Quant costa llogar un autocar? | Autocars Palmerola\nEl pressupost per llogar un autocar, minibus i microbus amb conductor es calcula tenint en compte diversos factors.\nFactors que influeixen en el pressupost\nKilòmetres de trajecte\nLa distància de la ruta ens determina el cost de gasoil segons el consum de l’autocar, de rodes i de desgast del vehicle. A més kilòmetres a recórrer, el pressupost serà més elevat.\nEl temps de disponibilitat de l’autocar és la suma del temps de conducció i del temps d’espera del conductor. A més temps de duració del servei, el pressupost serà més alt.\nCapacitat de l’autocar\nEl cost que suposa la compra, les assegurances i el manteniment d’un autocar, un minibus i un microbus varia considerablement. A més capacitat, el preu en valor absolut serà més elevat. Ara bé, si en el vehicle contractat s’ocupa la majoria de places disponibles i es divideix el preu per persona, els autocars de major capacitat seran més econòmics per persona.\nEls serveis nocturns impliquen que el conductor hagi de fer descans durant el dia anterior i posterior per complir amb la normativa de temps de descans i conducció. Per tant, els serveis nocturns tindran un preu més elevat que els diürns.\nDietes del conductor\nLes despeses dels àpats i, si és necessari pel tipus de servei, d’hotel són costos a afegir en el càlcul del pressupost.\nUn o dos conductors\nEl temps de conducció i de descans del conductor estan delimitats per una normativa i un control molt estrictes. En alguns serveis amb trajectes llargs o amb hores de disponibilitat elevades, pot ser necessari l’ús de dos conductors. En aquest cas, el preu s’incrementarà.\nAutopistes i aparcaments\nLa planificació de la ruta ens permet detectar despeses extres que se sumaran al pressupost.\nAra que ja coneixes què condiciona el pressupost d’un servei, entendràs l’important que és respondre les preguntes que nombrem a continuació per poder fer un pressupost personalitzat i ajustat al que necessitis.\nQuina informació necessitem per poder fer-te un pressupost?\nD’on sortiu i on voleu anar?\nA quina hora sortiu i teniu previst arribar?\nQuin dia voleu fer la sortida?\nSi vols que et fem un pressupost, contacta amb nosaltres via email, telèfon o whatsapp i en menys de 24 hores et respondrem!


Història de Palmanova - CEIP JAUME I\n11 dies per a\nHistòria de Palmanova\nPlànol interactiu de Palmanova\nArbres de l'escola\nLlibres de text i material 2018/19\nCalendari escolar curs 2018/19\nMilloram el nostre centre\nTallers a l'àrea d'educació artística\nMilloram el nostre entorn\nHomenatge a padrins i padrines\nAnglès des d'Educació Infantil 3 anys\nCelebram festes cícliques\nFOTOS CURS 2018/19\nFOTOS CURS 2017/18\nUBICACIÓ > \nEl terme de Calvià va ser escenari dels primers fets d’armes de la conquesta de Mallorca pel rei Jaume I, l’any 1229. L’exèrcit catalanoaragonès desembarcà a la badia de Santa Ponça. Hi establiren el campament i després s’encaminaren cap a Medina Mayurqa (Palma). En el pas que formen el puig de Saragossa i el puig de Sa Ginesta, entaularen la primera gran batalla amb els musulmans. En aquest encontre o en una avançada anterior hi deixaren la vida els germans Ramon i Guillem Montcada, fidels cavallers del rei en Jaume. Amb l’ajut de la resta de l’esquadra, la qual havia desembarcat a sa Porrassa, la batalla es decantà del costat dels cristians.\nLa creu dels Montcada, situada al mateix passeig de Calvià sortint de Palmanova en direcció a Santa Ponça, també és coneguda com la creu del pi dels Montcada. Fou erigida l’any 1887, promoguda per un grup de literats de la Renaixença -moviment cultural català- encapçalats per l’escriptor Jacint Verdaguer (1845-1902). La creu commemora el lloc on, suposadament, varen morir els germans Montcada. És d’estil neogòtic i ferro forjat, i té un sòcol de pedra de Santanyí. Es va situar a l’ombra d’un pi, als peus del qual conta la llegenda que varen ser enterrats els dos germans Montcada.\nCreu dels Montcada (1887)\nUn cop acabada la conquesta es féu el Repartiment de Mallorca. Calvià tocà al bisbe de Barcelona, Berenguer de Palou, juntament amb les terres d’Andratx, Puigpunyent, Estellencs i altres. El nou senyor establí les seves propietats entre els magnats i vassalls que havien integrat la seva host en les operacions de conquesta. Les antigues alqueries i els rafals d’època islàmica es transformaren aviat en explotacions agrícola-ramaderes cristianes, les anomenades, més tard, possessions.\nAl segle XVI, una font de preocupació per als mallorquins era el perill que significaven els atacs i les ràtzies sarraïnes a les costes de l’illa. L’augment d’aquestes incursions, sobretot a la segona meitat del segle VXI, resolgué les autoritats a reforçar el sistema defensiu. Calvià va comptar amb un total de nou torres costaneres de vigilància. La construcció de la torre de sa Porrassa, visible des de les platges de Palmanova i ara coneguda com sa torre Nova o torre Nadala, es remunta a l’any 1595, encara que no va finalitzar definitivament fins al 1616. Es tracta d’una torre de defensa, lleugerament troncocònica. El seu estat de conservació és bo i presenta algunes modificacions respecte de l’obra original. Es troba en un terrenys particulars.\nTorre Nova o torre Nadala (s. XVI)\nLa documentació històrica testimonia molts avistaments de vaixells i incursions sarraïnes a les costes de Calvià, encara que el municipi no registrà cap incursió de pirates del nord d’Àfrica tan important com les que patiren Sóller, Pollença o Andratx. Es coneixen casos com el desembarcament d’un grup de sarraïns a l’any 1531 a sa Porrassa, Magaluf, Santa Ponça i Peguera, que acamparen un grapat de dies a sa Porrassa i Santa Ponça, on sense gaires obstacles, robaren i escorxaren molt de bestiar.\nA finals del segle XVIII, s’hi comptaven cinc nuclis de població al municipi: Calvià vila, el llogaret des Capdellà i les petites concentracions de la Vallverda, la Vallnegra i Son Pieres, a més de la població distribuïda a l’àrea rural de les diferents possessions, centres d’explotació de les grans propietats que han caracteritzat el terme. El 1785 el municipi de Calvià tenia 1.457 habitants. Històricament l’economia del terme es basava en la producció agrària, marcada per l’aclaparador predomini de la gran propietat en mans de l’aristocràcia resident a Ciutat, i sovint amb administradors també de fora terme, cosa que provoca que gran part de la població hagués de treballar com a jornalera, amb rendes molt baixes.\nEn contrast amb l’interior, la zona litoral va ser escassament ocupada fins entrat el segle XX. El procés d’ocupació del litoral es va lligar, ja des de finals de la dècada de 1920, a les activitats hoteleres, que de manera incipient es varen concentrar a Cas Català i a Peguera. Aquest procés quedà pràcticament interromput quan esclatà la Guerra Civil. Els motors fonamentals d’aquesta activitat urbanística primerenca foren, per una banda, l’extensió del costum entre les famílies mallorquines de construir-se una segona residència per estiuejar-hi i, per una altra, el fet que aleshores Mallorca comences a ser un focus creixent d’atracció turística. La costa calvianera –amb la seva proximitat a Ciutat i el seu caràcter verjo i tranquiloferia unes condicions immillorables a l’expansió d’ambdós fenòmens. Seria entre 1930 i 1936, coincidint amb l’augment de l’afluència turística a l’illa, que Calvià assoliria un lloc destacat en la preferència dels estrangers que volien construir-se una residència a Mallorca.\nAleshores es documenten a Calvià dos intents de planificació urbanística segons el model de ciutat-jardí ideat a finals del segle XIX per l’anglès Ebenezer Howard, la filosofia del qual era aconseguir una fusió entre el camp i la ciutat mitjançant l’habitatge unifamiliar i amb jardí. Es tracta del projecte d’urbanització de la zona de Santa Ponça i Son Pillo (1933), de l’arquitecte alemany Heinrich Mendelsohn, i el de Palmanova (1935), de l’arquitecte català Josep Goday i Casals. Cap dels dos projectes no arribà a quallar.\nLa urbanització de Palmanova\nPel que fa a Palmanova, els terrenys que ocupa feien part de la possessió de ses Planes. El 1925, Llorenç Roses Borràs i Llorenç Roses Bermejo adquiriren les possessions de ses Planes i Son Caliu, propietat dels germans Truyols Villalonga. El 1932, Llorenç Roses Bermejo encarregà a l’arquitecte Josep Goday la redacció del projecte d’urbanització, el qual fou aprovat el 1935. Com que el nom de Son Caliu no agradava als promotors, el mateix any fou rebatiada amb el nom de Palmanova. Això no obstant, el desenvolupament urbanístic de la zona es va veure trencat a causa de les traves que suposaren els decrets, dictats devers 1936, sobre residència d’estrangers i edificacions a les zones costaneres, i també l’inici de la Guerra Civil. Així mateix interrompé aquest desenvolupament l’afusellament i confiscació dels béns de Llorenç Roses Bermejo. Palmanova va esser la primera urbanització que hi va haver al terme de Calvià i serví de model per a altres. En aquests inicis, hi predominaven els habitatges aïllats i unifamiliars.\nPlànol original de Palmanova (carrer Montcada)\nLlorenç Bartomeu Roses Bermejo (1895-1936)\nAquest empresari de família sollerica, té un carrer dedicat a Palmanova, ja que impulsà la urbanització de Palmanova i el seu nom, en detriment del topònim Son Caliu. Va néixer a Arecibo, Puerto Rico, el 1895. Quan tenia cinc anys d’edat la família es trasllada a Sóller. D’ideologia republicana, entre abril i juny de 1931 fou batle interí de Sóller com a president d’una comissió gestora. Posteriorment, milità a Esquerra Republicana Balear. Quan s’inicià la Guerra Civil fou detingut i condemnat a 30 anys. Posteriorment, fou condemnat a la pena capital i fou afusellat en el cementeri de Palma. Es considera que la seva execució fou una mesura intimidatòria contra la burgesia mallorquina que havia donat suport a la Segona República.\nEl creixement de Palmanova\nDesprés d’un contenciós amb el Govern espanyol, l’any 1947 les propietats tornaren a la família i el 1951 Josep Roses Rovira reprengué el procés urbanitzador de la zona. A partir de 1955-1960 s’inicià el seu desenvolupament turístic, que canvià força la concepció urbanística primigènia de ciutat-jardí. El creixement urbà va esser ràpid i s’hi construïren els establiments hotelers de més volum del terme, alhora que es produïa una concentració d’habitatges de segona residència per a l’estiueig. Els primers hotels que s’hi feren varen ser l’hotel Playa de Palmanova (1957) i l’hotel Moroco (1959).\nDevers 1955, s’hi establiren un gran nombre d’immigrants i d’estrangers. El 1970, hi havia devers 635 habitants, 165 dels quals eren mallorquins, 164 peninsulars i 306 estrangers. El 1993, Palmanova ocupava una superfície urbana de 45 ha i tenia una població de 2.427 habitants de dret. Disposa d’aigua corrent el 1967 i de xarxa de clavegueram l’any 1968.\nA Palmanova cal destacar altre referent del patrimoni historicoartístic, a més de la torre Nova i de la creu dels Montcada ja comentades. L’església de Palmanova, fou construïda el 1964 en un terrenys de la família Roses, sota projecte de l’arquitecte Josep Ferragut Pons. Dos anys més tard es creà la parròquia sota l’advocació de Sant Llorenç i va tenir de primer rector el canonge Bru Morey. Hi destaca la decoració amb pintures de Miquel Salvà Plomer, Aleix Llull i Jean Oosterlynck, així com un mural que representa sant Llorenç màrtir, de l’escultor Horacio de Eguía Quintana, el mateix autor de l’escultura dels foners balears, situada a l’avinguda de s’Olivera, i de l’escultura de la Mare de Déu de l’església de Magaluf.\nL’església de Sant Llorenç (1964)\nEl desenvolupament turístic\nAl municipi de Calvià, el nombre d’instal·lacions turístiques va augmentar de manera ràpida a partir de 1955, i el 1965 Calvià ja tenia prop de 7.000 places turístiques i se situava com a segon municipi de Mallorca per nombre de places, només superat per Palma. El creixement màxim es va produir entre 1968 i 1971, i en aquesta darrera data ja s’havien assolit les 20.000 places hoteleres.\nEn un procés ràpid, a la segona meitat del segle XX va tenir lloc la creació de diferents nuclis de població litoral. L’estructura urbana d’aquests nuclis de nou encuny és molt variada i s’hi alternen des de àrees amb baixa densitat de població i construccions unifamiliars fins a lloc en què predominen els edificis de grans dimensions. Aquest creixement urbanístic provoca una sobtada transformació de la tendència demogràfica, i el fet que Calvià sigui el municipi que ha protagonitzat l’expansió demogràfica més important de la segona meitat del segle XX a Mallorca.\nActualment, Palmanova - Son Caliu forma el segon nucli urbà de Calvià, després de Santa Ponça, amb més de 7.000 residents censats.\nAguiló Llofriu, A.J. i altres: Calvià. Guia dels pobles de Mallorca. Consell de Mallorca, Última Hora, Diari de Balears. Palma, 2003, pp. 18-53.\nAA.VV.: Gran Enciclopèdia de Mallorca. Promomallorca. Palma, 1989, vol. XII, p. 317-320; vol. XIV, p. 382.


PROJECTES WEB I BOTIGUES ONLINE\nDesenvolupament i remodelació completa sobre disseny extern de la botiga online de Cariló Cosmètics i optimització SEO de la web.\nRemodelació i desenvolupament de la pàgina web de cotó Blanc. Desenvolupament sobre un disseny extern.\nDisseny i desenvolupament de la página web y catàleg online de Ballestas Barberà. maquetació totalment adaptada a dispositius mòbils.\nDesenvolupament i optimització de la pàgina web corporativa de Recanvia. Maquetació totalment responsive. Web totalment multillenguatge ES-EN.\nDisseny, desenvolupament i SEO de la página web corporativa de Dynstick. Maquetació totalment adaptada a dispositius mòbils.\nDisseny, desenvolupament, programació i SEO de la pàgina web amb botiga online de Mundo Superhéroes. Gestió i promoció de la botiga online a nivell de SEO i Màrqueting Online.\nDisseny i programació de la pàgina web i la base de dades del Club Esportiu Penedès. Creació d'un panell d'administració per actualitzat el contingut.\nProgramació de la pàgina web de la locutora Montse Candàliga. Pàgina web sobre WordPress amb tema pròpi completament personalitzat.


L’AETIB organitza un Fòrum d'Identificació de noves competències en el sector turístic balear\n21 gener 2022Conselleria de Model Econòmic, Turisme i Treball\nL'Agència d'Estratègia Turística de les Illes Balears (AETIB), organitza, el pròxim 26 de gener en el Palau de Congressos de Palma, el primer Fòrum d'Identificació de noves competències en el sector turístic. Es tracta d'un esdeveniment d'intercanvi de coneixements i debat que pretén identificar les necessitats de les empreses turístiques de les Illes Balears.\nActualment, un important percentatge de professions vinculades al turisme s'han vist impactades per la revolució tecnològica i la pandèmia de la covid-19 i ens trobem davant noves oportunitats i noves estructures de treball que ens obliguen a reflexionar sobre el futur de les noves professions i de les persones professionals del sector turístic.\nPer això, el principal objectiu d'aquest fòrum serà l'adaptació del sector a les noves necessitats de capacitació en el sector turístic, així com construir un full de ruta que permeti situar a les persones en el centre de la transformació digital, afavorint oportunitats de desenvolupament i ocupació, de la mà del sector privat.\nS'ha previst un programa de mitja jornada per a aquest fòrum, amb diferents ponències i taules rodones en les quals participaran destacats ponents.\nLes inscripcions per a participar en el Fòrum d'Identificació de noves competències en el sector turístic són gratuïtes i han de realitzar-se a través d'una pàgina web específica habilitada per a aquest fòrum. Estaran obertes fins al pròxim dia 22 de gener i poden participar tots aquells professionals interessats en el sector del turisme com ara:\nEmpreses i empresaris de tota mena, especialment del sector turístic.\nTreballadors del sector turístic i de qualsevol altre sector interessats en turisme.\nTota la informació del fòrum, així com el programa complet i el sistema d'inscripcions està disponible en el següent enllaç:


El cos celebra el seu aniversari a Sant Andreu de la Barca, a tocar de l'Institut El Palau, del qual s'investiguen quatre docents per haver "humiliat" presumptament els fills d'alguns agents\n3 min. Sant Andreu de la Barca 19/05/2018 17:57\n651x366 El delegat del govern espanyol, Enric Millo, i el tinent coronel de la Guàrdia Civil Ángel Gozalo / ACN El delegat del govern espanyol, Enric Millo, i el tinent coronel de la Guàrdia Civil Ángel Gozalo / ACN\n"Gràcies per haver fet la vostra feina en uns moments difícils com els que hem viscut. Gràcies per haver defensat la democràcia, la llei, la llibertat, la Constitució i Espanya". Aquesta és només una de les moltes mostres d'agraïment que ha expressat el delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, aquest dissabte durant l'acte de celebració del 174è aniversari de la Guàrdia Civil. L'efemèride s'ha commemorat a la caserna de Sant Andreu de la Barca i coincideix amb un dels moments més tensos que viu el cos des que es va instal·lar a principis dels anys 90 en aquesta ciutat del Baix Llobregat. El motiu: l'enfrontament entre alguns agents i un grup de docents de l'Institut El Palau, situat a tocar del complex; els jutges investiguen quatre professors per haver "humiliat" presumptament fills de guàrdies civils després de l'1-O.\nMillo ha assegurat que els efectius de la Guàrdia Civil destinats a Catalunya han hagut de plantar cara a l'independentisme "en les condicions més difícils que l'ésser humà pugui imaginar". "Algunes de les vostres famílies han patit 'escraches' als vostres domicilis i alguns dels vostres fills han patit assetjament a les escoles. Han volgut trencar la convivència dels que porteu gairebé tota la vida aquí. Han volgut posar en dubte la vostra professionalitat i fer el buit a les vostres famílies, però no ho han aconseguit i mai ho aconseguiran", ha afegit.\nEl cap de la Guàrdia Civil en territori català, Ángel Gozalo, ha admès que el 2017 va ser un any "complicat" per al cos a Catalunya. Gozalo ha destacat que al costat dels que, "legítimament", estan en desacord amb l'actuació dels agents en relació al Procés també hi ha altres persones que els han traslladat el seu suport. "Tenim la ferma convicció de continuar oferint el millor servei", ha afirmat. Més enllà del debat sobiranista, Gozalo ha sostingut que l'actuació dels agents va ser clau per resoldre altres conflictes que van afectar la societat catalana l'any passat.\nPer exemple, en el cas de la vaga de la plantilla d'Eulen, encarregada dels controls de seguretat de l'aeroport del Prat. "Vam haver de fer equilibris entre els drets dels treballadors i els de les persones que volien volar", ha valorat. També hi ha hagut un espai per recordar la feina que fa el cos en matèria antiterrorista, amb referència especial als atemptats jihadistes del 17 d'agost a Barcelona i Cambrils.


03/04/2020 - 05:46h\nAnunci Manifest crisi coronavirus (pdf, 243 kb)\nL’Ajuntament de Sant Agustí de Lluçanès ha manifestat el suport i s’ha adherit al "Manifest dels ens locals davant la crisi del coronavirus"\nPer resolució de l’alcaldia de 24 de març de 2020, l’Ajuntament de Sant Agustí de Lluçanès ha manifestat el suport i s’ha adherit al manifest dels ens locals davant la crisi del coronavirus, en virtut de l’acord que es transcriu a continuació:\n“Manifest dels ens locals davant la crisi del coronavirus"\nPrimer.- Manifestar el suport i l’adhesió de l’ajuntament de Sant Agustí de Lluçanès al “MANIFEST DELS ENS LOCALS DAVANT LA CRISI DEL CORONAVIRUS”, que es transcriu a continuació:\nLa nostra principal prioritat ha de ser tallar de manera efectiva la cadena de transmissiódel virus. Per aconseguir-ho, cal un confinament estricte. Cal que tothom es quedi a casa seva amb l’excepció només d’aquelles persones que treballen en serveis establerts com a essencials. Només amb aquest confinament efectiu, amb la col·laboració i solidaritat de tothom, podrem frenar la propagació d’aquesta pandèmia.\nParal·lelament, i en l’àmbit econòmic, cal legislar per crear les condicions idònies per a què els autònoms, les petites i mitjanes empreses i, en general, el teixit productiu de nostre país pugui tenir un horitzó de recuperació ràpida amb els menors costos possibles per tornar a la normalitat quan abans millor. No podem permetre que algunes empreses i comerços no tornin a obrir. Des de les administracions competents, cal ser contundents per enfortir la reactivació econòmica del nostre teixit empresarial.\nEls governs locals no som només uns receptors i executors de les polítiques europees, estatals o nacionals. Volem ser escoltats, compartir els reptes i prendre decisions des del diàleg i l’acord. El ens locals podem i volem ser coresponsables de les decisions estructurals que s’han de prendre per a redreçar l’actual situació i afrontar el futur. La nostra proximitat amb la ciutadania, també en aquesta situació que estem patint i vivint\nactualment, ens fa tenir una especial coneixement i sensibilitat sobre quines són les necessitats, els neguits i les aspiracions de les nostres comunitats locals. Volem participar de la construcció d’aquest nou futur.\nAl mateix temps, volem agrair sincerament a totes les persones que treballen en serveis essencials per a garantir que donem resposta com a societat en moments difícils, especialment a totes i tots els professionals sanitaris i als equips d’emergència que, de manera exemplar, treballen dia i nit, incansablement, per revertir aquesta situació. L’esperit de tota aquesta gent és el que ha de conduir a mirar al futur amb esperança.\nEns en sortirem!”\nQuart.- Notificar aquest resolució a les entitats municipalistes que han subscrit el manifest, al Govern de la Generalitat de Catalunya i al Govern de l’Estat.”\nEs fa públic per a general coneixement.\nSant Agustí de Lluçanès, 24 de març de 2020\nJosep Pujol Boladeras\nDarrera modificació: 25-03-20 a les 07:54


Toni Soler: «Crec que ara la història és tendència» | NacióDigital\nToni Soler: «Crec que ara la història és tendència»\nEl presentador, historiador, productor i escriptor és l'editor i impulsor de la revista "El Món d'ahir", que aquest dimecres recull el premi a Millor revista en la Nit de les Revistes i la Premsa en Català\nper Esteve Plantada , 27 de juny de 2018 a les 19:14 |\nL'historiador i periodista Toni Soler | Adrià Costa\nAquesta informació es va publicar originalment el 27 de juny de 2018 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nToni Soler (Figueres, 1965) és una de les grans figures de la comunicació catalana. Des de la irrupció com a "guionista antipàtic" fins a ser una veu autoritzada, d'aquelles que es fa escoltar. Recuperem l'entrevista que li vam fer fa un dies, on parlem de periodisme i d'història, de país i de futur, però també d'un bon moment professional: d'una banda, amb la revista El Món d'ahir, guardonada amb el premi a la millor publicació de l'any a La Nit de les Revistes en català; de l'altra, amb Està passant, l'informatiu satíric previ al Telenotícies vespre.\n- El Món d'ahir neix el Nadal del 2016, en un moment on el paper va a la baixa. És una proposta a contracorrent: més de 200 pàgines, disseny acuradíssim, qualitat i bons textos. Era el projecte que li faltava com a historiador?\n- No és tan original com sembla. Aquest tipus de revista d'alta gamma i qualitat ja existeix, n'han sortit moltes, com ara el Panenka. En part, crec que és una tendència del moment. També crec que la història és tendència. Estic molt al sector audiovisual i veig com la història està de moda en el sector documental i en el cinema, també en la novel·la... Són temes que venen molt.\n- Què ofereix El Món d'ahir que no ofereixin altres revistes?\n- L'originalitat del producte la trobem en el fet d'enfocar la història des d'un punt de vista més narratiu i menys acadèmic. Convidem periodistes, prosistes o poetes a parlar del passat. Explotem, fins i tot, la seva manca d'erudició. Volem que busquin informació i que l'expliquin a la seva manera.\n- Vostès en diuen "història d'autor".\n- Volíem trobar aquest gènere híbrid, una història pensada per ser llegida i gaudida. I perquè fos en paper havia d'estar molt ben justificat: bones il·lustracions, paper de qualitat, bon grafisme, bons textos, i que fos un objecte de col·leccionista, que vingués de gust tenir a casa. I que si el volguessis gaudir a través de la pantalla, l'experiència no fos la mateixa. M'ho vaig plantejar de manera egoista: era una cosa que em venia de gust i és la revista que em compraria jo. Un dia, amb Manel Lucas vam comentar que era un goig llegir Stefan Zweig i que estaria bé si tots els llibres d'història estiguessin tan ben escrits. Per això li vam posar El Món d'ahir, en homenatge a ell.\n"Ara estem en una fase centrífuga, on Catalunya se sent allunyada, perifèrica, abandonada i maltractada"\n- La història ven, em deia abans. És sorprenent si tenim en compta que vivim un moment de fake news, i d'història falsejada. Potser és una manera de lluitar contra això?\n- La "fake History" és inevitable. Els fets són irrebatibles, però la interpretació és subjectiva. La història és elàstica i flexible. Per exemple, molt fàcilment podríem trobar arguments històrics a favor de la unitat d'Espanya i arguments històrics a favor de la independència de Catalunya. Tot depèn d'on poses l'accent. I tan certa és la voluntat de persistir com a nació de Catalunya, com una tendència peninsular a la unitat o la coordinació de tots els territoris. Aquests dos fets coincideixen en la Història, i ara estem en una fase centrífuga, on Catalunya se sent allunyada, perifèrica, abandonada i maltractada.\nToni Soler Foto: Adrià Costa\n- Hi hagut moments en què Catalunya no només ha volgut ser part d'Espanya, sinó que l'ha volgut dirigir.\n- Que les societats evolucionin és el més normal del món, i pensar que Catalunya porta mil anys intentant ser independent és tan absurd com dir el contrari. Les coses evolucionen i la interpretació dels fets en la història és la cosa més mal·leable del món. Per tant, el que hem de fer és allò que deia l'historiador Edward Hallett Carr, que quan estudiïs una història abans estudiïs l'historiador que l'ha escrita.\n- L'aposta per la revista contrasta amb l'altra gran pota de la productora Minoria Absoluta, el Polònia de TV3.\n- El Món d'ahir és un caprici meu que els meus companys em permeten. És molt difícil que sigui rendible, però ho estem intentant i ho volem aconseguir. Minoria Absoluta té una pota molt important que és l'entreteniment –Polònia i Està passant–, i també hem fet ficció –Pau, la força d'un destí– i molt de documental –Espanya dividida: La Guerra Civil en color–, hem fet produccions per la Fox, per Discovery, etc. Vam començar com una productora que havia d'embolcallar el Polònia i ara estem intentant diversificar.\n- A diferència d'El Món d'ahir, el Polònia viu de la immediatesa, en un format ràpid i humorístic.\n- El Polònia és indestructible: passen els anys i els presidents, i sempre manté el nivell i l'audiència. És un programa molt ben pensat i executat, un exemple d'humor càustic que arriba a molt de públic. De vegades, la gent s'oblida que un programa d'humor ha de fer riure, que aquesta és la seva funció. El Polònia és divertit i a la vegada és un retrat paròdic de la situació catalana, i força equilibrat.\n"El Polònia és indestructible: passen els anys i els presidents, i sempre manté el nivell i l'audiència"\n- Això pot ser una arma de doble tall, perquè hi ha gent que pot tenir com a font principal d'informació política el Polònia.\n- Crec que això és un mite. En qualsevol cas, no seria bona idea. Per a nosaltres, la fórmula ideal és que la gent miri el Telenotícies i que després miri el Polònia. De fet, garantim que el gaudirà més si abans ha vist les notícies [riu].\n- El Polònia ha esdevingut un programa central en la graella de TV3, una manera de fer i de veure el món, amb humor, crítica i també contundència. Podríem dir que gairebé és una "editorial" a l'estil de les vinyetes del Ferreres, recentment incorporat a l'Ara.\n- Podria fer aquesta funció, però el Polònia no és l'editorial de TV3. Igual que en Toni Batllori no és l'editorialista de La Vanguardia, sinó que expressa la seva manera de busca la part risible de la realitat. El Polònia fa el mateix. No volem donar la raó o prendre-la, sinó agafar tota la realitat, veure en què resulta ridícula i parodiable, i fer-ho. No es tracta d'editorialitzar, sinó de demostrar que qualsevol fet polític, per important que sigui, pot resultar graciós.\n- Però hi ha moments que no són gens graciosos. Recordo molt especialment el dia d'aquell final amb la cançó Homeward bound de Simon & Garfunkel, de pell de gallina. És també un deure moral fer aquesta mena de coses?\n- Els fets de l'Octubre van fer un test d'estrès al Polònia. Era una repte, de veure com estàvem a l'alçada del moment, amb la gent trista, i amb un programa que havia de seguir sent el que era i a la vegada exhibir la gravetat del moment. Crec que el Polònia se'n va sortir de manera espectacular. Però jo encara em faig algunes preguntes, com si és just que Oriol Junqueras no surti al programa. O si és just que tampoc no hi surti en Rull o en Turull. Primer dius que no, que no es pot fer broma d'una persona que és a la presó, però a la vegada l'estàs invisibilitzant. Les dues són males solucions.\n- Junqueras i vostè són bons amics. De fet, vostè va ser l'encarregat de presentar-nos-el públicament al programa El favorit. Com viu la situació de veure'l a la presó? Això entrava dins del possible o ha estat un cop baix?\n- Jo, com molts d'altres, però jo especialment com a persona que escriu als mitjans, penso que tots som responsables d'haver-nos cregut que l'estat espanyol no superaria certs límits. O que la Unió Europea no permetria segons quines coses. En aquest sentit, confesso la meva part de culpa.\n- No s'ho esperava?\n- No. Jo em pensava que a Espanya començarien a predominar les veus partidàries d'obrir un diàleg. No només no ha passat, sinó que ha passat el contrari: hi ha hagut una escalda verbal de tall gairebé neofeixista. No em costa gens admetre el meu error de diagnòstic. Suposo que Junqueras i els altres també deurien tenir la mateixa previsió, perquè, si no, és una mena d'immolació. Suposo que quan fas una proclamació el dia 27 i esperes que et vinguin a buscar per anar a la presó, si ho fas és perquè et penses que tens un percentatge elevat de possibilitats d'èxits. No crec que ho facis com un sacrifici gratuït.\n"Em pensava que a Espanya començarien a predominar les veus partidàries d'obrir un diàleg, però ha passat el contrari ha hagut una escalda verbal de tall gairebé neofeixista"\n- Ens van convèncer que era possible i nosaltres ens ho vam creure portats per l'entusiasme?\n- Possiblement. I ens hem trobat amb un panorama que és com una ferida: de vegades te n'oblides, però de sobte et ve com una fiblada, com el record que et torna a tibar. És el que sento quan penso que hi ha tots aquests polítics a la presó, també els de l'exili, però la presó és una situació més dramàtica. M'afecta, i no em deixa pensar amb la racionalitat que voldria. I crec que aquesta generació del 27-O, en certa manera, ha quedat un pèl inhabilitada, perquè parlem per la ferida. Jo penso que la solució del problema de Catalunya vindrà de gent una mica més jove. Jo em sento massa ferit.\n- Però tampoc no es tracta d'oblidar el que ha passat.\n- No es tracta d'oblidar, sinó que la rancúnia no et domini. No sé si em veig amb cor de deixar la rancúnia a una banda, com va fer Nelson Mandela.\n- De fet, aquesta sembla que és la via Junqueras. Ha optat per una via molt conciliadora.\n- Ara mateix, jo estic massa enfadat. En canvi, tot el que he escrit des del novembre fins ara ha estat en la línia d'"ens han fotut una hòstia grossa, ens hem equivocat molt, hem d'intentar fer un govern que es recompongui i intenti recuperar l'alè". No he estat dels que diuen que cal cremar-ho tot. Però me n'adono que jo mateix estic massa afectat com per pensar que jo i la meva generació hem de ser part de la solució.\n- Com s'explica totes les coses que, per exemple, ha arribat a dir Pedro Sánchez sobre la qüestió catalana?\n- Trobo que Pedro Sánchez és un personatge amb molt poca personalitat, força mediocre, que no està a l'alçada de la importància de les sigles que porta al darrera i del paper que podria jugar. Per mi, és una gran decepció, i m'atreviria a dir que pel PSC també és una gran decepció. Podem estar molt enfadats amb els socialistes catalans i la seva actitud, però tots sabem que no és el mateix el PSC que Ciutadans. I hem d'aconseguir que la gent sobiranista i la gent del PSC parlin, tot i que l'actitud del PSOE d'ara mateix ho impedeix. Per desgràcia, el PSC té molta por de l'ascens de Cs i això el condiciona.\n"Tots sabem que no és el mateix el PSC que Ciutadans. I hem d'aconseguir que la gent sobiranista i la gent del PSC parlin, tot i que l'actitud del PSOE d'ara mateix ho impedeix"\n- Vostè és el responsable del Polònia, la gran icona de la TV3 que volen liquidar des de Madrid, i també de l'Està passant, un altre dels programes assenyalats. Com porta ser al centre de la diana?\n- Un dels pocs avantatges de fer-se gran és que aquelles coses que de jove et preocupaven molt, com l'èxit o la por, desapareixen. M'agrada molt que el programa vagi bé, però no em treu el son, igual que si el tanquen. Als 50 anys ja no penso fer cap mena de contorsió per poder seguir en antena. Direm el que ens doni al gana cada dia. I si el meu client, TV3, no el vol, tancaran el programa i no passa res. Però jo no puc deixar de dir el que vull cada dia, és un dret que m'he guanyat en 30 anys que porto fent tele. Mira, en realitat no comptava tornar a estar en primera línia davant de les càmeres, i me n'he adonat que l'edat ajuda.\n- Quan era jovenet i feia programes patia molt, em posava molt nerviós, i ara ho veig com una festa.\n- Creu que TV3 i Catalunya Ràdio estan als estàndards de pluralitat?\n- En general, cap televisió o mitjà ho està del tot. Però n'hi ha que ho intenten més i d'altres que ho intenten menys. TV3 és de les que ho intenten més i és més plural que qualsevol cadena espanyola. De tota manera, és una televisió que, per sort o per desgràcia, té un públic majoritàriament catalanoparlant. I el fet que tingui aquest públic condiciona els continguts, perquè hi ha molts programes que han d'acabar parlant molt del procés per raons comercials, pel simple fet que així tenen més audiència.\n- No veu un risc molt gran en el fet que TV3 acabi sent la tele del 47%?\n- És evident que és un risc. Però això no ho pot solucionar TV3, sinó tot el conjunt de l'oferta audiovisual de Catalunya. No pot ser que l'única televisió catalana, radicada a Barcelona i en català sigui TV3, amb la resta de la graella i els seus 35.000 canals en castellà i informant des del punt de vista de Madrid. No se li pot exigir a TV3 una pluralitat que no existeix en el conjunt de l'oferta televisiva. El que s'ha de pluralitzar és l'oferta que hi ha a Catalunya. Per descomptat, el que seria molt bo per la pluralitat i pel sector audiovisual és que entre tots féssim possible una televisió privada a Catalunya que fos de més ampli espectre i més comercial, amb continguts que TV3, pel fet de ser pública, no pot fer.\n"No se li pot exigir a TV3 una pluralitat que no existeix en el conjunt de l'oferta televisiva"\n- Com veu el futur de la premsa en paper?\n- Tot semblar indicar que acabarà havent-hi una oferta més especialitzada. El paper segueix sent molt rellevant, les portades dels diaris marquen molt l'actualitat, i la publicitat del paper continua estant molt més ben pagada que en digital. Per això, els diaris en paper es resisteixen a deixar de sortir cada dia, quan el més lògic seria que sortissin només dissabte i diumenge.\n- Vostè és un dels periodistes de referència del procés. No ha amagat mai el seu independentisme, des dels 15 anys, quan era una cosa freak. Creu que arribarà, la independència?\n- Soc molt dolent fent pronòstics, però que crec que hi som molt més a prop ara que fa deu anys. I, per descomptat, molt més a prop que quan feia Malalts de tele. Però tot és molt difícil de predir. En qualsevol cas, les mostres de vitalitat que ha donat Catalunya pel que fa a esperit col·lectiu, comunitari, de resistència passiva, de rebuig a les injustícies, i també d'afirmació de la seva personalitat nacional, forma un conglomerat molt sòlid i molt potent. Electoralment només és un 47%, però tots sabem que en el fons representa molt, perquè representa la part de la societat més activa, més motivada, la que més creu en el país. Jo crec que el futur és amb ells.\n- Cal eixamplar la base?\n- L'independentisme ha de ser un moviment porós, capaç d'adaptar-se i de mutar quan convingui. Trigarem més o menys, i potser no tindrem un 14 d'abril, però potser ens tocarà viure un procés molt llarg en el temps, gradual, en el qual anem adquirint quotes de sobirania, mentre els estats i la Unió Europea es transformen.\n- Què pensa quan veu que hi ha gent que sistemàticament destrueix en comptes de construir? Ho dic pels atacs que pateixen els qui posen creus a la platja o porten llaços grocs.\n- Per sort, aquesta gent no és el 50% de la societat. Nosaltres ens hem d'ocupar de fer un projecte per la majoria del país, sent molt conscients que això no podrà ser per a la totalitat, cosa que no només passa a Catalunya, sinó que tampoc passa a Espanya o a França. A tot arreu hi ha problemes amb minories agitades o que se senten excloses. El problema és que hi ha una part del país que s'ha cregut que la independència és un projecte amenaçador per ells i per la seva identitat. I és feina nostra convèncer-los que la sobirania de Catalunya és un projecte que pot ser bo per tots, al mateix temps que respectuós amb la identitat de tothom. I que una Catalunya independent pot ser més plural del què ha sigut mai una Espanya independent.\n- Què els diria als catalans que s'ha pensat que la independència els convertiria en catalans de segona?\n- La nostra obligació és desdramatitzar, hem de combatre la idea que la independència significa una amputació, perquè aquest és un discurs que només busca alimentar la por.\n"Hem de convèncer els qui creuen que la independència és un projecte amenaçador que una Catalunya independent pot ser més plural del què ha sigut mai una Espanya independent"\n- En aquest sentit, com veu l'elecció de Quim Torra com a president?\n- Quim Torra és molt bona persona, no crec que sigui ni xenòfob, ni racista, ni supremacista. Però això no vol dir que m'agradi tot el que ha escrit o tuitejat, com tampoc no m'agrada tot el que jo mateix he escrit o tuitejat. En segon lloc, discrepo de la seva visió del nacionalisme. Crec que l'independentisme, per ser majoritari, ha de superar els límits del nacionalisme de Quim Torra. Per tant, des d'aquest punt de vista, no em sembla una bona elecció. M'haguessin agradat més altres noms que van sortir.\n- Jo crec que necessitàvem gent veterana, allò que tradicionalment s'ha dit, tot i que de manera despectiva, "professionals de la política".\n- Van sortir els nom d'Ernest Maragall o Ferran Mascarell.\n- Per exemple. Ara no ens aniria gens malament una mica de professionalisme, persones endreçades i assenyades, que responguin a diverses cultures i tradicions polítiques. En tot cas, Torra sap que és en un Govern provisional i no sé si ens podem permetre aquesta provisionalitat gaire temps. Però això no depèn de nosaltres, sinó de Madrid.\n- Què ens ha portat de bo fer aquell referèndum, aguantar el que vam aguantar, malgrat que després no ha servit per "implementar" res?\n- Hi ha una dita que diu que "el fracàs és el millor mestre". Som un país petit que, per tradició, no sap gaire de política i que, a sobre, al davant té un país amb una tradició política escassament democràtica. [Pensa] Jordi Pujol deia sovint que calia "fer país". Jo crec que l'1-O es va fer país, es va construir comunitat i és a partir d'aquesta base que hem de treballar. Ja no tornarem a l'època autonòmica, l'època de convergents i socialistes. Ara som en una altra fase, que serà molt complicada. Però també som un rival molt dur de pelar.\nPatrícia Plaja i el «FAQS», premiats a la Nit de les Revistes i la Premsa en Català\nImperdibles, Les entrevistes de NacióDigital, Cultura i Mitjans, televisió pública, Quim Torra, Polònia, entrevista, indepenentisme, Toni Soler, Està Passant TV3, El Món d'ahir, TV3, procés català, Catalunya Ràdio


Les investigacions de Harry Hole i la nina Annabelle, entre les estrenes de la setmana | Osona.com\nLes investigacions de Harry Hole i la nina Annabelle, entre les estrenes de la setmana\nLa cartellera també compta amb "Fe de etarras", "Operació Cacauet 2" i el nou film del director de "The Artist", que presenta un biopic de Jean-Luc Godard\nRedacció | 13/10/2017 a les 09:59h\nEl detectiu Harry Hole arriba al cinema amb l'adaptació d'«El ninot de neu»\nSón molts els fans que té escampats arreu del món Jo Nesbø, l'escriptor que ha dotat de vida, ànima i acció un detectiu tan icònic i irresistible com Harry Hole. Aquest dijous, tota la munió de seguidors de les intrigues ideades per l'autor noruec estan d'enhorabona, ja que arriba a la cartellera la primera pel·lícula que adapta els casos de la popular saga. Concretament, és el torn del llibre El ninot de neu, protagonitzat per Michael Fassbender.\nA banda d'aquest film, la cartellera també ofereix dosis de terror amb la nina Annabelle –que arriba als cinemes després del seu pas pel Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges–, la nova proposta de Michel Hazanavicius, director de The Artist’, la cinta d'animació infantil Operació cacauet 2. Missió: salvar el parc, doblada en català, així com les propostes amb grans repartiments com El Castillo de cristal, La suerte de los Logan, o Fe de etarras, que s'estrena a Netflix.\nThriller dramàtic dirigit pel suec Tomas Alfredson, director d'El topo i Déjame entrar, que adapta la novel·la El ninot de neu de Jo Nesbø, que recentment presentava Policia, la desena entrega de la sèrie. Harry Hole (Michael Fassbender) és un detectiu de la brigada d'investigació d'elit amb mètodes poc ortodoxos. L'estranya desaparició d'una dona durant la primera nevada d'hivern fa que sospiti que un assassí en sèrie torna a l'acció, conegut com l'assassí del ninot de neu que té per objectiu dones amb una conducta que desaprova.\nUn fabricant de nines i la seva dona acullen a casa seva una monja i sis nenes procedents d'un orfenat destruït. Poc després, els seus hostes es converteixen en l’objectiu d’una creació del fabricant posseïda pel mal. Amb aquesta esfereïdora preqüela, es dona a conèixer l'origen de la nina Annabelle. El director David F. Sandberg es va formar realitzant peces audiovisuals per a diversos clients i curtmetratges que obtenien un gran èxit viral.\nFilm d'animació en què els esquirols més populars de la gran pantalla hauran d’evitar que es construeixi un parc d’atraccions al lloc on fins ara hi havia la seva llar. Des d'Oakton, el malvat alcalde ha decidit demolir Liberty Park per construir un perillós parc d'atraccions i Surly i els seus pintorescos amics s'uneixen per defensar la seva llar, derrotar l'alcalde i salvar el parc.\nDirigida per Destin Daniel Cretton, narra la història de Jeannette Walls, una exitosa periodista que amaga un gran secret: la història de la seva família, formada per un pare alcohòlic i una mare pintora, incapaços d'assumir la responsabilitat de cuidar els seus quatre fills. En el repartiment, destaca Brie Larson, Naomi Watts i Woody Harrelson.\nComèdia amb Katie Holmes, Hilary Swank i Daniel Craig en el repartiment, que narra la història dels germans Logan (Channing Tatum i Adam Driver) que intentaran perpetrar un atac a plena carrera del Nascar en Carolina del Norte.\nMarc Webb dirigeix Canción de Nueva York, que se centra en la vida d'un jove graduat que dona un tomb quan descobreix que el seu pare té una amant. Indignat, es proposa destruir la relació sense comptar que hi acabarà involucrat. Kate Beckinsale, Jeff Bridges, Callum Turner, Kiersey Clemons i Pierce Brosnan encapçalen el repartiment.\nLa vida de Marina canvia per sempre quan la seva parella, Orlando, mor als seus braços. La condició de dona transsexual és una aberració per la família i raó suficient perquè les autoritats investiguin la seva mort. Juntament amb Legión salvaje, és una de les pel·lícules que encapçala les nominacions als guardons Fènix del cinema iberoamericà.\nMichel Hazanavicius, director de The Artist, retrata a Mal genio el moment en el qual Jean Luc-Godard, encarnat per Louis Garrel, va decidir baixar del carro de la fama per abraçar la revolució maorista. El director, divorciat d'Anna Karina, s'enamora durant el rodatge de la pel·lícula La Chinoise de la jove actriu Anne Wiazemsk, interpretada per Stacy Martin.\nEstiu de 2010 a una capital de província espanyola. Film d'humor negre que se centra en un comandament –format per un veterà que vol demostrar que no és un covard, una parella el compromís del qual depèn de la continuïtat de la banda, i un manxec que creu que si entra al comandament serà un heroi– que s'atrinxera en un pis franc a l'espera de rebre una trucada i passar a l'acció. Mentrestant, la selecció espanyola guanya el Mundial de Sud-Àfrica i tothom està de celebració. El film, original de Netflix, dirigit per Borja Cobeaga i produït per Mediapro, és protagonitzat per Javier Cámara, Julián López o Miren Ibarguren.


El gran baríton - Librerías Espacio Lector Nobel\nEn Joan Gual, que forma part de la Lleva del Biberó, té molt clar que no vol morir en una guerra absurda i decideix desertar. Aquí comença l'aventura d'un home que des de ben jove vol perseguir el seu somni i explotar el seu talent, una veu única que, superada la guerra, el porta a convertir-se en un baríton de fama mundial. Per. quan està de gira per l'Amèrica Llatina es troba involucrat, sense voler-ho, en una trama d'espionatge i contraespionatge que el posarà totalment a prova, també en el terreny sentimental. Envoltat de guerrillers, mafiosos, folkl.riques extravagants, nazis exiliats, rojos que han fugit de Franco i personalitats com Kubala, Pau Casals o el mateix general Castro, en Joan Gual es veurà obligat a superar-se a ell mateix i sobreposar-se a la seva sort per convertir-se en un home valent i just.\nAmb un ritme narratiu apassionant, la novel·la passeja el lector per l'Amèrica Llatina i li dona totes les eines per entendre una època ja passada i uns moviments que ara són hist.ria. Xavier Gual narra la vida ficcionada del seu avi, el gran baríton català que va fer fortuna com a cantant de sarsueles i que tenia com a sobrenom «el Cañón Catalán».


Pis en excel·lents condicions de 3 dormitoris amb 114m² terrassa en venda a Cubelles\nFabulós àtic cantoner, amb llicència turística, totalment exterior, en comunitat amb jardins i piscines i un ampli solàrium, a la millor zona de Cubelles, al costat de la mar. Es tracta d'una gran oportunitat per les seves exclusives prestacions i ubicació.\nA Cubelles, concretament a la Mota de Sant Pere, una zona costanera oberta a la mar Mediterrània, trobem aquest fantàstic àtic en segona línia de mar.\nAccedim a el pis per un espaiós rebedor ideal per acollir visites, el qual dóna pas a un lluminós saló-menjador amb grans finestrals i sortida a una terrassa de 24 m². La terrassa està a nivell de l'menjador i compta amb tendals que creen un ambient ideal per menjar i gaudir de la tranquil·litat a l'aire lliure. Des de la terrassa, unes escales ens condueixen a un ampli solàrium de 90 m² situat a la coberta de l'edifici, amb una zona de gespa artificial i gandules per gaudir de el sol i de les vistes. El solàrium ofereix també una zona estupenda per ubicar una barbacoa, taula, cadires i poder gaudir d'un espai per a tota la família.\nLa cuina office es presenta completament equipada, amb vitroceràmica i forn, a més d'una barra des de la qual podem veure el menjador, ja que disposa d'una àmplia finestra que comunica les dues estades, a més de sortida a la terrassa.\nDe l'rebedor passem a l'distribuïdor, que ens condueix a la zona de nit, formada per tres dormitoris, tots exteriors. Dos d'ells són dobles i tenen grans armaris encastats. El principal inclou a més un modern bany privat de quatre peces amb banyera. El tercer dormitori és individual. En aquesta zona trobem també un bany complet amb dutxa i un quart molt pràctic per posar la rentadora, assecadora, rebost i altres estris de neteja.\nL'habitatge ofereix acabats d'alta qualitat i disseny, terra de gres, tancaments d'alumini amb doble cambra, aire condicionat i calefacció per conductes, tendals i alarma. Així mateix, cal destacar la fantàstica zona comunitària amb piscines, jacuzzi i parc infantil. També inclou un traster molt espaiós i una àmplia plaça d'aparcament amb capacitat per a un cotxe i una moto.\nUn conjunt excepcional, ideal per viure tot l'any o passar unes agradables vacances al costat de la platja i a el passeig marítim, el qual ens convida a desconnectar donant un llarg passeig al costat de la brisa de la mar. Cal ressaltar que l'habitatge disposa de llicència turística.\nCuina office amb accés a la terrassa\nZona comunitària amb piscines, jacuzzi i zona infantil\nPis de 88m² en venda a Cubelles, Barcelona


Sense ratafia - El triangle\nNi ratafia, ni llibres, ni passejades pels jardinets de La Moncloa. La primera trobada entre presidents –Pedro Sánchez i Pere Aragonès– a palau va ser austera, com el mateix Aragonès. És potser el republicà aiguader, bibliofòbic i poc botanòfil? Ho dubto. Però, a diferència del seu predecessor en el càrrec, Quim Torras -més especulatiu-, el pinedenc és més pragmàtic. Va anar de cara a barraca. Havia acudit a La Moncloa a parlar del seu llibre i no a fer amics, i es va centrar en la seva comesa. Diu que va demanar l’amnistia i el referèndum -després la portaveu María Jesús Montero ho matisava…-, i diu que va comminar Sánchez a seguir fil per randa el dictat del Consell d’Europa -un dictat que, sigui dit de passada, refusa l’amnistia i no contempla el referèndum-. Una hora i mitja de bla, bla, bla -el mateix temps emprat per Torra, però aquest cop sense jardinets-. Aquest cop, amb més prosa que poesia.\nLa tangibilitat de tot plegat indica que van acordar reprendre la taula de diàleg després de l’11 de setembre a Barcelona per parlar del conflicte polític, i la bilateral aquest juliol per debatre aspectes d’intendència -inversions i incompliments varis-. Demanar més després del que ha plogut potser és demanar massa. Van constatar també que les distàncies són abismals i que l’únic que els uneix és la voluntat d’enraonar, que no és poc. El botí de la trobada no sembla gran cosa, certament. Però, s’han donat dos anys per intentar-ho -en realitat, els dos anys és el crèdit que els dona la CUP-. Esgotat el termini, si no hi ha èxit la roda del hàmster tornarà a rodar.\nCosta albirar en què i com es posaran d’acord els Peres -que el dia de la reunió celebraven el sant-. La solució de Sánchez passa per completar els indults dels presos independentistes amb més autogovern i millor finançament. L’independentisme entén que, com diu el refranyer castellà, per aquest viatge no feien falta alforges. Així, Aragonès insisteix un cop i un altre que la solució només passa per l’amnistia i el referèndum. Dos màxims difícils de minimitzar. Més i pensant que aquestes exigències poden necessitar canvis constitucionals, que Sánchez ni vol ni disposa de força suficient per tirar-los endavant.\nI mentrestant, el Tribunal de Comptes reclama 5.4 milions d’euros a una quarantena d’alts càrrecs del Govern per l’acció exterior de la Generalitat. Entre ells, els de sempre: Artur Mas, Carles Puigdemont i Oriol Junqueras. Vagi per endavant que vigilar el diner públic em sembla just i del tot necessari. Però fóra bo que qui ho fes tingués una mínima legitimitat per a fer-ho, i no fos un giny controlat pel Partit Popular que en el passat ja ha donat vergonyoses mostres de parcialitat. Ja se sap, la guineu no pot ni ha de cuidar les gallines.\nResumint, continuo sense veure com resoldre un conflicte tan enrocat com el català. No ho veig, almenys no sense ratafia.


Premsat | AZ3 Oeno\nPer al premsatge, a més de la qualitat del vi, et jugues bona part de la seva rendibilitat, encara que ens centrarem en la copa.\nLa grandària mitjà de la baia, la relació pellofa/most i la dinàmica de maduració varia amb cada verema. Llavors, podem premsar igual cada any? Podem fer els talls a la mateixa pressió o al mateix rendiment cada any?\nCom i amb quines premses pot facilitar-te o complicar-te l'itinerari enològic posterior. Per a vins d'estil reductor, és interessant l'extracció conduïda i la protecció dels precursors aromàtics tipus thiol, minimitzant l'extracció de polifenols, un vi terpènic permet forçar l'extracció de precursors ja que tolera un major contingut en polifenols i una mica més d'oxigen dissolt al llarg del procés d'extracció. Per a vins fermentals, el que renda és la rapidesa de premsat i la neteja del most, minimitzant l'extracció de polifenols.\nEn el cas dels vins negres, la forma de descubat, la càrrega de premsa i el propi premsatge són els paràmetres que et permetran valorar més o menys els vins de premsa. Terbolesa i extracció de vegetal són en aquest cas els paràmetres a dominar.\nDes de les nostres consultories i equips t'ajudem a optimitzar aquesta operació.\nLa dosi necessària per a l'oxidació controlada de mosts\nObtenir el màxim volum de most de la millor qualitat i en el menor temps possible.\nEficàcia per al celler. Revalorar els mosts premsa.\nPremses pneumàtiques Europress\nLa nova Europress de Scharfenberger.


VEGEU LA FOTO DEL CASAMENT DE COLTON DIXON D'AMERICAN IDOL. - NOTÍCIES DEL CASAMENT\nPrincipal Notícies Del Casament Colton Dixon, d’American Idol, es casa amb Annie Coggeshall: vegeu la foto del seu casament.\nColton Dixon, d’American Idol, es casa amb Annie Coggeshall: vegeu la foto del seu casament.\nColton Dixon i Annie Coggeshall es casen el 8 de gener. Crèdit: Rick Diamond / Getty Images\nPer: Kaitlin Jones 11/01/2016 a les 12:06\nDe vegades, les històries d’amor més màgiques són les de la vida real. Idol americà el cantant Colton Dixon es va casar amb la seva princesa Annie Coggeshall el vespre del 8 de gener i la parella brillava positivament després d’intercanviar el que faig.\nEl cantant cristià, que va arribar al setè lloc de l’onzena temporada del concurs de cant de realitat Idol americà, ho va fer oficial en una cerimònia de Nashville, Tennessee. Les noces de conte de fades van tenir lloc al Scarritt Bennett lloc del casament, El nus pot confirmar.\nAnnie Coggeshall i Colton Dixon posen per a una foto de casament. Crèdit: David Molnar\nCom un autèntic príncep encantador, Dixon es va apartar de la llum i va deixar que la seva núvia capturés tota l'atenció el dia del seu casament. Portava un vestit sense tirants perfectament ajustat amb una faldilla plena i digna de princesa.\nDesprés de la cerimònia, els nuvis van continuar la celebració amb una recepció al Bell Tower de Nashville, segons va confirmar a Lizapourunemerenbleus. [La] ubicació històrica de l'església [data] es remunta al 1874, segons els seus lloc web , i s’ha transformat en un local modern de planta oberta.\nEl matí després de les seves noces, el nou nuvi va passar a les xarxes socials per compartir les bones notícies amb els seus seguidors. Va publicar una foto de la feliç parella a Instagram, juntament amb la llegenda. Ahir a la nit em vaig casar amb el meu millor amic. T'estimo @anniecog. Quina bona nit amb la família i els amics!\nquant aviat és massa aviat per proposar\nAhir a la nit em vaig casar amb el meu millor amic. T'estimo @anniecog Quina bona nit amb la família i els amics!\nUna foto publicada per Colton Dixon (@coltondixonmusic) el 9 de gener de 2016 a les 7:20 am PST\nQuan sortien de lluna de mel a Tahití, Dixon va publicar un dolç selfie dels feliços nuvis. Lluna de mel lligada amb la preciosa @annicog. Es tracta del senyor i la senyora Dixon que signen.\nLluna de mel lligada amb l’encantador @anniecog. Es tracta del senyor i la senyora Dixon que signen.\nUna foto publicada per Colton Dixon (@coltondixonmusic) el 9 de gener de 2016 a les 23:22 PST\nEl Idol americà el cantant va proposar a Coggeshall el setembre de 2015 a Walt Disney World.\nLa parella, que es va conèixer per primera vegada fa tres anys i mig, va compartir la notícia del seu compromís amb fotos a Instagram, inclosa la següent, en què Dixon va escriure: Ella va dir que sí. #disneyworld #bestdayever #icried #shedidnt.\ncuina esmorzar racó\nVa dir que sí!!!!!! #disneyworld #bestdayever #icried #shedidnt\nUna foto publicada per Colton Dixon (@coltondixonmusic) l'11 de setembre de 2015 a les 13:48 PDT\nEnhorabona al senyor i a la senyora Dixon! El conte de fades només ha començat.\ncançons divertides de ball de pare i filla\ncançons d'amor per a la cerimònia del casament\nlloguer de ranxo per a casaments\nquè aconseguir marit per aniversari\nregals per a sogra\nvestits de convidats de núvia neiman marcus


Els feligresos demostren la seva devoció en la Diada de Canòlich\nL'acte ha comptat amb la presència del cap de Govern, els cònsols de la parròquia i diferetns ministres i consellers generals\nUna feligresa recollint el pa beneït.\nActualitzada 29/05/2021 a les 17:09\nDesprés d'haver hagut d'adaptar la diada de Canòlich de l'any passat a causa de la pandèmia, enguany, els lauredians i lauredianes han pogut tornar a gaudir d'aquest important dia per la parròquia des del santuari. "És el dia més especial per a tots els lauredians", ha declarat el cònsol major de Sant Julià de Lòria, Josep Majoral, qui ha manifestat que la diada ha estat "un èxit". De fet, el cònsol ha explicat aquest punt sentimental que té la diada per la parròquia, ja que gran part de la gent "només hi puja aquest dia" i a banda de fer-ho amb l'autobús gratuït del comú o amb vehicle particular, molts feligresos hi ha accedit amb bicicleta i a peu. A banda, el temps també ha estat un bon aliat per aquesta diada i no hi ha jugat un paper protagonista.\nA partir de les 9.30 hores ha començat el tradicional repartiment de pans després de la benedicció del mossèn Pepe Chisvert. "La gent està venint de forma molt escalonada que ja és el que perseguíem degut a la situació de la pandèmia", ha destacat Majoral. Per enguany, el comú havia encarregat 6.300 pans respecte dels 6.100 que es van repartir l'any anterior en el format adaptat amb vehicle de la diada al centre de la parròquia. Amb aquesta previsió, al voltant de les 11.30 hores, ja se n'havien repartit aproximadament la meitat.\nUn dels trets diferenciadors d'aquest any respecte a una diada tradicional, han estat les misses, que se n'han celebrat un total de tres. Així, el cònsol ha manifestat que a la de divendres a la tarda "no es va fer ple", però tant la d'avui a les 10 com la de les 12 hores, tenien totes les places reservades. Cal recordar, que l'espai per la missa s'havia limitat a 98 persones i que calia una reserva prèvia a través d'un telèfon que va posar a disposició el comú.\nPer la seva banda, el conseller de Desperta Laurèdia, Cerni Cairat, s'ha mostrat molt satisfet i il·lusionat que la diada s'hagi pogut tornar a celebrar al lloc de sempre. "L'any passat es va trobar a faltar", ha comentat, i una mostra són les 500 persones que durant la setmana han anat pujant per visitar el santuari. La missa de les 12 hores també ha comptat amb la presència d'autoritats, com el cap de Govern, Xavier Espot, i el ministre d'Ordenament Territorial i Habitatge, Víctor Filloy. D'aquesta manera, Espot ha manifestat que actes com aquest mostren el retorn a una certa normalitat "després de l'atzucac de l'any passat", i s'ha mostrat satisfet que els lauredians i lauredianes s'hagin pogut retrobar.\nGracies Lauredia, tradició molt estimada , no tant sol a la Parroquia de Sant Juliá, sino un referent per Andorrá.Excellenta organitaciô, sacerdotal, Comú i tot el voluntariat!


Brau: “Cada vegada hi ha més nenes que volen jugar al futbol” | elCugatenc\nEntrar a un club, poder jugar amb la resta de nois i, de sobte, per edat haver de marxar perquè ja no s’accepten equips mixts. No poder jugar a futbol amb els colors que t’han vist iniciar-te i, amb un poc de sort, trobar un altre club on puguis jugar com a dona en equips femenins. Llavors, difícilment tornaràs per jugar a l’amateur del club que t’ha vist néixer com a futbolista. Moltes amants del futbol es deuen sentir identificades amb aquest relat, habitual per la poca quantitat d’equips femenins. Mireia Marco i Brau, tècnica i jugadores del Mira-sol Baco, s’han proposat trencar la dinàmica, donar un fil d’esperança a les nenes que s’apropen al club perquè no hagin de marxar, complementant així l’àmplia oferta femenina que té el Sant Cugat FC. De moment tenen l’equip amateur consolidat i han començat una recerca de jugadores perquè Mira-sol acabi tenint futbol base per a tothom, homes i dones. Reben a elCugatenc a un camp ple de nens (nois) entrenant i quan es creuen una noia són a punt de preguntar-li si es vol sumar al projecte. Potser això és el millor resum del que venen a explicar en aquesta entrevista.\n– Quan neix l’aposta per tenir un femení?\n– Mireia Marco [MM]: Fa molts anys però la voluntat de tenir escola des de petites fa tres anys. Enguany ens hi hem ficat amb més intensitat. Vaig parlar amb la directiva i ens hem començat a treballar-hi abans per fer-ho possible.\n– De moment només teniu l’amateur.\n– MM: Sí, va néixer de noies que venien d’altres clubs en què se’ls demanava més competició. Es van quedar despenjades i els vam proposar fer un grupet, que va començar com a futbol 7.\n– Si fa tres anys que ho intenteu, per què només teniu l’amateur?\n– MM: És cert que portem uns quants anys intentant fer escola però s’ha de complementar la posició de la directiva amb la coordinació. S’ha de fer bé perquè en altres clubs hi ha hagut molts intents de fer equips femenins que s’han extingit.\n– Brau [B]: Fa molts anys que es va fer un equip femení a Mira-sol però, per falta de gent i altres problemes, es va perdre. Des de llavors, qui ha fet una aposta més clara pel femení és el Sant Cugat. Gràcies al seu èxit, ens animem a fer el pas.\n– Per què costa tant?\n– B: Sempre hi ha l’estereotip. Costa molt que les noies facin futbol. Els pares no aposten perquè les seves filles facin un esport com aquest i a les pròpies nenes no els hi ve de gust. Hi ha una part social molt important. Però cada vegada hi ha més clubs i nenes que volen jugar.\n– MM: És molt més fàcil apostar per un masculí, perquè és fàcil de muntar. Ens queda molt per canviar-ho. No hi ha mentalitat per iniciar equips femenins i masculins al mateix nivell.\n– Com funciona la recerca de jugadores que heu començat?\n– MM: A partir de l’existència de l’amateur, hi ha hagut persones que ens han preguntat si faríem algun equip per a nenes. Si ho fem és perquè hi ha pares que s’hi han interessat. És una opció més en el ventall a elegir. Per a la gent de Mira-sol som més a prop. A més, potser el Sant Cugat fa més goig perquè és un club gran però hi ha qui prefereix la nostra filosofia, d’un club potser més familiar.\n– I la resposta a la crida?\n– B: Millor del que ens pensàvem!\n– MM: Es nota que enguany hem fet el treball molt abans: cartells, explicar als pares, publicacions, recaptar gent que havia preguntat anys enrere, avisar els pares de nens perquè faci córrer la veu a l’escola...\n– Tindreu més que amateur, per tant?\n– MM: És la idea però no ho tenim assegurat. Ho confirmaren entre juny i juliol. Hem de posar en valor que es pot començar al futbol encara que no se sàpiga res. És molt difícil trobar un nen que mai ha tocat una pilota, en canvi, a les noies se’ls ha de donar l’oportunitat de començar des de zero.\n– B: El millor seria tenir un grup de petites perquè es formin i un grup de competició d’entre 8 i 12 anys, més o menys. Lluitem per tenir-ho.\n– Sent esport femení i, de moment, amb poques jugadores, costa més tenir bons horaris, espais..?\n– B: Sí, sempre! A més, és molt complicat quan es tracta de nenes petites perquè tenen més extraescolars i potser et diuen que sí al juny i després s’han apuntat a alguna altra cosa i no faran futbol. T’has d’assegurar molt de tenir un grup sòlid.\n– MM: Amb els equips masculins, si se’n va un nen, en tens un altre segur.\n– L’Ajuntament cedeix el camp però és el club qui gestiona horaris i espais.\n– MM: Sí, ens coordinem amb els companys per veure quins horaris podíem tenir perquè les noies provessin. No ha costat massa perquè la directiva ho té clar.\n– I ha costat que ho tinguessin tant clar?\n– MM: No gaire perquè és una idea que portem molts anys perseguint.\n– Què pot aportar a les nenes petites practicar un esport com el futbol que, a més, està molt masculinitzat?\n– B: En primer lloc això justament, treure la part masculinitzada. A més, aporta molt, com qualsevol esport d’equip: aprendre a relacionar-te, a tenir respecte, a ser tolerant amb les altres opinions, gestionar la frustració... Fins i tot ara, com a amateurs, seguim venint perquè ens aporta alguna cosa.\n– Hi ha espai per a tot això quan el Sant Cugat ja té força en equips femenins?\n– MM: Hi ha moltes nenes que volen fer futbol a aquesta banda del Vallès. És molt important que hi hagi més equips perquè hi hagi més moviments. No es tracta que un equip deixi de tenir noies perquè les tingui un altre, sinó que puguem tenir noies en paral·lel als nois.\n– B: De vegades som l’equip rival, fem derbis! Però ens encanta. Ens portem molt bé amb moltes de les seves jugadores, com amigues. És molt maco tenir un equip rival amb el qual et portes bé i pots fer derbis. Seria molt maco que això també ho tinguessin les nenes. És difícil perquè a les nenes els dius que poden arribar a ser algú i guanyar-se la vida amb el futbol i no s’ho creuen.\n– Ho travessa tot. No és només futbol base. Te’n vas a la Lliga Iberdrola i es veu clar; guanyen un títol i quasi no tenen compensació econòmica en comparació amb els nois!\n– MM: El que promou la dificultat en les capes baixes ve marcat des de dalt i per les dinàmiques socials.\n– B: Per això hi ha pares que encara diuen a les nenes: “No t’apuntis a futbol que pots prendre mal”. Com si els nens no poguessin prendre mal i en esports en què hi ha més noies no hi hagués cap risc.\nEl Mira-sol Baco es prepara per a la millora de les instal·lacions del camp\nEl club celebra una assemblea extraordinària per presentar el projecte als socis i modificar els estatuts per poder explotar el nou local social que incorporarà la rehabilitació. Posteriorment se li sumarà la construcció del Complex Esportiu.


El Barça vol la Supercopa a doble partit i a partir del 12 d'agost\nEl Barça vol la Supercopa a doble partit i a partir del 12 d’agost\nEl conjunt blaugrana es planteja demanar l'ajornament de la primera jornada de Lliga per disputar el partit de tornada\nMessi, Denis i Alba celebren l'empat a Sevilla.\nSanti Ovalle Maig 19, 2018 6:14 pm\nEl Barça vol jugar la Supercopa d’Espanya a doble partit. És la proposta que farà el Barça a Luis Rubiales, nou president de la Federació Espanyola de futbol. El club blaugrana vol que la primera competició de l’any es disputi en dues tongades per motius esportius, ja que podrà comptar amb tots els seus jugadors internacionals, i també per l’aspecte econòmic.\nLa recaptació de la Supercopa va destinada a la caixa del club, ja que el partit de tornada no entra a l’abonament de temporada dels socis i és un ingrés important per l’entitat. És per aquests dos motius que el Barça proposarà jugar l’anada el dia 12 d’agost, refusant la data del 5 d’agost, ja que l’equip juga un dia abans a San Francisco contra el Milan.\nEl calendari del Sevilla és encara més arrabassat que el dels culers, ja que té fases prèvies de l’Europa League. Fonts de la cúpula blaugrana asseguren que es proposarà que el pròxim partit es jugui més endavant i fins i tot, si és necessari, demanarà l’ajornament de la primera jornada de Lliga (18 d’agost).\nEl club traslladarà la seva petició a les reunions formals que mantindrà amb Sevilla i Federació però demà ja farà un primer contacte amb Luis Rubiales, nou president del futbol espanyol, a qui també li demanarà que el nou format de Copa sigui a partit únic fins als quarts de final i que acomiadi el president del Comité de Competició, Francisco Rubio, pels seus comentaris ofensius cap al poble de Catalunya.


Bru Aguiló / Fotomovimiento\nLes polítiques europees es tornen més restrictives i racistes amb el pretext de la inseguretat i la por. Es tanquen fronteres i s’estudia suspendre la mobilitat Schengen. Després dels atacs a París, s’han reactivat totes les alertes d’un pla de control social i ètnic, legitimat pel terme terrorisme. Ara, l’anomenada crisi de les refugiades queda en un segon pla, però el periple de les persones desplaçades de manera forçada dels seus països d’origen, continua.\nSi abans eren l’illa de Lampedusa, Ceuta, Melilla i el mar Mediterrani, ara són Turquia, Serbia, Croacia, Grècia i Alemanya. L’atenció mediàtica varia adaptant-se a les onades migratòries que arriben a Europa. Abans eren immigrants, ara són refugiades. Llenguatge traïdor, ja que no té en compte el fet que totes les persones que decideixen abandonar la seua terra ho fan per buscar una vida millor, ja sigui per violència econòmica o per violència bèl·lica. Totes són refugiades d’un context que les expulsa de manera forçada de casa seua.\nJa el 2014, 59,5 milions de persones van patir un desplaçament forçat al món, segons dades del Comitè d’Ajuda al Refugiat de Catalunya. 3,9 milions eren persones sirianes, mentre que 2,6 eren de l’Afganistan. Però és cert que no ha estat fins aquest últim any quan les marxes s’han multiplicat, sobretot de persones des de Síria. Així ho destaca Elisa Marvena, membre del Comitè de Solidaritat amb el poble sirià i de l’Associació Betmanna, a més de veïna del Poble Sec. Ella asegura que “des de l’inici del conflicte, moltes persones de diversos perfils han abandonat el país, però durant aquest estiu han augmentat les famílies que volen arribar a Europa”. Sobretot perquè els països veïns (Líban, Jordània i Turquia) “han començat a ser més restrictius amb l’arribada de persones refugiades”. Aquests països rebien unes 40.000 persones diàries. Aquesta situació ha durat fins que les seues infraestructures, i una marcada desigualtat, han dit prou.\nPer entendre el context que ens porta a aquesta situació s’ha de recordar la següent cronologia: Afganistán, 2001; Irak, 2003; Libia i Siria, 2011. Conflictes que responen a interessos econòmics, geoestratègies, rivalitats ètniques atiades per la comunitat internacional i revolucions internes que reclamen un canvi. “Tampoc s’ha d’oblidar la utilització del terrorisme d’una manera escandalosa i molt efectiva”, afegeix Marvena, que apunta com a l’inici del conflicte a Síria, Bashar al-Ásad va alliberar a membres d’Al-Qaeda, traslladats pels Estats Units després de la guerra de l’Irak, per desestabilitzar les mobilitzacions i justificar un atac sota la lluita antiterrorista. “Aquestes persones ara formen part de les faccions més extremistes del conflicte”, explica. No sorprèn, docns, que aquí el terrorisme també estigui sent l’argument per tancar fronteres.\nArribar a les costes europees\n“És curiosa la reacció de la gent quan posa peu a terra ferma. Algunes desborden alegria, per haver arribat ja a Europa. D’altres, vénen amb quadres d’hipotèrmia o d’ansietat. I el més complicat és que saps que precisament tot continua, que Lesbos no és cap final en sí mateix”, comenta Bru Aguiló, membre de Fotomovimiento, que ha estat en els últims mesos a la frontera entre Croàcia i Serbia i a l’illa de Lesbos. “La intenció de la gran majoria és anar a Alemanya i als països nòrdics. Hi ha gent i famílies que ja tenen contactes sobre el terreny, on volen que sigui la seva destinació final”, diu Aguiló.\n“El frame marítim, el de la immediata arribada, és el que més cala a ulls de l’espectador occidental, i el mateix passa amb la imatge on veiem gent creuant una frontera en condicions paupèrrimes. Però, i la continuació? I l’aguantar hores fins que se’t proporciona roba seca i menjar? I la dificultat d’iniciar el viatge amb nenes petites? No sabem la gran crisi emocional que suposa iniciar un procés migratori”, reflexiona Aguiló.\nMilions de persones s’enfronten a un context que se’ls escapa i que les expulsa dels seus països, denigrant la seua dignitat. Mentrestant, Europa es replega en ella mateixa. I amb ella, els seus països membre. Espanya ha acordat reubicar 15.000 persones refugiades. Al mateix temps gasta més de 22.000 euros diaris en els 18,7 km de tanques frontereres a Ceuta i Melilla. A Catalunya s’acceptaran unes 5.000 persones, amb una certa descoordinació en les tasques d’acollida. Però les refugiades han anat arribat, des de fa temps i pel seu propi compte. Ho han fet lluny de l’atenció mediàtica i al marge de quotes i pactes comunitaris. És necessari, per tant, un treball col·lectiu que pugui revertir el discurs de l’alteritat, l’odi i la por per acollir més enllà de l’espectacle.


El festival de Sitges inaugura amb un film barceloní sense ni rastre de català La República\nEl festival de Sitges inaugura amb un film barceloní sense ni rastre de català\nLa primera projecció de la pel·lícula [Rec]2, que aquest vespre inaugura la 42a edició del Festival Internacional de Cinema de Sitges, ha omplert la ciutat del Garraf amb els primers xiscles de terror. Dirigida per Jaume Balagueró i Paco Plaza i produïda per Julio Fernàndez, [Rec]2 és la seqüela d’un film estrenat fa dos anys, ambientat a l’Eixample barceloní i basat en la propagació d’un estrany virus a l’interior d’una finca. La nota negativa d’aquesta pel·lícula inaugural és la nul·la presència del català en una producció de Filmax que succeeix a Barcelona. Ni els Mossos d’Esquadra parlen català, ni els Bombers barcelonins el parlen ni, per descomptat, cap de la vintena d’habitants d’una finca emplaçada al número 34 de Rambla Catalunya.\nNi rastre de català a Barcelona, aquest és el supòsit lingüístic del qual parteix [Rec]2, que ha tingut una bona rebuda per part de públic i crítica.\nDe fet els mateixos directors, nascuts a Lleida i València, ja havien avisat que es tractava d’un film ‘autènticament espanyol’, on fins i tot hi sona ‘Suspiros de España’, de manera que malgrat de ser una producció ‘superlocalista’, cap dels actors diu una paraula en català.\nEl film, que manté l’estructura de càmera subjectiva per tal de donar l’aparença de fals documental, aconsegueix trenar amb èxit la història dels nous protagonistes amb la dels que ja eren dins el bloc a la primera entrega. Conté importants referències altres pel·lícules del gènere i dosis d’humor per fer riure als espectadors. Un cop vistes les primeres reaccions, els responsables de [Rec]2 esperen que torni a ser un èxit i no descarten nous productes al voltant de la saga.\nPremis per Walter Hill i Malcolm McDowell\nLa gala d’inauguració del festival, que tindrà lloc aquest dijous al vespre, permetrà entregar el premi ‘Màquina del Temps’ a Walter Hill, productor de la saga Alien, mentre que l’actor britànic Malcolm McDowell, intèrpret del terrible Àlex DeLarge a ‘La Taronja Mecànica’ de Stanley Kubrick, rebrà el gran premi honorífic del festival.


2016 - Pàgina 2 de 57 - RÀDIO MARINA 100.3 | RÀDIO MARINA, sempre al teu costat\nEls nens i nenes de Calella treballaran i opinaran sobre el seu municipi\nHo faran en el Consell Municipal d’Infants, que estarà format per joves entre 10 i 12 anys. El ple municipal ha aprovat la proposta amb l’objectiu de tenir en compte la visió dels més petits en la presa de decisions. En total, participaran 35 alumnes de 5è i 6è de primària de les escoles de […]\nCCOO critica el quart expedient de regulació d’ocupació temporal de Nylstar\nDes del sindicat, critiquen que continuï la incertesa després que la Unió General de Treballadors, que té majoria al Comitè de Nylstar, hagi aprovat per majoria la proposta de l’empresa. A més, consideren que la situació econòmica i contable no mereix cap credibilitat, especialment, segons ells, per l’actual situació de pèrdues. Josep Serra, secretari general […]\nEl Ple de Blanes aprova el Pla Econòmic i Financer per fer front a un deute de 16 milions d’euros\nAquest deute de 16 milions d’euros és causa de la dissolució del Consorci Urbanístic Portal de la Costa Brava – Illa de Blanes, que es va crear per a construir la Ciutat Esportiva de Blanes. Per fer front a aquesta despesa, el ple de Blanes ha aprovat un Pla Econòmic i Financer.\nL’Ajuntament de Lloret demana la Generalitat l’aprovació d’un reglament per combatre la pobresa energètica\nAquest és l’objectiu de la moció que va presentar el Partit dels Socialistes en el plenari de dilluns i que va ser aprovada. D’aquesta manera, es pretén comptar amb eines que ajudin a afrontar l’emergència en l’àmbit de l’habitatge i la pobresa energètica. A banda de l’aprovació del reglament, també s’insta al Govern català a […]\nEl primer premi, el 66.513, s’ha venut de manera íntegra a Madrid. Però el 4.536, que correspon al segon premi i està guardonat amb 125.000 euros per cada dècim, s’ha venut, de manera parcial, al municipi selvatà de Vilobí d’Onyar. La propietària de l’estanc és Montse Daunis. A més, Lloret de Mar i Blanes venen […]\nArenys de Mar destinarà una xifra rècord als Serveis Socials en el pressupost de l’any 2017\nEn concret, la partida per aquesta àrea serà de prop d’1 milió d’euros. Segons el tinent d’alcalde d’Hisenda, Ramon Vinyes, el pressupost s’incrementa un 6%, arribant als 18 milions d’euros. L’equip de govern apunta que ha estat gràcies, entre d’altres, a la congelació de les taxes i els impostos, l’augment de les transferències de l’Estat […]\nEls “Pastorrats” tornaran a Pineda de Mar\nEs tracta d’una versió còmica dels tradicionals Pastorets. El dia de Nadal s’estrenaan els Pastorets habituals tot i que aquest any, hi ha diverses novetats. El 15 de gener hi haurà els Pastorets solidaris amb la presència de les autoritats locals, i els dies 21 i 22, per tancar el cicle, tornaran els esperats Pastorrats.\nLloret de Mar rebrà 600.000 euros del Partonat de Turisme\nEl director del Patronat de Turisme, Ramon Ramos, justifica l’aportació de 600.000 euros a Lloret de Mar. Considera que s’havia de donar suport tant sí com no a la destinació més gran, segons ell, de la Costa Brava. L’alcalde de Lloret, Jaume Dulsat, va avançar en el ple de dilluns que el Patronat de Turisme […]


La Cultural Jordi Francolí de l'Espluga organitza tallers d'iniciació a la glosa i als balls folk | EL PORTAL NOU\nHome Cultura La Cultural Jordi Francolí de l'Espluga organitza tallers d'iniciació a la glosa i als balls folk\nLa Cultural Jordi Francolí de l'Espluga organitza tallers d'iniciació a la glosa i als balls folk\nLa primera sessió de glosa, diumenge 15 de gener, anirà dedicada a la cançó improvisada, a càrrec d'Alexandre Bonanit de l'Associació Bocafoscant. Es farà una introducció a la glosa i els diferents estils que hi ha arreu dels Països Catalans. Donant a conèixer com s'estructura i proposant diferents exercicis per poder aprendre a glosar, treballant la rima, la mètrica, les idees i les normes.\nEn una segona sessió, diumenge dia 29 de gener, que serà d'aprofundiment, intervindrà Laia Pedrol explicant la cançó de pandero a la Conca de Barberà i la part de melodia de la glosa. Sense perdre de vista altres tonades d'arreu del territori com les nyacres de l'Empordà, els garrotins de Lleida, les corrandes de la Catalunya central, les jotes de l'Ebre, les albades del País Valencià, o el glosat mallorquí. Només podran participar en aquesta sessió les persones que han assistit a la primera sessió.\nLes sessions de glosa es duran a terme a la Sala de les Corts Catalanes del Claustre de Sant Francesc a Montblanc. Amb una durada de 2 hores, de 6 de la tarda a les 8 del vespre, i amb un donatiu de 2 euros per taller.\nEls tallers de balls folk, seran impartits per Gerard Torres i Anna Guasch, membres de l'Associació Balls a Plaça de Tarragona i components del grup Folkatr3s. En una primera sessió el diumenge dia 22 de gener, oferiran un taller on els participants s'iniciaran en els balls de grup i de parella més habituals: xotis, masurques, cercles, xampanyes, ball pla i moltes altres danses i balls d'altres indrets de Catalunya, Euskal Herria, d'arreu d'Europa i la Mediterrània.\nLa segona cita dels tallers de balls folk, el diumenge 12 de febrer, anirà dedicada a la jota. Serà un taller d'introducció a un dels gèneres de dansa d'arrel dels Països Catalans, la jota, declarada dansa d'interès nacional el 2010 per part del Consell de Cultura Popular i Tradicional de la Generalitat de Catalunya. La sessió serà impartida pel grup CARROLL format per Xavi Bordera, músic, i Albert Margalef, ballador de dansa tradicional, ambdós membres de diverses formacions de música i de dansa tradicional.\nLes sessions de balls folk i jota seran a la Sala Llucià Navarro del Casal l'Espluga de Francolí. Amb una durada de 2 hores de dos quarts de 6 de la tarda a dos quarts de 8 del vespre, i també amb un donatiu de 2 euros per taller.\nAquest cicle d'hivern vol ser un punt d'inici, per a fer néixer a la Conca de Barberà l'interès per la cançó improvisada i els balls folk. La Cultural Jordi Francolí treballa en aquest sentit per a mirar d'articular, crear i sumar-se a les xarxes ja existents al país, creant a la Conca grups que promoguin aquests estils musicals i de dansa. El formulari d'inscripció es pot trobar en aquest enllaç.


Una persona gran del barri de Sant Pere i Sant Pau fent gestions a través d'un caixer automàtic.\nAugmentaran la presència a finals de mes, quan molts jubilats van a retirar els diners de la pensió\nActualitzada 05/05/2021 a les 15:56\nDecebuts amb la poca presència policial al barri, els membres de l'Associació de Veïns la Unió de Sant Pere i Sant Pau posaran en marxa en els pròxims dies unes patrulles veïnals que vigilaran els caixers automàtics per evitar que robin a la gent gran. Segons explica el president de l'entitat, Gabriel Muniesa, «hem detectat que, tot i ser un barri tranquil, hi ha constants casos de robatoris per part de gent que ve de fora i que netegen la cartera de qui poden». En aquest sentit, defensa que la implantació d'aquesta vigilància per part de voluntaris tant de l'associació com del barri en general «serà una manera d'evitar aquests robatoris i que la gent gran, que és la principal afectada, pugui anar a treure diners del caixer amb total normalitat».\nTal com assegura el president de La Unió, aquesta mesura ha estat ideada pels mateixos ancians i l'entitat és la que ara treballa per dur-la a terme. Muniesa, que espera aconseguir vuit o deu voluntaris, diu que la seva funció serà dissuasòria. «Ens posarem a uns metres de l'oficina del banc, que és on solen cometre el robatori per no ser captats per les càmeres de seguretat, i, si podem, evitarem que es produeixi, però en cap cas ens posarem en baralles», explica Muniesa, que afegeix que també intentaran identificar el delinqüent.\nPel que fa a l'horari d'aquesta vigilància, el president d'una de les associacions de veïns del barri comenta que «ens hi col·locarem dos cops per setmana durant dues hores i augmentarem aquesta presència a finals de mes, quan molta gent gran va al caixer per retirar els diners de la pensió que acaben de cobrar». Així mateix, afirma que publicaran a les xarxes socials aquests horaris per tal que els veïns sàpiguen quan poden anar-hi amb la tranquil·litat de saber que hi ha algú que vigila. A més, assegura que els voluntaris duran unes armilles de color gris amb l'anagrama de l'entitat veïnal per a identificar-se. De fet, aquestes s'estan fabricant i, un cop les rebin, es posaran en marxa. Muniesa calcula que podrien començar la setmana vinent o l'altra, a molt tardar.\nAmb tot, Muniesa reivindica que «estem buscant seguretat al barri i fins que no hi hagi les patrulles de proximitat que ens promet l'Ajuntament ho haurem de fer nosaltres». En aquest sentit, recorda que «a Sant Pere i Sant Pau hi ha 20.000 habitants i hi ha molts municipis amb la mateixa població que tenen comissaries amb una vintena d'agents. Aquí tenim algun policia que ve de tant en tant, volem una oficina amb plantilla fixa, però sembla que, ara per ara, això està complicat», lamenta, finalment, Muniesa.\nVíctor Manuel Mosquera Brunet va dir..LES COMISSIONS, ARMA DE ROBATORI MASSIU\nHi ha 5 grans bancs que cotitzen en l'Ibex-35, Banc Santander, BBVA, CaixaBank, Banc Sabadell i Bankinter. El que vostè potser no sabrà és que l'any 2019 van obtenir uns guanys de 22.292 milions d'euros sols amb les comissions que cobren als clients i usuaris de qualsevol servei o producte que utilitzessin. I com no els sembla bastant el benefici que obtenen en utilitzar els diners dels nostres comptes, els 5 grans bancs s'han posat d'acord a augmentar les comissions des de l'inici de 2020.\n¡SÓN TOTS UNS MAFIOSOS!\n¿Va a decir algo que tenga que ver con la noticia?agitador\n#3 Víctor Manuel Mosquera Brunet\nRuben va dir..Sr.Ricomà!!! llevan pidiendoselo desde hace mucho tiempo todos los barrios, mas seguridad, mas seguridad, mas seguridad.............\nLES COMISSIONS, ARMA DE ROBATORI MASSIU\nDespués vendrán los problemas cuando la patrulla deba defenderse de las ratas y sean denunciadas por ellas que aún les tendrán que pagar\nSr.Ricomà!!! llevan pidiendoselo desde hace mucho tiempo todos los barrios, mas seguridad, mas seguridad, mas seguridad.............\nComenta el contingut : Veïns de Sant Pere i Sant Pau vigilaran els caixers per evitar robatoris a gent gran del barri


Pandèmia i psicodeflació\nActualitzada 30/06/2020 a les 15:27\nProfessora titular d’Història Contemporània a la UdL\nLa pandèmia ho ha implosionat tot mentre gestionem com podem l'espera i la incertesa. No tenim control sobre la realitat, ni tan sols la més immediata. En les diferents fases del confinament –o n'hauríem de dir arrest domiciliari?– ens hem anat fent preguntes sense cap resposta concloent. Els models interpretatius convencionals han caducat. Tanmateix, sempre s'intenten trobar explicacions per fer un món més cognoscible i n'hi ha que comparen la gran crisi econòmica que vindrà amb el crac del 29. No crec que s'hi puguin establir analogies, sobretot si es tenen en compte les conseqüències que se'n derivaren en les dècades següents. Llavors el president Roosevelt assumí que calia impedir els desvaris capitalistes que cavalcaven sense brides i impulsà una política econòmica en què l'Estat regulava l'activitat liberal. S'obrí la porta al desenvolupament de l'Estat del benestar fins als anys 70, cosa que garantí una relació prou estable entre la millora dels salaris i la productivitat i un equilibri entre l'augment de la producció i l'augment de la demanda de béns de consum. Ara això és del tot impensable ja que no hi ha aturador. A finals del segle XX va desaparèixer un tros del món que s'autoproclamava comunista i en el món occidental s'esvaí la por per frenar aquell paradigma “revolucionari”. En l'actualitat, l'anomenada “alt right” nord-americana, amb Donald Trump al capdavant, no amaga la ferma voluntat de dinamitar la relació que entre Estat i ciutadania va emergir des de l'Europa il·lustrada i desmantellar l'Estat com a organització social.\nTambé n’hi ha que diuen que l’actual daltabaix és comparable amb la crisi de 2008. És ben cert que la crisi de 2008 sacsejà el sistema però no va aturar la globalització. La República Popular de la Xina continuà el seu ascens fins a col·locar-se el 2017 (segons l’FMI) com la primera potència comercial i inversora del món. El seu model –“un país, dos sistemes”– ha demostrat l’eficàcia de combinar l’ultraliberalisme amb estat policial. I això la Xina ho pot vendre com un model d’èxit, també contra la pandèmia, amb la qual cosa el seu autoritarisme encara ha quedat més blanquejat a ulls del món occidental que resignadament veu com els ideals de llibertat es van devaluant.\nAra la pandèmia ha enfonsat (no desaparegut) la globalització perquè, trencant les xarxes de subministrament, ha despullat les profundes vulnerabilitats locals i globals. La bombolla de l’acceleració ha explotat. La idea que desenvolupament i creixement són inseparables ha quedat obsoleta. Cal redefinir la idea de progrés. Seria, per tant, molt aconsellable que el concepte de desenvolupament atengués criteris ètics centrats en les necessitats humanes.\nLa vulnerabilitat davant el virus és general. Tothom en pot ser víctima. Tanmateix, la irracional\ni els gravíssims desequilibris duts a terme pel neoliberalisme sí que provoquen que el virus discrimini i que contribueixi a expandir altres pandèmies com el racisme, la xenofòbia, la violència contra els col·lectius LGTBI, entre altres. El virus ha ajudat que aquestes explotacions i les desigualtats socials i econòmiques s’accentuïn. Si no hi ha un procés de reconeixement de lluites entre grups oprimits el seu potencial de radicalitat esdevindrà cada vegada més estèril.\nDes de fa unes quantes dècades una part molt important del substrat cultural capitalista ens ha empès a consumir només allò que ens agrada. I això en un context en què s’ha conreat una autèntica veneració pel mercat. A partir d’ara, estarem preparats per dissociar el plaer del consum entès en un sentit merament mercantilista? Estarem preparats culturalment per deixar de banda la identificació entre aquest consum i la sensació de llibertat? Estarem preparats per compartir? Som prou conscients d’aquesta psicodeflació en què estem immersos? El virus no ens ha fet gaire diferents de com érem abans del confinament. Ens ha aïllat i potser encara ens ha fet més individualistes.\nMés que mai s’imposa la urgència de buscar noves estratègies i noves formes d’autoorganització. Els efectes de la pandèmia ens han recordat que cal invertir en recursos morals i ètics, tant de caire col·lectiu –justícia, solidaritat, cooperació, coneixement socialitzat…– com individuals –autoestima, autoconfiança…–. Si no s’aprofundeix en aquests indicadors, si no ens exigim revisitar conceptes, difícilment milloraran les possibilitats d’accés a les oportunitats que pugui tenir la ciutadania per satisfer les seues necessitats.


Dones i mercat de treball - Àrea Metropolitana de Barcelona\nDones i mercat de treball\nÁmbito: Àrea metropolitana\nFecha de publicación: 12/2021\nAutor: Observatori de Gènere Metropolità\nColaboradores: Promotors: Agència de Desenvolupament Econòmic de l'AMB i Consell Comarcal del Baix Llobregat\nLa situació desigual de les dones a la societat és un fet i la dificultat de trobar estudis que facilitin dades sobre el tema a escala local també. L'Observatori de Gènere Metropolità neix l'any 2021 arran de la necessitat dels municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona d'obtenir dades sobre la desigualtat de gènere en els diferents àmbits de la societat.\nDones i mercat de treball és un breu document que pretén oferir una perspectiva general de la situació de les dones en el mercat de treball, que inclou dades sobre tres aspectes: mercat de treball, ingressos i bretxa salarial, i pobresa.\nEl document que es presenta complementa la visualització de les dades de Dones i mercat de treball i permet consultar indicadors i variables de l'àmbit del mercat de treball de manera interactiva als municipis metropolitans.\nEstudi Dones i mercat de treball\nResum de dades (octubre 2021)\nResum de dades (desembre 2021)\nVisualitzador de les dades


Assessorament per Delicte de Falsedat Documental - Gremicat\nAssessorament per Delicte de Falsedat Documental\nAdvocats en Delicte de Falsedat Documental a Barcelona\nSi necessita assessorament sobre qualsevol aspecte relacionat amb el delicte de falsedat documental no dubti a posar-se en contacte amb el nostre despatx,\nla primera visita és gratuïta. >\nTot delicte de falsedat documental, es du a terme amb l’única finalitat d’alterar la veritat. Així, la falsedat documental consisteix en l’alteració del contingut d’un document, de tal forma que automàticament es converteix en fals, no sent més important el fet de modificar el contingut sinó la intencionalitat amb la qual es du a terme.\nEls delictes de falsedat documental són molt amplis, i tracten de protegir com bé jurídic la seguretat en el tràfic jurídic, amb tot el que això implica en el que a mitjans probatoris es refereix, confiança dels ciutadans i de les institucions (Sentència del Tribunal Suprem de 13 de juliol de 2010).\nEl delicte de falsedat documental està recollit pel Codi Penal Español, en els articles 390 i següents, i compren diferents penes depenent tant del document que es falseja, com de qui ho falseja, sent majors la penes si l’autor del delicte és un funcionari públic, o el document falsejat és, igualment, un document públic.\nTipus de falsificació documental:\nFalsificació de documents públics oficials.\nFalsificació en document privat.\nFalsificació de documents públics per particulars.\nFalsejament de documents societaris.\nCONDUCTA TÍPICA DEL DELICTE DE FALSEDAT DOCUMENTAL I BÉ JURÍDIC PROTEGIT\nCom ben hem assenyalat anteriorment, no és tan greu el fet de dur a terme la modificació d’un document com el dol o la voluntat amb la qual es du a terme, produint-se així, un engany o alteració de la veritat. Més endavant comentarem aquest extrem.\nUna particularitat del delicte de falsedat documental és la controvèrsia sobre quan té lloc la consumació del tipus. Així, nombrosa jurisprudència afirma que la consumació del delicte de falsedat documental es produirà amb la simple elaboració del document alterat, sense esperar al fet que el mateix s’introdueixi en el tràfic jurídic.\nD’aquesta forma, el bé jurídic que s’ha intentat protegir al llarg d’aquests últims anys, mitjançant el càstig i penalització d’aquestes conductes, no ha estat un altre que la fe pública dels sistemes públics i la seguretat del tràfic jurídic, impedint la introducció d’elements falsos que puguin donar lloc a una alteració de la realitat jurídica.\nCal esmentar que, la falsedat documental només tindrà transcendència jurídica en la mesura en què el document estigui destinat a entrar en el tràfic jurídic o, efectivament, entri en ell.\nEn un altre ordre, la jurisprudència (Sentència del Tribunal Suprem de 14 d’abril de 2000) estableix com a elements característics:\n1º- Que pugui afectar a una o diverses persones\n2º- Que estigui d’alguna forma destinat al tràfic jurídic, podent ser de dues classes:\n- a) Intencionals: si són destinats al tràfic jurídic des de la seva creació.\n- b) Ocasionals: si són destinats al tràfic jurídic amb posterioritat.\n3º- Que pugui assortir algun efecte en el tràfic jurídic.\n4º- La seva funció es basa a perpetuar la voluntat d’un subjecte, perquè en un futur, la mateixa pugui prevaler de cara a provar algun tipus de fet, coneixement o finalitat.\nEn qualsevol de les modalitats de falsedat documental, perquè pugui ser considerada com a delicte, és requisit fonamental que la falsedat afecti a elements essencials del document de tal forma que es desvirtuï aquestes funcions esmentades, i es perjudiqui al bé jurídic protegit de la seguretat en el tràfic (Sentència del Tribunal Suprem d’11 d’octubre de 2013), per la qual cosa no s’admetran falsificacions irrellevants o supèrflues (Sentència de Tribunal Suprem d’11 d’abril de 2009).\n5º- Les falsedats documentals atenent a la seva manera de comissió, es poden classificar com d’acció, d’omissió i fins i tot en comissió per omissió, en virtut de l’article 11 del Codi Penal, quan no es presti la diligència deguda com deure garant (Sentència del Tribunal Suprem de 5 d’octubre de 2006).\nEn últim lloc, s’ha de significar que quan parlem de falsedat documental, els delictes majoritàriament han de perpetrar-se de forma dolosa amb certes excepcions. Això en la mesura que s’exigeix consciència i voluntat d’alterar la realitat sense que s’exigeixi la presència d’un especial ànim de lucre (vegeu STS de 17 d’octubre de 2014).\nEls advocats del departament penal de Gremicat estan especialitzats en la defensa individual i de corporacions en tot tipus de delictes de falsedat documental, havent intervingut en múltiples processos relacionats amb el delicte de falsedat documental.\nSi necessita assessorament sobre qualsevol aspecte relacionat amb el delicte de falsedat documental no dubti a posar-se en contacte amb el nostre despatx, la primera visita és gratuïta.


Èxit a la presentació del #demos9 “El tio Canya ha mort” – ACV Tirant lo Blanc\nEl dimecres 14 de setembre la Fundació Nexe i l’ACV Tirant lo Blanc vam presentar el número 9 de la col·lecció Demos, titulat El tio Canya ha mort. Notes sobre la mecànica sociolingüística del valencià i l’autor del qual és Francesc Hernàndez i Dobon. L’acte, celebrat al Saló d’Actes del Col·legi Major Rector Peset, va comptar amb la participació de Susanna Pardines, coordinadora de Lab de Cultural i Identitat de la Fundació Nexe, de Rubén Trenzano, Director General de Política Lingüística i l’autor del llibre, Francesc Hernàndez.\nEl sociòleg Francesc Hernàndez va explicar que el llibre parteix de les dades recollides per la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esports, que demostren que el valencià continua en una situació precària en alguns casos però que ha guanyat terreny des que el grup de música Al Tall va publicar per primera vegada, fa ara 40 anys, la cançó d’El Tio Canya. “Gràcies al paper de l’escola els joves de hui en dia tornen a dominar el valencià parlat i escrit”, va remarcar l’autor. El Director General de Política Lingüística, Rubén Trenzano, va agrair a la Fundació Nexe i a l’autor la promoció de llibres d’aquest tipus que puguen ajudar a implementar les polítiques lingüístiques adequades.\nLa presentació del llibre s’ha portat a terme amb la col·laboració de la Universitat de València, la Direcció General de Política Lingüística i la Diputació de València. Recordeu que podeu comprar el #demos9 contactant amb l’ACV Tirant lo Blanc (gerencia@tirant.org) o descarregar-lo del web de la Fundació Nexe ací.