Detenen un jove a l'Arenal per violència el vespre de l'agressió mortal al jove neerlandès\nUn agent de la Policia Nacional. EUROPA PRESS\nPalmaLa Policia d'Holanda ha detingut un jove de 19 anys per pegar una pallissa a dues persones a l'Arenal just el vespre de l'agressió mortal a Carlo Heuvelman, el jove neerlandès de 27 anys que va perdre la vida a Son Espases.\nNo obstant això, i segons detallen el diari holandès Nu i Diario de Mallorca, l'arrestat no és sospitós de l'agressió que va provocar la mort de Carlo quatre dies després dels fets. Així, el detingut va estar involucrat en altres incidents, però no en el de Carlo. De totes maneres, està arrestat per un delicte d'intent d'homicidi.\nMor a Son Espases el jove agredit per un grup de neerlandesos a la Platja de Palma\nSegons ha informat Europa Press, aquesta detenció és la primera que es fa des que la Policia holandesa es va fer càrrec de la investigació del cas fa una setmana. Anteriorment, agents de la Policia Nacional a Espanya varen arrestar un jove holandès, de 18 anys , però després de comprovar que no havia participat en l'agressió, el varen posar en llibertat.\nLa investigació continua per part dels agents holandesos, que de moment han interrogat 11 persones com a testimonis dels fets.\nagressió mort l'arenal holanda


Montserrat Vergé Grau | L'ensenyament ha d'ajudar l'alumne a fer-se preguntes | The 3 things I've learned\nSóc llicenciada en filosofia tot i que mai he exercit aquesta branca donat que vaig entrar a treballar a l'escola concertada en l'àrea d'educació física. Estic profundament interessada en les adaptacions que l'escola i els professors hem d'anar fent per apropar-nos a la realitat i al futur dels nostres alumnes. És per això que també imparteixo cursos als docents sobre la nova llei educativa.\nL'ensenyament ha d'ajudar l'alumne a fer-se preguntes\nL'escola hauria de ser el lloc per excel-lència on l'alumne, compartínt amb els companys i professors les seves inquietuds, es fes moltes preguntes i s'interessés per les causes i conseqüències de les coses. Dinàmiques metodològiques variades i molt actives probablement hi ajudarien. Sovint el treball a l'aula, per por de no acabar temaris, segueix sent excessivament expositiu per part del professor i es deixa molt poc marge perquè els alumnes investiguin, es qüestionin i cerquin vies de descoberta o d'expliacació de les coses. Ens cal una bona formació també als professors per fer-ho possible.\nL'educació ha de prioritzar l'adquisició de criteris i la formació del sentit comú.\nEl treball a l'aula ha de permetre, més enllà d'un aprenentatge conceptual purament memorístic, la possibilitat d'espais de reflexió sobre els temes tractats. El fet de parlar i comentar diversos aspectes del dia a dia, valorar diferents opinions i punts de vista, ajuda l'alumne a tenir una visió més àmplia de les coses i a tenir més referents per adoptar criteris propis. Segueixo considerant cabdal la idea de "caps ben fets més que ben plens" i això és especialment possible si proporcionem metodologies de treball adients.\nHauríem de repensar les escoles\nLa realitat d'espais i estructures escolars no sempre facilita que l'alumne pugui ser l'autèntic protagonista del seu aprenentatge ni ajuda gens a que s' involucri ni s'interessi excessivament. Els recursos són els que són però em temo que les necessitats actuals dels alumnes per afrontar els reptes de futur requereixen de nous plantejaments. Modificar currículums escolars amb la intenció de que l'alumne passi del saber al saber fer requereix també d'un suport estructural a l'escola que no sempre és fàcil.


Festa d'Adisga 2014\ndimecres, 26 de novembre de 2014 05:45\nLa festa d'Adisga es farà aquest dissabte a la plaça Jaume Balmes.\nL’any 1992, l’ONU va declarar el 3 de desembre com el Dia Internacional de les Persones amb Discapacitat. Per celebrar aquesta data, l’Associació de Familiars de Discapacitats Intel·lectuals de Gavà (ADISGA), ha preparat un seguit d’actes que tindran lloc a la plaça Balmes aquest dissabte a partir de les 10 del matí. La jornada inclourà actuacions variades I activitats paral·leles per a grans i petits, per exemple jocs, castells inflables, o tallers de pintura i manualitats. A les 13:30h es clourà la celebració amb un aperitiu que es farà després de la lectura d’un manifest a càrrec de membres de l’associació.\nDarrera actualització de dimecres, 26 de novembre de 2014 13:36


\tEls sopranos: tot el que ha dit David Chase sobre aquell final notori - Hollywood\ncom va morir el Dr Denise en caminar morta?\nvídeo de mirilla nua d’Erin Andrews\nrachel roy beyonce solange jay z\nEls sopranos: tot el que ha dit David Chase sobre aquell final notori\nDe © HBO / Photofest.\nDavid Chase probablement hauria d'haver sabut que acabar amb una sèrie molt popular com Els sopranos amb un tall sobtat al negre seria un moviment provocador. Tot i així, heu de sentir-vos per l’home, ara que porta més d’una dècada perseguint aquell final infame ambigu.\nEn aquest punt, la majoria Sopranos els fans probablement han descobert que Chase mai no donarà una resposta clara sobre si Tony va morir realment en aquell restaurant. Com Chase ha insistit durant anys, aquest no és realment el punt de l’escena. Tot i això, això no ens ha impedit fer-li aquesta pregunta una i altra vegada. I, per tant, en honor del vintè aniversari de l’espectacle, potser ha arribat el moment de mirar enrere tot el que Chase ha dit sobre el tema i, potser, de confiar les seves paraules a la memòria perquè ningú no ho necessiti més.\nEl darrer episodi de Els Soprano, va ser revolucionari, com la resta del programa. Tony s’asseu a la gelateria d’Holsten amb la seva família, mirant els anells de ceba i escoltant Journey’s Don't Stop Believin ’, tot mirant ansiosament la porta cada vegada que s’obre. Sap que el seu temps s’acaba i, com un desconegut, entra al bany, possiblement per agafar una pistola, com ara El padrí —La tensió augmenta. Abans que els espectadors aprenguin què passa després, la pantalla es torna negre bruscament.\nAlan Sepinwall, coautor del llibre recentment publicat Les Sopranos Sessions, entrevistat Chase sobre el final l'endemà que es va emetre el juny del 2007. I Chase va tenir clar des del principi: no tinc cap interès a explicar, defensar, tornar a interpretar o afegir el que hi ha, va dir de l'escena, afegint: Ningú intentava ser audaç, honest amb Déu. Vam fer el que pensàvem que havíem de fer. Ningú no intentava bufar la ment de la gent ni pensava: 'Vaja, això els [marcarà]'. La gent té la impressió que proveu de [embolicar] amb ells i no és cert. Esteu intentant entretenir-los. . . . Qualsevol que vulgui veure-ho, hi és tot.\nUns mesos després, Els sopranos: el llibre complet es va publicar. En ella, Chase elaborat més a l’escena —Tot i que sonava una mica amarg per la quantitat d'atenció que havia cridat. Aquella setmana hi va haver una guerra i va intentar atacs terroristes a Londres, va dir Chase. Però aquesta gent parlava d’anells de ceba. També va eliminar la idea que l'episodi conté pistes ocultes que podrien il·luminar el que realment va passar, i va anomenar el final no Codi Da Vinci. Pel que fa als fans que, tanmateix, van pentinar l'episodi com si fos la pel·lícula de Zapruder? La majoria d’ells, la majoria de nosaltres, hauríem d’haver fet aquest tipus de coses a la classe d’anglès de l’institut i no ho van fer. I no, una vegada més, no es tractava d’una broma: per què entretindríem la gent durant vuit anys només per donar-los el dit? Chase es va preguntar, aparentment inconscient que, independentment de la seva intenció, aquesta era la pregunta que molts fanàtics es van trobar després de veure l'episodi.\nTot i això, no es pot dir que Chase no tingui sentit de l’humor sobre les incessants preguntes finals. Anys després, el 2012, mentre Chase parlava El New York Times Sobre Homes bojos (creat per ex Sopranos escriptor Matthew Weiner ), va assenyalar el difícil que és acabar una sèrie i li va oferir una solució retroactiva dos controversial TV finals: Seinfeld, ho van acabar amb tots ells a la presó, va dir Chase. Ara aquest és el final que hauríem d’haver tingut. I haurien d’haver tingut el nostre, on es va enfosquir en un restaurant.\nMesos després, Chase hi tornava a dir, explicant-ho USA Today mentre promocionava la seva nova pel·lícula, No s'esvaeixen, La gent encara em pregunta què va passar [a l’escena final]. No em pregunten si Tony és viu o mort. Però sé que és cap a on va. La meva resposta és que si us digués que us ho hauria dit.\nSi no va morir aquella nit, moriria molt aviat, va dir Chase. I el problema és el mateix: hi ha el nombre de minuts a la vida i van així, va afegir, fent un tic. S’han anat. I no saps quan arribarà. Això és tot el que volia dir.\nChase va elaborar més a una altra entrevista al mateix temps, en què va assenyalar, Tony tractava cada dia de mortalitat. Estava eliminant la vida i la mort. I no estava content. Estava aconseguint tot el que volia, aquell noi, però no estava content. Tot el que volia fer era presentar la idea de com de curta és la vida i de preciosa que és. L’única manera que sentia que podia fer era arrencar-la.\nChase també es va obrir sobre algunes de les preguntes que es va fer a l’hora d’ajuntar aquest final. Se suposa que he de fer una escena i acabar on es demostri que el crim no paga? Bé, hem vist que el crim paga. Ho veiem des de fa quants anys? Ara, en un altre sentit, vam veure que el delicte no pagava perquè no el feia feliç. Era un home molt aïllat i infeliç. I finalment, de tant en tant, feia una connexió amb la seva família i s’hi feia feliç. Però en aquest cas, passés el que passés, mai no en vàrem veure el resultat. Se’l va arrencar d’ell i de nosaltres.\nEs podria pensar que per aleshores ja s’haurien resolt totes les preguntes. Però el 2014, un sol comentari a què va fer Chase Vox configureu breument el fitxer Sopranos -amorós món en flames. Escriptor Martha P. Nochimson va descriure la reacció de Chase quan li va fer la pregunta interminable sobre el destí de Tony: va negar amb el cap 'no', va escriure i va dir simplement: 'No, no ho és.' Això era tot.\nEspera Què? Per tant, ell és viu? No molt ràpid. Poc després, Entertainment Weekly va publicar un comunicat de Chase, a través del seu representant, que reculava aquesta idea. Un periodista de Vox va malinterpretar el que va dir David Chase en la seva entrevista, segons el comunicat. Simplement citar David dient: 'Tony Soprano no ha mort', és imprecís. Hi ha un context molt més ampli per a aquesta afirmació i, com a tal, no és cert. Com ha dit David Chase en nombroses ocasions al registre, 'No és útil que Tony Soprano estigui viu o mort.' Seguir buscant aquesta resposta és infructuós. L'escena final de Els sopranos planteja una pregunta espiritual que no té una resposta correcta o incorrecta.\nDies després, parlant amb la bèstia diària , Va dir Chase sobre el comentari citat originalment, no recordo aquella conversa. Estic segur que va passar, però no me’n recordo i, si ho digués, crec que probablement pensaria en una altra cosa.\nIntroduïu les arrugues més recents en tot això: parlar amb Sepinwall i Sessions Soprano coautor Matt Zoller Seitz sobre el final de la sèrie en una conversa recent, Chase dit , Crec que tenia aquesta escena de mort [en ment com a final] uns dos anys abans del final. . . . Tony anava a ser cridat a una reunió amb Johnny Sack a Manhattan, i ell tornaria pel túnel de Lincoln per a aquesta reunió, i allà es tornaria negre i no el tornareu a veure mai més quan tornava enrere, la teoria és que a la reunió li passa alguna cosa dolenta. Però no ho vam fer.\nT'adones, per descomptat, que acabes de referir-te a això com una escena de mort, va dir Seitz després que Chase acabés. Després d'una llarga pausa, Chase va respondre: Folleu-vos. Els tres van compartir una rialla. Finalment, va afegir Chase, vaig canviar d’opinió amb el pas del temps. No volia fer una escena de mort directa. No volia que tinguessis la sensació de dir: 'Oh, es reunirà amb Johnny Sack i el mataran'. Aquesta és la veritat.\nVa dir Seitz la A.V. Club * que va seguir amb Chase per aclarir el seu comentari i Chase li va dir que l’escena de la mort que descrivia no era l’escena de Holsten, sinó una idea anterior que havia abandonat. Tanmateix, dubto seriosament que això dissuadirà ningú de creure el que ja creu, però, va dir Seitz. Si els darrers dotze anys ens han ensenyat alguna cosa, és això, per citar malament una famosa cançó de Simon & Garfunkel, a Sopranos el fan escoltarà el que vol escoltar i ignorarà la resta.\n- No ho digueu Dernaissance, digueu-ne el molt merescut primer pla de Laura Dern\n- Ethan Hawke es fa sincer sobre els Weinsteins i els Spaceys del món\n- Tinc una mica de control sobre el meu destí —Nicole Kidman\n- Contes desconcertants de la Convenció de iots de St. Barth\n- L’any que ve en la reialesa britànica


Decreixement i educació – 15/15\_15\nPosar l’infant al centre… de les seves necessitats o de les nostres?\nDesprés de participar en una jornada de reflexió sobre l’educació més enllà de l’horari lectiu, he sentit la necessitat de compartir una reflexió sobre l’educació continuada.\nHem tingut l’oportunitat de saber què estem fent les unes i les altres. Projectes molt engrescadors, que tiren endavant més per la bona voluntat, la implicació i motivació de les entitats promotores i de les persones que s’hi impliquen que per l’abundància de recursos al seu abast. Amb un esforç enorme per oferir més oportunitats a qui habitualment en té menys, procurant cohesionar les nostres comunitats reduint-ne les desigualtats. I és cert que aquestes iniciatives, sovint, no gaudeixen de la bona premsa que té l’educació formal. Tot i que sovint allà s’hi fan coses molt més transformadores que a l’escola tradicional.\nNens al pati, Centre Montserrat-Xavier, anys 40. Font: Wikipèdia per Perotrocaguinarda. CC BY-SA 4.0\nEn aquest context, tot el que es faci per donar suport a aquestes organitzacions, moltes de les quals s’han deixat la pell pel camí de les retallades i l’austeritat és, d’entrada, benvingut. Però potser caldria plantejar-nos en quin context sorgeixen aquestes propostes i quina és la seva funció, tot fent una reflexió més profunda. Ara estem aquí i tenim tota una sèrie de necessitats. Però si volem plantejar-nos reptes de futur, sempre és interessant veure d’on venim.\nSovint, els projectes educatius innovadors provenen de plantejar-se qüestions com: en quin context va néixer l’actual sistema educatiu, quines necessitats pretenia satisfer, qui el va idear i per a què? I de les respostes a aquestes preguntes han sorgit alternatives revolucionàries. En aquest sentit, podríem afirmar que el model de producció industrial capitalista necessitava una institució que es fes càrrec dels nostres infants mentre aquelles qui tradicionalment ens n’haviem cuidat (les dones) ens incorporàvem al mercat de treball. Així que podem concloure amb bastanta unanimitat que no es va crear pensant precisament en les necessitats dels infants. O, com a mínim, no única i exclusivament.\nL’escola innovadora i els moviments de renovació pedagògica van néixer arran d’aquesta anàlisi. Amb la voluntat de construir una escola on les necessitats dels nostres fills i filles passessin a un primer terme, desplaçant la idea d’escola com a guarderia. Però vulguem o no reconèixer-ho, aquesta segueix sent la seva funció principal.\nEscolaritzem als infants amb 3 anys, però abans ja els hem portat a la llar d’infants. Amb una mica de sort hauran pogut plorar en separar-se de nosaltres (abans no se’ns permetia ni tan sols aquesta expressió de la nostra incomoditat). Però ho fem perquè els beneficia a ells o per suplir una necessitat imperant (sortir a treballar per a aconseguir diners)?\nD’altra banda, en determinats contextos amb un nivell socioeconòmic una mica més alt està també molt establert el costum de fer participar els nostres fills i filles en diverses activitats extraescolars. Amb una mica de sort, seran a l’escola des de les 9h del matí fins les 16:30h (7h30m). Ens en queden unes 6 des que surten de l’escola fins que se’n van a dormir. I encara volem que segueixin aprenent. Altra vegada sembla que ens persegueix el mantra de l’educació continuada.\nProbablement, els infants més petits tenen més necessitat d’estar amb els seus adults de referència que cap altra cosa. De mantenir el vincle, allò que els fa sentir seguretat, que alimenta la seva autoestima. I sense això, tot allò que volem que aprenguin passarà a un segon terme. Perquè no hi ha res més valuós que compartir el teu temps amb les persones que t’estimes. La millor continuïtat que els podem oferir és la de que siguin habitualment les mateixes persones les qui estiguem amb ells, educant-los en el nostre dia a dia. I, si això ho podem fer els pares i les mares, molt millor, no?\nEls nostres infants necessiten que hi siguem, que estiguem juntes. I és des d’aquí des d’on ens podríem començar a plantejar què volem fer amb aquestes 6h que ens queden.\nEns podem preguntar si cal fer alguna activitat programada o simplement deixar fluir. Si valorem positivament de fer-ne alguna, plantegem-nos si la podem fer plegades. I únicament si creiem que valdrà la pena sacrificar alguna d’aquestes 6h, apuntem-los a una extraescolar. Però, és clar, per a poder fer això calen moltes coses. En primer lloc, tenir una feina que ens permeti ser-hi durant aquestes 6h. Potser haurem de treballar menys i tindrem menys ingressos. Pot ser que no puguem triar (o no tenim feina o en tenim massa). I aquí és quan comencem a parlar de Decreixement. Necessitarem menys diners, si no ens preocupem tant pels béns materials, perquè tenim més temps i moltes coses ens les podrem fer nosaltres mateixes (en plan DiY). També podem afavorir xarxes d’intercanvi (tant de recursos com de béns). I ens podrem cuidar més, no estarem tan estressades, serem més felices i gaudirem de més bona salut.\nAixò sí, no ho podem fer soles. Cal que moltes altres persones com nosaltres caminin en aquesta direcció. Si ho fem plegades serà més fàcil (o menys farragós). Perquè, no ho oblidem, haurem de renunciar a coses, a privilegis… Però potser compensa, no?\nEls plantejaments veritablement revolucionaris ho són perquè sacsegen de socarrel el sistema tal i com el coneixem. Un sistema, el nostre, capitalista, que posa el capital al centre de les nostres vides. Que passa per damunt de moltes necessitats: les dels nostres fills i filles, les de molts pares i moltes mares a qui agradaria estar més presents a les seves vides, les de persones depenents de qui no podem tenir cura… Al cap i a la fi, un sistema que no té en compte que les persones som interdependents i en molts moments de les nostres vides tenim la necessitat de cuidar o de ser cuidades. La cura està al servei del capital; el sosteniment de la vida no és central.\nEn aquest context em sembla més necessari que mai preguntar-nos per a què? Tots aquests emocionants projectes que ens permetran tenir ocupats els nostres i fills i filles mentre nosaltres produïm la riquesa per a uns altres. Mentre la nostra riquesa més gran se’ns escola entre mil activitats educatives.\nEl nostre món modern és ple de trampes que faciliten la justificació de tot plegat. Intentem omplir les hores educatives (tant les lectives com les de l’àmbit fora escola) amb activitats divertides, lúdiques… ara fins i tot gamifiquem. I no seria millor ser-hi més per acompanyar el joc, allò que fan els infants quan no els fem fer res més? Deixar-los seguir la seva veu interior, aquella que els diu el que els senta bé i el que no. Aquella que molts de nosaltres ja sentim tan lluny… Perquè potser no cal ni ensenyar-los tant, sinó simplement que els adults aprenguem a respectar les seves necessitats i a fer girar les nostres vides al seu voltant.\nUn infant que es connecta amb les seves necessitats, les coneix i les reconeix, probablement esdevindrà un adult que les reclami quan no les té cobertes. Sense por. Ja que, durant la seva criança, ha rebut l’amor que necessitava sense condicions. Per tant, no té por de perdre aquest amor quan reivindica allò que necessita. Haurà estat un infant valent. I serà un adult que sap el que vol… Cal res més per a ser feliç? Perquè això és el que desitgem als nostres fills i filles: que siguin persones felices.\nEn el món que els deixarem, si les coses segueixen com fins ara, la resiliència serà una qualitat imprescindible per a la supervivència. I per a adaptar-se a l’entorn amb més facilitat, és important conèixer-nos: saber qui som i d’on venim. Per mesurar forces i veure fins on podem arribar.\nI això és molt més fàcil de fer si has estat un infant atès, estimat, respectat i escoltat. Una educació a la mida de les seves necessitats ens acosta més a aquest món que ens agradaria deixar-los. Un món on tinguem menys béns materials i més enriquiment a partir de les relacions personals i comunitàries. Ja que, si el seu entorn proper no els dóna el que necessiten, ho reclamaran. O miraran de buscar la manera d’aconseguir-ho promovent canvis al seu voltant.\nPerò ai, això és molt perillós! Podria remoure l’status quo d’aquells qui ostenten el poder… Així que millor seguim posant pedaços al sistema, que així no es queixarà ningú.


Benvinguts a la web de Centre Comercial Premià Centre\nLotería Nadal AVVCC-PC als establiments Associats\nA Centre Comercial Premià Centre celebrem Black Friday com inici de la campanya de Nadal 2017 amb dos dies de rebaixes el 24 i 25 de novembre.\nAquests dos dies han de ser dues jornades de promocions d’articles que comencin aquesta llarga campanya fins a Nadal.\nTot i que el moment és molt delicat, hem de tenir el convenciment que podem recuperar la capacitat de treball i d’enginy per tirar endavant donant el millor de cada comerç de l'ACC Premià Centre a cadascun dels nostres clients.\nCada any les millors marques i les grans empreses realitzen una forta campanya per a aquesta data i en Centre Comercial Premià Centre no serem menys Black Friday 2017.\nVine a comprar els teus regals de Nadal 2017 a Centre Comercial Premià Centre i podreu gaudir dels millors productes i serveis, amb un ambient i tracte professional i humà, amb molta qualitat i molt bons preus al centre de Premià de Mar.\nObrirem per tots vosaltres el diumenge 17 i 24 de desembre, te esperem.\nEl 17 de desembre farem la FESTA DELS INFANTS a plaça dels Països Catalans, a Plaça dels Escacs i a plaça Doctor Ferran amb tot per fer passar un diumenge inoblidable als nostres nens.\nLa entrega de cartes per demanar regals al pare Noel s’entregarà a cada comerç de l'ACC Premia Centre, la recogida el 24/12 a Països Catalans, P. Escacs y D. Ferran\nAVVCC Premià Centre dona de forma gratuita espai web i correo electrònic als comerços de Premià de Mar adherits a l'ACCPC. Reserva el tu espai i demana usuari i contrasenya per poder entrar al teu espai Web enviant correo a participa@premiacentre.cat\nModificat: 18/11/2017 by T2app ®


Tot això està pigmentant el nostre cel blau convertint-lo en un gris brut, degenerant cada vegada més la nostra capa protectora (Ozó) i provocant el desglaç de les nostres glaceres.\nParlant de colors: de quin color és el vent?, només els cecs ho saben.\nAquest aire que respirem, i que es converteix en aigua, ens repercutirà de forma i manera directa o indirecta. Nou de cada deu persones del món es veuen afectades i pateixen per aquestes emissions a l'atmosfera del nostre planeta blau, la Terra. Un control més exhaustiu mediambientalment parlant seria una solució a mitjà-llarg termini, perquè d'aquesta manera el nostre oxigen es netegi, evitant així aquesta pol·lució excessiva que ens està ofegant.\nHem d'intentar buscar un medi ambient òptim, per a la nostra salubritat, pensant en el nostre confort, benestar i en les nostres pròximes generacions. Busquem persones amb aquest esperit mediambiental.\nPerò en realitat què respirem? De quina manera?\nDeixarem aquestes preguntes en l'aire i ens centrarem en allò de ”tot el que entra surt”. Respectar el teu entorn i entre tots enfrontar-nos a aquesta xacra que dia a dia ens condiciona. És un núvol que pren el nostre cel com una ombra cada vegada més gran.\nEl continuar a aquest ritme de destrossa mediambiental ens està fent éssers indesitjables que no valorem ni la vida ni l'entorn dels nostres, el conjunt d'éssers vius.\nTots en major o menor mesura som culpables del deteriorament del planeta. Potser el gran consumisme existent és una de les causes principals de desenfrenament medi ambiental. Les actituds i les aptituds emprades per nosaltres ens fan tenir el que mereixem…\nPer això el color que ens queda en la nostra paleta de colors serà aquell en el que ens sentim reflectits, i aquells que ens facin estimar i voler al nostre mitjà de forma conscient.\nFer una única forma de valorar els dies tan especials com el d'avui, per a reivindicar i que serveixi de referent cada dia de l'any, no en un sol dia que serveixi de recordatori, el "Dia Internacional del Medi Ambient”.\nQue serveixi aquest escrit perquè agafem tots una pilota d'oxigen i llancem-la al cel. Pel bé de tots, pel bé del planeta Terra.


La Vall d'Albaida - El Comtat: la gàl·lia del tèxtil que resisteix en un món global - Diari La Veu\nEscriba el número 932915\nLa Vall d'Albaida - El Comtat: la gàl·lia del tèxtil que resisteix en un món global\nInterfabrics i Manuel Revert, dos casos d'èxit de producció local en un subsector que factura 2.000 milions d'euros\n8 setembre 2017 01:00h\nRamón Revert, director de vendes de l\_'empresa d\_'Agullent Manuel Revert\nVendre fora i innovar. A grans trets aquesta és la recepta del tèxtil valencià, un subsector que va moure 2.000 milions d'euros de facturació l'any passat i que constitueix una excepció en la minvada indústria de la confecció a l'Estat. Empreses grans com Interfabrics i pimes com Manuel Revert comparteixen vocació internacional, producció local i presència aquesta setmana a Home Textiles Premium, la fira del tèxtil de la llar celebrada a la Caja Mágica de Madrid en què participen desenes d'empreses del triangle L'Alcoià-Vall d'Albaida-El Comtat.\nUna factoria d'Agullent és l'origen del 90% de la producció de Manuel Revert, una empresa familiar fundada el 1945 que ha evolucionat des de la fabricació de mantes fins a confeccionar tota mena de tapissats, decoració, roba de llit i teixits. “Exportem a seixanta països i els mercats exteriors ja representen el 70% de la nostra facturació”, explica a Diari La Veu Ramon Revert, director de vendes de la companyia i membre de la tercera generació familiar. L'empresa de la Vall d'Albaida té una filial a França, que va superar l'any passat Espanya com a principal destinació dels seus productes.\nEl directiu de Manuel Revert, amb 9,5 milions de facturació el 2016 i una plantilla de prop de 70 treballadors, creu que la clau de la seua empresa per a competir en un món globalitzat és produir col·leccions molt àmplies amb teixits de la mateixa paleta de colors. “Fabricant moltes teles diferents és més difícil que des de països asiàtics ens puguen copiar amb facilitat”, reconeix. Participar en Home Textiles significa per a Ramon Revert donar impuls al mercat estatal i retrobar-se amb proveïdors i clients.\nUn gegant industrial amb 420 empleats\nMés al sud, al Comtat, té la seu Interfabrics, un gegant industrial especialitzat en tapisseria que va tancar el 2016 amb 70 milions d'euros de facturació i una plantilla de 420 empleats. “Hem aconseguit la verticalitat del producte: tot el que venem ho fabriquem nosaltres, des del teixit fins la tintoreria o l'estampació”, apunta Pepe Valls, director de la divisió de decoració de la companyia.\nAquesta àrea de negoci representa un terç de les vendes d'una empresa que exporta a 61 països, sobretot a França, Alemanya, Regne Unit i Polònia. La producció d'Interfabrics està repartida en huit fàbriques entre Cocentaina, Alcoi i Muro d'Alcoi, si bé el directiu de la companyia avança que l'objectiu és unificar-les en aquesta última localitat. Polònia i Singapur també acullen una fàbrica de l'empresa, nascuda fa 69 anys.\nLa clau per a resistir a la deslocalització és per a Interfabric “ser competitius al màxim a nivell de costos”, segons el directiu. “Pensem que fabricar ací i no haver de dependre de proveïdors de Xina i Turquia dóna garanties de seguretat als nostres clients”, afegeix.\nPel que fa a la fira en curs a la Caja Mágica de Madrid, per a Interfabrics representa el moment de “mostrar als clients totes les creacions”, comenta Valls, que xifra en 400 els clients que poden arribar a visitar l'estand de l'empresa, un dels més grans de Home Textiles Premium.\nEl president de Fira València, José Vicente González; el conseller d'Economia, Rafa Climent, i la directora general de l'Ivace, Júlia Company. / J.V.\n1,45 milions en ajudes del Consell\nUn dels visitants rebuts per la companyia del Comtat quest dijous va ser el conseller d'Economia, Rafa Climent, que va inaugurar la fira i va destacar la fortalesa del tèxtil valencià, que el 2016 va exportar productes per valor de 1.200 milions d'euros. “És un sector que està posant millores, coneixement i disseny als seus productes i que aposta per la qualitat en el servici”, va destacar.\nEl conseller va indicar que les ajudes directes de la Generalitat al sector van ascendir a 1,45 milions d'euros el 2017 i que el 2018 s'incrementaran fins als dos milions. A més, va garantir el suport de la Generalitat a la indústria valenciana, que aporta un de cada dos nous llocs de treball generats pel sector al conjunt de l'Estat.\nEscriba el número 988319


La Revolució Russa i Stalin 1917-1939. (5-4-2016).  | Història social contemporània (UB) | Unybook\nLa Revolució Russa i Stalin 1917-1939. (5-4-2016). (2016)\nLa Revolució Russa i Stalin 1917-1939. (5-4-2016).\nLa Revolució Russa i Stalin 1917-1939.\nMostra una alternativa al camí que havia segut fins aleshores la civilització humana tot i acabar d’una tràgica manera.\nEl col·lapse de la Rússia imperial.\n   Al 1917 es un caos i un descontrol. La I guerra mundial esta anant malament i la estan perdent. La perden en el camp de batalla i també el sistema tsarista ( autocràtic)que té cada cop menys suport intern que no el suporten els obrers, pagesos, burgesos i el critiquen sobretot els socialistes.\nLa guerra augmenta la insatisfacció popular: pèrdues immenses i greus derrotes contra Alemanya.\nEs produeixen vagues i manifestacions brutalment reprimides: el govern està perdent el control de la situació. El mateix tsar Nicolau II és incapaç de poder governar.\n     A finals de febrer de 1917 explota la revolució iniciada pels obrers a les fabriques.\nL’exercit dona suport a les masses, obrers, etc.\nA la capital es forma un SOVIET (consell) que reuneix sobretot els obrers de la ciutat, que es fan amb el control de la ciutat: altres soviets es formen entre els soldats del front. La majoria son obrers socialistes de forma radical.\nEl TSAR abdica  neix un govern provisional de liberals i socialistes moderats. És moderadament progressista.\nRússia es converteix en una república i es posa a fi a l’imperi tsarista.\nHi ha un dualisme de poders que és un problema greu a la ciutat.\nUn govern provisional .\nEls consells d’obrers que controlen els carrers de la ciutat i són molts més radicals que el govern.\nQui governa? Com que no hi ha resposta això acaba posant fi al govern provisional.\nEl govern provisional i els soviets.\nEntre febrer i octubre, el govern provisional, liderat pel reformista KERENSKI, dirigeix Rússia.\n    Inicialment, rep el suport de bona part de la població, així com dels socialistes radicals ( els BOLXEVICS)  adopta algunes reformes (lleis democràtiques, reforma laboral, amnistia, ...).\nAquestes reformes sembla que poden donar suport a aquest govern provisional. Però el problema es el DUALISME DE PODERS ja que la capital segueix en mans dels soviets més radicals i dominat pels BOLXEVICS. El govern no es suficientment fort per eliminar els soviets i aquests tampoc pot amb el govern.\nEl govern decideix continuar la guerra però hi ha un problema: els soldats no volen continuar amb la guerra i els alemanys comencen a avançar cap al territori rus.\nAquesta decisió i la deserció dels soldats, es trenca es fràgil equilibri entre govern i soviets.\nLenin i els bolxevics.\n     L’equilibri es trenca quan LENIN, cap dels bolxevics, torna de l’exili.\nLenin vol que els bolxevics deixin de donar suport al govern provisional i aprofitin la situació per prendre el poder i dur a terme una revolució socialista que pugui instal·lar segons les idees de Marx, una dictadura del proletariat i el comunisme.\nEl seu discurs augmenta el radicalisme dels soviets de la ciutat (Sant Petersburg), dona mes força als elements mes radicals, es popular perquè parla de pau immediata (acabar amb la guerra sigui com sigui) i comença a establir milícies, formada per bolxevics, es diuen Guardia Roja pensant que serviran per la revolució.\nEl govern intenta reprimir i aïllar els bolxevics però aquest govern cada vegada es mes dèbil i els soldats no obeeixen aquestes ordres. A finals d’estiu de 1917 el govern esta feble i aïllat.\nQuan els alemanys pràcticament han arribat a les portes de la ciutat i aleshores els bolxevics decideixen donar el cop definitiu, el que es coneix com la revolució d’octubre.\n      Lenin pensa que els temps afavoreixen l’acció directa: la nit entre el 6/7-11- 1917 comença aquesta revolució.\nEls bolxevics conquisten els punts més importants de sant Petersburg, i e fan amb el poder (prenen el Palau d’Hivern).\nEn pocs dies, conquisten les altres grans ciutats del país.\nAl novembre, els bolxevics ja controlen les grans ciutats russes sense massa resistència.\nMoment fonamental de la historia mundial.\nL’èxit dels bolxevics, ara es diria comunistes, es donat pel seu lema  PAU, TERRA I PA.\nEl govern dels bolxevics.\n   L’assemblea dels soviets es transforma en el nou govern controlat pels bolxevics i Lenin, que pren una sèrie de mesures immediates: La gran propietat privada es abolida. Dels ferrocarrils, dels terratinents, les fàbriques, etc.\nDistribueix les terres als pagesos. Fi dels latifundis.\nLes empreses passen a estar controlades pels obrers.\nNacionalització dels bancs.\nSuprimeix els diaris burgesos.\nLa reacció dels altres partits russos es la por, perquè veuen una situació molt semblant a França al 1793 amb els terror dels Jacobins. Estan establint una dictadura.\nEn aquesta situació tan tensa es fan eleccions a Rússia, la gent vota per escollir una assemblea constituent, on NO guanyen els bolxevics i Lenin davant aquests resultats dissol l’assemblea plural amb el suport de l’exercit i la substitueix per una assemblea controlada únicament pels bolxevics.\nLa pau de Brest-Litovsk i el caos.\n      Per consolidar la revolució, es indispensable signar la pau amb Alemanya, que continua avançant sense oposició.\nDesprés de grans discussions, el dia 3 de març de 1918 es signa la pau de BrestLitivosk.\nLa pau es duríssima i humiliant per Rússia: per grans territoris i el 26% de la seva població.\nMentrestant, en el caos de la revolució, grans regions es declaren independents i comencen a lluitar contra els bolxevics.\nAlgunes d’aquestes són Finlàndia, països Bàltics, Caucas, Polònia i Ucraïna.\nExplota la situació i la coneguda Guerra Civil Russa. I enfronta el govern bolxevic i la resta de bàndols del territoris.\nLa Guerra Civil Russa (1918-1921).\n     Aquesta guerra devasta Rússia durant 3 anys.\nLluiten: Els bolxevics, coneguts també com els Rojos.\nEls coneguts com els Blancs, on hi ha reaccionaris, democràtics, moderats, liberals, reformistes, regions separatistes. Els blancs reben la ajuda dels aliats occidentals (França, Gran Bretanya i EUA) per dos motius: perquè no volen que Rússia es retiri de la guerra i perquè tenen por al comunisme.\nL’Exèrcit Roig, liderat per TROTSKY, acaba guanyant i recuperant regions secessionistes (Ucraïna i Caucas). Derrota als Blancs.\nÉs una guerra feroç, amb el terror pels dos bàndols.\nPer fer la guerra s’han de prendre mesures dràstiques.\nComunisme de guerra i NEP.\n      Canvi econòmic duríssim  comunisme de guerra.\nA nivell econòmic  totes les empreses son nacionalitzades i es procedeix a la requisició del blat, els pagesos no poden quedar-se ni vendre al preu que vulguin el seu blat.\nA nivell polític  el PARTIT COMUNISTA (adopta aquest nom) es converteix en un organisme centralitzador, que controla tota la vida del país i reprimeix els opositors.\n1921  situació dramàtica, amb milions de morts de fam i la insatisfacció de pagesos i obrers.\nLenin fa marxa enrere i promou la Nova Política Econòmica (NEP)  menys control estatal, retorn a petit comerç i petita industria privada.\n1922-1923: la situació s’estabilitza lentament, tot i que l’Estat continuï controlant gran part de l’economia.\nEl naixement de la URSS.\n   A finals de 1922, el nou estat comunista es transforma, per solucionar el problema de les nacionalitats (Ucraina, Caucas, ...).\nDesapareix Rússia i neix la UNIÓ SOVIÈTICA: una unió multinacional de repúbliques.\nAquestes gaudeixen de gran autonomia, però les decisions finals queden en mans del Partit Comunista de la URSS, que es l’únic partit legal en tota la federació.\nTambé es transformen les institucions: el parlament, bicameral, de la URSS elegeix un Consell dels Comissaris del Poble i un Presidium, els 2 òrgans que dirigeixen la política de la URSS.\nSuccessió de Lenin: Stalin vs Trotsky.\n    Al 1924 Lenin mor i comença la lluita per la successió entre TROTSKY i el capaç organitzador STALIN.\nTrotsky, intel·ligent i ambiciós, creu que la revolució s’ha de exportar a la resta del mon; Stalin en canvi, no vol perquè pensa que primer s’ha de garantir la supervivència de l’estat soviètic.\nTrotsky i els seus aliats pensen en canviar la NEP que esta donant massa poder als pagesos rics, i es vista com un capitalisme d’estat.\nStalin, més hàbil, imposa les seves idees al partit, obliga a Trotsky a exiliar-se i es converteix, poc després, en veritable líder únic del país.\nIndustria i agricultura.\n    1927: Stalin comença una colossal transformació del país  la URSS, en 15 anys, passa a ser de un país agrari a una superpotència industrial.\nLa clau son els PLANS QUINQUENNALS  el partit estableix unes metes que la industria ha d’assolir.\nIndustria i agricultura es col·lectivitzen totalment: si la primera es desenvolupa molt, la segona perd pes i no produeix suficient, i els pagesos que es resisteixen son deportats o assassinats.\nLa industrialització soviètica, tot i els problemes (poc bens de consum i molts de producció) i el ritme inhumà, porta a consistents millores per la vida de les persones: fi de l’atur, pujada de sous, millores socials ( sanitat, educació i assistència gratuïtes). La agricultura soviètica no es eficient perquè no produeix suficient.\nStalin i l’estalinisme.\n    Stalin es el dominador de la URSS fins al 1953, i un dels personatges més importants, odiat i estimat de la historia.\nEs un home obsessiu i desconfiat, treballador incansable i cruel, hàbil i intel·ligent.\nStalin caracteritza tota una època de l’historia.\nA partir del 1928, afavoreix un culte a la seva personalitat: vist com l’hereu de Lenin, Stalin era el responsable de totes les coses bones pels ciutadans soviètics i el “pare” del seu poble.\nLa duríssima censura reprimia qualsevol tipus d’aixecament.\nLes purgues de Stalin.\n    Si el regim de Stalin modernitza el país, la seva cara fosca és la brutal repressió contra tots els opositors, reals o imaginaris.\nNeix un sistema de policia secreta, amb camps de treball obligatori (gulags) per milions de persones, que morien en condicions inhumanes construint infraestructures a Siberia.\nA les Grans Purgues Stalin fa assassinar a tots els antics dirigents del partir i els líders de l’exercit per reforçar el seu poder.\nTot i els milions de morts, el regim va mantenir una gran part popularitat entra bona part de la població.\nIII internacional i por al comunisme.\n    La revolució russa t una gran importància al mon: per primera vegada es complien les prediccions de Marx.\nNeixen arreu de tot el mon partits comunistes que se separen dels socialistes considerats pocs revolucionaris.\nAquests nous partits es reuneixen en una nova associació: III internacional.\nPer altra banda, al 1917 augmenta el terror dels governs a una revolució comunista mundial: neix L’ANTICOMUNISME VISCERAL.


Hostellerie de l'Evêché Limoux França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 28 allotjaments a Limoux.\nHostellerie de l'Evêché2 Avenue Nicolas Pavillon, Alet-les-Bains, Limoux, França, 11580 - Veure al mapaNotable7,7Basada en64comentarisHostellerie de l'EvêchéVeure més fotos"Beautiful location and good parking. Nice restaurant but va..."RogerFranceVestíbulVeure més fotosVeure totes les 26 fotosExcel·lent ubicació 9,0Veure al mapa9,0UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públics\nSobre l'allotjamentDescripcióAquest hotel es troba envoltat d'un parc de 3 hectàrees amb arbres robustos, a 500 metres de l'estació de tren d'Alet-les-Bains. Ofereix habitacions amb bany privat i vista sobre els jardins i el riu Aude. També disposa d'un restaurant regional i un bar.\nLes habitacions de l'Hostellerie de l'Evêché presenten una decoració senzilla i tenen bany privat amb dutxa.\nCada dia se serveix un bufet d'esmorzar. El restaurant ofereix una varietat de menús regionals elaborats amb productes locals. També podreu degustar vins de la regió amb els àpats.\nA la finca de l'Hostellerie de l'Evêché hi ha les restes d'una abadia. Podreu visitar les cases d'entramat de fusta a la part medieval d'Alet. L'Hostellerie és a 32 km de Carcassona i a 1 hora amb cotxe de les platges del Mediterrani.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Idiomes ParlatsAnglès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


1000 Libra libanesa per XEM\n1000 LBP per XEM\nEl nostre Libra libanesa a NO convertidor està actualitzat amb els tipus de canvi de 08.05.2021. Introduïu qualsevol quantitat que vulgueu convertir a la casella a l'esquerra de Libra libanesa. Utilitzeu les "Monedes d'intercanvi" -Button per fer NO la moneda predeterminada. Feu clic a NO o Libra libanesa per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nLibra libanesa curs per NO = nan\nHeu seleccionat la moneda font LBP i la moneda objectiu NO amb un import de 1000 LBP. Podeu triar els tipus de canvi de les dues llistes per a més de 160 monedes internacionals. Els tipus de canvi s’actualitzen a intervals regulars i es presenten en forma tabular per a quantitats habituals. També podeu veure els tipus de canvi històrics d’altres visitants.\n250 Lebanese Pound per Indonesian Rupiah\n5 Lebanese Pound per Vietnamese Dong\n250 Lebanese Pound per Ethereum\n10 Lebanese Pound per Brazilian Real\n1000 Lebanese Pound per New Zealand Dollar\n5 Lebanese Pound per New Zealand Dollar\n500 Lebanese Pound per Euro\n5 Lebanese Pound per Mexican Peso\n100 Lebanese Pound per Hong Kong Dollar\n1 LBP per XEM2 days ago\nEls tipus de canvi augmenten i disminueixen amb el temps. Per exemple, el tipus de canvi podria permetre comerciar 1 Libra libanesa per nan $ en un dia. Una setmana més tard, la taxa de canvi podria ser de $ 10,000 per $ 1.\nLBP per BRLLBP per CADLBP per EURLBP per GBPLBP per JPYLBP per KRWLBP per MXNLBP per NOKLBP per RUBLBP per UAH


Reprocessant la perfecció - Agrupació Astronòmica Sabadell\nEstàs aquí: Inici Grups Astrofotografia Galeria d'astroimatges anterior Reprocessant la perfecció\nEl Josep Maria Drudis continua obtenint imatges i treballant-les. Ens n'envia dues que ja ens van impressionar, però que ara ha reprocessat per mostrar-se en tota la seva plenitut. Són la nebulosa planetària "Dumbbell", M27 o NGC 6853, i la galàxia "Sculptor", NGC253, també coneguda com a "Silver Coin" o "Silver Dollar Galaxy". Ens ho explica ell mateix.\n"Ja fa dies que he acabat el reprocessat de dues fotos que vull compartir amb vosaltres abans de pujar-les a la web. Es tracta de la M27 de la qual em sentia tant orgullós, i que ara he canviat, donant més importància a la part de RGB en detriment de la del Ha i arribant a un altre equilibri. A mi m’agrada més, però agrairé els vostres comentaris. Crec que també les estrelles tenen ara un equilibri millor i la zona central forta en OIII (recordeu que aquesta foto és només HaLRGB, però el GB s’encarrega de l’OIII…) ara té més el seu pes.\n"La segona és la galàxia NGC 253, que en la versió anterior tenia uns blaus que “cantaven” una mica. Ara està més moderada, tot i que realment els blaus aquí són importants… Mica en mica n'anem aprenent…"\nClica damunt la imatge per veure-la a la seva mida original (2000x2000px).\nClica damunt la imatge per veure-la a la seva mida original (2000x1452px).


TAXIDRIVER: GRACIES A DEU\nPublicat per ddriver a 21:31\nEncara sort que tot ha acabat bé....\n12 de novembre de 2007 a les 22:49\nEi que han dit per la tele que el va recollir a l'estació d'Arenal de Sant Andreu! Que fort! Si ahir estava ple de mossos el meu barri!\nAlegre'm-nos ara de que hagi acaba, però tot seguir toca recapacitar i exigir que els protocols i els acords estan per a complir-se.\n13 de novembre de 2007 a les 8:53\nAra comenten que no ha sigut un segrest. Vés a saber en què acabarà tot. Diuen que té un deute per drogues.\n13 de novembre de 2007 a les 10:24\ndéu n'hi do quin merder, encara rai que no ha estat res greu.... aquestes histories sempre solen smeblar llunyanes....i mira, just ha passat al meu barri\n13 de novembre de 2007 a les 13:17\njo tb stava amoinada, encara no em puc creure com ha acabat la cosa. menys mal!\nTrobat i en bon estat. Menys mal. Ara cal aclarir que ha passat i qui ho ha fet...\n13 de novembre de 2007 a les 13:59\nAl menys no ha pasat res,ara el que hagi estat ja s ho faran ell i els mossos pero el que importa es que no tinguem cap baixa mes per culpa d uns xungos.\nEl cert si ha estat un segrest,deu ni dor el rato que haura pasat.A vegades quan portes a algu que no t agrada ja pasas un rato delicat fins que no baixa,imaginat una historia aixi.\nla meva dona ahir va estar a madrid i el taxista li va explicar que l´havien atracat i que no li van deixar apretar cap dels dos butons que te d´emergencia perque tenia un ganivet al coll , li van fotre 200 euros.\n13 de novembre de 2007 a les 20:06\nAqui si que es pot apretar encara que tinc 4 gavinets al coll i una pistola a la boca\n14 de novembre de 2007 a les 10:07\nQue vols dir ? que el tiu li va fotre una bola o que aqui teniu un sistema d´avisos mes sofisticat que a Madrid?\nel botot per avisar el fas anar amb el peu\n14 de novembre de 2007 a les 10:19


Història | Col·legi Claret · Valls\nHISTÒRIA DEL COL·LEGI CLARET DE VALLS\nOrígens de la fundació: El primer Col·legi Pare Claret de Valls\nFins l'inici de la guerra civil de 1936-39, els Religiosos Germans de Sant Gabriel tingueren a Valls un col·legi d'ensenyament primari i secundari. Després de la guerra els fou impossible tornar a la ciutat, car havien perdut gran part del seu personal en la persecució religiosa.\nL'Ajuntament buscà d'altres instituts religiosos que vulguessin obrir un col.legi a Valls. Però en aquells dies totes les institucions religioses havien sofert grans pèrdues de personal a la persecució religiosa durant la guerra, per la qual cosa tothom refusava l'oferiment d'anar a instal·lar-se a Valls. Quan l'Alcalde, en Joan Cusidó, i el Tinent d'Alcalde i President de l'Associació Catòlica de Pares de Família, en Josep M Torner, ja desesperaven de trobar solució, se'n recordaren dels Missioners Claretians, els quals fins al 1936 havien dirigit un col·legi d'ensenyament primari a la Selva del Camp.\nDesprés de molts tràmits, alguns obligats, d'altres necessaris, i de prou dificultats, el 12 de desembre de 1939 arribà a Valls el primer claretià, el P. Julià Labastida, per endegar el nou col·legi. Aquest començà a funcionar amb un gran sentit d'interinitat a l'antic convent del Carme, edifici de llarga tradició docent en la història de la ciutat de Valls.\nE1 15 de febrer de 1940 s'inaugurà el curs amb una matrícula de 90 alumnes, la qual pujà ràpidament a 123, distribuïts en tres graus.\nL'Ajuntament i els Pares de Família volien que es fessin tots els cursos de batxillerat, pero la manca de locals, de professors i d'alumnes (n'hi havia tres per als cursos segon i tercer), aconsellà començar l'any 1940 els tres primers cursos i anar afegint cada any un nou curs fins a completar tot l'ensenyament secundari.\nA juny de 1940, 17 alumnes del nou Col·legi P. Claret es presenten a exàmens d'ingrés a Tarragona i aproven tots.\nEl col·legi continuà amb dificultats i entrebancs, que ara i ací serien llargs d'historiar, durant els cursos 1940-41 i 1941-42. El 24 de juliol de 1942 els Missioners Claretians retornaren a l'Alcalde de Valls, en Josep M. Fàbregas, les claus del Convent del Carme. La raó que els impedís continuar a Valls empenyent el nou col·legi era molt senzilla: durant l'exili polític de l'Arquebisbe de Tarragona, Cardenal Vidal i Barraquer, governava l'arxidiòcesi el seu Vicari General, Dr. Salvador Rial, el qual no va voler autoritzar l'establiment dels Missioners Claretians a Valls per tal que regentessin un col·legi. Sense aquest requisit de l'autorització eclesiàstica, els Claretians van haver de marxar de Valls, després de dos anys i mig d'incòmoda provisionalitat.\nSegona etapa: Els Claretians tornen a Valls\nEl 16 de gener de 1946 els Missioners Claretians tornen a Valls. A Tarragona hi ha nou Arquebisbe, el Cardenal Arce Ochotorena, qui autoritza la instal·lació de la Comunitat Claretiana a Valls. Es tornen a firmar contractes amb l'Ajuntament de la ciutat, el qual cedeix novament l'edifici de l'antic convent del Carme als Claretians, per tal d'instal·lar-hi un Teologat, o Seminari Major, i un col·legi amb Ensenyament Primari, Comerç i Batxillerat. Les dificultats de l'època per aconseguir legalment el material de construcció necessari per a les obres d'acomodació -en especial bigues de ferro- endarrereixen la inauguració del col·legi fins l'1 d'octubre de 1947.\nAquesta vegada el Col·legi Pare Claret neix amb més força que el 1940. Als cursos de Primària s'afegeix l'ensenyament de Comerç i cursos alterns de Batxillerat.\nEn acabar el curs 1960-61, marxen definitivament de Valls els seminaristes teòlegs claretians, però continua el Col·legi Pare Claret.\nA partir del curs 1964-65 s'aconsegueix impartir el Batxillerat Elemental Reconegut i es fan l'ingrès i els quatre cursos de Batxillerat seguits.\nTercera etapa: Les noves instal·lacions\nLa forta pluja caiguda el 12 d'octubre de 1970 descobreix greus deficiències en l'estructura bàsica del vell edifici de l'antic Convent del Carme. L'Ajuntament, propietàri de l'immoble, no es fa càrrec de les notables despeses que demanen les obres de consolidament per tal de garantir la seguretat i la integritat física de l'alumnat del Col·legi i de la Comunitat dels Claretians resident sota la malmesa carcassa del Carme. És urgent cercar solucions alternatives. Amb la valuosa aportació de l'Associació de Pares d'Alumnes del Col·legi es busquen i se'n troben: des de remodelar el vell edifici de la Plaça del Carme fins a construir-ne un de nou a la carretera del Pla. Però la solució definitiva ve inesperada: en haver de marxar de Valls les Germanetes dels Pobres ofereixen als Claretians l'adquisició de la seva finca situada a la Plaça de la Creu. El lloc, les instal·lacions, els patis i les possibilitats de futura expansió són idonis per a la instal·lació d'un complex educatiu.\nEl 15 de setembre de 1971, els alumnes de Batxillerat comencen les classes en els nous locals, arranjats provisionalment.\nEn aquest curs 1971-72 també es produeixen importants novetats per a la vida acadèmica: comença el Batxillerat Superior Reconegut i l'ensenyament d'alumnat mixt.\nAl curs següent, 1972-73, es trasllada tot el Col·legi a les noves instal·lacions. Els claretians retornen definitivament les claus del Carme a l'Ajuntament.\nEl Col·legi Claret s'adapta a les exigències de la nova Llei General d'Educació. Aconsegueix la reclassificació i aprovació definitiva per a l'EGB i la màxima categoria d'homologació per al BUP.\nDurant el curs 1978-79 s'inauguren les noves seccions i el nou edifici de Jardí d'Infants i Preescolar, i s'aconsegueix el reconeixement oficial d'Escola Catalana.\nDes del curs 1979-80 comencen a funcionar normalment els Òrgans Col·legiats que faciliten la participació de diferents elements de la Comunitat Educativa en la gestió del Col·legi. A partir d'aquest any acadèmic s'aconsegueix la subvenció a les 16 aules d'EGB, que amb el temps ha esdevingut el concert econòmic per a segon cicle d'Educació Infantil, Educació Primària i Educació Secundària Obligatòria. A partir d'aquest curs, el col·legi s'adhereix i és membre del Secretariat de l'Escola Cristiana de Catalunya. A través del Secretariat treballem el programa "Família-Escola Acció Compartida", FEAC, activitat on els pares i mares de l'alumnat comparteixen les seves experiències en l'educació dels fills.\nA les Festes Decennals de 1981 encetem el que ha estat des d'aleshores una gran festa esportiva a nivell de tota Catalunya: la "Trobada de Minibàsquet Claret".\nEl febrer de 1983 s'inaugura el Pavelló Poliesportiu Claret, dins el recinte del Col·legi.\nL'octubre de 1985 es reconeix oficialment el nom de CLARET com a l'únic del Col·legi.\nA partir del curs 1985-86 el Col·legi incorpora al seu sistema d'ensenyament i gestió els nous llenguatges de la informàtica.\nDurant el curs 1989-1990 celebrem els 50 anys d'ensenyament a Valls.\nA l'inici del curs 1998-1999 s'inaugura la Llar d'Infants per completar així els dos cicles d'Educació Infantil.\nI... anem seguint incorporant tot un seguit d'innovacions que ens exigeixen els nous temps: escola multilingüe, projecte del pla lector, aprenentatges digitals, projecte oratori, teatre musical, campus esportius, campus d'anglès...\nTreballem de cara al futur sense perdre el contacte conscient amb les nostres arrels claretianes i vallenques. Som el que som perquè hem estat allò que hem estat. El que serem depèn del que ara som.\nManuel Casal cmf.


PER A DOS VIATGERS NO CONVENCIONALS, UNA ESCAPADA A LES AÇORES - ALTRES\nPrincipal Altres Per a dos viatgers no convencionals, una escapada a les Açores\nPer a dos viatgers no convencionals, una escapada a les Açores\nCorrecció: Una versió anterior d'aquest article afirmava que Madeira era una de les illes de les Açores. No és. La història s'ha actualitzat.\nEl marit de l'autora va fer el que ella va anomenar la vista més impressionant que hem vist mai a Lagoa das Sete Cidades. (Matt Davis)\nEls nostres lectors comparteixen històries de les seves divagacions arreu del món.\nOMS: Carrie Davis (l'autora) i Matt Davis, tots dos de Crownsville, Maryland.\nOn, quan, per què: El setembre passat, el meu marit i jo vam estar una setmana visitant dues illes portugueses de l'oceà Atlàntic Nord: Madeira i Sao Miguel de les Açores. Estàvem buscant explorar alguns llocs que estaven fora dels camins triats. Això, combinat amb el nostre anhel per la cultura europea, temperatures suaus, excursions panoràmiques i bellesa natural, van fer que les illes fossin la destinació perfecta per a nosaltres.\nEl marit de l'autor es va fer aquesta selfie en un dels molts miradouros o vistes panoràmiques de São Miguel. (Matt Davis)\nConnexió o desconnexió cultural: L'illa de Sao Miguel era molt menys turística del que havíem previst i ens vam trobar amb diverses persones que parlaven molt poc anglès, inclòs el propietari de la fonda on ens vam allotjar. Li vam demanar una recomanació de restaurant a un petit poble anomenat Mosteiros, a l'oest de l'illa. Tot i que no recordava el nom del cafè, va poder descriure la seva ubicació general i va recomanar que ens demanéssim craques, una delicadesa de les Açores que segons ella tenia gust de mar. A tots dos ens agrada el marisc, així que li vam acceptar el seu suggeriment i els vam demanar. Les craques són en realitat percebes marins! Van sortir en un plat cobert d'algues i tot. Un cop vam saber com menjar-ne, ens va agradar veure que estaven delicioses i de gust, tal com s'anunciava, com el mar.\nQuè inesperat: Ens va sorprendre la diferència que era Madeira de Sao Miguel, tot i que totes dues són illes portugueses i es troben a només dues hores de viatge en avió. São Miguel estava marcat per penya-segats escarpats i turons verds, esquitxats de petites ciutats insulars i pocs turistes. Madeira estava plena de cims irregulars i rocosos, però també tenia una sensació més metropolitana, especialment la ciutat principal, Funchal, amb cafeteries a l'aire lliure, jardins i places en munt. Vam apreciar cada illa per diferents motius.\nAspectes destacats i punts forts: A Madeira, el més destacat va incloure una visita a Old Blandy's Wine Lodge (i posterior degustació de diverses varietats de vi de Madeira), una excursió pintoresca plena de cascades per les levadas de l'illa (canals de reg creats per proporcionar aigua a diverses parts de l'illa) i nedant a les piscines de lava a Porto Moniz. El punt àlgid literal de Madeira va arribar l'últim dia del viatge, quan vam fer una excursió d'anada i tornada de nou milles preciosa, però extenuant, entre dos dels cims més alts de l'illa, el Pico Ruivo i el Pico do Arieiro. Va renovar el meu agraïment per la preparació del meu marit semblant a un Boy Scout; el far que va guardar al seu paquet d'excursionisme va ser útil mentre caminava per alguns dels túnels llargs i negres que s'havien construït als cims rocosos.\nA la nostra última tarda a Sao Miguel, els núvols de les cotes més altes finalment es van aixecar prou per oferir-nos una bona vista de la Lagoa das Sete Cidades, dos llacs que connecten al cràter d'un volcà adormit. Envoltats d'hortènsies blaves, que estaven florint en nombres sorprenents a tota l'illa, vam pujar fins a un mirador i vam gaudir de la vista més impressionant que cap de nosaltres hagués vist mai: llacs verd blau en cràters volcànics, vegetació exuberant, núvols febles i oceà blau profund que s'estenia més enllà de l'horitzó. Les paraules i les fotos simplement no podien fer-li justícia, i ens vam quedar molt de temps davant d'aquella vista, intentant recordar l'espectacular escena.\nEl més gran riure o plorar: Tant a Sao Miguel com a Madeira, les carreteres són estretes i els turons són costeruts. realment costerut. I a ambdues illes, els nostres cotxes de lloguer eren vehicles de canvi de palanca petits i no tan potents. Això va fer que es poguessin fer alguns viatges entretinguts (i de vegades aterridors) per les illes. Afortunadament, havíem fet la nostra recerca i vam recordar que per a determinades vistes de São Miguel es recomanava aparcar el cotxe al cim del turó i baixar caminant fins als miradors. (La preocupació és que alguns cotxes potser no podrien tornar a pujar per alguns dels turons més costeruts, i probablement el nostre cotxe hauria caigut en aquesta categoria.) Vam tenir sort i vam estar agraïts de no haver de descobrir-ho de la manera més difícil. .\nRecord o record preferit: El nostre únic record del viatge van ser un parell d'ampolles de vi de Madeira que vam empaquetar a l'equipatge facturat. No obstant això, gairebé no van arribar a casa amb nosaltres, ja que vam perdre el nostre vol de connexió a Lisboa i les nostres maletes van tenir una escala inesperada més llarga allà. Quan la companyia aèria finalment ens va lliurar les maletes perdudes a la nostra porta uns quants dies després de tornar a casa, les vam obrir per trobar dues ampolles de vi intactes. Els vam provar (per assegurar-nos que encara eren bons, és clar) i vam ser transportats a l'instant de tornada a dues belles illes de l'Atlàntic Nord i la nostra setmana inoblidable.\nMés de Viatge:\nWalking Spain's Camí de Sant Jaume\nA Portugal, una era personal de descobriments


Nomenats els voluntaris de protecció civil del Vendrell\nIniciInformacióNomenats els voluntaris de protecció civil del Vendrell\nLa Sala de Plens de l'Ajuntament del Vendrell va acollir, el passat divendres 11 d'abril, el nomenament dels voluntaris de Protecció Civil del Vendrell. A l'acte hi van assistir l'alcalde del Vendrell, Martí Carnicer; el primer tinent d'alcalde, Benet Jané; el regidor de Protecció Civil, Jaume Escarré, i el subdirector General de Coordinació i Gestió d'Emergències de la Generalitat de Catalunya, Sergio Delgado.\nEn el transcurs de l'acte cada voluntari va signar el "Compromís com a voluntari de Protecció Civil", tal com fixa el Departament d'Interior de la Generalitat, i va rebre per part de l'Ajuntament la credencial com a voluntari de Protecció Civil del Vendrell.\nAquests voluntaris, que han superat el curs de formació bàsica per a voluntaris de protecció civil impartit per l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya, participen com a preventiu en diferents esdeveniments de concurrència de públic i tenen com a finalitat social la col·laboració desinteressada en tasques de protecció civil dins del municipi.\nEn concret, són 17 persones que formen part de l'Associació de Voluntaris de Protecció Civil del Vendrell, que es va presentar el passat mes d'octubre de 2013, i algunes d'elles ja tenien experiència en primers auxilis i com a voluntaris en el món de les emergències (ADF, Creu Roja...). Al llarg d'aquests mesos han estat col·laborant en tasques de protecció civil en diversos actes com la Mitja Marató, la Cavalcada de Reis, la Rua de Carnaval o la celebració de la Copa del Rei d'Hoquei Patins, entre altres.


“L'emprenedoria és només una moda per a la classe política”\nEMPRENEDOR I AUTOR DEL LLIBRE ‘¡ESTÀS DESAPROVECHADO'\nÓscar Sánchez es declara emprenedor vocacional: “A mi el que em motiva és muntar negocis; poso en marxa empreses i un cop ja estan funcionant en delego la gestió.” D'aquesta manera ja en porta...\n“A la Xina s'hi poden fer grans negocis però cal entendre la cultura local”\ncatedràtica a la universitat de Dalian\nÉs catedràtica de Llengua espanyola a la Universitat de Llengües Estrangeres de Dalian (Xina) i una experta en relacions interculturals. Zhu Kai va oferir recentment a la Universitat Rovira i Virgili...\nLa crisi ha donat un especial protagonisme a la figura del graduat social que, com a expert en la matèria laboral, s'ha vist involucrat en multitud de conflictes. Amb la crisi, s'ha reformulat el paper...\nColòmbia, el nou tigre llatinoamericà té fam\nL'agressiva política de liberalització del govern de Manuel Santos afavoreix els negocis amb i des del país americà. El ‘boom' econòmic colombià es veurà estimulat pels acords de lliure comerç signats recentment i les bones perspectives respecte al procés de pacificació\nQualsevol empresa, per petita que sigui, necessita un quadre de comandament, un suport administratiu que li permeti controlar de manera eficient el seu comportament amb relació al mercat. Sempre ha estat...\nÉs una paraula difícil de traduir. A més a més, hi ha conceptes (com ara “seny” i “rauxa”) que val més la pena deixar-los en la seva llengua original. El plussing és una tècnica creativa...\n“L'arquitecte sap entendre un problema i proposar una solució en molts àmbits”\nDegà del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (COAC)\nEl gremi d'arquitectes és dels primers que va notar la crisi –encara se'n ressent-, i està en un moment de transició per enfocar-se cap a altres sectors. El col·legi del gremi vol que aquest procés...\n“Dur l'empresa en un bloc de butxaca és més eficient que tots els ordinadors”\nF. BASSAS BAS\nEMPRESARI I AUTOR DEL LLIBRE ‘DOMA, CONTRADOMA Y SORDERA'\nF. Bassas Bas va néixer a Barcelona un dia d'hivern de fa 74 anys, “el mateix dia que es va veure l'última aurora boreal sobre Catalunya”, apunta l'autor en un rampell que revela una certa vanitat....\n“Molts enginyers de ‘telecos' fan feines per sota de la seva titulació”\nDegà del Col3legi d'Enginyers de Telecomunicacions de Catalunya\nCom ha afectat la crisi els enginyers de telecomunicació?No ha passat com en altres sectors, en què l'activitat ha quedat reduïda a gairebé zero, com ara el totxo, però sí profundament, perquè moltes...\nReplantejar la RSC en temps de crisi\nLa firma de desenvolupament de solucions de gestió empresarial per a empreses Sage aposta pels emprenedors i per l'acció social\nDos de cada tres empreses no preveuen la fugida d'informació\nLa majoria desconeixen els riscos de l'ús de les TIC i les repercussions en el rendiment laboral i en els beneficis. Les petites i mitjanes tenen un índex més alt de conductes delictives\nLa In(inter)dependència de Catalunya\nDeia Adam Smith que l'economia política és la recerca sobre la naturalesa i les causes de la riquesa de les nacions. En algun moment o altre totes les nacions del món hauran de fer una reflexió sobre...\n“La pime és la gran assignatura pendent de la consultoria”\ndirector general de l'Associació Catalana d'Empreses de Consultoria (ACEC)\nEstem assistint a una batalla de fitxatges de directius a les grans consultores, a què respon?Les consultores estan reforçant el seus equips perquè hi ha unes expectatives de creixement importants....\nPreparar-se per al triatló de cercar feina\nEls experts aconsellen sobre el procés de buscar feina\nA Catalunya hi ha més de 800.000 persones a l'atur i el mercat de treball no genera prou ocupació per absorbir aquest 22% de la societat desocupada. Els que busquen una oportunitat moltes vegades no saben com vendre's i els falten eines per sortir-se'n\nFa un parell de mesos i en un diari català, una notòria emprenedora catalana del sector de la restauració manifestava que no comprenia per quina raó les empreses, a partir de certa dimensió, no eren...\n“Compres és clau en la generació d'oportunitats a les empreses”\nVicepresident de l'Associació Espanyola de Professionals de Compres (AERCE)\nQuin lloc sol ocupar el cap de compres en una empresa?Històricament i encara avui dia en moltes empreses depèn del departament financer. Però si una empresa té en les compres una despesa molt important,...\n“Messi sempre ha sabut prioritzar els seus somnis”\nPERIODISTA I AUTOR DEL LLIBRE ‘TRABAJAR EN EQUIPO ES UN GOLAZO'\nVostè coneix Lionel Messi des que va deixar l'Argentina de molt jove per venir a Barcelona. Quins valors destacaria del jugador?Sobretot admiro que des del principi va fer el camí correcte per arribar...\nEstem preparats per a la innovació disruptiva?\nL'altre dia, a Madrid, vaig tenir l'agradable oportunitat de coincidir en unes jornades amb Alex Castellarnau, un andorrà que fa cinc anys que treballa a Ideo, una de les empreses d'innovació més famoses...


"EL CONFLICTE NO ÉS L'ÓS… ÉS L'EGOISME HUMÀ !" d'Albert Sater\n“EL CONFLICTE NO ÉS L’ÓS… ÉS L’EGOISME HUMÀ !” d’Albert Sater\nPer Opinió el\t 03/08/2018 Opinió\nAlbert Sater Ipcena\nEn terra d’óssos com és el Pirineu, molt es parla del “conflicte” de l’ós bru com a depredador, però poc sembla interessar i no preocupar a alguns sectors la depredació que ocasiona l’humà cap a les víctimes de la fauna silvestre.\nLa Natura imposa la seva llei, és l’humà qui ha d’acceptar les regles, igual que qualsevol altra espècie en l’ecosistema, si no acceptem la natura tal com és, ens convertim en una greu espècie invasora. Se’ns va dotar d’intel·ligència, però de poc serveix per a qui no s’adona que el “enemic” no és l’ós, ni el llop, ni el linx, ni la guineu …, el veritable conflicte i enemic de l’humà és el seu propi EGOISME .\nCom a resposta, la pròpia Natura ens mostra les seves accions i comportaments que no agraden a tothom per igual, però que han d’acceptar-se i aprendre d’elles perquè la intel·ligència de la qual presumim com “homo sapiens” esbrinin que l’error no són de les feres de les muntanyes i els seus boscos, si no del “ego” individual de cada un.\nImportants espècies de fauna autòctona del Pirineu han estat víctimes al llarg de l’últim segle de la depredació humana, arribant fins i tot a l’extinció de l’espècie en el territori. La solució no és repetir els mateixos errors sinó afrontar-los amb intel·ligència, diàleg i resoldre els conflictes per beneficiar les dues formes de vida.\nAnimals i humans tenen el mateix dret a viure en el territori i hàbitat que els va veure néixer i créixer o que per circumstàncies es van traslladar buscant altres oportunitats, però no té més drets uns més que altres. Tots som iguals d’importants i vulnerables als ulls de la Mare Natura.\nAlbert Sater i Berniz\nSecretari General d’Ipcena-EdC i Responsable de l’Àrea de Fauna\nEntrega ahir de entrega de signatures en defensa de l’Ós als Pirineus al Departament de Territori de la Generalitat (Foto Ipcena)\nArticle AnteriorLa calor com a protagonista del Cap de Setmana\nSegüent Article Comença la festa major de l’AV del barri de Pardinyes


Mapa del espais de memòria de Sabadell\nConsulta la Xarxa d’Espais de Memòria del Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya\nArsenal i polvorí de l’aeròdrom de Sabadell\nEdifici del Cercle Republicà Federal de Sabadell\nEscoles de Bosc de Can Rull\nFàbrica Baygual i Llonch / Aeronàutica Naval\nGarita de vigilància de Can Gambús\nPla de Sant Nicolau - Cementiri Vell\nPlaca del c. Francesc Macià (c. Gràcia)\nPlaca pintada del carrer Josep Miquel Clapés\nRefugi antiaeri del carrer de Buxeda amb Tetuan\nL’aeroport de Sabadell es va inaugurar el 7 d’agost de 1934 com una de les obres més emblemàtiques del primer Ajuntament republicà de la ciutat. La Segona República, proclamada el 14 d’abril de 1931, havia esdevingut l’experiència democràtica més important de la història de l’Estat fins aquell moment, davant la qual, el 18 de juliol de 1936, el sector més conservador de l’exèrcit se sollevà, cosa que desencadenà la Guerra Civil espanyola.\nAmb l’esclat de la guerra, l’aeròdrom de Sabadell va ser militaritzat i ampliat per ser utilitzat com a base de les forces aèries republicanes (FARE). Des de Sabadell operaven els caces Polikarpov I-15, dedicats sobretot a la defensa de Barcelona però que també actuaren al front de guerra davant les tropes del general Franco, que reberen el suport de l’Alemanya nazi i la Itàlia feixista.\nSota el camp de vol de l’aeròdrom es va construir aquest arsenal i polvorí per emmagatzemar bombes i munició per a l’aviació, on treballaven els artificiers de la Mestrança de les FARE que muntaven les bombes i les cintes de metralladora per als avions.\nAvui l’arsenal i polvorí de l’aeròdrom de Sabadell es pot visitar com a testimoni de la defensa de la democràcia, una construcció singular i molt ben conservada que s’ha recuperat de l’oblit.\nMés informació de l’espai i com visitar-lo\nLa caserna fou, des que s'inaugurà el 1911, una peça clau en la repressió del combatiu moviment obrer sabadellenc, com es va comprovar a la Vaga General Revolucionària (1917), els anys del pistolerisme (1919-1923) o durant la dictadura de Primo de Rivera (1923-1930).\nAls anys 40, la immigració provinent de diverses regions de l’Estat espanyol va afluir cap a Sabadell per una demanda creixent de mà d’obra per part de la indústria local. Però l’aspecte econòmic no fou l’única causa d’aquest flux demogràfic; també hi havia motius polítics, ja que moltes de les persones immigrades havien abonat la República durant la Guerra Civil i fugien dels llocs d’origen per evitar les represàlies del règim franquista.\nDurant els anys 1940 i 1950, els habitants de Sabadell que vivien en suburbis representaven el 40% del total de població de la ciutat. En aquella època l’edificació d’habitatges públics per acollir l’afluència de treballadors va ser nul·la i l’oferta privada fou insuficient i en tot cas no estava a l’abast de les classes treballadores.\nA partir de 1944, a la zona de Sant Oleguer s’excavaren coves artificials que foren utilitzades com habitatges. També es construïren coves en altres indrets de la ciutat al llarg del riu Ripoll, com ara a la Llanera, a Can Puiggener, al Taulí i a la Cobertera, formant un cinturó de coves i de barraques. Durant les excavacions de les coves es van trobar i documentar enterraments del calcolític (2700-2200 aC).\nA l’àrea de Sant Oleguer, l’any 1946 hi havia 119 coves habitades, en un barranc on desembocava una de les clavegueres de la ciutat. El paratge s’ordenà en diverses zones: “Aguas Sucias”, “Barranco Escombros”, “Barranco Cuadras” i “Can Cuadras”. Les terrasses que es van anar formant van arribar a tenir fins a tres pisos d’habitatges, units per senders que feien la funció de carrers. L’any 1955 la xifra de coves habitades s’havia reduït a 82 i el total d’habitants girava al voltant de 500 persones. L’última cova habitada fou clausurada per l’Ajuntament l’any 1958.\nEdifici del Cercle Republicà Federal\nEs va crear el 1888 amb l’orientació ideològica d’en Pi i Margall i del seu Partit Republicà Democràtic Federal. La intenció era impulsar i promoure el republicanisme i el federalisme, amb una intensa activitat cultural i també de lleure. Fins al final de la Guerra Civil va ser un centre molt important per la política i cultura sabadellenca. En la seva màxima època d’esplendor es coneixia com la “Catedral Republicana del Vallès”.\nAmb la victòria dels nacionals, la seu del “Círcol” va ser saquejada, la biblioteca destruïda i l’edifici confiscat pel Frente de Juventudes. La seu del “Círcol” al barri de La Creu Alta fou subhastada. La seu del “Círcol” passà a ser, durant el franquisme, la seu del Frente de Juventudes de la Falange i de la Jefatura del Movimiento.\nLes arrels sabadellenques de Pi i Margall i els orígens del federalisme\nEl círcol republicà federal\nEscoles del Bosc de Can Rull\nA principis de la Segona República, una de les principals inquietuds del consistori de Sabadell es va centrar en l’àmbit cultural i educatiu; d’aquesta manera es va ampliar la xarxa d’escoles públiques, element que federals i anarquistes consideraven bàsic per garantir una bona formació de la ciutadania.\nFruit d’aquesta voluntat educadora es va construir l’Escola Unitària del Bosc de Can Rull. L’edifici va ser projectat per l’arquitecte municipal Joaquim Manich el 1931 i, aquell mateix any, el president de la Generalitat, Francesc Macià, va col·locar la primera pedra de l’edifici, que es va acabar i va entrar en funcionament el 1934.\nEl curs escolar 1936-1937, el centre es va integrar dins del Consell de l’Escola Nova Unificada i va esdevenir model de referència on s’aplicaven les pràctiques pedagògiques més avançades del moment sota el lema de llibertat, coeducació i racionalisme.\nDurant la Guerra Civil el sector aeronàutic a Sabadell va tenir una gran importància per l’esforç de guerra republicà. Els tallers estaven instal·lats a la fàbrica Baygual i Llonch i depenien del Servicio Aeronáutico de Fábricas (SAF-16), fundat a Reus l’agost de 1936. En principi, a Sabadell, es muntava i reparava el Chato I-15 un biplà de caça soviètic, però progressivament la fàbrica va començar a participar en la seva construcció.\nEl bombardeig que patí Reus l’octubre de 1937 determinà que les seves instal·lacions fossin traslladades a Sabadell i al desembre ja es muntava i fabricava aquí aquest avió. La importància d’aquesta fàbrica per a la República motivà, el 12 d’agost de 1937, la visita del ministre de Defensa, el socialista Indalecio Prieto. La producció dels Chatos va ser supervisada per tècnics estrangers, sobretot soviètics, que s’allotjaren al carrer de la Indústria, a la Torre Turull, a la carretera de Castellar i Sant Quirze.\nHistòria de Sabadell: les col·lectivitzacions a la guerra civil 1936-1939\nHistòria de Sabadell: el aeropuerto den la guerra civil 1936-1939\nEspai de la Guerra Civil espanyola (1936-1939). Restes de la garita de vigilància del destacament militaritzat que protegia l’emissora del Grupo de Protección de Vuelo de las Fuerzas Aéreas Republicanas durant la Guerra Civil espanyola, situada a l’actual parc de Can Gambús.\nEl 25 de febrer de 1976, milers de persones es van reunir en assemblea al Pavelló Municipal d'Esports de Sabadell. Al matí se n’hi concentraren 6.000; a la tarda, més de 10.000. Finalment, envoltats de les forces policials, els treballadors en vaga deliberaven sobre la situació política i de conflicte que s'estava vivint a la ciutat. Fou la cristal·lització física, humana, social i política del moviment obrer a Sabadell, en confluència amb els moviments veïnal, estudiantil i ciutadà, i va ser una de les concentracions polítiques més importants que es va produir en aquells moments a tot el país. L'Ajuntament dirigit per l'alcalde Josep Burrull es començava a esquerdar per totes bandes. El règim s'havia vist desbordat pels aires de llibertat que es respiraven i l'administració franquista municipal era incapaç de donar resposta als múltiples fronts de conflictes socials, econòmics i polítics oberts arreu de la ciutat.\nEra el quasi final d'una vaga general política endegada el 23 de febrer, que havia nascut arran d'una repressió policial brutal d'unes manifestacions de mestres, alumnes i familiars –dies 13 i 19 de febrer– i que va acabar unint gent de molts sectors laborals: el metall, el tèxtil, l'ensenyament, la banca... S'havia agredit i detingut molta gent i es va acabar negociant el seu final amb les autoritats: una fiança municipal va permetre l'alliberament de les persones preses, majoritàriament membres del sindicat de CCOO i del PSUC. La vaga es desconvocà després d'una també multitudinària assemblea que tingué lloc a les Pistes d'Atletisme el 26 de febrer, amb l’assistència de més de 30.000 persones.\nL'endemà es va tornar a una certa "normalitat". Una setmana després es va produir la repressió policial de la vaga obrera de Vitòria-Gasteiz, amb una massacre amb resultat de morts i ferits. Com reconegué el periodista Xavier Vinader, testimoni que va viure la vaga sabadellenca en directe, Sabadell va ser l'única ciutat d’Estat espanyol on durant una bona colla de dies el poder va estar en mans dels obrers, que van conquerir els carrers, en un context de postfranquisme polític molt complex. Per al ministre de l'Interior d'aquells temps, Manuel Fraga Iribarne, Sabadell i Vitòria van ser el "Petrograd de 1917", fent al·lusió a la revolució russa.\nEl 20 de novembre de 1975 havia mort el dictador Francisco Franco. L'oposició antifranquista local, en marxa lenta però perseverant des de la meitat de la dècada del 1960, va entendre que era el moment de forçar la màquina. La vaga general de 1976 a Sabadell ha acabat sent un símbol de la lluita del moviment obrer en un context històric de quasi ruptura amb el sistema polític postfranquista, que posa la nostra ciutat, la ciutadania i persones lluitadores d'aquella època en el mapa de la recuperació de les llibertats democràtiques i de l'assoliment d'unes millors i dignes condicions en el treball i en la vida civil, en el context d'allò que amb el temps es va acabar denominant la Transició democràtica.\nSituat davant del cementiri vell, aquest lloc va ser objecte d’un bombardeig feixista de l’Aviazione Legionaria italiana, el 25 de gener de 1939, amb el qual es pretenia fer estralls en les tropes de l’exèrcit republicà, comandades per Enrique Líster, que fugia en retirada per la carretera de Caldes. El bombardeig va afectar, també, l’entorn del pont de La Salut i el vessant ocupat actualment pel Raval d’Amàlia, però no va fer víctimes.\nFrancesc Macià i Llussà (Vilanova i la Geltrú, 1859) va esdevenir, amb la proclamació de la II República, el primer president de la Generalitat, primer del seu govern provisional (a partir del 28 d'abril de 1931) i tot seguit del govern ja conformat per l'Estatut de Núria, a partir del 14 de desembre de 1932. L'avi Macià, com era conegut popularment, va visitar en dues ocasions la nostra ciutat durant la seva presidència: el 28 de maig de 1932, amb motiu dels actes d'homenatge al pintor Joan Vila Cinca, i el 5 de març de 1933, amb motiu de l'acte de col·locació de la primera pedra de les "Escoles del Bosc" de Can Rull.\nMacià va morir el 25 de desembre de 1933 i de seguida, l'any 1934, la ciutat li va posar el seu nom a l'actual carrer de Gràcia, en un acte d’homenatge i record a la seva figura. Un nom original que encara es conserva, en forma de placa pintada, com a element de patrimoni i memòria ben singular del nomenclàtor republicà, en la façana de la casa Nogués (c. de Gràcia, 133), a la cantonada amb el carrer de l'Escola Pia.\nL’any 1937, en plena Guerra Civil espanyola, es va rebatejar com a carrer de Josep Miquel el que fins aleshores es coneixia com a carrer de Sant Miquel, al barri de la Creu Alta. Josep Miquel i Clapés (Sabadell, 1859 - 19 de desembre de 1931) fou un teixidor, militant anarquista i veí de la Creu Alta, conegut popularment com l’avi Miquel. Va ser cofundador de la Primera Internacional a Catalunya i delegat a Sabadell de l’Associació Internacional dels Treballadors (AIT). Participà activament en la Vaga de les Set Setmanes (1883) i fou un dels organitzadors del Primer de Maig de 1890. A Sabadell també va participar en els conflictes de la Setmana Tràgica (1909) i a la vaga general revolucionària de l’estiu de 1917. A causa de la repressió i de les tortures que va patir, va quedar paraplègic.\nAl finalitzar la Guerra Civil, es va retirar la placa i el carrer va recuperar el nom tradicional de Sant Miquel. El març de 2020 es va restituir la placa original dedicada a Josep Miquel, al mateix emplaçament on s’havia col·locat l’any 1937. Esdevenia així el quart espai de memòria de Sabadell.\nL’any 1979 Sabadell va dedicar un carrer del barri de la Creu de Barberà a Josep Miquel.\nRefugi antiaeri del carrer de Buxeda amb Tetuan (gener de 1939)\nA la ciutat de Sabadell es van projectar, per iniciativa municipal, un total de tretze refugis per a la defensa passiva de la població durant la guerra. D’aquests, finalment se n’acabaren construint tres. Aquest refugi, el núm. 2, amb capacitat per a 450-675 persones, es troba intacte i perfectament accessible com a soterrani del bloc de pisos que hi ha a la cantonada dels carrers de Tetuan i Buxeda.\nEn aquest espai del carrer de Gràcia, l'1 d'octubre de 1938 s'hi van reunir les Corts de la República Espanyola en una de les seves darreres reunions, poc abans que s'acabés la Guerra Civil espanyola. S'hi va aprovar el darrer pressupost, el de l'any 1939. Actualment és la seu de la Fundació Antiga Caixa Sabadell-1859.


L’acció de la font Caula – La Muga Caula\n13a trobada internacional de poesia d'acció i performance\n15, 16 i 17 de setembre 2017, 2017\nCartell: “CONFINS ARDENTS” Concepte i acció: Marina Barsy Janer x Isil Sol Vil. Foto: Joan Casellas-Arxiu Aire.\nUn salt d’aigua fa funcionar simbòlicament les dues obres mestres de Marcel Duchamp —el Grand Vidre (1912-1936) i Étant donnés (1946-1966)— i per això ens fascina l’única1 foto coneguda del mestre dadà al costat d’una cascada: la de la Caula. Les seves aigües càlides\ns’agermanen amb el ready-made més famós de Duchamp: l’Urinari-Fountain de 1917.\nLa Fountain obre la porta al gest polèmic i prefigura les performances que no gaire després Duchamp va explicitar amb les seves fotoaccions transformistes com a Rrose Selavy. També Elsa von Freytag-Loringhoven, inspiradora de Rrose Selavy i primera model d’Étant donnés, esdevé protoperformer i inventa alhora que Duchamp el ready-made, i fins i tot podria ser la misteriosa amiga que va enviar l’Urinari al Saló dels Independents de Nova York… Així, la Fountain de Marcel i Elsa, més enllà de la vinculació tèrmica, esdevé un referent de l’art d’acció que promou la Muga Caula.\nPer confluència metafísica, aquest 2017 l’Arxiu Aire, promotor de la Muga Caula i productor dels seus cartells, fa 25 anys, tot un esdeveniment que es creua amb les fotos de Duchamp a la Caula i l’ombra allargada de la Fountain. Celebrem de nou dadà, la Caula i totes les fotos d’acció que la travessen ràpidament. Ara, com fa cent anys, el món s’ofega entre guerres (militars, ecològiques i comercials). Els artistes repliquem amb l’acció de l’art: repensant la “realitat” i buscant la vida en totes les coses…\n1 Avui, fruit de la nostra recerca, se’n coneixen sis més, totes a la Caula.\n:Rata_, Biblioteca Fages de Climent, Figueres, Societat Escaulenca, Art D', Salt de la Caula, SoToDo Berlin, Contenedores Festival, Acción! MAD17, ., Werkbank, Restaurant el Molí i Vanguard Gràfic SA.


Luso Delgado, nou jugador del Lleida Esportiu\nEl Lleida Esportiu ha arribat a un acord amb el futbolista Luso per a la seva incorporació a l’entitat lleidatana un cop finalitzada la seva vinculació amb el CF Rayo Majadahonda. El polivalent defensa s’ha compromès amb el bloc de la Terra Ferma fins al 30 de juny de 2020.\nLuis Eduardo Delgado Pacheco (Saragossa, 04-12-1984) compta amb una dilatada carrera esportiva. Va debutar amb 19 anys a Segona Divisió B de la mà del Deportivo Aragón abans de defensar les samarretes de la UE Figueres i de la UE Rapitenca al grup V de Tercera Divisió. El 2008 va tornar novament a la divisió de bronze jugant amb la UE Sant Andreu, amb qui aconseguiria una primera posició de grup la temporada 2009-10.\nDos ascensos a Primera Divisió\nL’inici de la trajectòria de Luso per Segona Divisió va començar el 2010. El Girona FC va signar-lo procedent del Sant Andreu, i de la mà de l’equip roig-i-blanc va consolidar-se a la categoria arribant a disputar la promoció d’ascens la temporada 2012-13. Posteriorment, enrolat a les files del Córdoba CF va aconseguir el seu primer ascens i, amb el bloc andalús, va jugar 18 partits a la màxima categoria en els quals va fer un gol.\nQuatre temporades després de la seva arribada a la ciutat califal, Luso va incorporar-se a les files de la SD Huesca, amb qui aconseguiria per segona vegada l’ascens a Primera abans de jugar aquesta última temporada amb el Rayo Majadahonda. En total, Luso suma 251 partits de Liga i ha anotat un total de 15 gols entre Primera i Segona.\n“Un futbolista d’experiència contrastada”\nJordi Esteve, director esportiu del Lleida Esportiu, destaca de Luso “la seva experiència contrastada en categories superiors a Segona Divisió B” i és que futbolista aragonès ha jugat les darreres nou temporades entre Primera i Segona A. A més a més, Esteve valora molt positivament “la polivalència” del jugador, ja que es pot adaptar a qualsevol de les posicions a la defensa i també a la de pivot al mig del camp.