literàries\nMirant les coses amb objectivitat, em sembla que no he tingut mai cap relació seriosa amb els medis literaris d'aquest país -de Barcelona, concretament. He estat un home molt lent, carregat del sentit del ridícul, fins i tot quan s'ha tractat de cultivar una amistat. Sempre he cregut que la meva persona els carregaria i els amoïnaria. He conegut molta gent, però no he tingut gaires amics. Això deu haver contribuït a fer que la gent tingués poca confiança en mi. No crec haver inspirat mai cap passió, ni entre els homes ni entre les dones, cosa que, en l'època que hem viscut, no em desplau gens. En aquest aspecte de la vida hi ha els amics, els coneguts i els saludats. Rarament he arribat a conegut. He format part del bloc dels saludats. Poca cosa més –vull dir que no crec que jo hagués pogut arribar a alguna cosa més.\nA l'època de la Universitat, quan fèiem les revistes naturals de la joventut, vaig conèixer molts joves coetanis. Una gran part moriren joves. Altres s'esvaïren. Aquests darrers es degueren casar per amor –donne in amore, que diuen a Itàlia– i la senyora els degué fer passar per l'adreçador. Primum vivere... Que jo sàpiga, només n'han quedat dos: el senyor Isern Dalmau, que ha fet una gran carrera en l'advocacia sobretot mercantil, i Marià Manent, excel·lent poeta, traductor excels de poesies angleses, exemplar col·laborador d'Editorial Juventud. D'alguns d'aquests esvaïts, n'he coneguts, ja tard en la vida, els seus fills. De l'amic Carabén, n'he conegut el fill, Armand, que és un xicot extremament intel·ligent i d'un tracte agradabilíssim.\nDesprés, a la penya de l'Ateneu, vaig conèixer alguns intel·lectuals importants, sobre els quals he escrit alguna cosa –més o menys. Des d'un punt determinat el contacte amb la penya em féu un gran bé, perquè hi imperava un tal esperit de llibertat, de comprensió i de tolerància, dintre la més absoluta correcció social, que m'impressionà profundament. Era el mateix esperit que havia trobat, d'adolescent, a Palafrugell, però a una escala infinitament superior. Una meravella. La penya creava una fascinadora il·lusió en les persones d'escassa experiència –i aquest era el meu cas-: portava a creure que el país era diferent. Aquesta il·lusió, a moltes persones que assistírem en aquella tertúlia, ens féu un gran mal, perquè quan les coses –per culpa de la política– es desgavellaren, resultà que el país era igual que sempre: que no havia canviat gens. De manera que aquella excel·lent reunió, si d'un cantó em féu tant de bé, de l'altre no em serví, pràcticament, per a res, vull dir per a navegar amb un mínim de discreció i de seguretat en la vida. Fou una reunió merament frívola en la qual, salvant alguns esperits, davant els quals poso el senyor Enric Jardí, la immensa majoria dels altres es dedicaven a abaltir, enderrocar i destruir tot el sistema seriós i positiu del país. Jo també hi vaig contribuir. I és perquè la tertúlia tenia aquesta tendència, que era tan divertida, perquè no hi ha res que sigui més divertit que aplicar el microcriticisme a les situacions humanes que hom té al davant, microcriticisme en l'exercici del qual nosaltres, els catalans, som uns magnífics mestres. Quan es produïa, aquells anys, la conjunció, en algunes persones, entre la ignorància i alguna possibilitat d'expressió, es produïa un espai de destrucció terrible. Els pagesos eren uns infeliços, uns purs cretins, deixats de la mà de Déu; els petits comerciants, botiguers, gent del mercat, eren uns lladres indefectibles; l'alt capitalisme, la gent que feia alguna cosa, era considerada una classe malèfica, dolenta –en català la paraula dolenta té molta significació-, absolutament depredadora de la gent, tètrica.\nEn una petita part la crítica era certa –era certa com a tot arreu ho és, com és habitual en la nissaga humana, com ho serà sempre. Ara, parlar-ne generalitzant feia posar els pèls de punta, perquè tots aquells paràsits de pis no havien conegut mai cap pagès, ni cap comerciant, ni cap capitalista. En parlaven perquè ho havien sentit dir, perquè Catalunya té una tradició creada per intel·lectuals energumènics que data de la primera industrialització i que no ha fet més que ampliar-se fins a la darrera guerra civil. Però, de tot això, me'n vaig adonar molt més tard, quan vaig veure que la primera condició que ha de tenir una persona que disposa d'una certa capacitat d'expressió és una responsabilitat mínima i contrària a produir dolor i misèria en la vida de la gent. Molts intel·lectuals d'aquella penya ni tan sols sabien que la política s'havia inventat per evitar la guerra civil i els seus terribles estralls doloristes. Encara no sé com qualificar-los: no sé si eren uns purs inconscients o uns frívols.\nA la penya, hi vaig ésser rebut molt bé, gràcies, sobretot, a Alexandre Plana i a Joaquim Borralleras. A causa d'algun d'aquells amics, vaig entrar fàcilment en el periodisme de Barcelona, en el qual gairebé sempre m'he mogut. El meu amic Samaranch, fabricant de Terrassa i de Sant Cugat del Vallès, que vingué a la penya els últims temps, m'ha enviat un llibre de Màrius Aguilar, llibre anònim i escrit a l'exili. Aquest senyor afirma que jo vaig fer a la tertúlia un cert efecte, i més aviat em presenta com un desvergonyit –no pas de la depravació o d'una o altra forma del crim, sinó un desvergonyit de l'esperit. Em sap greu de discrepar, però jo no he estat mai un desvergonyit ni de l'esperit ni de cap forma de desvergonyiment. En aquella època jo era –devia tenir dinou anys– un pur ignorant, un inconscient, un incipient bohemi tímid, un tabalot insomne i grotesc. És un fet, si més no, que la penya em tingué molt d'afecte, com ho demostra el fet que subvencionà el meu primer viatge a Rússia, possible gràcies als dos-cents dòlars que recolliren, que llavors eren una mica més de mil pessetes (un dòlar, igual a cinc pessetes), i que donaren al diari en el qual jo llavors escrivia. (El senyor Cambó em féu donar el visat per a Rússia a través del ministre francès Anatole de Monzie, que era molt amic seu i que jo vaig veure, diverses vegades, al seu despatx ministerial de París.) Quan es produïren aquests esdeveniments, ja feia molts anys que era fora de la penya de l'Ateneu i vivia a París, de corresponsal de diaris, ciutat a la qual vaig arribar el 1919. En aquest meu primer viatge a Rússia, hi intervingueren, d'una manera decisiva, Andreu Nin, que en un moment determinat havia format part de la penya i que llavors vivia a l'Hotel Lux, a la Tsverskaia, a Moscou, i Eugeni Xammar, que per aquelles dates vivia a Berlín. De tot això, n'he parlat copiosament en els meus llibres. Dos o tres dies després de la meva arribada a Moscou, aparegueren la senyora i el senyor Xammar i amb ells vaig conviure a Moscou, fins que a la senyora Xammar li agafà un tal fàstic del comunisme que marxà de Moscou, per Berlín, de seguida que pogué. Que en els països comunistes no hi hagi aparadors a les poblacions, no ho poden resistir les senyores d'Occident. Xammar s'estigué a Moscou pocs dies més i marxà encantat de la vida. I així vaig quedar sol amb Nin, la seva senyora i les nenes, Marty, del Rosselló, comunista desenfrenat i energumènic, i tota la requincalla de la fraseologia imperant en el país, que, pel fet d'haver-la adaptada al poble, és d'una monotonia indescriptible. A Rússia no hi ha més que monotonia i policia. Les dones tracten de fer l'amor sempre que poden –de vegades d'una manera discreta. Els homes resisteixen la monotonia del comunisme pel compte que els té –vull dir l'estipendi. Una petitíssima minoria –generalment científica– va de bona fe. Els altres són obedients, però no creuen en res. Nin creia en el comunisme: li agradava el poble rus, les dones, les cançons, el folklore, les cuixes de les noies que ballaven en el Bolshoi, de Moscou. Era trotzkista i com a tal –després del triomf de Stalin– quedà escalivat d'una manera terrible. Fou expulsat de Rússia en un vagó de bestiar. I aquest fou el final d'Andreu Nin– a Rússia s'entén.\nUna vegada corresponsal a París; vaig quedar desplaçat de la penya gairebé totalment. Ningú no m'escriví més, si s'exceptua el senyor Camps Margarit. Quan aquest senyor, d'ofici era enfardador del tèxtil, m'escrivia cartes llarguíssimes –quan es trobava per raons del seu ofici a Sevilla, a Còrdova o a Madrid–, jo no sabia què dir-li, considerada l'aclaparadora llargada de les seves cartes. No sabia per on començar ni com acabar. Ah, el meu gran amic Camps Margarit! Fou l'essència de l'humorisme de Barcelona després de Rusiñol. Tothom el copià: escriptors, caricaturistes, artistes, homes i dones d'esperit, totes les revistes. Semblava un carreter i no ho era; semblava un pagès i no ho era; semblava un comerciant i un burgès i no ho era. Era un tímid, que de vegades s'enardia, i en aquesta situació deia el que volia: tenia un do d'observació únic, que transformava en jocs d'esperit i s'equivocava rares vegades. Era la microcrítica, portada fins a terrenys inoïts, enormement divertida –però sempre sense fel, vull dir reduïda a persones concretes i rarament actuant sobre raons polítiques. Camps Margarit fou un dels nostres mestres, però ningú no li'n féu mai cap cas. El que deia era trobat naturalíssim. A tot arreu n'haurien fet una antologia. Fora de Francesc Pujols, ningú, en el seu temps, no li arribà a la sola de la sabata. Així, almenys, jo ho crec.\nUna vegada desplaçat a París, vaig saber ben poca cosa dels medis literaris de Barcelona, i, des de llavors, no he sabut mai res de qui era al capdamunt i qui no hi era, el que era moda o no ho era, etcètera. Res de tot això no m'ha interessat mai. Per altra part, no he tingut en cap moment gens ni mica de contacte amb la vida acadèmica. He tingut una gran admiració per l'Institut d'Estudis Catalans i una determinada amistat, molt cordial , amb Ramon d'Abadal, el doctor Alsina Bofill i el doctor Raventós. I encara he tingut menys relació amb aquest món dels premis -avui abundantíssims– ni amb aquestes històries dels jocs florals, que sempre he considerat hiperbòliques, provincials i ridícules. És clar que la vida intel·lectual en aquest país era molt minsa.\nDesprés de la guerra civil, vaig tenir una gran relació –sobretot epistolar– amb l'editor Josep Maria Cruzet. Li vaig donar, si no vaig equivocat, vint-i-nou volums que, tot i no ésser ni dramàtics ni pornogràfics, tingueren un cert èxit. L'època era més que incerta: era francament dolenta. Josep Maria Cruzet ha estat l'editor més important que hi ha hagut (en llengua catalana) en aquells anys fatídics.\nEls últims anys he tingut la sort de conèixer el senyor Francesc de B. Moll, de Mallorca, autor del «Diccionari», i el senyor Joan Fuster, de València. Més tard vaig tenir una relació, certament superficial, amb Joan Coromines, el filòleg. Amb aquestes tres relacions em considero –pel que he fet– pagat llargament.\nA «Destino», hi he tractat –molt– Josep Vergés i molt menys Joan Teixidor, Quim Folch i Torres, és clar, quan vivia, i Luján. «Destino» és un esforç fenomenal de Josep Vergés. Un esforç, a més, positiu...\n[Notes per a Sívlia]\nMés records de la Penya\n«La biblioteca no ha d'estar dominada per cap fanatisme, ni intolerància. Sóc prou vell per saber on condueixen totes aquestes posicions manicomials i totes les collonades. La biblioteca ha de demostrar constantment que davant l'accés als coneixements, totbom és igual i posseeix la mateixa dignitat.»\nDe la Biblioteca Josep Pla\nMés sobre la «generació» (Un retrat de passaport: Josep M. de Sagarra)


La 24a Festa del Renaixement tindrà 15 espectacles | Diari de Tarragona\nEs celebrarà del 18 al 21 de juliol\n12/07/2019 11:09 | Actualizado a 12/07/2019 11:09\nLa Taverna d’Enrico, de Quico el Célio, el Noi i el Mut de Ferreries, un clàssic que es podrà gaudir. FOTO: JOAN REVILLAS\nLa festa del Renaixement de Tortosa –la més esperada pels tortosins i tortosines– ja té data d'inici. Del 18 al 21 de juliol, Tortosa viurà una nova edició de la Festa del Renaixement. Serà la vint-i-quatrena vegada que la ciutat recordarà el seu passat amb aquesta festa de recreació històrica centrada en l’època del segle XVI que mobilitza una part molt important de la població.\nTot i les altes temperatures, la Festa del Renaixement implica directament més d’una vintena d’entitats locals, entre colles de cultura popular, col·lectius, entitats i empreses artístiques, que suposen una xifra de voluntaris superior al miler de persones.\nPerò cal dir que els tortosins i tortosines no són els únics que hi participen, sinó que el Renaixement compta amb la presència de companyies de Portugal, Itàlia, França i la República Txeca, a més de Catalunya i la resta de l’Estat espanyol.\nEls ciutadans, a més, es vesteixen d’època o de nobles o de plebs, però tots ells enfundats en les llargues vestimentes del segle XV. I amb la característica i medieval Tortosa com escenari, acaben de configurar una important carta de presentació turística de la ciutat fora del territori.\nEn aquesta edició, la Festa del Renaixement comptarà amb un total de 15 espectacles de pagament i d’aforament limitat. Alguns, tan clàssics com «La Taverna d’Enrico», de Quico el Célio, el Noi i el Mut de Ferreries, o la «Cantina Cantorum» , del Cor Flumine. Altres s’incorporen al programa, com la companyia francesa Le Théâtre des 33, que representarà «El Grande Teatro Toboso» a la plaça de l’Absis, o com els que ha preparat, per partida doble, el grup La Companyia, anomenats «Domus Horribilis» i «La Mandràgora». Molts altres repeteixen, i entre aquests, el ballarí i coreògraf tortosí Roberto Olivan no només recupera l’obra «Meraki», que ja va presentar l’any anterior, sinó que a més n’estrenarà una altra de la mà del ceramista Joan Panisello: «Socarrel». La compra d’entrades ja es pot fer per internet o físicament al punt habilitat a la plaça de la Cinta, 3.\nAhir al matí, davant de l’Ajuntamnet de Tortosa, es va celebrar la presentació oficial dels espectacles, així com de la imatge que il·lustra la vint-i-quatrena edició de la Festa, creada per Alberto Lamote. L’alcaldessa de Tortosa, Meritxell Roigé, i el regidor de Festes, Domingo Tomàs, van donar la benvinguda a totes les companyies i n’han destacat la contribució que fan a la festa de recreació històrica.\nRoigé va remarcar que el cartell d’aquesta edició visualitza tots els estaments de la societat tortosina del segle XVI, des de la noblesa fins al poble, passant també pels elements de defensa de la ciutat. L’alcaldessa va anunciar, també, el nom del pregoner d’enguany, el president de la Unió de Consells Esportius de Catalunya (UCEC), Jaume Domingo. D’altra banda, l’encarregat d’inaugurar el Taulell al Carrer serà el nou president de la Cambra de Comerç de Tortosa, Francesc Faiges.\nI com a novetats, s’incorporaran espais com la plaça del Platge, al call jueu, escenari d’un dels espectacles; també altres zones com la plaça Gerard Vergés o el carrer Montcada, per on passaran alguns espectacles itinerants, o el convent de Santa Clara.\nTot plegat, mentre ja es comença a configurar l’edició del 2020, que suposarà el 25è aniversari.


Miquel Martí i Pol és un dels poetes catalans més populars i estimats de la nostra literatura. Amb motiu del 90 aniversari del seu naixement, el també poeta i periodista Hèctor Serra ha realitzat un gran treball de documentació per homenatjar la seva trajectòria. Una vida marcada pels orígens populars, e...\nMiquel Martí i Pol és un dels poetes catalans més populars i estimats de la nostra literatura. Amb motiu del 90 aniversari del seu naixement, el també poeta i periodista Hèctor Serra ha realitzat un gran treball de documentació per homenatjar la seva trajectòria. Una vida marcada pels orígens populars, el treball a la fàbrica, el combat contra l?esclerosi i la incansable militància pels drets socials i nacionals.\nEn el complicat context històric en què vivim, aquesta obra amb fotografies i documents, reivindica un poeta que amb el seu exemple vital ens va ensenyar a no defallir. Un supervivent que va fer de l?univers poètic un arma invicta. Una veu que continua orientant-nos enmig de crisis i intoleràncies. El poeta humil que va ser capaç de posar paraules als anhels de llibertat de tot un poble.\nHèctor Serra va nàixer a Aldaia, a la comarca de l?Horta. És periodista. Ha participat, entre altres mitjans, en Aldaia Ràdio i en el digital cultural Núvol i ha estat impulsor del diari generalista Jornada. Pel que fa a la poesia, ha publicat Terrabastall suburbial (Publicacions de la Universitat de València, premi Bancaixa-UV d?escriptura de creació, 2010), Trèmolo (Germania, 2013) i Cinètica (Viena, premi de poesia 25 d?Abril de la Vila de Benissa, 2015). Ha publicat poemes en diferents antologies i recita en diversos actes i festivals d?arreu del país. Alguns dels seus poemes han estat musicats per part del grup Novembre Elèctric.


Riberaonline: Catalunya celebra el Dia Internacional de la Dona Rural\nEl Dia Internacional de la Dona Rural constitueix el moment oportú per a fer ressò de veus i experiències de les dones que viuen i treballen al món rural. La consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Meritxell Serret, farà la presentació de l'acte institucional de commemoració aquest divendres, 20 d'octubre, i pronunciarà la conferència 'La política de dones en el món rural de Catalunya, una visió de país'.\nA la Catalunya rural, que és el 90% del territori, hi viuen actualment gairebé 1 milió de dones. Una tercera part de les explotacions agràries són titularitat de dones i en les explotacions d'orientació ecològica, les dones tindrien lleugerament més pes que els homes. A més, on realment hi ha més dones és en l'àmbit del turisme rural diversificant l'economia agrària de la unitat familiar. Tot i això, la veu de les dones és encara poc present en els espais on es decideixen les polítiques agràries i pesqueres del país, i s'han d'afrontar reptes importants com la conciliació familiar.\nLa jornada del Dia Internacional reconeix la tasca que desenvolupen les dones del sector primari i aquest any vol donar una visió internacional del impacte de la dóna al món rural compartint visions i experiències de representants alemanyes, basques i catalanes. També se celebrarà una taula rodona sobre la comunicació al món rural des d'una visió de dona i es presentarà el Grup de Treball de Dones del Món Rural i Marítim de Catalunya, així com les actuacions que han dut a terme en l'últim any. Es tracta d'un espai de trobada creta per a debatre sobre temes clau en l'àmbit de política agrària, forestal i pesquera, i analitzar la presència de les dones en aquests sectors econòmics.\nLa presidenta de l'Institut Català de les Dones (ICD), Núria Balada, presidirà la cloenda de la jornada, en què també participarà Marta Vilalta, directora general de joventut del Departament de Treball, Afers Socials i Família.\nLa dona rural constitueix un eix estratègic pel desenvolupament rural, i la seva qualitat de vida té impacte directe en la vertebració social del territori i de l'economia agrària, suposant un dels reptes més importants de la igualtat d'oportunitats. Amb aquest acte institucional, el DARP se suma i convida, un any més, a la celebració del Dia Internacional de la Dona Rural, una efemèride instaurada l'any 1995, en la IV Conferència sobre la dona organitzada a Beijing, amb l'objectiu de fer visible i reconèixer la tasca que desenvolupen les dones del sector primari de tots els països del món.


Rafael Triguero, 9 anys, el concloent més jove de Kumon España - Kumon Cataluña\nEn Rafael va començar Kumon Matemàtiques amb 4 anyets, aprenent a comptar i a escriure els nombres. I en només 5 anys, ha aconseguit comprendre conceptes i resoldre exercicis propis dels primers anys de carreres de caràcter tècnic.\nEn Rafael se sent orgullós per aquest mèrit i el seu proper repte és dominar el piano. Tot i que reconeix que encara és aviat per saber què vol ser de gran, està segur que Kumon l’ajudarà a aconseguir-ho, perquè li ha aportat disciplina i responsabilitat.\nEn Rafael confessa que, a més de les matemàtiques, li agrada llegir i practicar waterpolo.\nEl trajecte d’en Rafael a Kumon\nEn Rafael va iniciar el seu camí a Kumon en un centre d’Estats Units. Posteriorment, quan es va traslladar a Espanya amb la seva família, els seus pares van decidir que continuaria els seus estudis al centre Kumon Sevilla – Nervión, perquè li agradaven molt les matemàtiques i van pensar que seria divertit per a ell.\nA més, confien en el mètode Kumon perquè han vist els seus beneficis en la germana gran d’en Rafael, que va ser concloent fa uns anys, i, avui dia, la seva germana petita és alumna d’aquest centre.\nEls pares d’en Rafael afirmen que Kumon ha aportat hàbit d’estudi i responsabilitat a tots els seus fills. Però ells també els han acompanyat en tot aquest camí, tal com afirmen: «Kumon és un esforç per als fills, però també per als pares, que han d’estar compromesos. La motivació per apuntar-se a Kumon no ha de ser una millora immediata del rendiment escolar».\nEntrevista amb Marta Ortiz, orientadora del centre Kumon Sevilla – Nervión\nPregunta: Què has après d’en Rafael?\nResposta: Que no hem de subestimar la capacitat dels infants. Quan un infant té interès per aprendre i està motivat, és capaç d’arribar més lluny del que imaginem. Per aconseguir aquesta motivació, és molt important que els professors s’adaptin als interessos i a la capacitat de l’alumne.\nCrec que en Rafael s’ha sentit protagonista del seu aprenentatge. El fet de descobrir per si mateix els procediments dels exercicis li ha permès d’experimentar tal satisfacció que feia que volgués continuar.\nR: En Rafael va captar molt bé, des del principi, que en el material didàctic hi ha tot el que necessita per aprendre, i sabia que per resoldre un exercici havia de dedicar uns minuts a mirar amb atenció els exemples resolts, per imitar-los en els exercicis dels fulls.\nP: Quin ha estat el moment més difícil? Com el vau superar?\nR: A partir del nivell L, ja que el contingut dels quadernets és força complex i una mica abstracte per a un nen, o per a qualsevol adult que no sigui un expert en matemàtiques. La pauta per superar-los va ser fer un «estudi» dels exemples, analitzar-los i imitar els procediments.\nP: Quin creus que ha estat el pes de la família perquè en Rafael sigui el concloent més jove de Kumon Matemàtiques?\nR: La família d’en Rafael ha entès des del principi la dinàmica de treball del mètode Kumon i ha demostrat que confia en els beneficis que aporta, tant en continguts matemàtics com en altres capacitats, com responsabilitat, constància, autodidactisme, concentració, etc.\nP: Explica’ns alguna anècdota sobre en Rafael.\nR: En Rafael és molt madur i em consta que té iniciativa per fer gestions en la seva vida quotidiana. Com a anècdota, recordo que aquest estiu la seva mare m’explicava que se n’anaven de vacances a una ciutat, i que ell, sense que ningú de la seva família li digués res, es va encarregar de buscar per Internet el supermercat més proper a la casa, va trucar-hi per telèfon per assegurar-se que era allà, va apuntar-ne l’adreça i ho va comunicar als seus pares.


El Clínic agraeix a la família Baselga el seu compromís en la recerca malaltia de Creutzfeldt-Jakob\nInstitucional 23 de desembre de 2021 2021-12-23\nEl Dr. Josep Baselga, oncòleg mèdic de reconegut prestigi internacional va morir el passat 21 de març a causa d’aquesta malaltia degenerativa. A la trobada hi han assistit el Dr. Josep M. Campistol, director general del Clínic, la Dra. Raquel Sánchez Valle, cap de Servei de Neurologia i Sílvia Garriga, dona del Dr. Baselga, i els seus fills Clara, Àlex i Marc i Esther Torres, mare del Dr. Baselga.\nEl Clínic és centre de referència a Catalunya per al diagnòstic de les malalties priòniques, entre les quals la de Creutzfeldt-Jakob\nL’Hospital Clínic de Barcelona ha mostrat aquest dijous l’agraïment a la família Baselga per permetre l’impuls d’un nou projecte de recerca centrat en la malaltia de Creutzfeldt-Jakob.\nDesprés de la mort del Dr. Baselga, la seva família va impulsar un projecte de micro-donacions que han donat íntegrament a l’Hospital Clínic de Barcelona. Els 223.182 euros assolits de més de 1.300 donatius, han estat decisius per a posar en marxa un projecte de recerca liderat per la Dra. Raquel Sánchez-Valle, cap del Servei de Neurologia del Clínic i cap del grup Malaltia d’Alzheimer i altres trastorns cognitius de l’IDIBAPS.\nEl Clínic és centre de referència a Catalunya per al diagnòstic de les malalties priòniques, entre les quals la de Creutzfeldt-Jakob, una malaltia neurodegenerativa encara sense tractament. La Dra. Sánchez-Valle, explica en què consisteix la recerca que es porta a terme al Clínic-IDIBAPS sobre aquesta malaltia: "Al Clínic treballem amb els pacients de Creutzfeldt-Jakob per estudiar com evoluciona la malaltia, millorar les proves de seguiment i buscar possibles dianes terapèutiques per a poder desenvolupar tractaments."\nContractes d'Investigació Avançada Baselga Rodés FBBVA\nParal·lelament, el Clínic i la Fundació BBVA han obert, recentment, la convocatòria dels Contractes d'Investigació Avançada Fundació BBVA - Hospital Clínic de Barcelona Joan Rodés - Josep Baselga en Oncologia i Malalties Neurodegeneratives, que permetran als professionals que tinguin un marcat perfil investigador clínic i/o translacional en aquestes àrees desenvolupar projectes de tres anys de durada a l'Hospital Clínic de Barcelona i en un centre estranger de referència.\nEls contractes d'investigació avançada Fundació BBVA-Hospital Clínic de Barcelona estan destinats a especialistes de les Ciències de la Salut, amb experiència en recerca, que desitgin aprofundir la seva especialització científica mitjançant el desenvolupament d'un projecte específic en les àrees d'Oncologia o de les Malalties neurodegeneratives.\nJosep Baselga va estudiar medicina a la Universitat Autònoma de Barcelona, i va iniciar la seva formació en Medicina Interna a l'Hospital Universitari Vall d'Hebron. Va completar la seva formació en Medicina Interna a l'Hospital Kings County de Brooklyn, i després en Oncologia al Memorial Sloan Kettering a Nova York. Va tornar a Espanya el 1996 com a Professor Titular de la Universitat Autònoma de Barcelona, i com a coordinador i Cap del Servei d'Oncologia Mèdica de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron. Sota la seva direcció va crear un Departament d'Oncologia multidisciplinari pioner i referent internacional, en el qual es va integrar l'assistència a pacients amb un programa d'investigació bàsica, clínica i translacional, per així poder traslladar als malalts de càncer els avenços que es realitzaven en el laboratori de la manera més ràpida possible.\nEl 2010 es va traslladar a Boston per dirigir la divisió d'oncologia -amb més de 100 investigadors- de l'Hospital General de Massachusetts / Escola Mèdica Harvard, compaginant aquest càrrec amb el manteniment d'una important activitat científica a VHIO i la codirecció, al costat del Dr. Josep Tabernero, del Programa Fundació BBVA per a la investigació de biomarcadors tumorals.\nRaquel Sánchez-Valle ,


Els EUA i Rússia busquen una sortida al conflicte sirià a Ginebra\nL'acord entre els EUA i Rússia podria passar pel lliurament de l'arsenal químic per part del règim de Bashar al-Assad. Mentrestant, el diari "The Wall Street Journal" publica aquest divendres que els serveis secrets de Síria haurien dispersat el seu arsenal químic per tot el territori per dificultar-ne la localització.\nRedacció 13/09/2013 - 08.45 Actualitzat 13/09/2013 - 10.25\nEl secretari d'Estat nord-americà, John Kerry, i el ministre d'Afers Exteriors rus, Serguei Lavrov, a Ginebra. (Foto: Reuters)\nEl diari "The Wall Street Journal" publica aquest divendres que els serveis secrets de Síria haurien dispersat el seu arsenal químic per tot el territori per dificultar-ne la localització. Mentrestant, l'opció diplomàtica continua oberta. Els Estats Units i Rússia segueixen buscant una sortida al conflicte sirià. El secretari d'Estat nord-americà, John Kerry, i el ministre d'Afers Exteriors rus, Serguei Lavrov, es troben a Ginebra. Aquest dijous ja es van mantenir les primeres converses, durant les quals Rússia va començar a exposar el seu el seu pla.\nL'acord entre els EUA i Rússia podria passar pel lliurament de l'arsenal químic per part del règim de Bashar al-Assad. Això estalviaria als Estats Units una intervenció militar, que genera escepticisme entre els congressistes i rebuig per part de l'opinió pública, i faria possible que Moscou evités un atac sobre Síria.\nAra bé, la Casa Blanca vol que Rússia presenti un pla creïble i verificable perquè el règim sirià entregui tot el seu arsenal químic. La desconfiança és gran mentre que, en un moviment tàctic, Rússia ha incrementat també la presència de la seva armada al Mediterrani.\nPer la seva part, Kerry, que ha escrit un article d'opinió al diari "El País" explicant per què volen atacar Síria, ha insistit que vol fets i no només paraules. Pel secretari d'Estat nord-americà, "les paraules" del president sirià "no són suficients". Bashar al-Assad no pot pretendre complir amb un "procés estàndard, per la manera com el règim s'ha comportat, negant l'existència d'aquestes armes", ha manifestat.\nSobre el terreny, la ciutat d'Alep va tornar a ser bombardejada aquest dijous i la Coalició Nacional Siriana, la principal agrupació opositora, va denunciar que s'ha atacat amb gas la zona de Yobar, a la perifèria de Damasc. Bashar al-Assad, mentrestant, ja ha signat l'adopció del tractat que prohibeix les armes químiques.


Visitem l’EBM Enxaneta de Gràcia!\nGegantons, Músics, Notícies, Vila de Gràcia\nEl dimecres 7 de juliol al matí vam anar a l’Escola Bressol Municipal Enxaneta de Gràcia, al carrer de Jaén 22 (Vila de Gràcia), per apropar la cultura popular als més menuts! En aquesta ocasió hi vam participar amb la Gresca i el Torradet, Gegantons de la Festa Major de Gràcia, i un parell de capgrossos de mides diferents perquè vam creure que era el que més s’adequava al que havien sol·licitat, són més fàcils de moure i per últim,…\nAssaig a portes obertes 2021\nGegantons, Gegants, Notícies, Vila de Gràcia\nEl divendres 16 de juliol a la tarda vam tornar a realitzar un assaig a portes obertes, després de molts mesos sense fer-ho, a l’església de Sant Felip Neri de Gràcia, on estan exposades actualment les figures. L’assaig estava pensat perquè totes i tots aquells que ens havien escrit al llarg dels darrers mesos puguessin provar els gegantons i capgrossos, i també aquells que ho fessin durant els dies previs veient el nostre anunci a les xarxes socials de l’entitat.…\nJuga amb nosaltres aquest estiu!\nEnguany vam preparar un dossier estiuenc d’activitats i passatemps per als petits de casa. Aquest es troba disponible a l’apartat Activitats de la nostra web, que va ser renovat arran del llarg confinament incorporant fitxes i material didàctic divers. Des de llavors, hi ha un munt d’activitats i recursos gratuïts relacionats amb els Geganters de Gràcia a punt per ser descarregats.\nEns adherim al manifest #VolemCercaviles!\nDes de l’Associació Geganters de Gràcia també vam voler reivindicar que #VolemCercaviles unint-nos al manifest de l’Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya, ja que desitjàvem poder tornar a sortir a ballar pels nostres carrers i arreu del territori una altra vegada i teníem moltes ganes de retrobar-nos amb el nostre estimat públic.\nLa Flama del Canigó arriba a Gràcia!\nGegants, Músics, Notícies, Vila de Gràcia\nUn any més, vam tornar a rebre la Flama del Canigó a la Vila de Gràcia durant la Revetlla de Sant Joan, la Diada dels Països Catalans organitzada per Òmnium Cultural arreu del territori. En aquesta ocasió però, degut a la situació del moment envers a la pandèmia i les seves corresponents normatives, només vam poder realitzar un parell de balls amb els Gegants i interpretar l’Himne Nacional de Catalunya a la Plaça de la Vila. Tot i així, ja…\nAmb ganes de tornar a pujar al Coll\nColl, Confinament, Notícies\nEnguany tampoc vam poder prendre part de les Festes del Coll del mes de juny ni fer ballar els seus gegants, degut a totes les limitacions que ha suposat la pandèmia i les seves nefastes conseqüències. Tanmateix, desitgem recuperar la normalitat l’any vinent i poder tornar a visitar els nostres estimats veïns.\nCrida el Dia Internacional dels Arxius\nAprofitant la celebració del Dia Internacional dels Arxius, el 9 de juny vam fer una crida per la recerca d’informació dels Gegants Vells, els gegants que tenia el Districte de Gràcia abans dels actuals, que també eren obra d’Àngels Jutglar, que foren estrenats el 1982 i que actualment continuen desapareguts. Per això vam demanar que si se’n sabia alguna cosa, se’ns ajudés a seguir-los la pista i arribar una mica més lluny en la recerca. A més, vam demanar que…\nMostra de Gegantons de Barcelona\nBorn CCM. Sense reserva prèvia.\nÚltim dia – Mostra de Gegantons de Barcelona\nDe 10 a 19h. al Born CCM.\nTrobada de Gegantons de Barcelona – Festa de Santa Eulàlia 2022\nOrganitza la Coordinadora de colles geganteres de Barcelona. Sense reserva prèvia.\nTrobada de Gegants de Ciutat Vella – Festa de Santa Eulàlia\nPlantada a les 10h la Plaça Reial. Cercavila a les 11h passant per la baixada de Santa Eulàlia i final a la Plaça Sant Jaume (13h).


p B Els contes complets de Pere Calders en una edició màgica il·lustrada per Ignasi Font. /B /P P Amb aquesta edició que aplega en dos volums tots els contes de Pere Calders, i fins i tot alguns inèdits o mai recollits en llibres, Rosa dels Vents acull de nou en el seu catàleg un dels autors capitals amb que Josep Janés va inaugurar aquest segell editorial el 1936. /P P Les il·lustracions d'Ignasi Font, d'una delicadesa extraordinària, enriqueixen aquesta bella edició que captivarà els lectors de Calders i farà descobrir un dels grans escriptors catalans a aquelles persones que encara no l'han llegit. /P P Aquest volum, I Contes (1978-1992), /I reuneix els llibres I Invasió subtil i altres contes /I (1978), I Tot s'aprofita /I (1983), D I e teves a meves: 32 contes que acaben més o menys bé /I (1984), I Un estrany al jardí /I (1985) i I L'honor a la deriva /I (1992). /P P El volum I Contes (1936-1968) /I inclou els llibres I El primer arlequí /I (1936), I Cròniques de la veritat oculta /I (1955), I Gent de l'alta vall /I (1957), I Aquí descansa Nevares /I (1967), D I emà, a les tres de la matinada /I (1959), els "Contes diversos" inclosos a I Tots els contes /I (1968), i diversos textos inèdits. /P P «L'home que ens va despertar la imaginació, aquest autor àcid i tendre alhora, és ja un gran clàssic disposat a sorprendre'ns un cop més.» /P P tab tab Carles Capdevila, I Ara /I /P P «Pere Calders tenia una voluntat desdramatitzadora que, en la seva literatura, ha portat fins a les seves últimes conseqüències. I, naturalment, aquesta voluntat es complementa amb l'exercici de l'ofici d'escriptor des d'un rigor derivat del respecte que mereix el lector. Pere Calders era dels que creuen que un escriptor ha de fer-se llegir i que, per tant, ha d'escriure obres divertides i amenes.» /P P tab tab Agustí Pons, I Avui /I /P P «Vaig començar a descobrir Pere Calders, a llegir-lo i a apassionar-m'hi fa quinze o setze anys. En un llibre de cobertes verdes que duia per títol I Tots els contes /I [...]. Amb un altre escriptor que també admiro, Francesc Trabal, va ser encara pitjor. No el vaig descobrir de debò fins fa potser tretze anys. [...] Tant en un cas com en l'altre m'hauria agradat llegir-los quan encara era una persona tendra, en període de formació, i no als vint-i-tants anys, quan un, de fet, ja està bastant format, o com a mínim no és tan mal·leable. Vaig llegir Calders després d'haver-me atipat de llegir sud-americans i nord-americans, i quan pensava que aquí no hi havia res que s'hi assemblés, perquè els escriptors seguien la norma de l'època: un realisme estricte i gairebé obligatori. M'hauria agradat descobrir-los de més petit, sí.» /P P tab tab Quim Monzó, a I De Rusiñol a Monzó: humor i literatura /I (1996) /P


» Estrelles joves que parpellegen dins d’un núvol de gas i pols.\nEstrelles joves que parpellegen dins d’un núvol de gas i pols.\nMarç 07, 2012 | Categoria: Articles\nUns astrònoms han observat unes joves estrelles situades en la nebulosa d’Orió, canviant de brillantor davant dels seus ulls, gràcies a l’Observatori Espacial Herchel de l’ESA i el Telescopi Spitzer de la NASA. Les taques de colors, que representen estrelles en formació , s’estan escalfant i refredant ràpidament, en un procés turbulent que continuarà fins arribar a la seva edat adulta com estrella.\nL’arc de colors de Sant Martí, ens mostra les diferents longituds d’ona de llum infraroja capturada pels telescopis Spitzer i Herchel. Spitzer està dissenyat per observar les longituds d’ona més curtes en infraroig que el Herchel. Mitjançant la combinació de les seves observacions, els astrònoms han aconseguit una imatge més complerta de la formació d’aquestes estrelles.\nMés enllà de la nebulosa d’Orió, la visió dels telescopis infrarojos ens mostra una gran quantitat d’estrelles embrionàries amagades en els núvols de gas i pols. Aquestes estrells es troben en les primeres etapes de la seva evolució.\nUna estrella es forma quan una regió de gas i pols es col·lapse, formant un grumoll de material calent alimentat per un disc que l’envolta. En centenars de milers d’anys, algunes estrelles que disposen de suficient material d’acreció, i comencen la fusió nuclear en els seus nuclis.\nHerchel ha observat aquesta regió del cel durant prop de sis setmanes durat l’hivern i la primavera de 2011. Per supervisar l’activitat d’aquestes estrelles, el Herchel Photodetector Array Camera and Spectrometer, han detectat les fredes partícules de pols, mentre que l’Spitzer va mesurar la pols més calenta que emet les longituds d’infraroig. Amb aquestes dades, els astrónoms van notar que diverses estrelles joves varien la seva brillantor en més d’un 20 per cent, en només unes setmanes. Probablement la llum més freda prové de l’emissió del material infraroig, situat en el disc extern o embolcall del gas que encara l’envolta.


Només huit països europeus reconeixen la violació com a sexe sense consentiment - À Punt\nNomés huit països europeus reconeixen la violació com a sexe sense consentiment\nAmnistia Internacional alerta de la legislació defectuosa i de la perillosa cultura que culpa la víctima.\nImatge de la manifestació en contra de la sentència de La Manada a Madrid / Europa Press\n24 de novembre 2018 - 11:35\nAmnistia Internacional ha alertat que la majoria dels països europeus no reconeixen en la llei que el sexe sense consentiment és violació i que "una legislació defectuosa i una perillosa cultura de culpar la víctima estan perpetuant la impunitat a tot Europa".\nL'estudi fet públic aquest divendres per l’organització analitza la legislació sobre violació de 31 països europeus i conclou que només Irlanda, Regne Unit, Bèlgica, Xipre, Alemanya, Islàndia, Luxemburg i Suècia tenen definicions de la violació basades en el consentiment. La resta sols la reconeixen quan existeix violència física, amenaça o coacció.\nAministia Internacional assenyala que, en alguns països, les lleis sobre violència sexual s'emmarquen en termes de delictes relatius a l'honor i la moralitat. A Malta, per exemple, aquest tipus de delictes es recullen en els que "afecten el bon orde de les famílies".\nEn el cas d'Espanya, el govern de Pedro Sánchez ha advocat recentment per vincular els delictes sexuals a la falta de consentiment exprés de la víctima, de manera que "si una dona no diu que sí explícitament, tota la resta és no", però el PP ja ha avançat el seu rebuig a aquesta possibilitat. Països com ara Portugal i Dinamarca poden ser els pròxims que canvien la definició legal de la violació.\nLa investigadora sobre Europa occidental i drets de les dones Anna Blus ha lamentat que a tot Europa les xifres de denúncia en casos de violació són baixes i que aquelles dones que acudeixen a les autoritats "pateixen a sovint les conseqüències de definicions legals desfasades i nocives" i reben "un tractament espantós" de les autoritats judicials. Espanya està a la cua d'Europa en nombre de denúncies d'agressions sexuals.\nBlus ha manifestat que moviments com el #MeToo han animat moltes dones a denunciar les seues experiències i ha recordat les protestes d'un moviment feminista espanyol indignat davant la sentència dels membres de La Manada al crit de "No és abús, és violació".\nAmnistia Internacional reclama canvis legislatius i també que es pose fi als estereotips de gènere en els procediments judicials per a aconseguir que les pròximes generacions de dones "no es qüestionen si la violació és culpa seua". Segons l'enquesta més recent de l'Agència dels Drets Fonamentals de la Unió Europea, una de cada 20 dones ha sigut violada a partir dels 15 anys, unes xifres que posen en evidència que es tracta d'una "violació de drets humans que ha de ser reconeguda com a delicte greu", ha afegit Blus.


Terrassa commemora per primera vegada el Dia de la Visibilitat trans* | Canal Terrassa\nLes persones transgènere i, per extensió, totes aquelles que no se senten identificades amb el gènere assignat quan van néixer, han reivindicat el seus drets en un acte públic celebrat aquest dilluns al migdia a l’atri de l’Ajuntament.\nD’aquesta manera, i per primera vegada, Terrassa ha commemorat el Dia de la Visibilitat trans*, complint, així, un acord de junta de portaveus de 2018 per establir un calendari de diades internacionals emmarcades en l’àmbit de la diversitat afectiva, sexual i d’identitat de gènere.\nAquesta efemèride està fixada el 31 de març. Per això, durant tot el cap de setmana i aquest dilluns ha onejat la bandera d’aquest col•lectiu a la façana del consistori.\nEn la lectura d’un manifest han reivindicat que són homes, dones i persones no binaries, independentment dels genitals que tinguin, s’han rebel•lat contra la pressió social que els obliga a encaixar en les normes i han reclamat lleis que garanteixin el seu dret a la identitat sense tràmits administratius ni preguntes innecessàries.\nPerò sobretot el text alerta dels perills de l’avenç de partits d’extrema dreta per als interessos i la seguretat d’aquest col•lectiu.\nL’alcalde, Alfredo Vega, i nombrosos portaveus i regidors dels grups municipals han assistit a l’acte. El 26 d’abril la ciutat commemorarà el Dia de la Visibilitat Lèsbica.\nEtiquetes: 31 de marçdia de la visibilitat transdia visibilitat trans*LGTB TerrassaLGTBiQtransgènere\nLa terrassenca Isabel Martínez, número 9 per Ciutadans a les Generals per Barcelona


La vulnerabilitat estratègica de la UE\nBanderes de la UE a la seu de la Comissió Europea, a Brussel·les Yves Herman / Reuters\nLa resposta de la UE a Bielorússia ha estat ràpida i prou contundent : tancament d’aeroports i de l’espai aeri europeu a la línia aèria bielorussa, i sancions polítiques. L’oposició al règim d'Aleksandr Lukaixenko reclamava, a més, que es bloquegin també les compres d’hidrocarburs , fertilitzants, fusta o productes petroquímics que empreses del cercle de poder del president bielorús exporten a la Unió. La UE és el segon principal soci comercial de Bielorússia.\nEl desafiament de Lukaixenko , que diumenge passat va interceptar un vol comercial per detenir un periodista crític amb el règim i la seva parella, va topar amb la reacció immediata d’una UE que ja tenia programada una reunió extraordinària de caps d’estat i de govern, i això va facilitar la presa de decisions. La violació flagrant de les normes de l’aviació internacional -desviant un avió que volava entre dues capitals de la UE, amb una majoria de passatgers comunitaris a bord- facilitava també la base legal per actuar. Des d’aleshores, la retòrica política ha anat pujant de to, fins al punt que el ministre d’Afers Estrangers alemany, Heiko Maas, exigia dijous l’alliberament dels “més de 400 presos polítics” que ha fet el règim des que van començar les protestes pro democràcia. Però no tots els socis comunitaris són tan expeditius en la pressió sobre Minsk.\nL'efecte de les sancions\nL’enduriment de les sancions topa amb la por pels costos financers que pot arribar a comportar per a algunes empreses europees i, sobretot, per com pot influir, de retruc, en les relacions amb el Kremlin, perquè Rússia continua sent la línia divisòria de la política exterior europea. Ho evidencien les últimes declaracions d’Emmanuel Macron –el principal avalador, en els últims dos anys, del reforç del diàleg amb Moscou– advertint que la relació de la UE amb Rússia havia arribat al moment de la veritat. Un missatge tan vague només té el valor de qui l’ha emès.\nA més, per les sancions cal la unanimitat dels ministres d’Exteriors de la UE i, fins ara, cada pas en aquesta direcció ha topat amb els interessos particulars dels estats membres. L’any passat, per exemple, Xipre va bloquejar, durant mesos, l’aprovació de sancions contra Bielorússia per intentar forçar la UE a endurir la seva posició amb Turquia. Es tractava de les sancions que pretenien castigar Lukaixenko i una seixantena de càrrecs vinculats al règim per les irregularitats de les eleccions presidencials de l’agost del 2020 i per tota la repressió que va venir després , però el suposat missatge de fermesa europeu va emmudir durant tres mesos per la falta d’acord intern.\nAquest cop, la UE va aïllar Bielorússia en 24 hores. El “segrest d’estat” (com el van qualificar des de Ryanair) orquestrat per Lukaixenko oferia als Vint-i-set una oportunitat per marcar els límits en un conflicte en el qual, fins ara, la Unió només havia pres partit des de la distància i amb totes les contradiccions internes de la seva política exterior. Però, com assegura Steven Blockmans, director de recerca del Centre d’Estudis de Política Europea (CEPS), l’acord assolit aquesta vegada és, sobretot, una resposta per “minimitzar la vulnerabilitat estratègica de la Unió”. No es tractava només de marcar els límits al menyspreu per la legalitat internacional de Minsk, sinó de fixar també els de la pròpia feblesa europea.\nBielorússia unió europea Aleksandr Lukaixenko


S'acosta Sant Jordi i ens agradaria celebrar-lo amb tots vosaltres.\nEn aquesta diada tan assenyalada, a Serrajòrdia trobareu: el pastís en forma de llibre de Shacher, el de Massini i el de Llimona, i us aconsellem que tasteu el nostre pa de Sant Jordi.\nSempre acabat de fer i elaborat amb productes de primera qualitat. És un pa ple de sabor, doncs està fet amb sobrassada, formatge i nous. Realment boníssim!\nSi teniu curiositat per saber com l'elaborem, entreu en aquesta mateixa web, a la pestanya de Sabeu com fem...?, aquí trobareu la resposta i veureu fotografies del seu procés de fabricació.\nBona Diada de SANT JORDI i a gaudir dels llibres, la Rosa i... DELS NOSTRES PRODUCTES.


marginàlies - Jaume Mateu i Martí des dels marges atalaiats de l’illa, de les lletres i de les vides mòltes - Pàgina 3\nHavia somniat un sagrari obert amb teranyines que li feien de sostre i a dins una sabata negra amb tacó d’agulla plena d’un líquid indeterminat, d’un blanc marcadament brut, que suposava llefiscós. I vora un dels canelobres de set dolles sense espelmes que l’esguardaven, un ca rater que s’esbutzava de riure amb la corona d’un\nEl preceptor menor me mostra el primer dibuix que ha fet a l’escola, que començà dilluns passat. Abans, però, em diu que està molt content amb el nou teacher perquè els va fer uns trucs de màgia increïbles: deia one, two, three i desapareixien les monedes que tenia a les mans. Riu, en sentir-lo, el\nViviu i apreniu, es deia un temps, un imperatiu activador, certament, engrescador, també, i que obre el portam a tot de reflexions, líquides o denses, sobre la vida i l’aprenentatge, l’aprenentatge de la vida o la vida de l’aprenentatge. Tot està per saber, que deia aquell, i mai no ho sabrem tot. De totes les\nMiralls abandonats que desfiguren la llum i les ànsies d’alar el cant dels nòmades. Llunes de butxaca, espills engrevits, Emmirallaments en marge sotjant l’eco subtil d’un alè incontinent que enlloc no troba ni abaixador ni pista d’envol. Pols mandrosa i ploramiques en ulls intrèpids malgrat totes les derrotes, racons desarmats en revolta, el metall contra\nEl 3 de desembre de 1926, Mary Clarissa Miller (o Agatha Christie) sortí de ca seva, a Berkshire, i estigué desapareguda durant onze dies. Ja era una escriptora reconeguda i per això es desplegà un veritable exèrcit de policies i voluntaris que la cercaren afanyosament, animats públicament pel ministre de l’interior britànic d’aleshores William Joynson-Hicks.\nDARRERA, SEMPRE A L’OMBRA\nClara Josephine Wieck va néixer a Leipzig, avui fa 202 anys. Era filla de Friedrich Wieck, un pianista eminent i professor d’aquest instrument, que ben prest introduí Clara en el seu domini. Així, als 9 anys ja era considerada una de les millors pianistes de la ciutat on va néixer i als 13 ja tocava\nEL CACTUS GROC I LA SALADINA\nLa mar és allà baix, callant com ho fan els confidents, seguint el carrer en costa que, de tant vell, no sap on comença però que mai no s’oblida sota quins peus d’ona acaba. N’arriba l’olor urbanitzada, de la mar, complint tots els requisits municipals, encara que, de sobte, es desordena i traülla al seu\nDIGNIFICAR UN INDRET\nAvui, a Bunyola, el meu poble, es respira molt millor, l’aire és més serratramuntaner que mai i així serà a partir d’ara: a la fi s’ha desmuntat la creu des “Caídos” que mai no va ser dels caiguts i això ho diu tot; diu clarament a qui es dedicava i per què, i a qui\nDELS MISSATGES MALLORQUINS A LA MIREIA DE MISTRAL\nAvui se celebra cristianament la Nativitat de la Mare de Déu, popularment la Mare de Déu de Setembre, dia també de les marededéu trobades –Núria, Meritxell, Queralt et al- i la Mare de Déu de la Salut, copatrona de Palma. A Mallorca aquesta feta també es coneix com la Mare de Déu dels Missatges, perquè\nSENSE FER PEU\nNo hi ha manera d’entendre que una persona pugui estar trempada (o alegra o eixerida) com un gínjol, quan aquest fruit no desperta cap simpatia especial ni presenta cap forma capriciosa que pugui referir-se a la joia o estat semblant. Estranyament també se sol córrer com un gínjol. Hi deu haver una explicació, per a\nLi agradaria poder dir que el tel fosc de la nit li entabana l’atenció a qualsevol instant del dia; i que voldria tenir les mans tan hàbils com quan brodava sense descans per convertir-lo en fang i fer-ne d’ell la gibrella que sempre ha desitjat i mai no ha estat l’hora de fer-se amb ella.


Història | CONINCOM\nLa xarxa Conflicte, Infància i Comunicació (CONINCOM) es constitueix el 2009 com xarxa d’investigació que reuneix experts de diferents universitats espanyoles pertanyents a un grup de treball interdisciplinari amb una trajectòria consolidada a través de més de 10 anys i una notable projecció exterior.\nActualment, la xarxa CONINCOM està desenvolupant la investigació “L’ús de les TIC i la Bretxa Digital entre adults i adolescents. Trobades i distanciaments a l’escola i a la llar” (AUSTICA), finançat pel MICINN (Pla Nacional R+D+I, 2008-2011). Aquesta investigació té per objecte principal analitzar la distància cultural que existeix entre diferents generacions. Es pretén explorar, tal com es desprèn del títol, en quina mesura existeix una “bretxa digital”, entre adolescents, pares i professors i quina incidència té aquesta en les percepcions i pors que tenen els segons respecte als usos de les TIC que fan els primers. Així, des de la sociologia, la teoria de la comunicació i altres disciplines afins, la xarxa d’investigació AUSTICA vol abordar la percepció i ús de les TIC per part de dos dels principals agents socioeducatius: pares i professors i, al mateix temps, abordar com s’utilitzen les TIC per crear noves xarxes de relació i comunicació social especialment per part dels adolescents.\nAntecedents de la xarxa d’investigació CONINCOM\nLa xarxa CONINCOM té com a punt de partida de la seva llarga trajectòria investigadora la creació del grup d’investigació constituïda en el marc de la Facultat de Comunicació Blanquerna al voltant de la interrelació de tres conceptes: Violència, Comunicació i Ètica Periodística (VICEP), i coordinat pel Dr. Jordi Busquet.\nEl grup d’investigació de la Facultat de Comunicació Blanquerna (Universitat Ramon Llull) es va constituir el desembre de 1997 arran d’un encàrrec del Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC) per realitzar un model d’anàlisi qualitativa de la violència a la televisió. Fruit d’aquest encàrrec es va realitzar un estudi titulat “Violència i televisió. Criteris per a l’elaboració d’un mètode d’anàlisi qualitatiu”. Anys més tard es va publicar el llibre La violència en la mirada. L’anàlisi de la violència a la televisió (2001) que constitueix la base teòrica de tots els treballs de la xarxa CONinCOM.\nPosteriorment, el grup d’investigació va dur a terme un segon estudi, de caràcter eminentment empíric, que tenia per objecte conèixer la interpretació o la lectura que els nens i nenes fan de les escenes violentes que apareixen als espais audiovisuals de ficció. Aquest treball, titulat “Infància, violència i televisió. Usos televisius i percepció infantil de la televisió“ (2003), ha servit com a punt de partida de posteriors projectes d’investigació. Podeu trobar una síntesi del treball a: Chilhood; Violence and Television: television Usi and Chilhood Perception of Violence in Televison. En aquest estudi es va seguir la tendència de les principals línies d’investigació apuntada fins al moment, focalitzant l’atenció en la presència de violència en els programes de ficció (especialment sèries de dibuixos animats i pel·lícules) i en la seva possible incidència en la població infantil. Així, a través de l’experiència acumulada en aquest àmbit d’estudi, la xarxa d’investigació CONINCOM ha anat consolidant una definició de l’espectador infantil com un interlocutor vàlid capaç d’interpretar els missatges audiovisuals i construir els seus propis significats; constant que el nen posseeix una certa “cultura televisiva” que li permet distingir els diversos gèneres televisius; i elaborar alhora un discurs argumental sobre la violència real i de ficció, i les diferents tipologies de violència.\nEl 2003, el grup d’investigació va participar en l’organització del Segon Congrés Internacional de Comunicació i Realitat de la Facultat de Comunicació Blanquerna titulat “Violències i mitjans de comunicació: Recursos i discursos”.\nUn altre dels referents de la xarxa d’investigació CONINCOM es troba en el marc del projecte ETHOS de la Universitat Ramon Llull (URL) que va patrocinar una investigació titulada: “Observatori sobre la violència en els mitjans de comunicació. Codis ètics i tracte de la violència en els mitjans de comunicació”. L’objectiu central era recollir i analitzar els codis ètics i les normes deontològiques vigents en les empreses de comunicació. En el marc del projecte, es van realitzar entrevistes a destacats periodistes per conèixer els criteris sobre el tracte de la violència en els programes informatius.\nDes de l’any 2006 el grup coordina i elabora la Guia Multimèdia Abacus-Blanquerna. La quarta i última edició de la guia, que correspon a l’any 2009-2010, té un caràcter interactiu i es pot consultar mitjançant el portal de comunicació d’ABACUS.\nEl projecte Infància, Violència i Televisió. Els espais informatius i els imaginaris de la violència en els nens i adolescents (INVIOTEL), finançat pel MEC (Pla Nacional R+D+I, 2004-2007) constitueix el passat més recent d’aquesta llarga trajectòria investigadora acumulada per la nova xarxa CONINCOM. Aquest projecte d’investigació ha pretès, des dels seus inicis, conèixer millor els usos televisius i aprofundir en la percepció dels nens i nenes sobre les diferents formes de violència i de la seva presència en els espais informatius audiovisuals.\nAmb el projecte “L’ús de les TIC i la Bretxa Digital entre adults i adolescents. Trobades i distanciaments en l’escola i en la llar” (AUSTICA), finançat pel MICINN (Pla Nacional R+D+I, 2008-2011), la xarxa d’investigació CONINCOM amplia les seves principals línies d’investigació per incloure les percepcions i l’ús de les “velles” i “noves pantalles” per part dels adolescents; i per aproximar-se també a les implicacions que aquestes puguin tenir en les “trobades i distanciaments” entre adolescents i adults, principalment a través de dos dels principals agents socioeducatius (pares i professors).


La placa d’escola verda ja llueix a l’entrada del Vora del Mar | Ajuntament de Cubelles\nLa placa d’escola verda ja llueix a l’entrada del Vora del Mar\nEl distintiu atorgat per la Generalitat acredita la feina del centre a favor de l’educació i la sostenibilitat mediambiental\nLa placa que distingeix el Vora del Mar com a escola verda ja llueix a l’entrada del centre educatiu. El distintiu que acredita les bones pràctiques del col·legi en matèria de sostenibilitat mediambiental i estalvi energètic va ser atorgat per la Generalitat a finals del curs passat, malgrat que no va arribar físicament fins fa tot just uns dies.\nL’acte de col·locació va tenir lloc aquest dilluns dia 6 de novembre i va anar precedit per una explicació i un seguit de parlaments davant de l’alumnat al gimnàs de l’escola. La directora del centre, Mercè Garcia, va donar la notícia als presents i va fer un repàs a algunes de les accions que han dut a terme professorat, treballadors i estudiants per obtenir el guardó. Seguidament, l’Alcaldessa de Cubelles, Rosa Fonoll, va felicitar tota la comunitat educativa pel reconeixement i, finalment, alumnes dels diferents cicles educatius van detallar algunes de les activitats dutes a terme i van recitar poemes relatius a la importància de mantenir una actitud respectuosa envers el medi ambient. La directora del centre, Mercè Garcia, va llegir també una carta lliurada per l’Alcaldessa on es felicita pel distintiu i s’anima l’escola a seguir treballant en la mateixa línia.\nA continuació, es va procedir a la descoberta de la placa acreditativa de mans de Rosa Fonoll i la responsable del Vora del Mar, Mercè Garcia, juntament amb personal de l’escola i de la regidoria d’Educació, infància i joventut.


Montilla evitarà ‘que broti el conflicte lingüístic en contra dels qui han fet seva aquesta causa’ La República\nMontilla evitarà ‘que broti el conflicte lingüístic en contra dels qui han fet seva aquesta causa’\nEl president de la Generalitat, José Montilla, s’ha mostrat decidit a ‘evitar que broti el conflicte lingüístic a Catalunya en contra dels qui han fet seva aquesta causa’. Així mateix ha afirmat que ‘la llengua catalana ha de ser apta per a qualsevol àmbit de comunicació, la ciència o la creació i ha de ser vista i respectada com una llengua de prestigi i progrés social per part dels nouvinguts’ i s’ha mostrat convençut que ‘actuant amb confiança, rigor i generositat sempre s’avançarà més que amb imposicions i sancions’.\nMontilla ha fet aquestes declaracions a la trobada ‘Noves idees en temps de crisi’ organitzada per la Fundació Rafael Campalans. El líder socialista aposta perquè la llengua sigui ‘vehicle d’acolliment i integració’ i les persones nouvingudes han de veure el coneixement de la llengua com un ‘assoliment i un bon camí per sentir-se acollits’. Per últim ha destacat que la coexistència de dos llengües oficials a Catalunya no ha de suposar ‘cap problema’ si es respecta el principi de ‘no dividir la societat per raons de llengua’.