Sobre l’entramat de la nova llei hipotecària - Assessoria i Serveis Xavier Masdeu\nQui haurà de pagar les despeses hipotecàries?\nDesprés de setmanes d’incertesa, el Tribunal Suprem finalment decreta que l’impost a les hipoteques anirà a càrrec dels bancs i no del client, com havia passat durant més de 20 anys. Ens trobem davant de la notícia més important del mes, i possiblement de l’any, sobre la regulació de les hipoteques. Fem cinc cèntims sobre aquest entramat:\nDurant més de 20 anys la llei ha estat poc clara. Per una banda, l’article 29, sobre l’adjudicació del pagament d’assumpció de deutes, deia:\nPosteriorment, a l’article 68 (sobre el subjecte passiu) s’ampliava el reglament, sense tenir capacitat normativa per fer-ho (ja que els reglaments no poden anar més enllà del que diu la llei). El reglament afegia:\n“Cuando se trate de escrituras de constitución de préstamo con garantía se considerará adquirente al prestatario”. (És a dir, el client)\nEl Tribunal Suprem rectifica\nDesprés que el Tribunal Suprem hagi recorregut en dues sentències anteriors que el reglament no podia ampliar la norma i que la persona que “en cuyo interés se expidan” feia referència al prestamista, el 16 d’octubre tira enrere una tercera sentència i rectifica en una decisió sense precedents. Aquesta tercera sentència anul·la l’article 68 per ser contrari a la llei i modifica la jurisprudència anterior.\nDavant tot això, el Govern decideix modificar l’article 29 i situa al prestamista o banc com a subjecte passiu:\n“Será sujeto pasivo el adquirente del bien o derecho y, en su defecto, las personas que insten o soliciten los documentos notariales, o aquellos en cuyo interés se expidan.“\nCuando se trate de escrituras de préstamo con garantía hipotecaria, se considerará sujeto pasivo al prestamista” (És a dir, el banc).\nDavant la gran repercussió econòmica i social d’aquesta sentència, el Tribunal decideix que sigui el Ple de la Sala l’encarregat de confirmar o no aquest gir jurisprudencial.\nA més de l’impost sobre els Actes Jurídics Documentats, també es posa sobre la taula l’adjudicació de pagament d’altres despeses lligades a l’hipoteca, com les despeses notarials i de registre.\nFinalment els partits han acordat una nova Llei de crèdit immobiliari que entrarà en vigor el 14 de desembre de 2018. A partir de la seva aprovació, serà el sector financer qui haurà d’assumir totes les despeses de l’hipoteca, exceptuant la taxació. Per tant, serà el banc qui pagui les despeses de notaria, gestoria, de registre i els Actes Jurídics Documentats (AJD). El client, per tant, només haurà de pagar les despeses de taxació de l’immoble.\nNo obstant, la reforma està en tramitació i encara podrien haver-hi canvis.\nS’ha parlat molt sobre si els bancs repercutiran o no aquestes despeses en el cost de les hipoteques. Al nostre entendre, no hi ha dubte que al final, aquest cost serà repercutit via comissions o via increment del tipus d’interès. Les entitats financeres no son cap ONG, i si donar un préstec te un cost pels bancs, aquests duran accions per recuperar aquets diners.


La burilla, enemic a batre en el combat del foc - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa burilla, enemic a batre en el combat del foc\nEntre el 2010 i el 2016 s'han cremat 11.506 hectàrees de bosc a la Catalunya Central per incendis causats per cigarretes mal apagades\ndavid bricollé sant feliu sasserra 17.06.2017 | 21:16\nAl fons, una excavadora treballant a l´àrea de Sant Feliu cremada l´any passat per facilitar-ne la regeneració david bricollé\nActe de presentació de la campanya forestal a la Catalunya Central, ahir al matí a Sant Feliu\nÉs un vell conegut de les campanyes forestals, però les xifres dels últims anys constaten que s'hi ha d'incidir perquè segueix sent un enemic poderós entre les principals causes d'ignició. Són les cigarretes mal apagades que els conductors llancen per les finestres del vehicle i que, en topar contra el terra, multipliquen les guspires «com si encenguessis tres o quatre llumins». Així ho descrivia ahir el cap regional d'Agents Rurals, Jaume Torralba, en la presentació, ahir a Sant Feliu Sasser-ra, de la campanya forestal d'aquest estiu, que amb les actuals referències meteorològiques s'albira com a «intensa», però potser curta.\nTorralba hi aportava dades. L'any passat, del conjunt d'incendis forestals que hi va haver a tot Catalunya, dos terços van tenir el seu origen, o bé en focus provocats intencionadament, o bé en accions negligents (es van repartir a parts iguals). I en aquest segon apartat, les indagacions posteriors al foc van acabar concloent que en el 13% dels casos la causa havia estat una cigarreta. Més xifres que ho subratllen. Entre el 2010 i el 2016, a les comarques de la Catalunya Central s'ha constatat que un total de 12 focs van tenir el seu origen en una burilla. Aquests focs per cigarreta van acabar cremant prop de 12.000 hectàrees. En l'últim incendi de certa envergadura al Bages, el que es va declarar el juliol de l'any passat a Sant Feliu Sasserra i va acabar afectant una superfície de 92 hectàrees, una burilla en va ser la causa. Per aquest motiu –i per la gestió posterior que s'ha fet de la zona afectada–, ahir es va escollir aquest municipi per presentar la campanya forestal d'enguany. Per primer cop conjunta entre tots els cossos i administracions implicats.\nSegons Torralba, cal fer encara molta pedagogia sobre el fet que les burilles poden ser l'inici de grans incendis «perquè encara hi ha molta gent que no s'ho creu».\nEn plena època de treballs al camp, els Agents Rurals també tenen previst desplegar un operatiu que doni suport i informació a l'activitat de sega dels pagesos. De fet, segons Torralba, hi ha diverses accions que poden realitzar els mateixos pagesos que ajudarien a reduir o minimitzar l'impacte d'un foc als seus camps com és l'establiment de franges de seguretat que impedeixen que el foc les travessi, dur extintors d'aigua durant l'activitat i accentuar la revisió prèvia de la màquina.\nVivint de l'aigua de març\nLa previsió que la campanya d'incendis a la Catalunya Central pugui ser «intensa i curta» ve determinada pels alts índexs de calor que es poden donar repetitivament les properes setmanes. Si l'escalfament continua, llavors també s'escalfarà la superfície del mar, cosa que pot acabar generant tempestes que faran que comenci a ploure a final de juliol o començament d'agost. Tot i que aquesta és la radiografia de la situació actual que tenen entre mans els experts, «s'haurà d'acabar de confirmar les properes setmanes, segons avanci la meteorologia», assenyalava el cap de la Regió d'Emergències Centre, Francesc Boya. De fet, si l'escenari fos el contrari, i els episodis de forta calor fossin recurrents, «el risc aniria augmentant i la situació als boscos esdevindria molt complexa». De moment, les pluges del març han permès que es mantingui la humitat als boscos. Però abril i maig no han estat plujosos i les temperatures actuals poden provocar un assecament accelerat.\nEl director general de Prevenció i Extinció d'Incendis i Salvaments, Juli Gendrau, va destacar que s'està produint una desestacionalització dels incendis, més enllà del període de la campanya, «una conseqüència directa del canvi climàtic».\n24.000 euros per ajudar a regenerar l´àrea de Sant Feliu. Bages


El KORRIGAN de Joan Balaguer 1er classificat en temps real i 2n del grup A2 a la Regata Badia de Pollença | Actualitat Vela - Club Vela Blanes\nEl KORRIGAN de Joan Balaguer 1er classificat en temps real i 2n del grup A2 a la Regata Badia de Pollença\nEl iot X-46 del regatista del Club de Vela Blanes (amb Joan Gironés de tripulant) va ser 3er de la general conjunta amb més de 30 embarcacions. El BEAGLE de Roger Ferrer es va situar 3er del grup A2 i 8è de la general.\nRCN Port de Pollença, 2 de juny de 2019.- El passat 31 de maig es va donar la sortida de la XXII edició DE LA Regata d'Altura Badia de Pollença-Trofeu Alfonso Echegaray, puntuable per el Campionat de Catalunya de Solitaris i A dos. Amb aquesta regata es dona tret de sortida del Circuit de Regates d'Altura, que continuarà amb les regates Sitges-Ciutadella i la Ruta de la Tramuntana.\nLa sortida es va prendre puntualment davant de Port Ginesta a les 16:00 de la tarda del passat 31 amb vents de 1o nusos del SO que van permetre als participants posar rumb directe a Formentor. Les més de 30 embarcacions que varen prendre la sortida es varen repartir en diferents grups: tripulació complerta, solitaris i a dos.\nEls vents suaus preveien una complicada tarda nit amb amenaça d'encalmades que només es superarien al llarg de dissabte amb l'aparició de vents tèrmics. Aquestes prediccions es varen complir i la pressió del vent va caure a les proximitats de Formentor. Inicialment la flota més a l'oest semblava haver pres la iniciativa, però a primera hora del matí, després d'una nit complicada les embarcacions que havien navegat i guanyat llevant van tornar a prendre el lideratge. A mig matí els primers iots ja es trobaven a 12 milles de cab Formentor i tot feia preveure, veient les seves velocitats, que creuarien la línia d'arribada abans del temps límit fixat a les 21:00 hores de dissabte.\nA las 14:26:26 creuava la línia de Punta Avançada el primer dels participants, el Don't Ask, First 50 de Alberto Fucale que finalment va signar un retirat tot evitant la desqualificació per l'ús indegut del tangó. Aquest "contratemps" va fer que el segon en creuar la línia d'arribada, el KORRIGAN, del nostre amic i soci, Joan Balaguer (amb Joan Gironés de tripulant) es convertís en guanyador en temps real de la regata, 3er de la general conjunta i segon al Grup A2.\nPel que fa a l'altre participant del Club Vela Blanes Roger Ferrer amb el BEAGLE va aconseguir, després de més de 28 hores de navegació per completar les poc més de 100 milles nàutiques entre Port Ginesta i el Port de Pollença, el 3er lloc del Grup A2 i 8è de la general conjunta.\nMes informació: http://www.bahiadepollensa.com/


Business Pension Gasper Raunheim Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMathildenstrasse 16a, Raunheim, Raunheim, Alemanya, 65479 - Veure al mapa\nMés informació sobre Business Pension Gasper\nAl visitar Raunheim, vosté es sentirà com a casa a Business Pension Gasper, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Business Pension Gasper és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com instal.lacions de barbacoa.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Business Pension Gasper no troba competidors en cap categoria.


Encuentra aquí información de Vino para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nProducció de vi. Caracteristiques nacionals\nTerme que s' aplica a una beguda alcohòlica elaborada per fermentació del suc, fresc o concentrat, de fruites. La major part del vi, s' obté per fermentació. La graduació dels vins varia entre un 7 i un 16% d' alcohol per volum; la majoria dels vins embotellats tenen entre 10 i 14 graus. Els vins dolços tenen entre un 15 i 22% de alcohol per volum.\nComplexitats del vi\nFalta dir que el vi és el més complexa dels productes agrícoles. Cap altre és capaç d' expressar tants matisos sensualment palpables. Aquests són conseqüència de molts factors, fundamentalment del tipus de terra ( sòl ), les condicions climatològiques, la varietat de raïm o vinya posades i les pràctiques vinícoles aplicades.\nEl principi que guia l' elaboració del vi es senzill. Els raïms recent recollits són premsats per què lliberten el seu suc ( most ), que és ric en sucres fermentables. Els llevats transportats per l' aire, o l' addicció de llevat seleccionats al most, provoquen la fermentació d' aquest. Els principals productes de la fermentació són l'alcohol etílic i el dióxid de carboni. La fermentació es interrompuda normalment quan tots els sucres fermentables han sigut transformats en alcohol i dióxid de carboni, o quan la concentració del primer supera la tolerància dels llevats. El most és ara vi.\nExisteixen, moltes variants d'aquest procés. Les principals entren en joc per produir vins blancs, tint i rosat, vins espumosos i vins dolços. Altres variants s' usen per millorar la qualitat dels vins anteriorment mencionats.\nEl suc de la majoria dels raïms, inclòs el de la majoria dels raïms vermells, és incolor. Els raïms blancs es premsen immediatament després de la seva recollida o vendimia i el suc es separa de la pell abans de la fermentació per obtenir vi blanc.\nPer fer vi tint, els raïms vermells es xafen i el most passa part o la totalitat del període de fermentació i, en molts casos, un període de maceració previ o posterior a la fermentació, en contacte amb les pells. Tota la matèria colorant, a més de múltiples compostos saborizants y tanins, es troben en les pells dels raïms i la fermentació i maceració es troben deslliurats.\nEl vi rosat sol fer-se posant-hi raïms vermells que només permaneixen en contacte amb les pells durant un breu període de temps. Amb menor freqüència s' obté barrejant vins tints i blancs.\nEl vins espumosos s' elaboren seguint una sèrie de mètodes diferents. El més barat i simple és la carbonització, una tècnica molt utilitzada en la fabricació de begudes refrescants: es bombeja dióxid de carboni en el vi, que s' embotella a pressió. El més primitiu és l' embotellat del vi abans de finalitzar la fermentació, i produeix un vi lleugerament espumós, a vegades lleugerament dolç, amb sediment.\nTots els demés mètodes empleats per produir vi espumós impliquen una fermentació secundària. S'hi afegeix sucre i llevat a un vi base per produir una nova fermentació en algun tipus de recipient hermètic.\nEls millors vins espumosos del món, influint-hi tots els champanys, s' elaboren seguint el mètode champanyés. A España es coneix amb el nom de cava al vi espumós elaborat per aquest mètode, depèn la reglamentació de vins espumosos. Va ser la família Raventós qui va introduir, a Sant Sadurní d' Anoia (Barcelona), la fabricació d' aquests vins a l' estil champanyés. En el 1900 va començar la producció industrial de la masia Codorniu, regentada per aquesta família i, a partir d' aleshores, altres comerciants del Penedès van començar a fabricar cava.\nEls vins dolços, pel general, s' elaboren abocant-li licor d' alta graduació (normalment brandi) al most o al vi parcialment fermentat. El licor impedeix la fermentació, estabilitzant-se el vi. Quan s'hi afegeix licor al most el vi resultant és molt dolç; si s' endulceixen vins parcialment fermentats, s' obtenen també uns vins dolços. Quan s afegeix a vins totalment fermentats (com és el cas del Jerez espanyol), s' obté un vi sec, encara que aquest pugui ser també endulcit per altres mètodes. Les principals variants dels mètodes de millora de la qualitat dels vins comprenen estratagemes de control de la temperatura, la manipulació física, l' addicció de productes, el tipus de depósit i el sistema d' emmagatzemant.\nLa temperatura, en especial la temperatura de fermentació, és una variable important. La majoria dels vins blancs es fermenten avui en fred posant-hi algun tipus de refrigeració per preservar la seva frescor i el seu aroma. Els vins tints, per el contrario, es fan fermentar a temperatures més elevades, a menut a la temperatura ambient de l' època de la vendimia. Es creu que les temperatures òptimes de fermentació es troben entre els 9 i els 18 °C en el cas dels vins blancs, i entre els 20 i els 30 °C en el dels tints. La refrigeració s' usa també per estabilitzar els vins abans de l'envasament.\nEn general, quan menys es mogui físicament el vi, major serà la seva qualitat. Amb tot, entre les manipulacions de millora de la qualitat, hi ha que incloure les diverses formes de maceració que s' apliquen als vins tints per donar-lis color, sabor i contingut en tanins . La clarificació de mostos o vins pot aconseguir-se per mecanismes físics com l' aplicació de la força centrífuga, així com per l'efecte de la gravetat. La filtració és un mètode important per clarificar i estabilitzar el vi, encara que posada en excés pot resultar dolenta per la seva qualitat.\nEls principals additius posats en l' elaboració del vi són, en las regions vinícoles més fresques, el sucre o most rectificat, que deu añadir-se al most per incrementar el contingut final en alcohol en les regions vinícoles més càlides s'han d' afegir acidesa al most per millorar l' equilibri del producte final. Altres addicions inclouen el tenint, productes per clarificar el vi i esquiles de roure. El tipus de dipòsit en el que s'emmagatzema el vi afecta també el seu sabor. El sabor de tots els vins canvien amb el temps. La majoria d' ells es deterioren i deuen consumir-se tan aviat com sigui possible. Els vins de major preu, per altre part, tant els blancs com els tints, milloren amb l'emmagatzemat, generalment en ampolla. Els períodes òptims de l'emmagatzemat són molt variables, però només una petita minoria de vins millora amb un emmagatzemant de més de deu anys.\nCaracterístiques nacionals y regionals\nLa producció de vi és possible en tota la zona temprada del món. Dins d'aquestes regions, i especialment a Europa, l' origen geogràfic era el mètode tradicional de distingir els diferents tipus de vi.\nEn els últims anys, no obstinat, el fort desenvolupament dels Vinyols no europeus i de Vinyols en zones sense tradició vitivinícola alguna ha portat a que la varietat de raïm posada es converteix en un mètode tan important per distingir entre tipus de vi com el seu origen geogràfic.\nLa raó d' aquests es que las varietats de raïms són un mètode comparativament senzill de que els consumidors coneixien l' estil i sabor d' un vi. A més, les característiques de les varietats del raïm tendeixen a predominar sobre les basades en l' origen geogràfic, en el cas dels vins produïts en àrees vinícoles noves o joves.\nItàlia té una cultura vinícola enormement diversa i de gran antiguitat però, fins fa poc, escassament sofisticat. El seu llegat de varietats de raïm, que s' estima en més de 2.000, no té paral·lel en cap altre país.\nEls millors vins blancs italians es produeixen en les fronteres amb Àustria i Eslovenia, on s' elabora una amplia gamma de vins sobre tot varietats, frescs i afrutats. La major regió vinícola d' Itàlia, per contrast, és la illa de Sicília.\nLa pretensió de França de ser la més gran nació productora de vi es basa en el fet de que la seva cultura vinícola ha sigut, fins fa pocs anys, incompartiblement sofisticada; més encara, la seva influència sobre les altres nacions productores, a través de la propagació de les seves varietats de raïm, les seves tècniques d' elaboració del vi i la inspiració aportada per les seves millors ampolles, han sigut, i segueixen sent, profundes.\nAlgunes ciutats productores: Burdeos, Borgonya,...\nEspanya té la major superfície de Vinyols del món, però molts d' ells són escassament productius, el que explica el seu tercer lloc després d' Itàlia i França en la mesura de la producció vinícola mundial. Espanya posseeix una gran tradició vitivinícola. La diversitat de terrenys i climes, el cultiu minuciós del vinya i les tècniques posades en la seva elaboració, ha generat una amplia gamma de vins amb característiques personals.\nPer salvaguardar i protegir la seva qualitat, s' ha creat un règim de protecció basat en les denominacions de l'origen. Una denominació d' origen és el nombre geogràfic de la regió, comarca o localitat on s' elaboren productes (ja siguin vins o altres aliments) que per les seves característiques meritòries i específiques es diferencien clarament dels demés.\nEn l' actualitat hi ha 47 zones vitivinícoles que tenen denominació d' origen\nEntre els millors vins d' Espanya destaquen els de Jerez, produïts per endulçament, envelleçimiento oxidaria i combinació fraccionada en la zona de Jerez; el vi Xeressano necessita, per la seva criança, reposar i envellir en les barriques de roure: són les famoses soleres. Hi ha diferents tipus de vins Xeressans, com el Fi, Amontillat, Moscatell i Oloros, entre altres.\nAltres tipus de vins:\nEls tints de la Ribera del Duero\nEls vins tints de la Rioja\nEls de Montilla-Moriles\nEls vins de Valdepeñas\nEls de Cariñena,\nEls de Ampurdán,\nEls de Rueda,\nEls de Navarra\nEls de Jumilla ...\nEntre altres nacions europees productores de vi, Alemanya destaca per els seus vins blancs molt afrutats i delicats i Portugal per els seus dos vins dolços, el voluptuós Oporto i el Madeira, altament oxidat i envellit per un medi de calor, que es produeix en l illa del mateix nom.\nEls dos països productors de vi més importants de Sudamérica son Argentina (sisè país productor del món) i Xile. La major producció de les activitats vinícoles argentines es desarrollen en la zona cuiana, principalment en la província de Mendoza. Aquesta activitat es dona en la regió des de els primers anys de l' arribada de les espanyoles. Els departaments de Maipú, Luján de Cuyo, Tupungato i San Martín son reconeguts mundialment per la seva qualitat. S' obtenen vins blancs de les cepes Chardonnay, Sauvignon, Chenin i Riesling; i tints dels raïms Malbeck, Merlot, Cabernet Sarignon, Pinot, Sivah, Val Sensina i Borgoña. També s' exporten vins, entre ells de les varietats Moscatell Rosat, Sultanina, Alfonso Lavallée, Almeria, Cardinal, Cereza i Dattien Beyrouth. Els seus vins s' han impulsat en mercats exigents, sent els seus principals compradors Estados Unidos, Alemanya, Japó, Brasil i Veneçuela. Els champanyes Mendocino són de la varietat Chardonnay, Chenin i Pinot Noire, utilitzant el tradicional mètode champanyés i el chaussepied per els espumosos.\nNova Zelanda va començar a explotar seriament la seva indústria vinícola en la dècada de 1980, i ha tingut ja grans èxits internacionals amb els seus vins blancs de sabors intensament afrutats, constantment acompanyats d' atractius aromes vegetals o herbacis. La Sauvignon Blanc de Nova Zelanda, especialment la procedent de la regió de Marlborough, en el extrem nord de la Illa del Sur, es avui un patró a nivell mundial.\nLa indústria vinícola de Suráfrica, basada fundamentalment en les regions aledanyes a Ciudad de El Cabo, però que conta amb una regió de producció masiva al llarg de les riberes del río Orange, va ser dominada fins 1992 per la KWV, una cooperativa de cultivadors de raïm, y la majoria de la seva collita anual era destinada a la destil·lació o a la producció de productes no alcohòlics derivats del raïm. Els productors de vi, no obstant, han respongut al desafiament del creixent interès d' ultramar darrere l' abandonament del apartheid amb una amplia gamma de vins, dels que els més competitius internacionalment fins el moment han sigut els vins blancs de baix preu, sovint elaborats amb el raïm Chenin Blanc (localment anomenat Steen). Els Vinyols de El Cabo tenen un gran potencial, tant per els vins blancs com per els tints de qualsevol nivell de qualitat, encara que en el moment es podrà materialitzar aquest potencial dependrà de la futura estabilitat social i política de la Nova Sudàfrica.\nLa fruita fermenta de forma espontània. Pel que, el vi es produeix de forma natural sempre que els llevats transportats per l' aire entren en contacte amb el joc de les fruites. L' elaboració del vi no és més que la supervisió i refinat d'aquest procés, i cal assumir que s' ha produït allà on els sers humans han viscut en les proximitats de Vinyols o parres silvestres.\nEl vi va tenir gran importància per les civilitzacions gregues i romanes. Els grecs van introduir Vinyols i produïren vi en les seves colònies del sur d' Itàlia, i els romans van practicar més tard la viticultura (la ciència de cultivar Vinyols per produir vi) en todo el seu imperi. El començament de la viticultura a França és un tema controvertit; les evidencies que existeixen suggereixen que els colonitzadors grecs de Massalia (Marsella) van ser els que introduïren el vi en el país,encara que hi hagi el que creguin que la viticultura celta (sobre la que no existeix registre o cap evidencia , apart de pepites de parra silvestre) va ser anterior a la grega. Durant el període romà, Galia (Franca) es va convertir en una font tan abundant de vi que es dictaren lleis per protegir la producció italiana.\nEn el segle XVIII es va iniciar la moderna comercialització del vi espanyol: junt amb l'èxit del fi andalús es va produir l' expansió dels caldos catalans d' alta graduació.\nLa producció de vi havia començat també fora d' Europa.\nDurant la primera meitat del segle XX la viticultura i la producció de vi es van veure afectats per els conflictes polítics i les guerres, i van sofrir la lacra de l' adulteració, el fraude i la sobreproducció.\nEL VI, COMPLEXITATS DEL VI, PRODUCCIÓ ................................................................. 1\nPRODUCCIÓ ...................................................................................................................... 2\nPRODUCCIÓ, CARACTERÍSTIQUES NACIONALS I REGIONALS .................................. 3\nCARACTERÍSTIQUES NACIONALS I REGIONALS .......................................................... 4\nCARACTERÍSTIQUES NACIONALS I REGIONALS, HISTÒRIA ....................................... 5\nHISTÒRIA ........................................................................................................................... 6\nCONCLUSIÓ, BIBLIOGRAFIA ........................................................................................... 7\nFENT AQUEST TREBALL HE APRÈS A COM ES FORMA EL VI I SABER MÉS COSES SOBRE UNA BEGUDA “DIFERENT”.


El treball: present i futur - Blog de CJ\nInici Cristianisme i Justícia El treball: present i futur\nEl treball: present i futur\nTeresa Crespo. El quadern 198, “El treball: present i futur”, és fruit de la participació d’alguns dels assistents al seminari intern de Cristianisme i Justícia que es va celebrar durant el curs 2014-15. El seu contingut ens ha ajudat a prendre consciencia de la realitat actual, que més enllà de la crisi que durant anys venim patint, ens planteja que s’ha produït un canvi radical de la realitat en què vivim; alguns ens parlen d’un canvi d’època, això significa que les coses no tornaran mai més a ser com abans i, en conseqüència, el treball perd tots aquells trets que durant segles l’havien definit. La ciutadania pateix inseguretat, unes condicions laborals cada vegada més injustes, amb una forta precarització que porta a treballar per un salari que no supera el llindar de la pobresa i, per tant, hi ha persones que tot i tenir una ocupació, son treballadors pobres.\nAvui es parla d’una nova classe social que és el precariat, que porta alguns autors a definir una nova estructuració de les classes socials, distribuint-la des de la classe privilegiada, cada cop més rica i més minoritària, fins a l’altre extrem de l’escala social on es troba aquesta nova classe en la qual els individus que en formen part poden tenir tot tipus de capacitats i potencials, però no poden desenvolupar-les per manca d’oportunitats i es veuen obligats a acceptar allò que el mercat laboral els ofereix, amb una manca de les condicions més elementals per a la cobertura de les necessitats vitals mínimes i del reconeixement dels seus drets socials i laborals. En aquesta nova diversitat de perfils cal també contemplar l’increment continuat dels ni-nis, aquells joves que ni estudien ni treballen, que malauradament cada cop van en augment i pateixen una manca total d’expectatives respecte al seu futur, ja que és un fet conegut que aquelles persones que no es formen, difícilment tindran les competències i les oportunitats per integrar-se al mercat de treball.\nDavant d’aquesta realitat, que d’acord amb els interessos econòmics predominants oblida la persona i nomes busca el màxim benefici, se’ns plantegen molts interrogants als quals amb aquest quadern hem intentat respondre o, si més no, compartir dubtes i possibles alternatives. Ens preguntem fins a quin punt el model socioeconòmic del capitalisme financer i globalitzat d’avui pot permetre una sortida més digna a tota persona treballadora o, al contrari, es prioritzen els interessos individuals per sobre dels col·lectius. Ens interrogàvem sobre un atur estructural que ens fa pensar que mai més no tornarà la plena ocupació i que, en conseqüència, cal trobar alternatives perquè aquelles persones que no podran entrar al mercat laboral no es vegin excloses de la societat ni pateixin una pobresa profunda que no podran superar.\nAquests fets ens ha portat a pensar que el treball ja no té capacitat per integrar tota la població, i que en conseqüència calen noves formes d’ocupació; és urgent imaginar activitats potser no assalariades, que permetin a la població sentir-se útil i amb capacitat de participar en la construcció de la comunitat en què tots i totes hauríem de tenir el nostre lloc i la nostra funció. I això significa que calen unes politiques socials que garanteixin uns mínims vitals per a tothom, una qüestió encara no resolta però sí plantejada, que obliga la classe política a assumir aquesta responsabilitat i a donar-hi una resposta.\nEls darrers anys hem viscut una situació contraria a aquest increment dels recursos necessaris per enfortir el nostre estat del benestar, i els països europeus han aplicat polítiques restrictives i d’estalvi amb l’únic objectiu de controlar el dèficit públic, la qual cosa ens ha portat a l’afebliment dels drets socials i a la pèrdua del grau de protecció que la ciutadania gaudia, i avui ens trobem amb una societat més pobre econòmicament, més feble com a subjecte de drets, on el sistema de prestacions és incapaç de respondre a les necessitats emergents i no pot donar la protecció i seguretat necessàries per al futur de la població.\nDavant d’aquesta perspectiva força decebedora ens preguntem si podem anar més enllà del treball assalariat, plantejant-nos la dualitat entre el treball (labour) lligat al salari i el feina (work), que no implica una relació contractual ni un intercanvi monetari, i des d’aquestes dues opcions potser podrem identificar altres tipus de treball centrats en la cura de les persones o en la producció artística, que ens portin a altres models econòmics centrats en el servei a les persones en economies solidaries o col·laboratives, que algun dia podrien arribar a modificar l’escenari socioeconòmic.\nI ja per acabar, voldria recordar que desitjàvem finalitzar aquest document acceptant el repte que se’ns planteja davant l’actual moment en què ens trobem, que ens porta a creure que amb l’esforç de tots i totes aconseguirem transformar la societat perquè sigui més justa i equitativa i, en conseqüència, ens sentim compromesos a treballar pel bé comú amb la seguretat que alguna cosa podrem canviar.\nPodeu descarregar el quadern fent clic aquí.\nPresidenta de la Federació d’Entitats Catalanes d’Acció Social (ECAS). Ha sido también presidenta del Consell Assessor de Polítiques Socials (CAPSIF) de la Generalitat de Catalunya.\nArticle anteriorDubto, per tant crec\nArticle següentPor una teología contextual y desde la praxis\nJo sol, què puc ser?\nAlícia Guidonet - 1 Març 2021\nEl nou quadern de la col·lecció EIDES (Escola Ignasiana d’Espiritualitat) «Jo sol, què puc ser?», ens posa al davant d’una temàtica rellevant per a...


Alba i Pau: Jove rondinaire, vell cridaire *\nJove rondinaire, vell cridaire *\nLa vellesa i la infància es toquen. Sí, en aparença, potser semblen extrems oposats de vida; però, ara, que per aquelles coses de l’edat, he arribat a trepitjar els dos mons, dono fe que tenen en comú força similituds. Bé, tampoc “entrepussaré” aquí fent lo ploricó perquè em trobi en aquesta darrera fase existencial del: “temps de descompte” (ep, insisteixo un cop més, que no tinc presa en anar-me’n, eh?) I ara, on dimonis s’és vist això?\nVaige, no contaré cap cosa que, probablement, us vingui de nou però, sí que m’adono que, en la tercera edat, hi ha moments, situacions... les quals, em recorden de nou la primera de les edats viscudes. Que sí, que de debò que ho dic! Sobretot, en el poc “efecte” (escàs cas que generava) Ja ho crec!\nDe fet, quan anava amb calça curta, a la primera de canvi que m’enfadava amb el món mundial per les “suposades” injustícies rebudes (com ara: menjar per enèsima vegada sopes escaldades o, posem pel cas, anar a dormir com les gallines) acabava cridant el més enèrgic possible un: - Marxo! Per, acte seguit, escoltar per part dels familiars un sorneguer: - “Agon” vols anar? O bé un desafiador: - Va, vés te’n? Per a continuació, acabar de sentir un grunyidor: - Desgraciat!\nClar, resultava que era un escarransit però, a la que els anys anaven transcorrent, a xiquets! M’anava envalentint fins a gallejar coses de l’estil: - L’últim que em volia fer callar... està sota terra (treballa al metro) o, el prepotent: - Qui em farà callar... encara ha de néixer!\nPerò (bromes a part) per què hem de pensar que algú o altre, al final, sempre ens ha de fer callar? Ja us ho diré... Tret de la mort, ningú ens pot prohibir obrir boca. Convé que ens fem sentir, en veu ben alta! Tot i que, potser, tal vegada sembli que ningú ens escolti. Res, les coses clares i, la xocolata espessa i, si necessiteu rondinar, rondineu, que va bé pel fetge. Home ja!\nPer altra banda, en l’actualitat, quan balbucejo davant de la Montserrat o els fills un: - Marxo! He de dir que, novament, poquíssima credibilitat tinc, poc m’imposo perquè, sota el nas, els faig riure com de fet succeïa amb el pare i la mare només, que, llavors, no n’era conscient. I, per resposta, continuo rebent uns: “Agon” vols anar? Va, vés te’n! Desgraciat!\nUna abraçada ben forta... i, fins a la propera!\n(*) Guió de ràdio emès a l'espai internauta festafesta.net: https://festafesta.net/?cat=4


La UB acollirà les II Jornades sobre el català a les noves tecnologies\nSoftcatalà, l'Institut Joan Lluís Vives, la Universitat de Barcelona i la Secretaria de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya organitzen les II Jornades sobre el català a les noves tecnologies, que es duran a terme els dies 1 i 2 d'abril a l'Aula Magna de l'edifici històric de la Universitat de Barcelona. Les jornades tenen com a objectiu proporcionar a l'usuari final dels països de parla catalana informació sobre la situació del català a les noves tecnologies, actuar com a punt de trobada entre tots els actors i els usuaris, i ser un fòrum de reflexió sobre el futur del català en aquest àmbit.\n09/03/2004 - 00.00 Actualitzat 10/03/2004 - 00.32\nEn aquesta segona edició es tractarà la situació del català a l'ofimàtica, la telefonia mòbil, els organitzadors personals, els jocs electrònics i el món Linux, a més a més de presentar l'oferta de diverses empreses privades i els resultats de diversos projectes d'investigació universitaris. Les Jornades són gratuïtes, de lliure accés a tothom, i s'adrecen a usuaris finals sense coneixements tècnics específics. Tot i això, es recomana emplenar el formulari d'inscripció a efectes organitzatius. Softcatalà és una associació sense afany de lucre que treballa per la normalització de la llengua catalana en el sector informàtic, relacionat amb Internet i les noves tecnologies, a partir de la traducció de programari lliure i de distribució gratuïta.


inici / notícies / Dinosaures animats i de mida real s'exposaran a la TAP del 19 al 27 de gener\nPublicat divendres 11 de Gener de 2019 12:36\nDinosaures animats i de mida real s'exposaran a la Tàrraco Arena Plaça en una mostra que arribarà del 19 al 27 de gener.\nFins a 22 figures animatròniques revestides de làtex i impulsades per energia pneumàtica, hidràulica i elèctrica gairebé cobraran vida per donar-se a conèixer entre el públic familiar que visitarà la mostra.\nExemplars com el tiranosaure Rex, el velociraptor o el diplodocus formaran part d'una mostra que es complementarà amb panells informatius, un documental pedagògic sobre l'espècie o un terrari on els nens podran jugar a ser paleontòlegs al més pur estil Jurassic Park.\nUn dels responsables del Tour, Eneko Velasco, ha avançat a Tarragona Ràdio que més d'un miler de persones ja han comprat l'entrada anticipada per assistir a l'exposició. Velasco assegura que és una activitat per gaudir en família i que les figures deixen els més menuts bocabadats.\nEl Dinosaurs Tour obrirà portes el proper dissabte 19 de gener. S'hi estarà, a la Tàrraco Arena Plaça, fins diumenge 27 de gener, en horari de matí i tarda.\nles entrades tenen un preu de 8 euros i es poden comprar a les mateixes taquilles de la TAP o per Internet a www.dinosaurstour.com.\nLa Pastisseria Trill guanya el Premi del Públic del Concurs d'Aparadors El Petonet\nLa Crida enceta oficialment la Santa Tecla del 2018\nTarragona Ràdio compleix avui 32 anys


Catalunya avança posicions a la classificació universitària\nEls principals centres d'educació superior del país milloren la seva qualificació a QS respecte de 2021\nAlberto Prieto Barcelona. 18 d’abril de 2022 05:30\nLa universitat d'Oxford, la millor d'Europa segons QS | iStock\nLes universitats espanyoles segueixen a la part baixa de la taula pel que fa a la qualitat dels estudis. El rànquing QS de qualitat universitària, que analitza factors com l'alumnat internacional, la difusió i quantitat de publicacions acadèmiques en revistes indexades o el nivell del professorat, torna a confirmar el bostonià MIT com la millor universitat del món, i deixa l'acadèmia espanyola un cop més fora de les 150 millors d'Europa. Les principals escoles de Barcelona, però registren un augments tant a la classificació com a la qualificació. Les catalanes mostren tendències oposades a la d'altres de les principals escoles de l'Estat que, segons QS, baixen lleugerament tant pel que fa a nota com quant a posició a la llista. Cap acadèmia espanyola, a més, aconsegueix una nota superior al 50/100.\nUn any més, així, la UB rep la millor qualificació internacional pel que fa a la seva qualitat acadèmica. Amb una qualificació general de 47,4 – 2,3 punts més que l'any anterior – la degana de les escoles barcelonines escala 16 posicions al rànquing europeu, fins al 167, des de la posició 183 que va ocupar l'any 2021. El principal valor de la Universitat de Barcelona, segons QS, és la reputació acadèmica, amb un 71 sobre 100. Són els factors internacionals els que llastren la valoració de la UB, amb un 36/100 en estudiants estrangers i un baix 3,9 quant a la internacionalització del seu claustre. També aprova en la quantitat d'articles del seu professorat que generen cites en publicacions indexades.\nLa segona universitat del país al rànquing, l'Autònoma de Barcelona, avança quatre posicions a la llista – des del 213 l'any passat fins al 209 d'enguany. Amb un 42,6/100 – prop de dos punts més que a l'informe de 2021 – la UAB es col·loca per sobre de la Complutense de Madrid com a tercera acadèmia espanyola, amb un positiu 61/100 en reputació acadèmica i un aprovat 52/100 en citacions acadèmiques del seu professorat. Entre les dues principals escoles de la capital catalana es manté l'Autònoma de Madrid, que retrocedeix una dècima en la seva qualificació – fins a un 42,7/100 – i un total de set posicions en la classificació global (207). Tot i quedar per sobre, la madrilenya té una pitjor reputació acadèmica (58,5) i ràtio de citacions dels seus investigadors (22,7) que la UAB.\nLa Universitat Complutense de Madrid – amb un 40,8 global i més d'un 68 en reputació acadèmica – i la Universitat Pompeu Fabra – la tercera catalana, amb un 37,8 , gairebé tres punts més que el 2021 amb una escalada de més de 30 posicions – completen el top-5 de les universitats de l'Estat Espanyol. Si es mira fora dels àmbits barceloní i madrileny, és la Universitat de Navarra la primera que apareix a la llista, amb una nota global de 37,1. La segoviana IE University, impulsada pel seu 100 en professorat internacional; o la politècnica de València són les aportacions espanyoles fora de les seves dues grans ciutats – que també col·loquen a la taula la Carlos III o la Universitat Politècnica de Catalunya.\nQuant al compliment dels índexs de desenvolupament sostenible, les primeres classificats de l'Estat espanyol sí que se situen al mateix nivell que les millors universitats d'Europa. Tant la UB com la UAB reben de QS la classificació Or en respecte al medi ambient, mentre que la seva tasca social és guardonada amb una certificació Plata. La Pompeu Fabra assoleix, per la seva banda, el tier Or en objectius socials, i la classificació Plata pel que fa a medi ambient. Cap altra universitat espanyola arriba a la màxima categoria en desenvolupament sostenible.\nLes millors del continent\nEls Estats Units, amb l'MIT, torna a liderar el rànquing de QS. L'acadèmia de Boston torna a situar-se com el patró or de les escoles internacionals, i l'educació superior nord-americana ocupa gran part dels primers llocs en la classificació mundial – Stanford, Harvard o Caltech són exemples de l'excel·lència en els principals centres de la federació nord-americana. Cinc de les deu millors escoles del món, però, operen a l'altra banda de l'Atlàntic, amb el Regne Unit com a principal protagonista.\nFins a quatre universitats britàniques copen el top-10 global segons QS, liderades un cop més per Oxfod, amb una qualificació de 95/100. Cambridge, l'Imperial College i la UCL segueixen la històrica escola de Sussex al rànquing acadèmic – curiosament, la Cambridge britànica supera per primer cop l'escola del Cambridge d'Estats Units, Harvard. Suïssa és l'únic país de l'Europa continental amb presència entre les principals universitats del món, amb l'ETH Zúrich i l'EPFN, a Laussane. França també té presència al rànquing, en un llunyà 44è lloc, amb la parisenca universitat PSL.


Viatge esportiu – Generali\nPàgina d'inici / Particular / Assegurances de viatges / Viatge esportiu\nAssegurança pensada pels que fan esport quan viatgen. Cobreix les despeses mèdiques que es puguin desprendre d’un sinistre ocasionat durant la pràctica esportiva, el material esportiu… tot pensat pels que més es mouen!\nAssegurança ideal per tots aquells que practiquen esport quan viatgen. L’assegurança té integrat un servei d’assistència 24h els 365 dies l’any.\nEs pot contractar amb modalitat temporal o anual i t’ofereix les següents garanties:\nInterrupció de l’activitat: En cas d’accident, repatriació o esdeveniment climatològic, et retornem el valor dels forfets que no hagis utilitzat. També cobreix en cas de robatori o pèrdua de forfet.\nDespeses de recerca i socors: Cobrim les despeses de recerca i socors tant a la muntanya (inclou fora pista) com al mar i/o al desert.\nResponsabilitat civil derivada de l’activitat esportiva\nAssistència en cas d’hospitalització\nDanys accidentals i robatori del material esportiu\nTrencament d’esquís: Reemborsem les despeses de lloguer de material en cas que els esquís propis hagin estat malmesos.\nDurada estipulada en el contracte o anual\nUn sol pagament en el moment de la contractació. En el cas de la modalitat anual el pagament serà anual amb renovació automàtica excepte expressa voluntat del client per escrit amb 1 mes d’antelació al venciment de la pòlissa.\nGaranties específiques per als que practiquen esport


Política · 21 de Maig de 2020. 11:11h.\n"Per sobre hi ha l'emergència social"\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha posat l'"emergència social" per davant de la independència i ha instat Ciutadans a "trobar un consens" per sortir de la crisi sanitària i econòmica generada per la pandèmia del coronavirus.\nTorra ha advertit al líder de Ciutadans al Parlament, Carlos Carrizosa, que "seguiré lluitant per la independència de Catalunya", però ha remarcat que "per sobre d'aquesta qüestió hi ha un futur que passa per garantir els llocs de treball de la gent, garantir el futur de les empreses, que la bretxa social no s'ampliï i que siguem capaços de veure l'emergència social que ve perquè les xifres que m'arriben són realment alarmants".\nTanmateix, en el segon torn de rèplica, ha dit que "la nova normalitat ha de culminar amb un estat independent". "No en tinc cap dubte que Catalunya serà independent", ha afegit després que Carrizosa li retragués els "discursos insultants, insolidaris i inútils" dels grups independentistes al Congrés.\nEl diputat de C's ha remarcat que ells "van allargar la mà" al Govern espanyol que, "ens pot semblar nefast", però "nosaltres vam arribar a consensos contra la covid per afavorir els espanyols i els catalans".\nFinalment, Quim Torra li ha demanat ajuda "ara que vostès són els socis del PSOE i dels Comuns". "Ajudi'ns amb els 4.000 milions d'euros que necessita aquest país, amb el topall de dèficit i que es puguin desbloquejar el superàvit dels ajuntaments".\n"Per sobre de la independència hi ha l'emergència social"\nIndepèndencia, Govern, Generalitat, Quim Torra, coronavirus


La revolta s'estén a la UIB » Política » Balears » dBalears.cat\nLa revolta s'estén a la UIB\nL'Assemblea contra Bolonya anuncia tancades a la Universitat si no es convoca una consulta sobre l'aplicació de l'Espai Europeu d'Ensenyament Superior. Els estudiants demanen reunir-se amb la rectora\nAndreu Perelló | 05 desembre 2008 Vistes: 922 vegades\nL’oposició al pla Bolonya pren força. L’Assemblea contra Bolonya de la UIB anuncià ahir la convocatòria de tancades a la Universitat en el cas que el rectorat es negui a convocar una consulta sobre l’aplicació de l’Espai Europeu d’Ensenyament Superior (EEES). Els universitaris illencs se sumen així a les protestes que des de fa dues setmanes mantenen ocupades diverses facultats a la Universitat Autònoma de Barcelona, a la Universitat de Barcelona i a la Universitat d’Alacant. Prop d’un centenar d’estudiants es reuniren ahir en assemblea a la Facultat de Filosofia i Lletres per preparar mobilitzacions contra l’EEES. De la trobada en sortí la creació de l’Assemblea, la principal reivindicació de la qual és la paralització del procés de Bolonya per les "conseqüències negatives" que té.\nReunió amb la rectora\nDe la trobada també en sortí l’anunci de demanar una reunió amb la rectora de la UIB, Montserrat Casas. L’Assemblea té la intenció de sol·licitar-li la convocatòria d’un referèndum a sobre la implementació dels nous estudis. En cas que la resposta del rectorat sigui negativa, l’assemblea d’estudiants sospesarà realitzar mobilitzacions com a forma de pressió. Entre les plantejades ahir en el transcurs de l’assemblea, es preveuen les tancades en alguns dels edificis universitaris, segons informà la comissió de comunicació de l’Assemblea contra Bolonya. L’Assemblea lliurà ahir mateix la sol·licitud de reunió a través del Fil Directe de la UIB, un mecanisme de comunicació directa amb el rectorat a través de la web de la Universitat. Per avui tenen previst lliurar la mateixa demanda per escrit als serveis administratius.\nEls estudiants critiquen "l’obscurantisme" amb què s’ha oferit la informació sobre l’EEES. Així, en un comunicat fet públic ahir, asseguren que "des de les instàncies universitàries només ens han fet arribar allò que ells consideren avantatges". "Només ens han explicat els beneficis sobre la mobilitat i l’homologació de títols en l’àmbit europeu", s’afirma des de la comissió de comunicació. L’Assemblea considera que no s’ha posat sobre la taula "l’actitud elitista i la mercantilització" que suposa la implantació d’aquest pla. En aquest punt coincideixen també amb els universitaris tancats a la UAB i a la UB, que han presentant l’EEES com "el cavall de Troia" de la privatització de les universitats públiques. Els estudiants illencs s’han mobilitzat ja en diverses ocasions aquest curs per en defensa de l’ensenyament públic. Aviat ho faran també contra Bolonya.\nLes universitats, cap al diàleg\nLes ocupacions de facultats a Catalunya semblen haver tingut efecte. La mesura de pressió ha provocat un acostament dels responsables de les universitats catalanes i un manifest de suport als estudiants tancats signat per dos centenars de professors. La Conferència General del Consell Interuniversitari de Catalunya (CIC) aprovà dimecres una declaració que deixa una porta oberta a negociar amb els estudiants la fi de les tancades dels universitaris de la UAB i la UB. El document aprovat pel màxim òrgan de participació i coordinació de les universitats catalanes inclou la possibilitat de convocar "diversos tipus de consulta" per "recollir les voluntats" de tota la comunitat universitària. Finalment, el CIC es comprometé també a "aplicar, a efectes pràctics", els resultats de les consultes, sempre que tinguin cabuda dins el marc legal.\nEl manifest reclama "un canvi de rumb" en el procés i exigeix la paralització de les sancions contra els estudiants. A la UAB hi ha 31 expedientats i a València, tres estudiants foren detinguts per haver participat en les protestes.\nTOTS A UNA !!\nJo lo que veig mes dificil es treure es gra de sa pae... pues sa volguet fer algo MOLT RAPID ( diven que no ha passat ni per es parlament) esta clar que es que fan carreres de 5 anys tendran que fer master.\n"El Nou Pla elimina la subjectivitat de l'alumnat. Es tendrà sols en compte la seva butxaca o, millor dit, la butxaca dels papis.\nEl grau deixarà de tenir valor, per tant, caldrà fer posgraus, màsters."\npero que passaria en el cas de un estudiant de infermeria?\nactualment fan 3 anys + 1 any de master ( expecialitzacio)\ny amb el grau farien 3 anys mes 1 any de especialitzacio sense pagar master.\naparentmente surten beneficiats no?\nno se si algu so havia plantetjat aixi jo esque encara estic en proces de recollida de info.\nPer Maik, fa mes de 8 anys\nhahaha, amb aquest comentaris qualsevol s´anima. Doncs si, ningú em va explicar això, quina gracia, i a mes... arribarà en temps de crisis?\nPer stop mentides, fa mes de 8 anys\nMés informació sobre les tancades i les mobilitzacions contra Bolonya a http://www.sepc.cat\nI, si les carreres amb poca demanda ja tendeixen a ser deixades de banda progressivament..., què passarà si decideixen que no són rentables per als seus interessos empresarials?\n(tranquils filòsofs, sempre us quedàrà ADE...)\nPer mÃ²nica, fa mes de 8 anys\nAquí hi ha un munt d'informació:\nÀnims!!!!! ja era hora que la UIB s'hi sumàs!!!\nEl Nou Pla elimina la subjectivitat de l'alumnat. Es tendrà sols en compte la seva butxaca o, millor dit, la butxaca dels papis.\nEl grau deixarà de tenir valor, per tant, caldrà fer posgraus, màsters. Màsters a preu d'or; perquè l'Estat deixarà d'invertir en educació (on aniran aquests diners?) i ho faran les empreses privades en forma de màsters necessaris per al bon futur de l'estudiant. Qui els podrà pagar? La universitat s'encamina a la privatització i l'educació deixa de ser universal i per a tothom.\nD'altra banda, les beques desapareixeran i es concediran prèstesc. Quina sort! Ja no ens caldrà cotxes o pisos per a hipotecar-nos!\nPer juanito, fa mes de 8 anys\nMolt bé!!! Ànims!! Si ens unim podrem aturar tota aquesta merda!! Universitat pública i universal!!


Home » Receptes » Sardina amb pa amb tomàquet\n8 dents d’all pelats i laminats\n12 llesquetes de pa (barra) molt finetes i torrades\n150 ml vinagre de vi negre\n100 grams de sal\nPrepareu en un taper una marinada líquida amb el vinagre, la sal, el sucre i l’aigua; tot ben batut. Afegiu-hi les sardines escatades, sense cap i netes dels seus budells. Tapeu el recipient i deixeu marinar les sardines a la nevera 72 hores aproximadament, voltant-lo un cop al dia.\nPassat aquest temps desespineu les sardines amb els dits separant els filets, si la sardina està marinada al punt els filets sortiran nets (com si netegéssiu anxoves), us hauria de quedar al centre de cada filet vermellós (cru).\nPasseu els filets en un taper amb una mica d’oli, disposant-los que toquin pell amb pell o carn amb carn a manera de capes i congeleu-ho tot 24 h, per tal de protegir-vos de l’anisakis.\nPer emplatar la tapa tindreu que tenir les sardines descongelades, tingueu la previsió de descongelar en nevera sense violència tèrmica, per garantir la màxima qualitat de l’estructura de la carn.\nPrepareu un oli d’all: envaseu l’oli d’oliva verge amb l’all laminat en una bossa al vuit de cocció, vuit total, 1 h a 70 Cº. Si no disposeu d’envasadora confiteu l’all en una cassola. Escaldeu els tomàquets un segons en aigua bullint, refredeu-los en aigua molt freda (amb glaçons), pelar, tallar a quarts, retireu les llavors, disposeu-lo sobre paper secant de cuina i talleu-los en quadradets (brunoise) amb un ganivet ben esmolat. Saleu i afegiu-hi el julivert picat.\nA l’hora d’emplatar: una bona cullerada d’oli d’all al fons del plat d ela vostra tapa, enrotlleu els filets de sardina posant-los drets sobre el fons d’oli (4 filets per persona), farciu els filets amb el tomàquet i tapeu amb la llesqueta de pa torrat.\nSorell blanc de tarragona al escabetx a la taronja a...\nCoca de seitons, puré de ceba tendra, tomàquets co...


Matgala - llibres: d’abril 2010\nescrit per la Mat gala a les 19:53 Cap comentari:\nFeia temps que no llegia un llibre de ciència ficció que m'agradés tant.\nLa máquina Génesis està publicat per primer cop al 1978, i representa que l'acció té lloc els primers anys del segle XXI. O sigui, que ja és passat.\nTot i així, el llibre segueix essent actual, i es pot llegir com si et parlessin d'un futur que encara no ha arribat.\nA destacar el fet de les trucades per internet, que ja al 1978 ja ho preveia!\nEl llibre m'ha semblat genial en totes les seves fases. No és un llibre senzill del tot, perquè quan comença a parlar de l'espai-k hi posa força teoria. Tot i així, no es fa pesat, i crec que és necessari per explicar el que passa.\nPerò si el llibre és bo, el final m'ha semblat genial.\nTot i que no l'explicaré, que l'espatllaria :-D\nEn resum: un dels millors llibres que he llegit últimament.\nescrit per la Mat gala a les 22:46 Cap comentari:\nCategories: La máquina Génesis\nSegueixo amb la saga d'en Harry Dresden, que ja que me'ls estan deixant i es poden llegir, vaig llegint.\nEn aquest cas era el quart llibre.\nAl principi vaig pensar que era una mica més del mateix i pensava que m'avorriria molt mentre el llegís.\nPerò durant el llibre, en Jim Butcher et posa dins d'un món de fades, on tot és nou i tot és imaginari. Et trobes allà al mig, i tot i ser en Harry Dresden, és del tot diferent. I tens ganes de saber més i més sobre les fades.\nTot i així, al final torna a caure una mica. Potser li faltava una mica d'alguna cosa més.\nPerò en resum, un bon llibre, i entretingut, com tots els de la saga.\nLa primera part de la col.lecció de llibres em va semblar bona, o aquest és el record que en tinc. En Justin es posa a buscar els seus pares, que van desaparèixer després d'un viatge en el temps, i per fer-ho, ell mateix viatja en el temps.\nEn aquesta segona part, segueix viatjant en el temps, buscant els seus pares. I encara no els troba, és clar. Només que no m'han quedat ganes de saber com continua.\nEls personatges no estan massa ben desenvolupats, i la història, encara menys. I, a part d'estar massa poc desenvolupada, la vol embolicar molt... d'una manera innecessària. Massa embolic massa poc desenvolupat, que deixa una sensació molt dolenta.\nCom per no seguir llegint la següent part.\nAixò sí, es llegeix ràpid i és molt curt.\nPerò també: el llibre no té cap mena de rigor de res.\nescrit per la Mat gala a les 17:40 2 comentaris:


PROJECTE BEETHOVEN, amb l'Orquestra de Cambra Terrassa 48 i Daniel Ligorio (CANVI DE DIA I HORA) - Agenda - Associació d'Espectadors de Teatre del Mercat Vell\nPROJECTE BEETHOVEN, amb l'Orquestra de Cambra Terrassa 48 i Daniel Ligorio (CANVI DE DIA I HORA)\nAmb motiu del 250è aniversari del naixement de Ludwig van Beethoven\n27/11/2020 a les 20:30 h\nDurada: 1 h 30 min, amb pausa\nEntrades a la venda: NOVA DATA D'ACTUACIÓ: 27 DE NOVEMBRE A LES 20:30 H, AMB MOTIU DE LES NOVES MESURES D'ATURADA SOCIAL DEL COVIT19 Consulteu abonaments i descomptes\nCANVI DE DIA I HORA. Amb motiu de les noves mesures d'aturada social del covit19 l'actuació que teníem programada pel dia 6 de novembre al Teatre Auditori, de l'Orquestra de Terrassa 48 i el pianista Daniel Ligorio amb EL PROJECTE BEETHOVEN es realitzarà el divendres dia 27 de novembre a les 20:30h.\nAmb l'entrada del teatre podreu retornar a casa fins les onze del vespre.\nSi teniu comprada l'entrada i no podeu assistir en aquesta nova data, poseu-vos en contacte amb l'Associació Telf. 627 454 642 per obtenir l'abonament de les entrades.\nEsperem retrobar-nos ben aviat al Teatre!\nLudwig van Beethoven fou compositor, director, pianista i per sobre de tot músic. Visqué a cavall dels segles XVIII i XIX i està considerat l’últim gran representant de l’escola vienesa del classicisme.\nEn uns moments marcats per la incertesa sanitària, hem recuperat un dels fets més normalitzats en la seva època: l’adaptació per a cordes d’obres importants del moment. Un programa dedicat al seu Concert per a piano núm 1, i a la Primera simfonia en la seva adaptació per a cordes.\nL’OCT48 és una formació estable especialitzada en el repertori escrit per a cordes. Fundada en l’any 2000, el conjunt ha donat un gran impuls a la música escrita per a orquestra de cordes amb programes que combinen una gran investigació i proximitat amb el públic.\nDaniel Ligorio, considerat per la crítica i el públic com un dels pianistes de més projecció del panorama nacional, ha ofert recitals i actuacions a tot el país, així com gires per Europa i Amèrica. Entre els seus últims projectes cal destacar l’enregistrament de l’integral de les obres pianístiques de Manuel de Falla.\nIntèrprets: Orquestra de Cambra Terrassa 48\nDirector-concert: Quim Térmens\nSolista de piano: Daniel Ligorio


Qui eleccions passa, 'dependència' empeny | Diari Maresme\nTothom sap que sumar equival a unir i unir en política, significa multiplicar i enfortir, i que restar significa minvar, decréixer dividir i en política, afeblir. Tothom ho sap això, tothom menys la majoria dels polítics catalans. Sobretot en temps de proximitat electoral, i cadascú d’ells, afirma tenir l’exclusiva de la catalanitat així com la única proposta vàlida per assolir la independència de Catalunya.\nI així, dividint en lloc de sumar o de multiplicar, van passant anys i panys i qui elecció passa dependència empeny, entre un munt de proclames independentistes, totes més o menys semblants. Entre tant, un gran nombre de gent de veritable sentiment o il·lusió independentista es van cremant dins la eterna foguera del “Nosaltres sols”, dels polítics catalans.\nQuè hauria passat si aquelles 1.500.000 persones que van anar a la manifestació històrica del passat 10 de juliol s’haguessin trobat amb 50 convocatòries de manifestacions iguals, però totes diferents el mateix dia. Quin hauria estat el nombre de manifestants de cada manifestació? Segurament que la contundent imatge dels 1.500.000 manifestants cridant: “Som una nació, nosaltres decidim” hauria estat impossible de ser i de veure’s arreu del món.\nMai s’havia parlat tant d’Independència com ara. Tampoc s’havia mobilitzat, ni manifestat mai tanta gent pacíficament, a favor de la Independència per a Catalunya. Mai els enemics de Catalunya – entengui’s PP – havien tingut tanta por al independentisme polític català com en aquests moments. Per adonar-se’n del pànic del PP, només cal escoltar cada dia la Sra. Alícia Sánchez Camacho combatent com sigui el independentisme català amb seva estratègia política d’atiar la por mitjançant la mentida sistemàtica.\nSom davant d’un gran moment històric, que podria ser decisiu de cara al nostre futur nacional. Només ens cal un detall senzill però importantissim, aquest: Que ara que venen eleccions, tots els polítics independentistes i nacionalistes catalans aprenguin i vulguin sumar i fer pinya i s’oblidin de restar i de dividir, – com sempre solen fer – perquè serà sumant voluntats com algun dia assolirem la independència.


IVAM - Institut Valencià d'Art Modern | L’IVAM presenta Josep Renau i la Segona República\n11 Abril 2017 - 16 Juliol 2017\nJosep Renau i la Segona República\nA partir de 1931, amb la proclamació de la Segona República, Josep Renau (1907-1982) supera la seua primera etapa artística d'influència Decó i inicia un nou període, en el que referma el seu compromís sociopolític (en 1931 s'afilia al PCE ) i evoluciona cap a un llenguatge avantguardista.\nL’IVAM presenta Josep Renau i la Segona República\nLa mostra revisa la seua relació amb Picasso, el seu paper en el Pavelló Espanyol de l'Exposició de París i les seues aportacions estilístiques com a artista\nNota post Josep Renau i la República\nValència. El director de l’Institut Valencià d’Art Modern, José Miguel G. Cortés, i la comissària i conservadora de l’IVAM, Irene Bonilla, han presentat la mostra documental Josep Renau i la Segona República amb un recorregut per la Sala de la Biblioteca de l’IVAM.\n“Aquest projecte expositiu és un homenatge a un dels intel·lectuals més importants del segle XX“, ha començat explicant el director de l’IVAM. La mostra comprén la trajectòria del valencià Josep Renau des de 1931 fins a la fi de la contesa civil “amb l’objectiu de mostrar a través de fotografies, llibres, manuscrits i revistes procedents de l’Arxiu Renau i dels fons de l’IVAM el paper de Josep Renau i la seua riquesa artística “, ha destacat el director de l’IVAM.\nRenau va ser cartellista, il·lustrador, muralista, dissenyador, escriptor i editor de revistes. A més d’aportar novetats estilístiques, va introduir la tècnica del fotomuntatge polític a Espanya. “Va exercir un paper fonamental perquè el poble espanyol salvara el seu patrimoni artístic amb el trasllat de les obres del Museu del Prado. El seu paper és molt important per entendre l’Espanya de la primera meitat del segle XX”, ha resumit el director del museu.\nLa conservadora i comissària Irene Bonilla ha explicat que “la mostra revisa els primers anys 30 de la Segona República en què es referma el compromís sociopolític de Renau i s’afilia al Partit Comunista”. A la sala s’exhibeixen els cartells que Renau dissenya per a la productora de cinema independent Cifesa, fundada a València el 1932, amb moderns dissenys com La mujer X (1935), El noveno huésped (1934) o La verbena de la Paloma (1935). També s’inclouen els seus treballs per a la revista anarcosindicalista valenciana Orto en què “apareix per primera vegada un dels primers fotomuntatges a doble pàgina de Renau“, ha puntualitzat Irene Bonilla.\nLa mostra continua, després del nomenament de Josep Renau com a director general de Belles Arts en 1936, amb la documentació sobre la presentació del Pavelló Espanyol en l’Exposició Internacional de París de 1937. “La investigació sobre aquesta etapa ens ha permès descobrir que Renau va ser autor de part dels fotomuntatges de la planta superior del Pavelló“, ha confirmat la comissària. Es tracta de la primera vegada que es localitza aquest tipus de material que, d’una banda, confirma la seua autoria i, d’altra, mostra una interessant metodologia de treball.\nL’exposició també aborda el procés de realització del Guernica, encàrrec de Renau a Pablo Picasso per al Pavelló espanyol. Va ser Dora Maar l’autora de les fotografies que, entre l’1 de maig al 4 de juny de 1937, van recollir l’evolució del quadre. “La mostra presenta per primera vegada juntes la revista valenciana Nueva Cultura, en la qual es van publicar per primera vegada al món aquestes fotografies, i poc després a la revista francesa Cahiers d’Art“, ha explicat Irene Bonilla.\nJa en 1938, Renau va ser nomenat Director de Propaganda Gràfica i va acollir a molts creadors com Mauricio Amster o Pérez Contel. “Va ser una nova època en la qual Renau recupera part de la seua creativitat, aporta novetats estilístiques i reflexiona sobre nous formats de promoció i difusió de la República”, ha conclòs Irene Bonilla.\nLa mostra també reflexiona sobre el valor que va donar Renau a la publicació de cartells i fullets per comunicar els avanços de la República, la celebració del II Congrés d’Escriptors Antifeixista a València o la carpeta de gravats de Picasso Sueño y mentira de Franco, que es venia a la llibreria del Pavelló Espanyol, molt vinculada al Guernica.\nMés de 80 cartells, llibres, manuscrits, fotomuntatges o dibuixos integren aquesta mostra que permet conèixer millor la figura de l’artista valencià Josep Renau, i que es podrà visitar a la sala de la Biblioteca des d’avui fins al 16 de juliol.


L’Orfeó Atlàntida celebra 90 anys a Hostafrancs | Acelobert Comunicació\nL’Orfeó Atlàntida celebra 90 anys a Hostafrancs\nL’Orfeó Atlàntida, un dels més antics de Catalunya, va néixer el 1926 al barri d’Hostafrancs per una escissió de l’Orfeó de Sants. Enguany celebra el seu 90è aniversari i des d’Acelobert hem parlat amb Anna Cuatrecasas i Albereda, presidenta de l’entitat des del 2012, qui ens ha explicat que “l’Orfeó d’avui en dia no és el mateix dels seus inicis, ja que antigament els Orfeons eren com casals o ateneus on es feien activitats com cant, esbart dansaire, poesia, teatre, excursionisme, escacs o ping-pong, i ara les persones gaudim del nostre temps lliure d’una forma diferent”.\nLa presidenta de l’Orfeó Atlàntida assenyala “l’Orfeó està focalitzat en el cant coral, tot i que fem alguna activitat extra durant l’any”. “Tenim el Cor Jove, per a persones d’entre 12 i 25 anys, que està format per 16 persones i compta amb un repertori acord a l’edat dels seus membres; i també un Orfeó per a persones d’entre 16 i 18 anys, amb un repertori molt variat (música tradicional catalana, música contemporània i d’autors internacionals)”, explica Cuatresasas. En l’actualitat volen ampliar el nombre de cantaires d’entre 18 i 55 anys per iniciar un repertori nou i variat; i el Cor Jove de l’Orfeó també està obert a noves incorporacions de joves des de 12 a 25 anys. Per a més informació tot aquell qui vulgui pot visitar la pàgina web www.orfeoatlantida.cat.\nDes de la seva creació, l’Orfeó Atlàntida ha comptat amb diversos directors, que han anat definint l’estil musical de l’entitat. Anna Cuatrecasas explica que “fins a finals dels anys 90 els directors que havíem tingut es centraven molt en la música popular catalana i els seus autors, a partir de llavors, amb l’entrada d’en Domènec Olivella i culminant amb l’entrada d’en Milén Panayótov al gener de 2005, el repertori s’ha anat ampliant a autors internacionals i músiques d’altres països que ens ha donat una visió més ample de les diferents formes d’entendre la música i ens ha enriquit molt”.\nL’Orfeó Atlàntida, que té més de 200 socis, té una bona acollida a Hostafrancs, on la seva presidenta assegura que “tenim força seguidors al barri i els nostres concerts acostumen a tenir força afluència de públic”. Entre d’altres, participen molt activament en la Festa Major, i cada any hi celebren un concert de Nadal, que enguany té lloc el dia 17 de desembre a les 19h a l’Església de Sant Àngel Custodi.


DIES DE DOCTORAT: LAURA DE ANDRÉS ENTREVISTA JULI ALANDES A LLEGIR EN CAS D'INCENDI\nLAURA DE ANDRÉS ENTREVISTA JULI ALANDES A LLEGIR EN CAS D'INCENDI\nEntrevista amb Juli Alandes, autor de ‘Crònica negra’\nAny del senyor de 1987. Tot a punt per a celebrar-se els 750è aniversari de la conquesta de la ciutat de València pel rei Jaume I. Un conjunt de documents del segle XIII de gran importància història apareixen en un mas perdut al Maestrat. El descobriment no ve sol: la troballa desencadena una insòlita sèrie d’assassinats d’estudiosos de l’Edat Mitjana. Miquel O’Malley, un policia debutant, ha de treure’n l’entrellat. Història i novel·la negra s’entrecreuen a Crònica negra (Bromera), la darrera obra de l’escriptor valencià Juli Alandes, guanyadora del Premi Enric Valor de Novel·la.\nHistòria i suspens s’entrecreuen a ‘Crònica negra’, la darrera obra de Juli Alandes / Foto: Laura De Andrés\n“La Història dels documents escrits és la Història dels homes que els han escrit”\nCrònica negra va més enllà de la novel·la històrica. No versa sobre la Història, sinó més aviat sobre com l’escrivim.\nSí, i és un matís important. Crònica negra pot semblar, a primer cop d’ull, una novel·la amb rerefons històric, que el té. Però no és una novel·la històrica. Crònica negra vol ser una reflexió sobre la recepció de la Història, sobre la manipulació que se n’ha fet. Els protagonistes no són pas personatges històrics, sinó historiadors. I no podem oblidar que la Història és obra dels senyors historiadors. A les aules, els professors tenim molta dificultat per explicar a les pobres criatures que no només existeix una Història, que n’hi ha moltes. I no podem caure en el relativisme, no totes són iguals: algunes busquen la veritat, mentre d’altres ja la duen incorporada d’antuvi.\nLa Història sempre l’han escrit aquells que ho han pogut fer.\nLa Història dels documents escrits és la Història dels homes que els han escrit. Els historiadors que apareixen en aquesta novel·la treballen sobre l’època medieval, una època destacada per als catalans i per als seus hereus, els valencians, perquè és l’època fundacional. I precisament per aquest motiu esdevé una època també més complexe de tractar, perquè sempre existeix una espècie de recerca del mite.\nD’entrada, podria semblar un tema massa espès per a una novel·la negra…\nHe volgut escriure una novel·la negra amb valor afegit. Parteixo d’aquest gènere amb l’esperança que els seus amants específics, davant aquest llibre, s’hi trobin còmodes. No obstant això, en aquest cas, el gènere negre és el punt de partida, no un punt d’arribada. La trama em permet introduir altres qüestions. A Crònica Negra el lector hi trobarà un contrast buscat entre un passatge més assagístic i altres passatges que són pur diàleg, ritme, intriga. Crec que ambdós registres són totalment compatibles, sempre que hi juguis amb les dosis adequades.\nA banda de la seva faceta literària, vostè és professor d’Història en un institut de secundària. La manipulació de la Història li toca de ben aprop.\nEls lectors valencians troben una realitat que els del Principat potser no arriben a entendre: les raons d’un cert anticatalanisme foribund. M’agrada tirar ponts. El protagonista, Miquel O’Malley és un agent barceloní d’ascendència valenciana, que arriba a València i no en sap res. Parlem de l’any 1987, i O’Malley es troba amb l’embolic de la Batalla de València, on un senyors pretenen demostrar que valencians i catalans no tenen res a veure, en contra de qualsevol lògica i racionalitat. Una afirmació que realment els resulta complicada de demostrar, i que els obliga a manipular molt. Tanmateix, aquesta novel·la també pot ser una guia per als lectors catalans que vulguin entendre una miqueta més la realitat valenciana.\nI li permet indagar en l’origen de la llengua. De fet, alguns dels protagonistes de Crònica negra asseguren que el valencià ¡no és ni més ni menys que mossàrab!\nEl mossàrab és una llengua molt misteriosa que se suposa que és el llatí que parlaven els romans que sota dominació islàmica van continuar sent cristians i parlant llatí. Una llengua, no obstant, de la que no tenim romanalles, no existeixen documents. Però que, des del punt de vista ideològic, té un gran potencial: per una banda, aprofitada per un cert cristianisme que si pogués esborraria la petjada islàmica de la península Ibèrica; per l’altra, des de la perspectiva d’un espanyolisme acèrrim que intenta negar la catalanitat del valencià. Això no té ni cap ni peus. De fet, els estudiosos més contemporanis diuen que el mossàrab no existeix. A mí em serveix a tall d’exemple per explicar aquesta manipulacio de la Història. Perquè, del mossàrab, de demostrat no hi ha res, però serveix per a tot.\nEls fets es desenvolupen el 1987, un període estrany, on els lligams de la transició encara es deixen veure a la universitat, a la policia…\nMalauradament, encara hi podem trobar alguns elements que ens servirien. Les accions d’algunes policies modernes no semblen allunyar-se gens ni mica d’aquelles tècniques i tàctiques predemocràtiques, cosa que demostra que aquesta democràcia té, com a mínim, mancances.\nLes mancances hereves d’una transició que va tancar en fals?\nEn bona part, segurament sí. D’altra banda, mancances que provenen de la tendència feixista dels règims que es produeix també en altres molts llocs on també s’ha produït una transició. Allò que no és comparable amb altres països d’Europa és la manca de transparència, hereva de la nostra transició, on els que hi trobem són els mateixos que abans: policies, jutges, catedràtics. La transició no va comportar una neteja. A Alemanya també en deuen quedar uns quants, però com a mínim s’han d’amagar. Aquí, en canvi, no només no ho fan sinó que s’entesten a donar-nos lliçons de democràcia.\nTambé retracta un àmbit universitari molt convuls, en aquells moments.\nSí, encara que almenys en el camp acadèmic de la Història Medieval, la racionalitat guanya la batalla. Cal que pensem que, a finals dels anys 70, la Història Medieval que s’explicava a l’Estat espanyol encara es basava en el providencialisme: Déu ho explicava tot. De fet, els primers historiadors que parlen de la nostra Història són precisament estrangers. No és un fet casual. Quina Història podíem fer nosaltres, des del franquisme (amb honorables excepcions, esclar)?\nActualment trobem moltíssimes històries ambientades en l’Edat Mitjana. Quins són els principals atractius d’aques període?\nL’interès per la història medieval, ben rescatada pels autor romàntics, creix en moments convulsos. En moments de crisi de la raó, la gent s’aficiona a buscar explicacions irracionals. I l’Edat Mitjana, en aquest sentit, ens ofereix un gran repertori de qüestions esotèriques.\nA Crònica Negra també hi trobem una bona dosi d’humor. Creu que l’humor és imprescindible?\nHo és. Som lectors que volem saber, volem conèixer. Però també som lectors que volem gaudir, passar-nos-ho bé, i no mortificar-nos. L’humor sempre ha d’estar present, és imprescindible. I això no està renyit amb parlar de coses serioses.\nContinuarem patint la manipulació de la Història?\nSí, per descomptat. Però això no importa gaire mentre hi hagi qui denunciï aquesta manipulació, evitant que els s’estableixi un únic discurs oficials i que se n’impedeixin altres alternatives.\nPublicat per admin a Històrica, Llibres, Novel·la negra, Personatges\nPublicat per Tià a 7:36\nEtiquetes de comentaris: JULI ALANDES, LAURA DE ANDRÉS, LLEGIT A LA PREMSA, NOVEL·LA NEGRA CATALANA


El FC Martinenc es manté ferm i supera l'Igualada | FC Martinenc\nEl FC Martinenc es manté ferm i supera l’Igualada\nInici » Futbol » Primer equip » El FC Martinenc es manté ferm i supera l’Igualada\nFC MARTINENC 1 - 0 CF IGUALADA\nQuan només resten finals, guanyar és imperatiu. I això és el que ha fet el FC Martinenc avui al matí davant d’un rival complicat com l’Igualada. El davanter Ferran Alabau ha marcat de cap a la segona part i l’equip ha mantingut amb encert l’avantatge per sumar tres punts fonamentals.\nCada partit costa i avui ha estat un bon exemple. El partit ha començat amb domini local, amb un Martinenc que buscaba inaugurar aviat el partit per no trobar-se amb problemes més endavant. Adri Ruiz, amb un xut llunyà i Ferran Alabau de cap, han buscat el gol en els primers minuts, sense encernt.\nL’Igualada posava en dificultats el Martinenc en alguna contra aïllada, però un inspirat Barragán s’ha mostrat providencial. Amb 0-0 i molta feina per fer, el partit ha arribat al descans.\nEl pes ofensiu del conjunt vermell, amb les baixes de Roland Garros i Javi Sánchez, era responsabilitat d’Alabau, Rovira, Miki Poveda i Adri Ruiz, que poc a poc han anat avançant línies. L’entrada d’Adri Felius i Kilian han oxigenat l’atac i finalment l’equip ha pogut celebrar el premi.\nRovira –dels millors aquest matí sobre el terreny de joc- ha obert a banda per Kilian, que ha centrat de forma perfecte al punt de penal perquè Alabau, amb el cap, fes el primer i únic gol del matx (m.64).\nDesprés del gol, el Martinenc encara podria haver ampliat la seva renda, especialment en una rematada de cap de Ramon Suarez que ha sortit fregant el pal, però no ha pogut ser. Així doncs, ha tocat patir en els darrers minuts per conservar el marcador.\nL’Igualada, amb pilotes penjades, ha posat en perill la victòria, però Barragán ha volat per fer una aturada que ha deixat els tres punts al Municipal del Guinardó. L’equip encadena dos triomfs consecutius per la mínima i segueix posant pressió al líder CP San Cristóbal, que de moment es mostra ferm.\nFC Martinenc: Barragán, Varese, Suarez, Villegas, Esteve, Antolínez, Jandro (Adri Felius), Miki Poveda (Chechu), Adri Ruiz (Kilian), Rovira i Alabau (Ariel).\nCF Igualada: Javi, Baraldes (Omar), Bernat, Marti, Eric, Eloi, Thomas, Goran, Joel, Doblas (Albert) i Abdel (Francesc)\nGols: 1-0, Alabau, m.64\nUn èpic Martinenc guanya amb 10 la Rapitenca i ja té a tir el lideratge\nEl FC Martinenc ha donat avui un cop d'autoritat a Sant Carles de la Ràpita…\nSense resposta davant del Cerdanyola\nEl FC Martinenc, en espiral negatiu, ha encaixat una nova derrota, aquest cop contra el…\nEl Martinenc s’emporta tres punts molt treballats del Catllar\nMagnífica victòria del FC Martinenc al camp del Catllar (0-1), on ha fet valer un…


BSB Sitges Comença l'Edició 2019 de “Comparteix una Història al Voltant del Món” | British School of Barcelona\nHome BSB Sitges Comença l’Edició 2019 de “Comparteix una Història al Voltant del Món”\nBSB Sitges Comença l’Edició 2019 de “Comparteix una Història al Voltant del Món”\nEn The British School of Barcelona estem molt il·lusionats amb la nova edició de “Comparteix una Història al Voltant del Món“, un projecte creatiu i col·laboratiu dirigit pels mateixos alumnes de diferents centres de la família d’escoles Cognita. Aquest any, Joe Woodhouse, poeta i professor de suport d’alfabetització en BSB Sitges, serà l’encarregat de coordinar els elements d’escriptura creativa del projecte, que s’espera que sigui major i millor que l’any passat amb la participació de més de 20 escoles Cognita.\nHem parlat amb Mr Woodhouse per a saber més sobre l’edició d’aquest any i què esperar d’ella:\nQuin és el propòsit d’aquest projecte?\n«’Comparteix una Història al Voltant del Món’ és una iniciativa que reuneix l’escriptura creativa de la miríada d’escoles en la Xarxa Cognita. L’any passat, Fiona Ritson, del Colchester High School al Regne Unit, va dirigir i va coordinar una obra impressionant que va ser escrita col·laborativament per 17 escoles Cognita.»\nDe què tracta la història d’aquest any?\n«Volem crear una història sobre un ascensor màgic que porta al que es munta en ell a qualsevol lloc, en qualsevol època. Amb aquest marc narratiu tan senzill, la idea és deslligar la imaginació dels alumnes mentre mantenim el curs de la història perquè sigui fàcil de continuar.\n»En la nostra història, aquest ascensor màgic transporta a dos alumnes, un germà i una germana, a través de diferents mons i èpoques que se’ls ocorri als nostres alumnes. El tema principal de la història és com “podem convertir aquelles coses que considerem febleses en superpoders”. Per exemple, Lyla, la protagonista, acaba de ser diagnosticada amb dislèxia, que significa que té dificultats a l’aula, però brilla pel que fa a trobar solucions creatives a problemes.»\nCom s’han triat als personatges?\n«Amb l’augment de la conscienciació en el món sobre la salut infantil, tant física com mental, volíem aportar la nostra contribució i usar el ‘benestar’ com a tema recurrent al llarg de la història. Per tant, tots dos protagonistes presenten les seves pròpies dificultats (que òbviament poden convertir-se en avantatges).»\n«Cada setmana, una escola escriu un capítol de la història per a després passar-l’hi a la següent, acabant amb una història plena d’acció i global que els alumnes podran apreciar, sentir-se orgullosos d’ella i animar-se a fer grans coses amb la seva vida. Després, imprimim la història, la publiquem i distribuïm a cada escola participant.»\nHa començat ja el projecte per a 2019?\n«Sí, en BSB Sitges ja hem començat amb la història, que ha estat escrita per alumnes de Year 5, i ja la hi hem manat a la següent escola.»\nSobre el Projecte Comparteix Una Història al Voltant del Món 2018\n‘Sameera and Javier’s Cog-tastic Adventure’ va ser el primer llibre creat amb aquest projecte, una història brillant on Javier i Sameera passen per una sèrie de proves (bellament escrites) al voltant del món.\nBSB and Cognita Schools Share a Story Around the World for World Book Day (Març 2019)


André Breton – L'Acció Paral·lela\nLa més gran declaració d’amor\nPoques vegades trobarem una novel·la en què l’autor mateix —per mitjà de la veu del narrador, per descomptat— reveli els principals defectes que el lector hi podrà trobar, o en què s’hi inclogui un epíleg que expliqui el llibre a fi que a aquest lector li sigui més fàcil interpretar el que acaba de llegir. Aquestes i altres particularitats fan de Fins a la mort un llibre singular i inclassificable. L’escriptor francès Louis Aragon (1897-1982) la va publicar el 1965, per bé que l’any 1969 hi va afegir l’epíleg que apareix en la versió definitiva, que hem llegit en la traducció de Joan Casas (Edicions 62, 1992).\nEs tracta d’una obra experimental que sabran gaudir els qui busquen de tant en tant alguna d’aquelles novel·les que se salten la major part de normes establertes i que exigeixen del lector que sàpiga deixar-se dur per camins poc fressats, fins i tot enrevessats, sense amoïnar-se gaire si tot sovint perd el fil de la història —o de les històries— que ens estan narrant, si confon personatges i situacions, si la lectura el fa endinsar per un caos tot just il·luminat ara i adés per esclats de comprensibilitat o de bellesa.\nComençar a llegir un llibre com aquest, doncs, és un risc. Tal com hem insistit en altres apunts del blog amb relació a certes obres, aquesta no és una novel·la que es deixi recomanar. Cadascú ha de decidir si vol entrar o no en el món que ens proposa Aragon, a pesar de la seva pròpia confessió: «Ja ho sé que soc un novel·lista mediocre, sense imaginació, sense poder humà. Dotat potser d’un cert sentit poètic, i d’una mena de facilitat verbal. Les meves novel·les, fet i fet, són només obres de llenguatge. No és perquè m’ho diguin els crítics. Agraden o no agraden. Per què la Falguera no n’hauria de notar la buidor, ella en qui el cant és substància, a la vegada l’ànima i la carn unides?» (pàg. 283).\nBuidor? Faramalla? No ens enganyéssim, en aquest món hi ha molt més del que sembla. Hi trobarem un narrador que es desdobla en dos personatges i que estima una dona, la Falguera; l’estima amb bogeria, i d’aquí ve que de seguida confessi que està gelós del personatge en qui es desdobla, és a dir, d’ell mateix, fins al punt que pren la determinació de matar-lo. Aquest és el punt de partida que el duu a escriure el llibre que tenim a les mans i a fer-se preguntes sobre la manera d’escriure’l, a teoritzar sobre la construcció de la novel·la. Aviat comencen a treure el cap digressions de tota mena, històries secundàries, referències a altres llibres i altres autors; els paràmetres d’espai i temps es desdibuixen com ho fa el fil que segueix el relat, i el lector se sent engolit per un xuclador de la mateixa manera que Alícia és engolida pel mirall.\nI és que la cosa, com podrà comprovar qui llegeixi Fins a la mort, va de miralls: de la imatge que aquests reflecteixen del narrador —o del que passa quan no en reflecteixen cap…—; del mirall que Stendhal passeja al llarg del camí mentre escriu i del que fa servir Aragon per mirar de fer avançar el relat dins del solc del realisme per on transita aquesta novel·la gairebé impossible. També del mirall que feien servir els pintors per fer els seus autoretrats, una idea que el narrador fa seva i que situa l’obra a l’avantsala de l’autoficció dels nostres dies.\nEn fi, estic a punt de dir que «Fins a la mort», al capdavall, no és més que una variació sobre la idea de mirall, on, per a mi, l’escala dels reflexos va de la llum enlluernadora a les tenebres, i el mirall tant pot ser obscur com lluminós, tant pot servir per mostra com per deformar, per amagar… Mirin. (Pàg. 362)\nTeoria de la novel·la, reflexió sobre la idea del mirall… Tot això i molt més hi trobarem. Però si haguéssim de definir Fins a la mort amb ben poques paraules potser hauríem de dir que és una immensa declaració d’amor de l’autor cap a la seva dona, Elsa Triolet. Aragon, que en els seus inicis va participar activament en moviments com el dadaisme o el surrealisme, al costat de Paul Éluard, Tristan Tzara o André Breton, signa amb aquest llibre una veritable obra d’amour fou, que el confirma com el poeta de l’amor.\nTot Dinamarca ignora que tu m’ets Murmuri, tot Dinamarca ignora els nostres amors, com el sol, a ple migdia, una finestra oberta sobre el cel. Ningú no sap que t’estimo, i que tu m’estimes, molt menys. Ah, podria cridar el teu nom dalt de les teulades, fer-ne campanes, portar a la vista de tots aquest anell amb un sàfir blau que tothom ha vist al teu dit, ensenyar l’estoig que ningú llevat de mi no pot obrir, on guardo el teu retrat, pintat pel jove Abildgaar, que acaba de tornar de Roma, podria dir qualsevol cosa, després d’emborratxar-me a les tavernes, rodolar pels reguerots amb les paraules de la teva orella, o enfilar-me dalt d’una oca salvatge per proclamar damunt les teulades de turquesa aquesta glòria de tu als meus braços, la gent és sorda, estimada, tenen les ninetes foradades, el cor immòbil i qui sap on, no saben que t’estimo, i encara que ho sabessin no ho sabrien, Murmuri! Pensa que hauria pogut deixar escapar el ressò del teu nom com un vague Petrarca, i haurien rigut de mi, dient Laura Laura, ja hi torna amb la seva Laura. Es pensa que n’hi ha prou amb dir Laura perquè sigui primavera, xiuxiuejar Laura i que el rossinyol respongui, cantar Laura i ja som a Sant Joan quan floreix el llorer. Ah, maleït aquell a qui l’amor se li escapa, i serà la riota de tots, vinga, ensenya’ns aquesta Laura, que la puguem comparar… Jo soc aquell que mai no ha dit a l’eco el nom de Murmuri, el nom murmurat als murs, dins la nit pels murs emmurallada… (Pàg. 165)\nNo podia ser d’altra manera: en un llibre que parla de l’amor hi havia d’aparèixer Laura, com hi apareixerà Otel·lo quan es parla de la gelosia, o Mr. Teste quan ens mostra un autor al costat del seu personatge estimat, o Dr. Jekill i Mr. Hyde quan… Bé, no cal que hi insistim. El cas és que hi ha moltes maneres d’acabar l’any: Aragon ens proposa enfilar-nos a les teulades i declarar-nos. Esclar, no s’hi val fer-ho davant del mirall.\nBy L'Acció Paral·lela Desembre 30, 2020 Desembre 30, 2020 1,137 WordsDeixa un comentari


Per què una dieta restrictiva no és la solució per a perdre pes?\nEls canvis d'hàbits alimentaris i l'adopció de dietes qualitatives com la mediterrània o la DASH són molt més efectius\nLes dietes estrictes poden fomentar l'anorèxia o la bulímia entre el jovent, la preocupació per la imatge del qual creix si fa un mal ús d'Instagram o Facebook\nEn el marc del Dia de la Lluita contra l'Obesitat, tres societats científiques (SEEN, SEEDO i SEMERGEN) van posar en marxa una acció conjunta amb el títol Stop discriminació, l'obesitat també és una malaltia, per conscienciar la població sobre la necessitat de considerar l'excés de pes no solament una qüestió estètica, sinó també un problema que ha de ser gestionat per un professional de la salut. I és que tal com van explicar els responsables d'aquesta iniciativa, en el cas de l'obesitat, no reconèixer-la com una malaltia produeix un retard en la consulta sobre l'excés de pes de, com a mitjana, sis anys per part del pacient.\nJoves, trastorns de conducta alimentària... i xarxes socials\nSi hi ha un grup de població especialment vulnerable a aquest context que envolta la tendència actual pel que fa a maneres d'aprimar-se —immediatesa, manca de rigor, eliminació de nutrients...—, aquest és el jovent, amb l'agreujant que, en molts casos, aquestes pautes dietètiques errònies poden ser la porta d'entrada a un trastorn de la conducta alimentària (TCA), com l'anorèxia o la bulímia. «Aquest tipus de trastorn es dona amb molta més freqüència en la població femenina, especialment entre noies que estan en l'adolescència o primera joventut (això no vol dir que no hi hagi també casos entre els homes o en l'etapa adulta). Alguns dels factors de risc o predisposants que han estat descrits amb més suport empíric per al desenvolupament d'un TCA són la pressió social per aconseguir estar prim; el fet de sentir-se insatisfet amb el cos; el seguiment de dietes molt restrictives i severes; la baixa autoestima, i el fet d'haver passat per l'experiència de patir burles i atribucions negatives respecte al cos i la figura», comenta Andrea Arroyo.\nD'altra banda, en aquest grup d'edat tenen una gran rellevància les interaccions que s'estableixen per mitjà de les xarxes socials. Respecte a la incidència directa que aquesta circumstància pot tenir en el desenvolupament d'un TCA, Neus Nuño, professora del màster universitari de Psicologia Infantil i Juvenil de la UOC, comenta que no es pot afirmar de manera clara que les xarxes socials siguin un factor desencadenant de trastorns de la conducta alimentària, «ja que, d'una banda, cal tenir en compte que els TCA tenen un origen multicausal i, d'altra banda, no hi ha estudis que confirmin de manera clara aquesta relació. El que sí que podem observar és que aquesta nova forma d'exposició pot ser un factor més que influeix en les persones que ja de per si tenen una predisposició a patir aquest tipus de trastorns».\n«La preocupació per l'aspecte físic i el pes i el desig d'agradar als altres són característiques usuals en adolescents» —afegeix la psicòloga—. «Les xarxes socials (com Instagram) són una via d'expressió més d'aquestes necessitats, i en alguns casos poden agreujar aquesta preocupació. En el cas de joves o adolescents diagnosticats amb algun TCA, sí que s'hauria de treballar d'alguna manera aquesta relació amb les xarxes socials, i la forma en què aquesta exposició afecta el control de la malaltia».\nEl repte de substituir dieta per canvi d'hàbits\nDe la mateixa opinió és Andrea Arroyo, la qual també apunta Instagram com la xarxa més perjudicial en aquest sentit i explica que l'ús d'aquestes noves formes de comunicació (unes més que altres, com ara Snapchat) augmenta el risc de desenvolupar determinats tipus de problemes psicològics com els trastorns alimentaris, l'ansietat i la depressió. «Més concretament, el mal ús de Facebook també s'ha relacionat amb més insatisfacció corporal i un augment de la preocupació per estar prim i la imatge».\nPel que fa al tipus de missatges que caldria transmetre a la població en general i a joves i adolescents en particular perquè, més enllà de l'estètica, estableixin una relació sana amb el menjar, Neus Nuño afirma que cal treballar sobretot la desvinculació entre dieta i pèrdua de pes, incidint en la idea que no cal seguir un règim restrictiu per a baixar de pes. «També cal substituir el concepte de dieta pel de canvi d'hàbits alimentaris, transmetent missatges centrats en la necessitat de cuidar-se per a sentir-se millor, estar més àgil, més sa, tenir millors digestions, gaudir del menjar, menjar sense ansietat, millorar la relació amb el menjar, etc.; en definitiva, deixar de banda la bàscula, que només genera ansietat».\nPer a Nuño, també és important remarcar que un canvi d'hàbits ha d'implicar no solament la part alimentària, sinó també la introducció de pautes saludables en general (activitat física, relacions socials, autocura, etc.), «i, finalment, advertir-los que si es volen començar a cuidar i realment ho necessiten, s'han d'assessorar per un professional dietista nutricionista i no fer mai dietes pel seu compte, ja que aquestes a la llarga poden no ser efectives. La majoria de les dietes restrictives no afavoreixen una bona relació amb el menjar i, a més, generen ansietat i frustració».\nProfessora col·laboradora del màster universitari de Nutrició i Salut dels Estudis de Ciència de la Salut de la UOC\nExpert/a en: Nutrició i Ciències de la Salut\nProfessora del màster universitari de Psicologia Infantil i Juvenil de la UOC\nExpert/a en: Psicologia infantil i juvenil


Legitimitat democràtica sobre un bany de sang?\nA finals de juny, el moviment Tamarud (Rebela't) i el Front de Salvació Nacional van donar un ultimàtum al president Muhammad Mursi, avalats per 22 milions de signatures, demanant la seva dimissió i...\nEl triomf més disputat\nEl triomf més disputat no és, de fet, la victòria de l'escocès i britànic Andy Murray contra el serbi Novak Djokovic en la final del campionat de Wimbledon de diumenge.Té cap component nacional el...\nIslamisme o democràcia?\nAmb la immolació de Mohammed Bouazizi, el desembre del 2011, va començar el fenomen de les revoltes àrabs, que, després de Tunísia, es va estendre a Egipte. I si a Tunísia va caure Ben Alí, a Egipte...\nEuropa en una cruïlla\nEls ciutadans europeus, especialment els dels països del sud, observen com els seus governs, setmana a setmana, proposen solucions per sortir de la crisi. Sovint, aquestes solucions, encara que des d'un...\nLes protestes en defensa de drets i llibertats públiques són un fenomen global. Hi ha múltiples similituds entre els joves que protesten a São Paulo, el Caire, Atenes, Madrid o Istanbul. Noves generacions...\nAvui s'obre el procés de signatura i ratificació d'un tractat que suposa un punt d'inflexió en el comerç d'armes, que queda estigmatitzat. Per primera vegada en la història es regulen les transferències...\nPodrà evitar el Líban una altra guerra civil?\nHi ha un acudit que s'explica al Líban que diu: “Estan esperant embarcar en un avió que demora la sortida, un sirià, un palestí, un libanès i un israelià, els quals comenten que perdran l'enllaç...\nAmb un pam de llengua a fora\nUn atleta que esgota els últims anys de competició movent-se enmig de la cursa a estones a la babalà, d'altres carranquejant i sempre amb un pam de llengua a fora. Així actua Alfredo Pérez Rubalcaba....\nInjustos amb la Unió Europea\nEls més grans recordaran que per viatjar per Europa calia passaport, canviar la moneda, superar controls diversos. També recordaran que obtenir permís de residència o de treball en un altre estat era...


La jornada Networking Alzira, reunirà 70 empresaris de la comarca per fomentar la col·laboració entre ells | Alzira Ràdio 107.9 fm | Notícia Alzira\nLa jornada Networking Alzira, reunirà 70 empresaris de la comarca per fomentar la col·laboració entre ells\nIDEA organitza la jornada Networking IDEA Alzira. Esta activitat, orientada als empresaris de la ciutat, tindrà lloc el pròxim dimecres 15 de juny a la Casa de la Cultura i es durà a terme de dos a cinc de la vesprada. Les places seran limitades i ja s’han inscrit 50 persones de les 70 que es poden apuntar.\nEl programa consta de dos parts: la ponència “Prepárate para el cambio en los negocios: Metaverso, Membresías y Mindfullness” a les dos i deu a càrrec de Dani Tomas, i una sessió de Networking que començarà a les quatre dinamitzada per Isidro Campo i Julio Murillo, del Centre Europeu d’Empreses Innovadores de Valencia.\nLa finalitat d’esta jornada és facilitar el contacte entre empreses de la Ribera Alta i donar a conèixer els serveis i productes, de manera que puguen col•laborar entre elles.\nA la part de networking els assistents podran compartir les seues experiències i contactes en altres persones que hagen anat a l’acte. Per això es recomana als empresaris dur targetes de visita o alguna manera de que la resta recorde el seu contacte. A més hi haurà un descans on es servirà un càtering preparat per l’Escola de Cuina d’Alzira entre la ponència i la sessió de networking. La inscripció a la jornada s’ha de fer a través de www.idea-alzira.com.\nCategories Economia, IDEA Etiquetes IDEA Alzira, Networking Navegació per les entrades


Vergés veu “molt probable” que la limitació de reunions socials a un màxim de sis persones segueixi vigent per Nadal.\nIncrement lleu del risc de rebrot a la Catalunya Central.\nLa regió sanitària de la Catalunya Central un total de 9.330 casos confirmats per PCR, 586 més en la darrera setmana. La xifra s’eleva a 11.247 si es tenen en compte les altres proves. Des de l’inici de la pandèmia han mort 1.634 persones en aquesta regió, 4 més reportades respecte a fa 7 dies. El risc de rebrot puja a 295,30. La setmana anterior era de 228,54. La taxa de reproducció del virus se situa en 1,45 (la setmana del 10 de setembre era de l’1,40) i la taxa de confirmats per PCR per 100.000 habitants és de 102,51. Hi ha un lleu increment de 56 pacients ingressats respecte als 30 de fa una sermana, i 8 són a l’UCI (+3).\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, ha admès que és “molt probable” que la limitació de reunions socials a un màxim de sis persones que van entrar en vigor a Catalunya ahir dissabte segueixi vigent per Nadal. “Haurem de fer un exercici per veure què fem per nadal com ens separem i com espaiem dinars i sopars”, ha dit que “cadascú haurà de fer un exercici de prioritzar”. Vergés ha remarcat que els àpats en les cases són “situacions de risc” i que caldrà “intentar espaiar i no barrejar les famílies”. Vergés també s’ha mostrat satisfeta de l’impacte que ha tingut l’inici de curs en l’evolució de la pandèmia, ja que ha estat “el previst”.\nPer les festes de Nadal, Vergés creu que els comerços han d’estar oberts perquè els ciutadans puguin fer les compres de la manera “més segura possible”. I respecte a les cavalcades de reis, la consellera ha avançat que “no podran ser com sempre”, però que ja s’està treballant en com celebrar-les. “Trobarem la manera de no quedar-nos en res”, ha afegit, per intentar “no trencar les il·lusions” dels nens“.