Funerals ecològics | Consumer\nEls funerals ecològics són més respectuosos amb el medi ambient i més barats que els convencionals\nRealitzar un funeral, tant en la seva forma d’enterrament com d’incineració, té diverses conseqüències negatives per al medi ambient. Per evitar-les o reduir-les en tant que sigui possible, cada vegada hi ha més iniciatives d’ecofunerales: taüts amb fustes certificades amb el segell FSC, urnes biodegradables, etc. Aquest article explica l’impacte ambiental dels funerals convencionals, destaca que els funerals ecològics són respectuosos amb el medi ambient i més barats i apunta com fer un funeral ecològic.\nL’impacte ambiental dels funerals convencionals\nEls funerals tradicionals tenen un impacte ambiental important. Els fèretres es realitzen en fustes nobles que poden provenir de llocs on es practica la desforestació. L’ús d’elements metàl·lics, vernissos, fibres sintètiques de les teles i els vestits dels morts, o productes químics per embalsamar el cos passen factura al medi ambient.\nEls funerals ecològics costen un 20% menys que els tradicionals, segons un expertLa incineració o cremació, cada vegada més utilitzada a Espanya amb un 30% en 2011 segons dades de la Patronal d’empreses de Serveis Funeraris (Panasef), també té conseqüències ambientals negatives. El forn aconsegueix una temperatura de 800º C, amb el conseqüent consum energètic. Es requereixen, a més, uns 20 litres d’oli i mig quilo de carbó activat per tractar els gasos resultants per cada cremació.\nTambé alguns experts asseguren que amb la incineració es poden emetre substàncies contaminants i nocives per a la salut. José Luis García, enginyer químic de l’Institut de Catàlisi i Petroquímica del Consell Superior de Recerques Científiques (CSIC), assenyala que amb la incineració d’un cos humà s’emeten entorn de 27 quilos de diòxid de carboni (CO2), un dels principals gasos d’efecte hivernacle implicats en el canvi climàtic. Joan Grimalt, investigador de l’Institut de Diagnòstic Ambiental i Estudis de l’Aigua del CSIC, adverteix que si s’aboquen les cendres en zones naturals concretes de forma regular, poden causar danys ambientals, com a deterioració del terreny o eutrofització de les aigües. A més, elements com a pròtesis, plaques i sutures metàl·liques o cargols no es poden destruir i es converteixen en residus no biodegradables que duren molts anys.\nFunerals ecològics: respectuosos amb el medi ambient i més barats\nEls funerals ecològics són cada vegada més sol·licitats, sobretot en països com Regne Unit, Estats Units o Canadà. A Espanya algunes empreses utilitzen sistemes més sostenibles, com l’asseguradora Ergo o les funeràries Mémora i Limb, que posseeixen diverses certificacions de gestió ambiental per a les seves instal·lacions o serveis. Per la seva banda, Restbox fabrica taüts amb cartró reciclat des de 1992 amb un preu d’uns 100 euros.\nEl factor econòmic també és avantatjós per als funerals ecològics. Les xifres varien segons els països, les ciutats i els sistemes utilitzats, però els seus defensors coincideixen que són més barats. Eduard Vidal, director general de Mémora, calcula que costen un 20% menys que els tradicionals, a causa de la seva senzillesa. En 2011, el cost mitjà dels serveis funeraris a Espanya va ascendir fins a uns 3.700 euros. Segons Vidal, la demanda d’enterraments “ecosostenibles” ha augmentat un 20% en 2011.\nA Estats Units, un dels països amb major auge d’aquest sistema ecològic, s’estima que la majoria dels funerals costen més de 10.000 dòlars, mentre que un enterrament ecològic costa 2.000 dòlars o menys.\nCom fer un funeral ecològic\nLes possibilitats per realitzar un funeral ecològic són molt diverses:\nEnterraments “naturals”: organitzacions com Green Burial Council a EUA o The Natural Death Centri en el Regne Unit practiquen des de fa anys cerimònies en la naturalesa en les quals es prescindeix dels elements “superflus” dels funerals convencionals.\nMaterials reciclats i biodegradables: els materials convencionals se substitueixen per uns altres més respectuosos amb l’entorn. Recordatoris de paper reciclat, sistemes que filtren els elements tòxics dels crematoris, urnes que es dissolen en l’ambient, etc.\nRecollida dels residus procedents de funeràries: l’empresa holandesa OrthoMetals recupera i recicla els implants i altres restes metàl·liques dels crematoris en una vintena de països de tot el món. Els seus responsables asseguren haver recuperat més de 200 tones i els beneficis obtinguts es destinen a diverses ONG. A Espanya el grup ASV Serveis Funeraris col·labora amb aquesta iniciativa ecològica i solidària.\nTrasllat ecològic del difunt: l’empresa Limb proposa “No+Zinc”, una borsa elaborada amb diverses capes de cotó i bioplástico i sense zinc. Aquest metall, nociu per a la salut i el medi ambient, s’utilitza en el revestiment convencional a l’hora de traslladar als difunts.\nUrnes i taüts ecològics: els materials i models són cada vegada més variats, com el cartró reciclat de l’empresa espanyola Restbox, el bambú de Natural Death Centri, el vímet de la Somerset Willow, el paper reciclat o la “llavor – taüt” d’Ecopod , l’urna test amb pela de coco, torba i llavor de l’empresa catalana Urna Bios, les urnes de sal o sorra de l’empresa mexicana Inmemoriam, etc. Els més tradicionals poden triar fèretres de fusta, però certificada amb el segell FSC, pintats amb tints a l’aigua en comptes de vernís, sense herrajes metàl·lics, etc.\nProcessos funeraris alternatius: hi ha una gran varietat de sistemes que poden utilitzar-se. La incineració solar, empleada en l’Índia pels hinduistas; la promación de l’empresa sueca Promessa Organic que mitjançant nitrogen líquid i vibracions transforma al difunt en una pols aprofitable com a abonament per a plantes (compost); la resomación o hidrolísis alcalina de l’empresa Resomation, que usa un dissolvent reciclable per convertir els ossos/ossos en pols; etc.


Baula - centralserveis.fundaciotrams.com\nDonem servei a la comunitat educativa i als lectors de literatura infantil i juvenil de Catalunya.\nDes de 1993, Baula sempre ha tingut dos compromisos clars: donar servei a la comunitat educativa, fomentar la lectura entre els infants i joves. És per això que sempre som a l’avantguarda pel que fa a les metodologies educatives i també des del punt de vista tecnològic. D’aquesta manera, els nostres projectes educatius estan basats en conceptes com ara aprenentatge competencial, metodologies actives o gamificació i a més de trobar-los en paper, també els oferim en format digital, a través de la plataforma www.bauladigital.cat.\nEls serveis al professorat són també una part fonamental de la nostra tasca. Aquí cal destacar la feina del Departament d’Assessoria Pedagògica que, entre altres coses, realitza formacions, molt valorades pels docents, que van des de canvis legislatius i/o metodològics fins a tallers de robòtica.\nPel que fa a la Literatura Infantil i Juvenil, comptem amb un catàleg de més de 700 títols, on es poden trobar obres d’autors i il·lustradors de primer nivell en els àmbits català, estatal i internacional.\nEl nostre compromís és oferir el millor servei als nostres clients i usuaris.\nSom una editorial global. Oferim als al professorat continguts en multiformat i en multidispositiu des d’Infantil fins a Primària, però també de Robòtica, d’impressió 3D o la plataforma gamificada de lectura Ta-Tum.\nEl nostre Departament d’Assessoria Pedagògica ofereix formació al professorat: noves metodologies, elements curriculars i legislatius, robòtica...\nEn l’àmbit de la literatura infantil i juvenil:\nConstant renovació del nostre catàleg, amb autors i il·lustradors de primer nivell.\nPrioritat absoluta en donar el millor servei als nostres clients, en el punt de venda.\nDel 25/07/2019 al 30/09/2019\nNEXT STEAM BAULA\nQuè és un projecte STEAM?\nÉs un model d’aprenentatge basat en l’ensenyament de les cinc disciplines de manera integrada i global. Amb un enfocament interdisciplinari, els projectes incorporen contextos i situacions de la vida quotidiana i utilitzen totes les eines tecnològiques necessàries.\nDesenvolupant projectes STEAM:\n• Es fomenta la resolució de problemes.\n• Es treballa la capacitat d’anàlisi.\n• S’aprèn a treballar en equip.\n• Es desenvolupa la curiositat i la creativitat.\n• Es potencia la recerca de solucions diferents a un únic problema.\n• S’incrementa l’interès per la ciència i la tecnologia.\n• S’estableixen vinculacions amb les metodologies més conegudes com: ABP, gamificació, cultura maker, etc.\nAmb aquesta gran proposta, Baula ofereix una sèrie d’itineraris, recursos i materials que es poden combinar segons l’interès que tinguin els centres a introduir i aprofundir en projectes STEAM sempre amb l’acompanyament i servei precís per aconseguir una implantació reeixida.\nUn gran projecte editorial per introduir l'educació STEAM a les aules.\nDescobreix la plataforma de lectura gamificada de l’editorial Baula en què els llibres prenen vida.\nDiseny d'espais educatius\nEditorial Baula, amb el segell KHAF, edita un llibre sobre el Disseny d’Espais Educatius.\nUn llibre que ens ajuda a repensar, dissenyar i construir una escola i els seus espais d’una forma molt creativa.\nLa llegenda del Llegat. Nova Primària Baula 2019\nLa proposta editorial que et dona més joc.\nEls teus alumnes i tu en sou els protagonistes.\nJa disponible per a 1r, 2n, 3r i 5è de Primària.\n933 540 399\nC/ Salvador Espriu 79, baixos 2a. 08005 Barcelona\nDe dilluns a dijous: 9-14 h i 16-18 h; divendres: 9-15 h


Descobreix les característiques de l'gos Komondor | món Gossos\nEl Komondor és un animal que pertany a les anomenades races gegants. Aquest tipus de gos és conegut com el gos pal de fregar, per la seva particular tipus de pelatge, que es forma en rastes quan és adult, creant uns nusos que són semblants a les pals de fregar. No és una raça realment coneguda i popular, però sí que és molt peculiar i cridanera.\nAnem a conèixer una mica més de l' tipus de gossos que són els Komondor, Amb les seves característiques físiques i amb el seu caràcter. A més, podem saber una mica més d'aquesta raça tan interessant i de com cuidar-la per gaudir de la seva companyia.\n1 Història de l'Komondor\n2 Característiques de l'gos\n3 Caràcter de l'Komondor\n4 Salut de el gos\n5 Cures d'l'animal\n6 Per què tenir un Komondor\nHistòria de l'Komondor\nAquest gos és originari d'Hongria, Encara que no se sap amb certesa l'època en què va arribar a aquest país. Els gossos es van tornar realment populars com gossos de bestiar i de guarda en les granges d'Hongria. Es diu que van poder arribar sobre l'any 900 amb les tribus magiars de el príncep Arpad, o que va poder arribar amb els mongols sobre el segle XIII. A l'parer durant la Segona Guerra Mundial els soldats alemanys van arribar a matar a alguns d'aquests gossos perquè els pastors hongaresos es rendissin, ja que els gossos els protegien i guardaven les seves cases. En l'actualitat és juntament amb el puli i el Mudi una de les races més populars d'Hongria.\nCaracterístiques de l'gos\nEl Komondor pot arribar a mesurar de 65 cm d'altura en les femelles a 90 cm en els mascles. El seu pes pot arribar als 80 quilos i per això se li considera una raça gegant. És un animal molt pesat, que té força i musculatura, pel que és un gos que no es pot tenir en qualsevol lloc, sobretot en pisos.\nUna de les característiques més cridaneres que té aquest gos és el seu pelatge, Ja que compta amb un pèl normalment en color blanc realment peculiar. Quan és un cadell el gos té un pèl d'aspecte arrissat, que va canviant amb el temps. A mesura que es fa adult aquests rínxols van creixent fins convertir-se en unes rastes que van creixent molt més, i poden arribar a tenir un llarg de 25 cm. Aquest pelatge triga bastant en créixer, ja que aconsegueix la seva màxima esplendor als sis anys d'edat. Està format per dues capes, una interina fina que ajuda com a aïllant tèrmic i una altra externa. Quan s'ajunten les dues s'aconsegueixen aquestes rastes tan cridaneres.\nCaràcter de l'Komondor\nEl Komondor és un gos tranquil i pacient, Que sol tenir bon humor. És per això que són moltes les persones que el trien com el gos familiar perfecte. No obstant això, es tracta d'un gos de pasturatge que des dels inicis s'ha utilitzat per al treball. Això fa que sigui un gos intel·ligent amb criteri propi i que tendeix a protegir la seva família i als seus per sobre de tot. És per això que amb aquest gos cal anar amb compte a l'hora de presentar altres gossos. També pot arribar a ser ferotge amb els estranys si pensa realment que la seva família o el seu territori corre perill. Aquestes característiques el fan perfecte per ser un gos de guarda, com se li ha utilitzat des dels seus inicis.\nSi la situació és normal, aquests gossos es caracteritzen per ser calmats i bons. Veurem que són gossos excel·lents per cuidar nens i estar amb la gent gran. Tenen un gran caràcter però sempre cal educar-los perquè siguin delicats amb nens i grans, ja que a causa de la seva gran força poden fer mal sense voler-ho. A l'hora d'aprendre poden ser una mica tossuts, per això hem de tenir paciència amb ells.\nEls gossos Komondor necessiten ser lliures i tenir espai per córrer i gaudir. És una raça que s'ha criat en espais oberts, en granges i realitzant pasturatge. Això ha fet que els gossos siguin molt actius i necessiten fer esport diàriament, ja que estan acostumats a això. Són gossos forts als quals els agrada córrer i viuen molt millor si tenim un jardí gran al que puguin estar. A més, gràcies al seu pelatge solen tenir resistència a l'fred, per aquest motiu puguin estar a l'exterior fins i tot durant l'hivern.\nAquest gos és una raça forta, que s'ha criat com a gos de treball en granges. No obstant això, pot arribar a tenir problemes que són típics de races gegants. la displàsia de maluc és una cosa comuna, D'aquí que hàgim de atendre qualsevol problema de el gos a l'hora de caminar. D'altra banda, la torsió gàstrica és també una cosa habitual, de manera que hem de alimentar el gos en petites quantitats al llarg del dia.\nEn aquest gos es poden dur a terme alguns problemes a la pell com dermatitis i irritacions. És per això que hem de desembolicar el seu pelatge i anar amb compte amb ell, perquè no es produeixin aquest tipus de coses.\naquest gos necessita fer exercici físic per trobar-se en millor estat. Són gossos que han de caminar o tenir espai lliure, ja que en petits espais com pisos pot ser que acabin sent gossos desequilibrats, que hagin de gastar els seus energia trencant coses. És un animal que realment necessita cures en aquest sentit. L'ideal és que tinguem una gran finca per a ells.\nQuant al seu pelatge, és una cosa sorprenent, però realment no cal pentinar. És un pèl que es manté i no cau, de manera que no hem de pentinar. El que cal fer és tractar d'acomodar els cabells amb els dits, Perquè no s'enredi més. Cal anar amb compte amb paràsits i amb espigues, ja que es poden quedar en el pelatge enredats. Aquest pèl no para de créixer i per això cal portar-lo a la perruqueria canina de tant en tant. Banyar-lo és difícil pel fet que trigarem molt a assecar els cabells, així que sempre és millor utilitzar la perruqueria canina.\nConsells per triar una perruqueria canina\nPer què tenir un Komondor\nAquests gossos tenen bones característiques a l'hora de convertir-se en animals per a tota una família. No obstant això, no són gossos adequats per a tothom. Hem de tenir en compte l'exercici que han de realitzar diàriament per mantenir-se en forma. També és important saber tenir cura d'aquest pelatge tan peculiar en forma de rastes. Aquest gos és afectuós amb la família, però molt defensiu amb estranys, sent perfecte per guardar una llar, però hem de donar-li disciplina i educació perquè no sigui un gos ferotge amb gent estranya. Així que tenint en compte tot això hem de valorar si realment és un gos adequat per a nosaltres basant-nos en aquestes característiques.\nRuta completa cap a l'article: món gossos » General Gossos » races Gossos » Komondor


El TIL i la comèdia romàntica (J.A. Mendiola)\nEl TIL i la comèdia romàntica\nSantanyí. Vivian Caoba augmenta el seu nombre de registres. Així de senzill. És com si d'un temps ençà el personatge hagués donat pas a l'actriu, però sense perdre el bessó d'ella mateixa, cosa que pot parèixer una mica complicat però, vist sobre l'escenari, o el que sigui, tot resulta molt senzill i natural. La metamorfosi va començar amb Capverjo, un buidatge precís i intel·ligent d'alguns textos de Jordi Martí Rosselló, Es mascle ros, que dirigia Rafel Lladó. Va continuar agenollada als Jardins d'Alfàbia fent de "beateta" dirigida per Lluqui Herrero i ara ha incorporat una "senyora madureta", dirigida per Caterina Alorda, que en algun moment de la seva vida va tenir quatre doblerets, però ara es veu abocada a haver de vendre casa seva, naturalment a uns "inversors" russos. Tot aquest començament podria ser el d'una comèdia costumista amb pinzellades d'actualitat. Idò no, però no del tot.\nRecords particulars va començar a rodar dins el Festival Domèstic Cultura a Casa, que no és altra cosa que anar fent teatre dins cases particulars, cosa que dóna a l'espectacle una altra dimensió. Vull imaginar que mai és el mateix i d'alguna manera l'habitatge, per on el públic va passant per diferents cambres que la protagonista mostra per si " pilla " algun comprador, d'alguna manera també és protagonista.\nPerò tot això tan sols és el bolic de l'autèntica raó de ser de l'espectacle, que no és una altra que una lectura de poemes que Vivian Caoba va recitant ara aquí ara allà, començant amb un Costa i Llobera, La lluna guaita, de musicalitat inigualable, per continuar amb Maria Antònia Salvà pujant una escala, Biel Mesquida, naturalment Blai Bonet, de vegades segons possibilitats de l'espai Damià Huguet. El pi de Formentor, Lo pi, tampoc no hi podia faltar, però en aquest moment Vivian fa una "defensa" sense pal·liatius de les possibilitats del TIL, corregit i augmentat, perquè ella és capaç de recitar el més famós poema del poeta pollencí en català, anglès, francès o xinès, amb la incontestable ajuda del traductor Google que tan famosa ha fet a la consellera Trepitja. En resum, una mica de tot, amb bon humor, la peculiaritat de l'espai on es desenvolupa, i aquest altre registre de la protagonista.\nOcimax Òpera. Quina meravella poder ser des d'aquí a la Royal Opera House per poder veure "en directe" Parsifal, que els entesos qualifiquen com una de les millors òperes de Richard Wagner, cosa que ara no discutirem i ho deixarem en el fet que va ser la darrera que va compondre, i que anava dedicada al pare de Lohengrin. En qualsevol cas, és esplèndida i, com en tots els casos de representació de qualsevol Wagner, l'exigència és tan grossa que és molt difícil ni tan sols plantejar-se-la sense uns mínims de qualitat indiscutible.\nLa que ens ocupa no és una excepció. Dirigida de manera impecable per Antonio Papano al capdavant de l'orquestra de la ROH, cantada per Simon O'Neill, Angela Denoke, brutal de veu, d'interpretació, de color, de matisos, com també un incommensurable René Pape en el rol de Gurnemanz. La resta tampoc no fan figa en cap moment. Això de l'òpera al cinema, amb bon so i millors imatges, té l'avantatge per a l'espectador dels primers plans, i per als cantants, un esforç addicional pel que fa a la interpretació dramàtica; però també té altres circumstàncies que poden ser ambdues coses, com és el fet que la realització sempre prioritza els cantants i fa que la posada en escena ni agradi ni al contrari. Tot queda reduït a l'essència, a la música, i l'esforç del director artístic, en aquest cas Stephen Landridge, queda relegada a un segon pla, per dir alguna cosa.\nTan sols un emperò, però gros, a la producció que ens ocupa , tan inexplicable que segurament faria que Wagner disparàs un tir enmig del front al responsable de fer que Kundry acabi viva i de la maneta d'Amfortas. Parsifal amb final de comèdia romàntica? Vade retro.\nUn 'Pareu Màquines' per al jove periodista del 2040


Res millor en aquests temps que corren que parlar de poesia. És per això que des de Zelig ens volem afegir a la celebració del Dia Mundial de la Poesia omplint de versos la nostra comunitat digital. Aquest dia va ser proposat per la Unesco el 1998 i se celebra amb el propòsit de consagrar la paraula essencial i la reflexió sobre el nostre temps.\nLa poesia és i serà una eina amb la qual rememorar el passat, parlar en present i somniar en futur, un futur que esperem col·lectiu, pròsper i ple d’humanitat.\nPer celebrar-ho, us deixem un poema escrit per Jordi de Sant Jordi fa 600 anys i que sembla escrit ahir. La magnifica versió al català actual és de Carles Duarte que ho va publicar a la Col·lecció Tast de Clàssics de l’Editorial Barcino al 2011.\nAprenc i desaprenc alhora cada dia\nEl mal no em plau i sovint me’l provoco,\nestimo sense amor i no crec el que sé,\nem sembla un somni el que veig prop de mi,\nm’odio a mi mateix i als altres vull gran bé,\ni parlant callo, i sento sense escoltar,\nel sí tinc per no, i el cert em sembla fals,\ni menjo sense gana, i em grato sense picor,\ni palpo sense mans, i faig del seny follia.\nQuan vull pujar, sense girar-me baixo,\ni davallant pujo corrent a un lloc alt,\ni rient ploro, i dormo desvetllat,\ni quan tinc fred em sento més calent que el foc,\ni a dretcient faig el que no vull,\ni perdent guanyo, i el temps volant va lent,\ni sense dolor ben sovint em queixo,\ni tinc el simple anyell per guineu falsa.\nColgant-me al llit em llevo i vestint-me em despullo,\ntrobo lleugera la més feixuga càrrega,\ni quan em banyo crec que no em remullo,\nel sucre dolç em sembla fel amarg,\nel dia és nit i és fosca la claror,\nel temps passat se’m fa sempre present,\nel fort és feble i el tou ho tinc per dur,\ni, sense falta, em manca el que roman amb mi.\nNo me’n vaig d’un lloc i mai no m’aturo,\nel que no busco ràpidament ho trobo,\ndel qui no em fio em tinc molt per segur,\ni el baix m’és alt i el que és lluny queda a prop,\ni vaig cercant el que no es pot trobar,\ni veig ben ferma la cosa remoguda,\ni el gorg profund és l’aigua d’un bassal,\ni el meu vigor ni em serveix ni m’ajuda.\nQuan canto em sembla que em poso a udolar,\ni el que és molt bell ho trobo lleig, salvatge,\ntorno d’un lloc abans d’haver-hi anat,\ni no tinc pau ni qui em faci la guerra.\nTot això em ve de veure capgirats\nper fets contradictoris el món i la natura,\ni jo, que hi estic, a aquests fets, tan lligat\nem veig forçat a viure sense mesura.\nQue prengui cadascú el que més li plagui\ndel meu poema, escrit en vers invers;\ni, si el mireu del dret i del revés,\npodreu treure el que és just d’un cas advers.\nJordi de Sant Jordi, Poesia, versió de Carles Duarte (Ed. Barcino, 2011).\nBarcino presenta nou llibre al CaixaForum\nEl 25 de gener l’Editorial Barcino, el segell editorial de la Fundació Carulla, va presentar el seu nou llibre “Antígona Electra”, una obra que es basa en les dues tragèdies de Sòfocles, traduïda al català per Carles Riba.\nHo va fer al cafè del CaixaForum de Barcelona, en un col·loqui que va comptar amb la participació de Raül Garrigasait, col·laborador i autor del pròleg.\nL’acte va començar amb una visita comentada a l’exposició “Agon!” (disponible al CaixaForum fins el 18 de febrer), que explica l’esperit competitiu a l’antiga Grècia i després va tenir lloc la presentació. Els assistents van rebre un exemplar del llibre.\nPer a més informació del llibre podeu visitar aquest enllaç.\nZelig Comunicació ha coordinat la gestió de l’espai per al col·loqui i l’assistència.\nTorna BCNegra 2018\nDel 29 de gener al 4 de febrer, BCNegra, la trobada de novel·la negra més important a Barcelona, arriba a la tretzena edició amb un complet programa en diversos punts de la ciutat que inclou exposicions i clubs de lectura, cinema i documentals, activitats per a tota la família, i moltes altres activitats paral·leles!\nBCNegra 2018 estrena nova edició amb nou comissari, l’escriptor Carlos Zanón (1966), i acosta de nou a títols i noms tan cèlebres com Don Winslow o James Ellroy, guanyador del Premi Pepe Carvalho d’enguany. El programa també convida a fer memòria del centenari del naixement de Manuel de Pedrolo i els vint anys de la mort de Jaume Fuster, pioners del gènere negre i policíac a Catalunya, entre d’altres.\nSegons Zanón: “la cita d’enguany manté els objectius amb els quals es va néixer: donar veu a uns autors que tornen, fidels, a la seva cita amb els addictes als crims de tinta. Qui s’acosti a BCNegra trobarà una presència destacada d’autors d’arreu del món. A BCNegra 2018 el focus s’amplia. A més de la narrativa, el món més negre s’expressa també al cinema, passant pel còmic i la música.”\nUs convidem a visitar aquest enllaç, on podreu consultar més informació i tota la programació.\n60 anys de “Mortadelo y Filemón”\n“Mortadelo y Filemón” fan 60 anys i a Zelig ens hem volgut sumar a la celebració fent memòria dels seus dibuixos i recordant les divertides històries dels seus personatges.\nSi encara no la coneixeu, us recomanem visitar “La página no oficial de Mortadelo y Filemón”, una obra dels germans Pablo i Alfredo Sánchez de Valladolid, amb la col·laboració de molts altres seguidors, on hi trobareu tota la informació sobre els seus personatges i descobrireu altres elements que s’amaguen darrere de les vinyetes, com ara els molts dibuixants i guionistes que hi han treballat en l’ombra del seu creador, el barceloní Francisco Ibáñez, o bé la inspiració d’Ibáñez en el còmic francobelga com les historietes de Franquin.\nDestaquen el Buscador d’aventures i publicacions, el Diccionario de Mortadelo y Filemón, les entrevistes a autors que han participat en la creació de les aventures d’aquests personatges, les notícies i les novetats més destacades o l’Hemeroteca, que inclou l’evolució i la història dels dos protagonistes, entre d’altres. El contingut de la web s’exposa de manera ordenada i manté l’estil còmic i l’humor que sempre han caracteritzat les seves vinyetes.\nUs animem a entrar-hi i a reviure les aventures d’uns personatges de ficció que han marcat les vides de moltes persones al llarg de sis dècades!\nL’Editorial Barcino convida a refrescar Els Clàssics\nEl passat 22 de juny l’Editorial Barcino, segell editorial de la Fundació Carulla, va organitzar un acte molt especial per estrenar el solstici d’estiu i ‘refrescar’ els clàssics de la literatura catalana que s’han editat en els més de noranta anys d’història de l’editorial.\nHo va fer al seu magatzem, al carrer de les Acàcies, núm. 15, amb un recorregut a través d’alguns dels títols més representatius: Lo somni, el primer títol publicat per Barcino; Espill (ENC), l’obra misògina per antonomàsia de la literatura catalana; Tractat sobre l’amor heroic, en llatí Tractat de l’amor hereos; Blaquerna; Disputa de l’ase i A Contemporary Life, en català Vida de mestre Ramon, coedició amb Tamesis Books.\nEls assistents van poder gaudir en primera persona d’una exclusiva visita guiada en grup reduït on, a més, van poder tastar un esmorzar d’allò més healthy que va acabar amb coca de Sant Joan! Tot un plaer per als sentits!\nLa Fundació Carulla i l’Editorial Barcino preparen ja noves activitats per a la tardor de 2017.\nPer a més informació, visita la web oficial: www.editorialbarcino.cat\nL’IND+I Club tanca amb èxit el seu primer cicle 2017\nEl 6 de juny va tenir lloc la 3a sessió de l’IND+I Club, la primera xarxa de reflexió i intercanvi en l’àmbit de la indústria i la innovació, a la fantàstica llibreria Nollegiu del Poblenou, posant punt final al primer cicle de sessions 2017.\nEn la cerimònia hi van participar més d’una trentena de professionals del món empresarial, tecnològic, públic i acadèmic, molts d’ells membres del club.\nLes tres lectures seleccionades per a aquesta sessió van ser: PostCapitalism: a guide to our future (Paul Mason, 2015), a càrrec de David Rodríguez Borràs, secretari tècnic del Pla Estratègic Metropolità de Barcelona (PEMB); Race Against The Machine (Erik Brynjolfsson & Andrew Mcafee, 2011), per Raül Blanco Díaz, gerent d’estratègia industrial a la Generalitat de Catalunya; i The rise of robots (Martin Ford, 2015), conduïda per Guillem Garcia Brustenga, membre de l’equip directiu de l’eLearn Center a la Universitat Oberta de Catalunya.\nL’IND+I Club és un club de lectura obert a tothom per posar-se al dia de les darreres tendències. Té la voluntat de donar continuïtat a l’IND+I, la trobada anual sobre indústria i innovació de referència que es va celebrar a Viladecans el passat 26 d’abril.\nENCARA N’HI HAURÀ MÉS\nDesprés de l’èxit del seu primer cicle amb tres sessions, a Barcelona i a Sant Sebastià, l’IND+I Club prepara ja la seva propera edició, que preveu realitzar a la tardor del 2017, per tal de seguir alimentant la seva xarxa de reflexió i intercanvi participatiu entre persones en l’àmbit de la indústria i de la innovació.\nVols estar informat de tot el que es fa a l’IND+I Club? Visita la seva web o bé segueix el seu compte de Twitter.\nVols fer-te membre del Club? Només cal que omplis el formulari que trobaràs a la seva web.


Alella celebra dos actes reivindicatius a favor de l’escola catalana | La Garnatxa\nAlella celebra dos actes reivindicatius a favor de l’escola catalana\nDeixa un comentari Posted by La Garnatxa a 10 Desembre 2012\nL’avantprojecte de reforma de la llei d’educació anunciat la setmana passada pel ministre espanyol d’Educació, José Ignacio Wert, ha suscitat la reacció contrària d’una part de la comunitat educativa d’Alella i del seu Ajuntament.\nAquesta tarda, una quinzena de pares i mares d’alumnes de l’escola Fabra proveïts d’olles i timbals ha protagonitzat una cassolada a favor de la immersió lingüística i de l’escola pública en català. L’acte, que va ser convocat a través de la xarxa dimecres passat, ha tingut lloc a dos quarts de cinc, coincidint amb la sortida dels nens i nenes del centre escolar. Hi han assistit l’alcalde, Andreu Francisco, i els regidors de Cultura i d’Educació, Fede Salas i Teresa Vilaró, respectivament. Pel matí, els impulsors de la protesta han penjat una pancarta a l’entrada del recinte amb el lema Una escola, una llengua, un país.\nA quarts de set del vespre ha tingut lloc l’acte institucional, davant de l’edifici consistorial, que ha aplegat una trentena de veïns i veïnes entre els quals hi havia la directora i la presidenta de l’AMPA de l’Institut, així com diversos membres de La Garnatxa, l’Ateneu Alellenc i dels nuclis locals de la Coordinadora d’Associacions per la Llengua i de l’Assemblea Nacional Catalana. També hi havia una nodrida representació de la corporació municipal, amb els cinc regidors d’ERC-Sumem per Alella; els dos representants de Convergència, i la regidora del PSC. Durant l’acte, la titular d’Educació ha llegit el manifest que la plataforma Som Escola ha redactat per a l’ocasió amb caràcter general per a tot el país. Vilaró ha finalitzat la seva al·locució emplaçant els assistents a no defallir: “no és el primer ni l’últim cop que ens mobilitzem en defensa de la llengua catalana”.\nUna resposta més àmplia\nPrecisament amb aquest objectiu, diverses entitats -entre les quals s’hi compta La Garnatxa- han convocat una reunió per al proper dimecres, dia 12, per tal d’analitzar la situació creada arran de l’anunci fet pel Ministeri i d’avaluar la possibilitat d’articular una resposta ciutadana des de l’àmbit local. La reunió se celebrarà a les vuit del vespre a Can Lleonart i és oberta als col·lectius i persones que s’hi puguin mostrar interessats.\n← Amb la CUP al Parlament\tEl govern municipal estudia recórrer als tribunals la pujada del peatge, a proposta de La Garnatxa →


Què es farà amb les Tres Xemeneies del Besòs? | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nArrenca el procés participatiu per transformar la zona on se situa l'antiga central\nBarcelona 5 MAR 2016 - 18:49\tCET\nAntiga central tèrmica del Besòs. Carles Ribas\nPassada la marató d'eleccions (municipals el maig de 2015, autonòmiques a la tardor i generals al desembre), els ajuntaments de Sant Adrià del Besòs i Badalona han reprès aquesta setmana el procés participatiu que ha de concloure amb el disseny de les 30 hectàrees on es situen les Tres Xemeneies. Les propostes del procés participatiu seran enviades a l'equip que redactarà l'avançament de planejament del que serà un barri metropolità privilegiat, a primera línia de mar.\nLa casualitat ha volgut a més que les jornades del Consell Ciutadà del Front Litoral arrenquin la mateixa setmana que la Diputació de Barcelona ha lliurat l'informe que avala la declaració de Bé Cultural d’Interès Local (BCIL) de les xemeneies de l'antiga tèrmica. El consell l’integren un centenar de persones representatives de la vida associativa, econòmica i social de les dues ciutats.\nLa comunicació del sector és limitada: està entre les vies\ndel tren i el mar\nNo tenen una tasca fàcil. "Si carreguem molt la carta als Reis, no serà possible", resumeix el regidor de Badalona Habitable, Oriol Lladó. El de les Tres Xemeneies és un espai icònic i no exempt de magnetisme però amb una paradoxa de sortida: el sòl, qualificat d'industrial, és propietat d’Endesa i el Banc Santander; però el planejament és potestat dels dos ajuntaments. Dos consistoris que fa temps que treballen junts, però que amb l'ingrés de Badalona al Consorci del Besòs formalitzen l'aliança. "Hem aconseguit treballar junts des de l'administració, caldrà arribar a un acord amb els propietaris", diu l'alcalde de Sant Adrià, Joan Callau.\nA més, volen la complicitat de la Generalitat i que la modificació del PGM es tramiti amb un Pla Director Urbanístic (PDU) del Govern català. "L'escala del sector sobrepassa els municipis, té un potencial metropolità i fins i tot nacional", diu Lladó.\nEls dos ajuntaments tenen clar que el futur del sector ha de passar per una estratègia mixta d'habitatge, equipaments, zona verda (començant per la platja) i activitat econòmica. També volen evitar un barri-bolet-aïllat, com ha passat amb la reforma de La Catalana. I les comunicacions són limitades: el sector es troba entre les vies del tren i el mar.\nLos ajuntaments voldrien que albergués un gran centre cultural\nEn aquestes circumstàncies, les xemeneies són una arma de doble tall: l’atractiu és molt gran però és molt complex que no siguin una càrrega per fer viable qualsevol projecte. També hi ha dues càrregues més. Una, el col·lector que porta aigües a la depuradora, una infraestructura bàsica de sanejament que travessa el sector i amb el qual caldrà fer alguna cosa. Desviar-lo té un cost enorme. La segona, la subestació elèctrica que encara es troba en funcionament.\nAbans de les municipals del passat mes de maig les sessions informatives de l'equip de preplanejament van deixar diverses qüestions sobre la taula. Que els terrenys tenen un cost de 125 milions d'euros. Que, posats a demanar, als ajuntaments els agradaria que l'antiga central elèctrica albergués un equipament cultural "de primera divisió". Per la sala de turbines, sovint la referència és la Tate Modern de Londres. Que treure la subestació costaria 30 milions més. Que salvar les xemeneies és molt car, perquè qualsevol cosa que s’hi faci haurà de ser enorme. Però que derrocar-les tampoc seria barat. Que es tracta d'un projecte de transformació, no d'inversió: els promotors pagarien les obres però els costos de manteniment seran també molt grans.


The Village Inn Harrisonburg (VA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 33 allotjaments a Harrisonburg (VA).\n4979 South Valley Pike, South Harrisonburg, Harrisonburg (VA), Estats Units, 22801 - Veure al mapa\nMés informació sobre The Village Inn\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, The Village Inn és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Harrisonburg (VA). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Shenandoah Heritage Market, Edith J. Carrier Arboretum, White Oak Lavender Farm.\nThe Village Inn també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Harrisonburg (VA). Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a The Village Inn.


El notable debut de Morais\nA mig camí entre el cinema compromès i l’exploració estètica, aquest film voluntariós i humil posa en escena el retrat d’un perdedor: un home gran que es queda viudo i, com a últim objectiu de la seva vida, es proposa arribar a tota costa a Argelers, on va estar confinat en un camp de concentració després de la Guerra Civil. El cineasta Alberto Morais, en el seu primer llarg de ficció, intenta evitar l’èpica ploranera típica dels productes d’aquesta índole, i per aconseguir-ho desplega una posada en escena pausada, contemplativa i sense trucs sentimentals. Allò que importa és el viatge, la dificultat del fet físic que suposa moure’s cap al passat. I, encara que de vegades no pot resistir-se a incloure secundaris redundants, o peripècies per alleugerir la sequedat de l’itinerari, el resultat final és d’agrair: una pel·lícula espanyola que tracta l’espectador com algú intel·ligent, i no com un ignorant a qui endossar una lliçó d’història per a principiants. –Carlos Losilla.\nPublicat dilluns 17 setembre 2012


Goodstay Muan Beach Hotel Muan-gun Corea del Sud - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n812-1 Piseo-ri, Mangun-myeon (36 Tommeori-gil), Muan-gun, Muan-gun, Corea del Sud - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Muan-gun, Goodstay Muan Beach Hotel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Goodstay Muan Beach Hotel asseguren una estada plaentera als seus clients. Servei d'habitacions 24 hores, aparcacotxes, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport són només algunes de les comoditats que fan que Goodstay Muan Beach Hotel sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Goodstay Muan Beach Hotel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Muan-gun.\nTots els tipus de viatgers (15) Viatger de Negocis (1) Parelles (3) Viatgers en solitari (4) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (5)\nJAEUK, Corea del Sud\nhyeong-seo, Corea del Sud


Màgia a les biblioteques en el 17è Festival Internacional de Màgia Li-Chang |\nMàgia a les biblioteques en el 17è Festival Internacional de Màgia Li-Chang\nPublicat el divendres, 27 gener del 2017 a les 12:21:54 per admin\nEl Festival Internacional de Màgia. XVII Memorial Li-chang de Badalona, és un dels festivals de màgia més importants que se celebren a Espanya. La primera edició es va fer l’any 2000, per retre homenatge a un dels mags de més prestigi que ha tingut Catalunya, Joan Forns i Jordana, conegut artísticament com Li-Chang.\nDurant el mes de febrer podreu gaudir a totes les biblioteques de la ciutat d’espectacles de màgia, tallers d’aprenent de mag, la trobada Literatura i màgia amb l’escriptor Joan Vico i Enric Magoo que s’acompanyarà de la màgia de Magnolo. Tindrem exposicions i aparadors per gaudir de la màgia d’una manera dinàmica i divertida.\nEl 2 de febrer, a les 17.30 h\nEl mag Magoo a la Biblioteca Lloreda\nEl 8 de febrer, a les 18 h\nEl mag Fèlix Bruguet a la Biblioteca Pomar\nEl 14 de febrer, a les 17.30 h\nEl mag Sergio a la Biblioteca Canyadó i Casagemes – Joan Argenté\nEl mag Gerard a la Biblioteca Llefià – Xavier Soto\nEl 16 de febrer, a les 18 h\nEl mag Marin a la Biblioteca Sant Roc\nEl 23 de febrer, a les 18 h\nDavid el Mag a la Biblioteca Sant Roc\nLa maga Valeria Guglieti al Centre Cultural l’Escorxador – Nau3\nEl 2 de març, a les 18 h\nLa maga Joana Andreu a la Biblioteca Can Casacuberta\nA les biblioteques Can Casacuberta i Lloreda\nTallers per a infants de 6 a 12 anys. Cal fer inscripció prèvia\nBiblioteca Can Casacuberta els dies 2, 9 i 16 de febrer, a les 18 h, amb el mag Sergio\nBiblioteca Lloreda els dies 8, 15 i 22 de febrer, a les 17.30h, amb David el mag\nTrobada a partir del llibre Los bosques imantados de Juan Vico\nTrobada amb l’escriptor Juan Vico i l’Enric Magoo, acompanyada de la màgia de Magnolo.\nTractarà sobre la màgia, l’engany de les ciències obscurantistes, la superstició i el sensacionalisme periodístic.\nA l’Espai Betúlia el 23 de febrer, a les 17.30h\nMàgia amb aliments (sorprenents trucs de màgia per a nens) del Mag Gerard.\nA l’Espai Betúlia el 16 de febrer, a les 18.30 h\nPrimer manual que recull jocs de màgia inèdits en els quals s’utilitzen exclusivament aliments. Et permetrà fer els primers passos en l’art de l’impossible i aconseguiràs sorprendre els espectadors. Alguns dels trucs exposats són creacions del Mag Gerard, i d’altres, versions adaptades a l’actualitat. Estigues ben atent, deixa’t fascinar, aquest llibre et convertirà en un expert de la màgia amb aliments!\nmusica Taller horari horaris biblioteques autors tertúlies a badalona música africana Lectura Nadal terútlies temàtiques biblioteques de badalona Contes Badabiblios jordi font Horaris de Nadal Xarxa Municipal de Biblioteques de Badalona Bibliografia gossos Biblioteques Badalona infantil eTertúlia Hora del conte activitats per adults kanstak jordi font i agusti activitats literàries activitats a les biblioteques


El negoci de la por | Emporion\nnúm. 93 -setembre- 2014OpinióSocietat\nper Josep Martinoy\t el ag. 26, 2014\nEl mes de novembre del 2005, el llavors president dels Estats Units George W. Bush, va demanar formalment al Congrés dels EUA 7.100 milions de dòlars destinats a un fons d’emergència per preparar el país davant una previsible pandèmia de grip aviària.\nL’últim dia del mes d’octubre havia aparegut a la televisió en un solemne discurs per atemorir els ciutadans. El pla del president republicà tenia diverses fases, entre elles, la detecció precoç de casos, el potenciament de recursos als hospitals per atendre més casos i finalment la compra a dues farmacèutiques d’importants quantitats de la vacuna que havien desenvolupat. Sobretot d’un medicament, el Tamiflu.\nSembla lògic que un president d’un gran país es preocupi per la salut dels seus ciutadans i posi al seu abast qualsevol cosa que els protegeixi de noves i terribles malalties. Però no tot és tan bonic. La grip aviària es va detectar per primer cop a finals del segle XX al Vietnam. Des de llavors només han mort de grip A al món uns centenars de persones, concretament 11 cada any, ni de lluny res que es pugui considerar una pandèmia. Tot i així la farmacèutica suïssa Roche va passar de guanyar 254 milions de dòlars el 2004 a 1.000 milions el 2005.\nFins el 1996, Tamiflu era propietat de Gilead Sciences Inc. , empresa que aquell any va vendre els drets de la patent del medicament a Roche. I qui era en aquell moment el president de Gilead? Doncs qui el 2005 era el secretari de Defensa dels EUA, Donald Rumsfeld, que en un sol dia es va embutxacar 100 milions de dòlars després de l’anunci de Bush. El millor de tot és que el Tamiflu no cura ni una trista grip comuna. Per cert, el govern del socialista de José Luis Rodríguez Zapatero, amb la ministra de Sanitat Trinidad Jiménez, es va gastar 266 milions d’euros en vacunes que van anar a parar a les escombraries.\nI ara què toca? Doncs l’ebola, un virus de la família Filoviriae, del gènere Filovirus, molt similar al virus de Marburg que va ser identificat el 1976 a l’ara República Democràtica del Congo. L’ebola causa tota mena d’hemorràgies internes i la pateixen tant els homes com d’altres mamífers. És altament contagiosa i si no s’ha propagat més és perquè és tan virulenta que mata l’individu que la transporta en pocs dies. El període d’incubació és de dos a vint dies només. Es transmet per fluids corporals i està considerat una arma bacteriològica perquè mata un 90% dels infectats. I aquesta dada és molt significativa.\nEl brot d’ebola del 2014 va començar a Guinea i l’OMS n’ha registrat 1.711 casos a finals d’agost del 2014, dels quals 932 han mort. Per tant, aquest brot d’ebola és més contagiós però menys letal, poc més d’un 50%. Tot i així les veus apocalíptiques han tornat a sonar amb tota la seva força i ja tothom confia que una empresa nord-americana, Mapp Biopharmaceutical Inc. , que ha desenvolupat un medicament, el Zmapp, tingui el remei definitiu contra la malaltia.\nI Mapp de qui és? Va ser fundada el 2003 pels doctors Larry Zeitlin i Kevin Whaley. L’empresa no cotitza a borsa i no genera ingressos i viu dels milions de dòlars que cada any el Pentàgon dels Estats Units hi aporta. No és l’única, fins i tot Fujifilms, la de les càmeres fotogràfiques, està en el negoci biotecnològic. Però Mapp té un avantatge, ha presentat el seu medicament com una píndola, més fàcil de subministrar que els sèrums de les altres. I el seu èxit ve dels transgènics, concretament de la manipulació genètica de la planta del tabac que fan dues companyies, Reynolds –fabricant de Winston- i Monsanto, que va finançar els primers treballs per aplicar aquesta tècnica per combatre l’ebola.\nAixí que tenim farmacèutiques, tabaqueres, multinacionals de la biogenètica i militars en un altre projecte per prevenir una possible pandèmia. Com a mínim curiós. Les tabaqueres que estan perdent mercat a marxes forçades poden obrir una via de negoci impressionant. Una farmacèutica que pot vendre milions de medicaments simplement per la por a una pandèmia ja es frega les mans pensant en un negoci de milers de milions d’euros. I Monsanto mereix capítol a part. Es presenta com una empresa que pot acabar amb la fam al món, conservar els recursos naturals i protegir el medi ambient. Però només s’ha de veure la quantitat de campanyes en contra que té aquesta companyia per saber que alguna cosa no concorda.\nVa començant el 1901 fabricant sacarina a Saint Louis, per passar a fabricar àcid sulfúric i derivats del plàstic i fibres sintètiques. A finals dels anys 40 del segle XX, Monsanto es va dedicar als pesticides, concretament la dioxina, substància altament cancerígena que va fer emmalaltir molts dels seus treballadors. Els anys 60 Monsanto va subministrar al Pentàgon 80 milions d’agent taronja, un potent herbicida, per arrasar la selva vietnamita on s’amagaven els guerrillers del Vietcong. Encara ara neixen nens amb deformacions a causa d’allò.\nA finals del segle XX Monsanto es va començar a dedicar als transgènics. A agafar algun tipus de conreu, bàsicament blat de moro, i a modificar-lo genèticament per fer-lo més resistent a la sequera, als insectes, als mateixos herbicides. I si un camp és resistent a tot, el camp veí que no té blat de moro transgènic arreplega tots els insectes, pateix les sequeres i produeix molt menys. Així que el propietari del camp no transgènic, a la següent collita ja sap que o planta transgènics o se’n va a la ruïna.


la magia de la fetillera de teocrit\nLa màgia de la fetillera de Teòcrit\n(Fragment del volum De filósofos, magos y brujas, editat per Esther Cohen i Patricia Villaseñor. Azul Editorial, Barcelona, 1999)\nLa màgia és l’art dels mags; i originalment, els mags són una casta sacerdotal persa, més aviat religiosa, que, segons deien alguns grecs, sabien de tot, menys de màgia, com es va entendre després i avui l’entenem. D’allà, de Pèrsia, els grecs van prendre tant l’art com el nom mateix (“màgia”), i ens van transmetre pràcticament tot allò que se sap del tema. Més tard, l’ús i el costum va barrejar indissolublement aquesta màgia dels iranians amb les pràctiques fetilleres, astronòmiques, endivinatòries i astrològiques dels caldeus (després babilonis), i ja a l’època hel·lenística, sota el gran influx d’Orient, qualsevol escrit d’alquímia, màgia o astrologia, si pensava en l’èxit, havia d’aparèixer sota l’autoritat d’algun d’aquells orientals, com Zoroastre, el fundador de la religió dels perses.\nRes d’això significa que els grecs no haguessin conegut certes pràctiques màgiques abans dels temps sincrètics (segles V i VI a.C.: les guerres mèdiques); això no obstant, segons podem veure en els poemes d’Homer, aquests poders i forces sobrenaturals eren, en general, propietat dels déus: a la Ilíada, 14, 214 i ss., es parla d’un cinturó màgic, però aquesta penyora és en mans d’Afrodita. Les llegendes d’herois ja saben de fetilleria; recordem per exemple, la Medea de Sòfocles, i la d’Eurípides; la crida de l’ànima de Dario a Els Perses d’Esquil, i l’ús fetiller d’alguna penyora de l’estimat a l’Hipòlip d’Eurípides. El cert és que davant la saviesa i l’art dels mags perses, els grecs es van quedar muts, i alhora que van donar a aquest art el nom de màgia, van aplicar aquest mateix nom a tot el que entra en el terreny de la fetilleria i pràctiques que ells ja coneixien.\nQuè fan els mags, què fa la màgia? Per acabar aviat, diguem que fan de tot, i és possible, encara que complicat, dividir la màgia d’acord amb el que fa, d’acord amb els efectes que produeix o diu poder realitzar. Quelcom d’allò que pot la màgia és el que cerca la nostra fetillera: embruixar, lligar, emmetzinar l’estimat, i el poema de Teòcrit (a fi de comptes un mim) s’encarrega d’imitar i recrear allò que és ombrívol i misteriós d’aquests ritus: “Deessa, en veu baixa, vaig a invocar-te” (v. 10); “i sinistra murmura: de Delfis ara frego els ossos” (v. 61). El més segur és que Simeta treballi fora de la ciutat. “Testilis, ja les gosses udolen en la ciutat per la nostra màgia; / la deessa és a les cruïlles de les vies” (vv. 30-31); sens dubte opera de nit i a la llum de la lluna, etcètera. Aquesta omnipotència de la màgia, unida a l’ambient nocturn, macabre que rodeja les seves pràctiques, la van fer mereixedora dels pitjors epítets.\nA allò misteriós i ombrívol del ritu cal afegir-hi el zel amb què els mags guarden els seus secrets i fórmules, i els protegeixen del comú de la gent; i si algú pensa que tot aquest ambient de soledat misteriosa i aïllament oficial està en funció de protegir-se de les mirades crítiques i tenir cura de persecucions legals, així com d’engalipar més fàcilment als ingenus, no està lluny de la veritat. Això no obstant, i malgrat el desprestigi general de la màgia, ja des de l’antiguitat es distingia entre mags i mags, màgies i màgies, deixant fora de la qüestió i gairebé només com a punt de referència la màgia original, l’art dels mags perses.\nDeixant a un costat, doncs, la màgia dels perses (sense que això signifiqui que ella estava totalment exempta de fetilleria), poden distingir-se, recordant sant Agustí, tres tipus de màgies, de les quals, dues són totalment oposades: la “teúrgia” i la “goècia”; enmig d’elles estaria, en el centre, la “màgia en sentit estricte”. La goècia, diu sant Agustí, és la pitjor de les màgies; la teúrgia, la més sublim. Les tres, com a màgies, s’assemblen en alguna cosa, i en alguna cosa es distingeixen. A les tres, els és comú tant la violència que exerceixen sobre els poders superiors, com la recerca d’efectes que estan fora del que és normal; això no obstant, es distingeixen, per una banda, en la classe d’efectes que es proposen; per l’altra, en la manera com influeixen sobre els poders superiors, i finalment, en els tipus de violència als quals recorren. La divisió obeeix, en general, al tipus de poders superiors dels quals es valen per aconseguir els efectes desitjats: teòricament, la teúrgia només recorre als dimonis més sublims, i fins i tot als déus, tots elevats més enllà de la matèria; la màgia (en sentit estricte) als dimonis, materials i immaterials, i la goècia, solament als dimonis materials, impurs i malèfics.\nCadascun d’aquests dimonis i déus tenen un nom, i el “nom” mereixeria alguna cosa més que un paràgraf. Simplificant les coses, n’hi ha prou amb apuntar que la potència del mag és il·limitada, quan arriba a saber el nom del dimoni que l'interessa. Qui sap el “veritable” nom, té els asos a la mà. Davant del nom propi, que per influxos de l’Orient s’identifica amb la inalienable essència del déu o de la cosa anomenada, l’invocat només pot sotmetre's a l’arbitri del mag. Per això, saber el nom és el gran secret professional, el màxim grau de la saviesa màgica; es prohibeix pronunciar-lo, i es recorre a mil artificis matemàtics i fonètics per dir el nom sense pronunciar-lo.\nAquesta divisió de la màgia, basada en la tipologia dels poders superiors, pot semblar artificial; malgrat això, respon a fets objectius, dins de l’art de la màgia; al cap i a la fi, sense déus ni dimonis no serien possibles ni explicables els poders del mag ni, per això mateix, l'existència de la màgia. Sobre això, crec, és necessari dir alguna cosa més endavant.\nI de la nostra fetillera, quina és la seva màgia? Bona pregunta; però la resposta no és senzilla. Apuntem, per ara, una sortida fàcil: ella invoca la Lluna i s’encomana a Hècate; aquella és una divinitat secundària, però Hècate és un horrorós dimoni, dels pitjors. Sobre la pràctica, si donem com a vàlid el títol del poema, farmakeutria, un pot dir que Simeta treballa amb la farmakeia, un subgènere de la màgia definit com “una pràctica que recorre als menjars i als beuratges”, i així, estrictament, una espècie de la goècia. Més endavant, espero, quedaran millor ubicades les pràctiques de Simeta.\nD’acord amb Nicèfor Grégoras, la teúrgia no pertany a la màgia; això ens dona una idea de la, en general, alta reputació de la qual va gaudir aquest tipus de màgia, però també ens ha de fer conscients de què les coses no són tan simples, ni en la teoria ni en la pràctica. Encara que teòricament, d’acord amb aquests esquemes, sembla simple definir o determinar qualsevol tipus de màgia (n'hi hauria prou amb preguntar al mag a quins déus o dimonis s’encomana, i sabríem quina és la seva màgia), sobre la pràctica, les variants són múltiples i, el més aberrant, gairebé mai es van donar pures; per això mateix, allò que resulta definitiu és, per una part, la personalitat del mag que defineix els mitjans, els mètodes del procediment, i per l’altra, les seves intencions personals, moltes vegades inconfessables.\nHopfner proposa que totes les pràctiques màgiques poden reduir-se a quatre grans grups d’acord amb els efectes que intenten produir: a) màgia de protecció i defensa (màgia en sentit estricte: màntica); b) màgia d’atac i dany (la goècia); c) màgia d’amor i poder (la fetilleria, és a dir, la farmakeia), i d) màgia de coneixement i revelació (la teúrgia). Teòricament, si es vol determinar el tipus de màgia, simplement cal preguntar-se per les intencions del mag; i novament, sobre la pràctica, és freqüent que es barregin les intencions, els procediments i els poders. La teúrgia, per exemple, tenia les intencions més sublims: contemplar o fer contemplar déu, i el seu mètode era molt noble, la gnosi; això no obstant, se sap de teürgs, que, per arribar a la fi, van descuidar el mètode, i recorrent a d’altres mitjans, van caure en la màgia en sentit estricte. Aquesta, en general, recorre a dimonis de rang major, i fins i tot als déus; usa materials simpatètics (amulets) que caracteritzen la teúrgia que, com ja s’apuntava, suposa coneixements precisos de les relacions que hi ha entre el visible i l’invisible. Amb intencions de protecció i defensa, cerca d'endevinar el futur, una espècie de revelació, mitjançant vies que, per dir-ho ràpidament, podrien qualificar-se com “al·lucinatòries”, i formen gran part de les arts màgiques que acaben en -mància, com per exemple, la licnomància, hidromància, lecanomància, fialomància, esquifomància, catoptromància, necromància, etcètera, i totes les formes de possessió, on ja no intervenen els déus suprems, sinó els dimonis i les ànimes dels morts que es revelen a través d’algun medi.\nQuan el medi es fa totalment mecànic i material (sense la menor mística possible), ja estem en el terreny de la goècia, la endivinació mecànica, de les pràctiques de la qual Artemidoro en fa un bon resum. La goècia, posada al servei de l’amor i del poder, es convertiria en fetilleria, és a dir en farmakeia.\nPerò, què tenen a veure amb la màgia els déus i els dimonis, els minerals i els vegetals, les plantes i els animals? Tot. Recapitulant idees al voltant del destí, Plutarc o un Pseudoplutarc deia: “el més important i principal és el que res arriba a ser sense causa, sinó segons les causes antecedents; segon, el que aquest cosmos, estant animat pel mateix buf i sent "simpàtic" amb ell mateix, és governat per la naturalesa, i tercer, les coses que més aviat semblen ser testimoniatge respecte a això: la màntica, entre tots els homes ben reputada com realment coexistent amb déu (...)”. A l’univers, que és un ésser animat i intel·ligent, totes i cadascuna de les seves parts estan relacionades entre sí; és a dir, viuen en “simpatia”, com el cos humà en relació a les seves parts, i per això, el que li succeeix a una part repercuteix en el tot, i el tot pateix el que li succeeix a cada part. La causa, l’antecedent de tot, és el gran déu que va fer totes les coses, les visibles i les invisibles, amb la mateixa pasta: a les ànimes i als déus secundaris (astres i planetes) que de seguida es van encarregar de crear i de tenir cura de tot el demés.\nLa dimonologia va arribar d’Orient, i Plató la va fer famosa i clara en definir els dimonis com a éssers intermedis, éssers que viuen entre el cel i la terra. Fins abans de Plató, pot dir-se que els grecs no distingien entre fantasmes, dimonis i ànimes dels morts (a les quals, igual que als déus, se les solia anomenar “dimonis”); tot era quasi el mateix, i per als mags, un instrument essencial, juntament amb els déus.\nTambé va ser Plató que va atribuir als dimonis una funció mitjancera entre el més enllà i l'aquí, entre el cel i la terra, entre déu i els homes; tanmateix, van ser els seus alumnes (Filip, Jenòcrates, Porfiri, Jàmblic, Procle, etcètera) els qui van perfeccionar aquesta doctrina i li van donar luxe de detall. Porfiri va assentar que els dimonis procedeixen de l’ànima del món; Jenòcrates, recordant Demòcrit, els va dividir en bons i dolents, i Procle els va classificar en sèries detalladíssimes que, entrellaçades, permetien que els dimonis pugessin i baixessin del cel a la terra, omplint aquell forat insalvable entre el que és diví i les criatures mortals; entre allò insensible i allò sensible; entre el celestial i el terrestre. Mitjançant aquests éssers intermedis, el que és diví, que és a totes parts, penetra fins les regions infralunars (el terrestre i mortal) sense limitar-se a cap d’elles. Al principi de cada sèrie està el gran creador, un ésser intel·ligible, però no visible; segueixen els déus visibles: les estrelles fixes i els planetes, i de cadascun d’aquests, els dimonis intermedis.\nAixí, de cada déu secundari, de cada planeta, segons el que cadascú hagi creat en el món, sorgeixen sèries de dimonis que són i es comporten d’acord amb les característiques del seu creador immediat. La seva intel·ligència i força s’expliquen essencialment per la major o menor proximitat al seu faedor, igual que, a la inversa, la seva irracionalitat i materialitat obeeixen a la seva proximitat al món material: homes, animals, plantes i minerals. Hi ha, per tant, dimonis de l’èter, del foc, de l’aire, de l’aigua i, finalment, dimonis de la matèria, corporis, per anomenar-los d’alguna manera: amb molt poca, quasi nul·la capacitat intel·lectual, materials, però, al cap i a la fi, dimonis; i el que és més important, són els protectors i conservadors de la simpatia, i els que, en última instància, tenen el poder d’iniciar i, naturalment, d’establir la comunicació entre mortals i immortals.\nQui coneix el dimoni d’aquesta planta, d’aquell animal, d’un X metall, pot, gràcies a les sèries en les que estan disposats aquests éssers, arribar fins els dimonis intermedis i als grans dimonis, i fins i tot obligar-los d’alguna manera. Per això, Jàmblic deia que el savi és aquell que coneix el parentiu de les diverses parts del cosmos, doncs a cada déu intermedi li és propera una pedra o una planta, i ell, a conseqüència de la simpatia, cedeix i està sota l’influx de l’encanteri corresponent a cadascuna d’aquestes.\nMalgrat les precises indicacions i proporcions que dóna el Timeu sobre la barreja amb què el gran déu va fer les estrelles, no coneixem l’essència de la pasta final, a fi de saber les seves qualitats, però la imaginació es va encarregar d’atribuir-los mitològicament alguna especialitat material i anímica que es va convertir en la seva essència i de la qual depèn que siguin aixi o aixà, i els agradi això o allò, avorrint el que els és contrari. Naturalment, les propietats dels déus secundaris (de les estrelles) no només obeeixen a mites, sinó que l’astronomia es va ocupar d’atribuir-los altres propietats, i com a conseqüència, els minerals es van omplir de significat màgic d’acord amb les característiques de l’estrella amb què estan connectats mitjançant la simpatia i les seves sèries. Saber què agrada i què desagrada als dimonis és la clau de l’èxit en la màgia: qualsevol mestressa de casa sap amb quin plat té content a aquell de qui coneix els gustos.\nPer simpatia i antipatia s’expliquen també, en línies generals, els amulets i la seva força màgica, fora o dins d’una praxi específica com la de la nostra Simeta que, com ja es va apuntar, davant dels signes de la presència d’Hècate, recorre al so del bronze, a fi de protegir-se del furor demoníac que, per la violència del seu encís, es fa present. És possible que els llorers del primers vers del nostre poema tinguin aquesta mateixa funció apotropaica que, sens dubte, té la vermella llana d’ovella que s’esmenta immediatament: el dimoni, d’alguna manera, ve i, en general, està a la força; fins i tot se sap d’alguns casos en els quals el dimoni mateix demana ser alliberat, ser acomiadat mitjançant l’apòlisi. Igual, si els poders superiors es troben a gust: al final del ritu cal despatxar-los.\nL’apòlisi es componia dels elements: accions i fórmules, variables unes i altres d’acord amb el ritu concret. A la pràctica, doncs, el mag, o simplement deposava els seus ornaments, deixava el ceptre i es treia la corona, o li cremava quelcom al dimoni que li fóra repugnant, o li treia de la taula allò que el retenia agradablement, o el canviava la positura al seu medi, o treia els signes i símbols que havia posat o dibuixat per a la praxi.\nAixí acaba un ritu màgic que, basat teòricament sobre coneixements teològics, astrològics (demonològics), zoològics i botànics estructurats en un sistema de simpaties i antipaties d’allò visible amb allò invisible, del diví amb el terrestre i d’allò demoníac amb allò material, era una veritable techne que coneix els prerequisits necessaris de certs esdeveniments. La màgia, doncs, pot anomenar-se ciència, només en quant va desenvolupar sobre una base experimental regles per a una pràctica concreta, i explicacions per als efectes d’aquestes pràctiques. La nostra Simeta no estava molt segura dels resultats de la seva pràctica: “ara vaig a embruixar-lo amb aquests filtres”, diu en el vers 159, i afegeix de seguida: “si encara m’angoixa”; és a dir, si el meu encís no dóna resultat, “afirmo reservar-li dins d’un arca forts verins, / mortals, que he après d’un estranger d’Assíria”...\nAixí doncs, d’acord amb els preceptes de l’art, el ritu ja ha acabat per ara, o cal acabar-lo. Teòcrit ho sap; per una banda, ha d’acomiadar o expulsar la divinitat, i per l’altra, ha d’acabar el poema. El seu poema, un ritu de la paraula, acaba ortodoxament amb el ritu de fetilleria de Simeta. Seria interessant examinar fins a quin punt val la comparació d’un ritu màgic i els seus efectes, amb els efectes de la màgia d’un discurs; Gòrgies deia que la relació que existeix entre la força del discurs i la disposició de l’esperit, és la mateixa que es dóna entre la disposició dels fàrmacs i la naturalesa dels cossos; puix que així com uns dels fàrmacs expulsen del cos uns humors i altres a d’altres, i uns calmen la malaltia i altres la vida, així també, dels discursos, uns van afligir, altres van alegrar, altres van espantar, altres van transportar els oients cap al valor i altres, amb certa mala persuasió, van enverinar i encantar l’esperit.\nA quines pràctiques va recorre Simeta per acomiadar els seus dimonis? No ho sabem; cadascú pot imaginar-les. Quant a la fórmula, és clar que Teòcrit no va tenir necessitat d’amenaces; en el seu context, l’acomiadament de Simeta pertany, crec, a l’estil sublim:\n“Mes tu, plena d’encant torna les teves poltres vers l’Oceà; jo portaré, senyora, la meva pena a coll, com fins ara.\nAdéu, gran deessa Lluna del tron d’argent; adéu, les altres estrelles, que la nit callada segueixen a prop del carro!”\ni un gairebé pot imaginar-se que la mateixa lluna i altres dimonis haurien volgut que el ritu es perllongués una altra mica, perllongant la nit, perllongant el poema i els seus encanteris.


CCOO denuncia l'acomiadament d'una treballadora d'Hydro Extrusion Spain, que és delegada del sindicat - CCOO CAT\nCCOO » Notícies » Vallès Oriental, Maresme i Osona » CCOO denuncia l’acomiadament d’una treballadora d’Hydro Extrusion Spain, que és delegada del sindicat\nCCOO denuncia l’acomiadament d’una treballadora d’Hydro Extrusion Spain, que és delegada del sindicat\nL’empresa Hydro Extrusion Spain, de la Roca del Vallès, ha acomiadat una treballadora, que és delegada de CCOO i membre del comitè d’empresa, argumentant una reorganització de la companyia a escala nacional.\nCCOO denuncia que es tracta d’una mesura antisindical, ja que aquesta suposada reorganització implica només la desaparició d’un sol lloc de treball, que és justament el de la companya de CCOO. A més, l’empresa no li ha donat l’opció de fer un canvi de lloc de treball, d’acord amb el seu grup professional, i l’ha acomiadat directament, amb la qual cosa entenem que és un ús fraudulent de l’article 52 de l’Estatut dels treballadors.\nCCOO d’Indústria del Vallès Oriental, Maresme i Osona exigeix a l’empresa la readmissió immediata d’aquesta treballadora i adverteix a la direcció d’Hydro Extrusion Spain que no tolerarà aquest acomiadament, que suposa una clara discriminació i persecució sindical. Si l’empresa no reconsidera la seva decisió, CCOO emprendrà les accions oportunes per defensar els drets sindicals i el lloc de treball d’aquesta companya, que és delegada.\nL’empresa Hydro Extrusion Spain es dedica a l’extrusió d’alumini i a la mecanització de peces industrials, té un centre a la Roca del Vallès, un a la Selva del Camp (Tarragona) i un altre a Navarra, que sumen entre tots tres una plantilla d’uns 300 treballadors i treballadores.


Neomaestrillo v4.0: Docencia precaria, formación eterna!: i uns quants dies després....\ni uns quants dies després....\nAra ja són uns quants més de 730 dies! La veritat és que crec que aquests mesos fins a les opos actualitzaré poquet aquest petit espai de la xarxa global! Entre el curs per fer la programació, altre curs virtual que estic fent a la Universitat de Barcelona, la feina diària, més els afegits com ara que estem d'avaluacions, l'estudi del temari, cony i viure una miqueta també que és necessari, no trobe temps ni ganes per escriure!\nI mira que tinc coses per contar i escriure! Des de les jornades d'Història Oral de Tarragona del mes passat fins a la moguda actual contra les ocurrències del senyor Maragall (per cert, el dijous que ve tots i totes a la vaga!!), passant per les vivències quotidianes a l'escola (ara estem de setmana cultural!). Però quan arriba la nit no sóc Baraja (aquest acudit pot ser no ho entengan els que no siguen valencians...), sóc una mena de zombie que només vol estirar-se al sofa una estoneta i anar a dormir ben promte (alguns dies no mire ni els emails, heregia!!).\nAixí que aquest post té dos objectius, el primer que no cundixca el pànic, continuem al peu del canó, i el segon contestar, encara que siga molt molt tard als qui comentareu l'anterior entrada.\nGracias un profe cualquiera, siempre es gratificante recibir ánimos de un compañero/a, así como leer tus escritos.\nBritanny endavant! Al principi pot ser un xoc (bueno pots canviar pot ser per és) però has de traure forces i continuar, intentant ser positius. La veritat és que pots trobar-te de tot i quan comencem no estem preparats per a quasi res. No patisques, Kant ja va dir que la experiència és la base del coneixement, així que si tens ganes dia a dia t'aniras trobant com a docent. El dia que marxes a casa amb ganes de plorar o plegar (dia que tots hem tingut) no et deixes caure, torna a aixecar-te amb més ganes! Et dessitje molta sort i que ben aviat tingués una sustitució!\nAins company pobleinsumis!! Si depengués de mi demà prendriem el palau de la Generalitat (Valensiana), ficariem a la pressó a tots els corruptes, i dedicariem els recursos als pilars del benestar: sanitat, educació i justícia. Però això no depen de mi, i al final tots acabem on podem guanyar-nos la vida. Estar a 350 km de cada, dels meus, no m'entusiasma, però així és la vida.\nSi la diàspora valenciana copa les llistes en gran part es culpa dels valencians i valencianes que ho permitim, tens tota la raó. Però un circuit de F1, un Museu impressionant per fora però buit per dins, o una ciutat del cinema infrautilitzada atrau més al valencià que les tres coses que mencionava abans. Només puc dir-te que t'entenc i que espere que prompte pugues treballar a prop de casa.\nEn fi, no estic molt llúcid, a veram si un altre dia estic més inspirat i puc donar la meua sobre coses més interesants.\nPublicat per Neomaestrillo a 23:25


El Sènior B Masculí no va tenir el debut desitjat a la nova categoria – CE BISBAL BÀSQUET\nSOL-GIRONÈS BISBAL BÀSQUET “B” 41 – CCE MONTESSORI PALAU 68\nM.Xifre (2), J.Seguí (3), M.Yepes, J.Hidalgo (8) i J.Pujadas (3) cinc inicial, P.Soler (8), D.Juan, C.Oliva (2), E.Jacomet (12), J.Lladó (4), A.Sala i D.Cardoner.\nT.Lliures locals: 3/9 (33,3%)\nTriples: 4 P.Soler, J.Pujadas, J.Seguí i E.Jacomet.\nT.Lliures visitants: 5/8 (62,5%)\nTriples:9 A.Soy (3), R.Marcó (4), F.Lozano (1) i R.Rexach (1).\nEl sènior “B” masculí no va tenir el debut desitjat a la nova categoria. Els joves bisbalencs es van veure sorpresos per la intensitat dels gironins, que es van mostrar al llarg del partit molt més conjuntats com a equip.\nCom a lectura general ens quedem amb la sensació de veure que en certs moments l’equip es va mostrar excessivament nerviós i poc concentrat, però també cal matisar que durant el 1r quart els bisbalencs van fer bones seleccions de tir, però amb poca fortuna, al contrari que els gironins que feien un cosit als bisbalencs des de la línia de 6,25 i acabarien el primer parcial amb un rotund (2-23). També, un dels fets claus, va ser la pèrdua del base Marc Yepes a finals del primer quart per un cop fortuït del joc. A més, a mitjans del 2n quart Pau Soler, que estava tenint una actuació brillant liderant l’equip, també tenia que abandonar la pista per indisposició, tot això va afectar excessivament a la direcció d’equip.\nEl segon quart va ser pels bisbalencs (16-12) que intentaven retallar diferències al marcador amb una defensa pressionant, que donaria algunes recuperacions de pilota i que els bisbalencs van saber aprofitar per acostar-se fins els 11 punts de diferència.\nLa segona meitat va ser bastant espessa, amb molts desajustaments defensius i sense el domini del rebot defensiu els bisbalencs estaven venuts, amb el corresponent desgast mental. L’equip funcionava a batzegades i a base d’individualitats, en aquest sentit destacar l’actuació d’Èric Jacomet, el de Verges va estar valent i segur amb les accions d’1c1.\nComença una nova setmana, cal passar pàgina i seguir treballant que això tot just acaba de començar. Les dinàmiques de treball són les adients i l’equip s’ha d’anar conjuntant i adaptant a una nova categoria que serà molt competitiva, ideal per a la formació d’aquests joves jugadors.\nDiumenge els bisbalencs visitaran la pista del CB Vilablareix a les 17:30 h. Per aquest partit l’equip podrà comptar amb el base Marc Yepes.\nTags:3a Catalana, CCE Montessori Palau, debut a 3a Catalana, Eric Jacomet, Marc Quiñones, Marc Yepes, Pau Soler, senior B Masculi


'Primer' gran festival a l'aire lliure, amb Manel, Els Amics de les Arts i Els Pets\n'Primer' gran festival a l'aire lliure\nActualitzada 07/04/2021 a les 08:06\nTot a punt a Torrelameu, a deu dies del Sisquere amb Manel, Els Amics de les Arts i Els Pets || Aquest nou certamen es va ajornar al juliol per la pandèmia\n© El quartet barceloní Manel obrirà el Sisquere Festival el dia 16.\nAmb enorme il·lusió i màxima expectació. Així es trobaven ahir els organitzadors del Sisquere Festival de Torrelameu, a deu dies de convertir-se en el primer gran esdeveniment musical a l’aire lliure a les comarques de Lleida després d’un any de pandèmia.\nL’Associació per la Cultura Lliure de Lleida, que impulsa aquest certamen –amb l’ajuntament de Torrelameu i el suport de la Diputació i el consell comarcal de la Noguera–, recorda que el mes de juliol passat van haver d’acabar suspenent la primera edició per les restriccions sanitàries a causa de la pandèmia en aquell moment a la Noguera. Per això, també estan esperant amb fruïció possibles decisions del Procicat per als propers dies, encara que confien que el festival pugui desenvolupar-se amb normalitat.\nDe fet, un portaveu de l’associació va explicar que s’ha reduït l’aforament de cada concert a mil espectadors en un recinte –el camp de futbol de la localitat– que en altres temps podria allotjar fins a 4.000 persones..\nTambén estan satisfets perquè s’ha pogut mantenir el cartell original. Així, el divendres 16 d’abril estrenarà el Sisquere la banda Manel, que el mes passat va arrancar a Terrassa de nou les actuacions en directe en la segona part de la gira del disc Per la bona gent, que van publicar a finals del 2019 i que va quedar interrompuda l’any passat per la Covid. El popular quartet arribarà a Torrelameu després de penjar el cartell de complet en els dos concerts previstos aquest cap de setmana vinent al Monumental Club de Barcelona.\nLa jornada del dissabte 17 tindrà de protagonistes l’ara trio Els Amics de les Arts, que també va estrenar una gira de concerts el mes de març passat al Palau de la Música Catalana per presentar el nou àlbum, El senyal que esperaves.\nFinalment, el Sisquere Festival conclourà el diumenge 18 amb l’actuació d’Els Pets. El veterà trio de Constantí obrirà precisament aquest divendres al Teatre Auditori Camp de Mart de Tarragona la seua nova gira 20/21, un concert també amb les entrades esgotades des de fa setmanes.\nEls tres concerts del festival de Torrelameu tindran altres tants teloners de proximitat: el cantautor Joan Blau acompanyarà els Manel, la banda Uënsdei precedirà Els Amics de les Arts i la cantant Éphona farà el mateix amb Els Pets.\n1.Mor el conductor d'una furgoneta en un xoc amb un camió a Oliana\n2.L'ús obligatori de la mascareta podria tenir data de caducitat\n3.Una comarca de Lleida, el territori de Catalunya amb més taxa de contagis durant la ...\n5.Tuit de Pep Cruz contra TVE: "53 anys de carrera i surto al Telediario per pixar-me"\n1. Aquest és el cartell de Vox contra els 'menes' que s'ha fet viral\n2. Aspid va aconseguir el 2020 que 125 persones amb discapacitat o aturades trobessin feina\n3. Sanitat descarta retardar la segona dosi de la vacuna\n4. Felip VI crida des d'Andorra a fer de la sostenibilitat "la base sobre la qual es...\n5. Mercadona crea 5.000 llocs de treball i eleva el seu benefici un 17% el 2020


Bbàsica 6 CA Aanual CAcatalà\nBases moleculars i cel·lulars dels éssers vius. Mecanismes de l'herència. Origen de la vida. Biodiversitat, evolució i filogènia. Estructura, organització i desenvolupament dels éssers vius. Arqueus, bacteris i eucariotes. Diversitat d'organismes eucariotes: fongs, vegetals i animals. Aspectes funcionals dels éssers vius. Organització de poblacions i ecosistemes.\nBbàsica 9 CA Aanual CAcatalà\nOBobligatòria 6 CA 1primer semestre CAcatalà\nOBobligatòria 6 CA 2segon semestre CAcatalà\nOBobligatòria 3 CA 2segon semestre CAcatalà\nOBobligatòria 3 CA 1primer semestre CAcatalà\nOBobligatòria 3 CA 2segon semestre ESespanyol\nL'atmosfera. Descripció. Origen i composició. Estructura vertical. Fenòmens dinàmics, termodinàmics, i microfísics que ocorren en l'atmosfera. Circulació general atmosfèrica. Patrons sinòptics. Situacions sinòptiques i típiques. El sistema climàtic. Els climes de la Terra. Índexs climàtics. El clima mediterrani i el clima a Catalunya\nCiències Socials, Econòmiques i Jurídiques\nAnàlisis de la dimensió socioambiental de les dinàmiques territorials i instruments d'intervenció pública per a la planificació i la gestió del territori i els seus recursos.\nDiversitat i funcions dels microorganismes a la natura. Ecologia de poblacions i comunitats microbianes en diferents ambients. Ecosistemes microbians. Problemàtiques ambientals relacionades amb microorganismes i utilitat ambiental. Fonaments de toxicologia. Tests toxicològics. Efectes dels agents químics sobre els microorganismes. Biotransformació de compostos tòxics. Bioremediació microbiana.\nEJ 2segon semestre NDno definit\nGestió, tractament i disposició dels residus. Reutilització i reciclatge. Aplicacions pràctiques.\nGestió i Qualitat Ambientals\nConceptualització de l’educació ambiental. Anàlisi crítica de programes i de mètodes d’ensenyament per a la conscienciació ambiental.\nOPoptativa 3 CA 1primer semestre CAcatalà\nOPoptativa 3 CA 2segon semestre CAcatalà\nOPoptativa 3 CA 2segon semestre ENanglès\nPrevenció en origen i control integral de la contaminació. Tecnologies més netes: introducció i metodologies. Casos d’estudi industrials.\nOPoptativa 3 CA 1primer semestre ENanglès


Necrològica de Francesc Espinalt Tuà\nDarrera actualització el 22 Març 2021\nEns acaben de comunicar la trista notícia de la mort de Francesc Espinalt Tuà, una de les figures més rellevants del Club d’Escacs Catalònia de Manresa, i dels escacs Catalans de la seva època. El nostre condol a la família i amics\nVa destacar especialment per la seva activitat com a directiu i organitzador de proves escaquítiques.\nDurant més de trenta anys va ser president del Club Escacs Catalònia de Manresa, des de l’abril de 1967, fins al 16 de desembre de l’any 2000.\nVa ser un actiu organitzador de competicions i activitats d’escacs, entre les quals destaquen, en una primera etapa, els campionats escolars comarcals, i la Festa provincial dels Escacs el 1968.\nEn 1973 organitzà el I Open Internacional Ciutat de Manresa i rep la medalla de la Ciutat de Manresa al mèrit esportiu.\nÉs un dels impulsors més actius del Circuit Català d’Oberts internacionals en la seva primera etapa.\nEl 24 de juny de 1990, junt amb la Federació Catalana d’Escacs i l’Ajuntament de Manresa, el club organitzà la XIII Festa Catalana dels Escacs amb un programa ple d’activitats.\nL’any 1996, per primera vegada, l’Open Ciutat de Manresa es jugaria al Museu de la Tècnica. A causa de l’èxit obtingut, el president Francesc Espinalt va ser elegit millor directiu de l’any, i se li va fer el lliurament de la insígnia de plata de la Federació Catalana d’Escacs.\nFrancesc Espinalt, amb més de 33 anys com a president del club, es convertiria amb el president amb més anys de mandat en la història del club, una fita difícilment igualable.\nEl diumenge 8 de juliol de 2001, Francesc Espinalt Tuà va rebre la insígnia d’or de la FCE en el transcurs de la Festa Catalana dels Escacs que es va celebrar a l’Hotel Plaza de Barcelona, un reconeixement molt merescut als anys que havia dedicat al club i als escacs.


Cuina Cinc: 1 any sense elBulli - Pêche Melba\nSebastián Damunt 31 de juliol de 2012, a les 18:33\nCuina Cinc 2 d’agost de 2012, a les 10:15\nUnknown 31 de juliol de 2012, a les 21:09\nCuina Cinc 1 d’agost de 2012, a les 22:50\nabril 19 de gener de 2021, a les 22:59\nA la fí l'he vist.. un plat senzill però que en la versiò Bulli que has plasmat molt bé, puja al estrellat.\nCuina Cinc 23 de juny de 2021, a les 7:13\nBon dia, April, no havia vist el teu comentari...Gràcies! va ser un homenatge. Queda molt bé i molt bo. Un bon estiu dins de tot.


IB3 | Pepe Gálvez confia a seguir a la banqueta del Mallorca\nPepe Gálvez confia a seguir a la banqueta...\tPortada > notícies > Pepe Gálvez confia a seguir a la banqueta del Mallorca notícies\tPepe Gálvez confia a seguir a la banqueta del Mallorca Tres partits de marge per guanyar-se el lloc\nUna victòria ajudaria Pepe Gálvez a continuar al capdavant de l’equip. Demà s’esgota el termini que, en principi, li va donar Claassen a l’hora de nomenar-lo entrenador. Tres partits de marge per guanyar-se el lloc. El calvianer diu que no sap què passarà però sí que li han transmès un missatge de confiança.\nUn dels capitans del Mallorca, Héctor Yuste, desconeix si Pepe Gálvez continuarà com a entrenador a partir de demà


El Centre de Recerca i Educació Ambiental de Calafell començarà a funcionar en breu | Sostenible\nEl Centre de Recerca i Educació Ambiental de Calafell començarà a funcionar en breu\nFont: Ajuntament de Calafell\n09/02/2021 - 10:35\nEl Centre de Recerca i Educació Ambiental de Calafell (CREAC) començarà a funcionar en breu, ja que les obres de la seva primera fase estan enllestides i l’activitat només resta pendent dels tràmits administratius finals. El centre obrirà portes a l’antiga biblioteca del nucli de Segur, al carrer Dinamarca, i acollirà projectes de recerca en fauna salvatge. Aquest espai ha estat cedit per l’Ajuntament a un equip científic de nivell mundial, que s’instal·la a Calafell.\nEl CREAC tindrà també una vessant educativa, ja que permetrà les visites a un espai d’exposició. A la vegada, podrà acollir també pràctiques universitàries o fins i tot treballs dels centres de secundària, en àmbits de les ciències naturals relacionats amb la feina que es farà al centre.\nI també podrà fer-se càrrec de fauna salvatge malalta o ferida, per tenir-ne cura o gestionar l’atenció en altres centres. En aquest sentit, qualsevol ciutadà que trobi un animal en aquesta situació podrà portar-lo al CREC o avisar perquè el vagin a buscar. Cal tenir en compte que a Catalunya hi ha pocs centres d’aquestes característiques, a banda d’un parell de la Generalitat.\nL’especialitat del nou equipament són els amfibis i els rèptils. Els treballs que es faran són molt amplis i inclouen fins i tot la investigació del verí de les serps, del qual es poden arribar a obtenir possibles tractaments per a malalties humanes.\n“Això pot semblar quelcom molt especialitzat, però té un interés general molt important”, explica el tinent d’alcalde d’Ecologia Urbana de l’Ajuntament de Calafell, Aron Marcos. “Estem parlant d’un treball que versa sobre com tenir una fauna més sana. I no oblidem que una fauna sana transmetrà menys malalties als humans”, diu també. I conclou: “Aquest plantejament no pot estar més d’actualitat quan estem patint una pandèmia que podria tenir el seu origen en el salt d’un virus d’un animal als humans”.\nLa recuperació del tritó del Montseny\nUn dels projectes més importants en què participa l’equip científic del CREAC és la recuperació del tritó del Montseny, una espècie autòctona de Catalunya que està en greu perill d’extinció, ja que es calcula que en queden només 1.500 exemplars. Aquest projecte, en què participa també la Diputació de Barcelona i diverses universitats, reprodueix i cria en captivitat exemplars que, després, seran alliberats a rius. Al CREAC, en concret, hi haurà una sala de criança, on s’engreixaran les larves fins arribar a l’edat adulta i al moment de l’alliberament.\nA la primera planta del centre, s’hi aplegarà tota la part científica i de recerca, que és la que està a punt de començar a funcionar. A la planta baixa i al jardí exterior hi haurà la part educativa i divulgativa, que és la segona fase del projecte i que es tirarà endavant a continuació.


Castelló presenta el programa de mascletaes de les festes de la Magdalena 2020 - À Punt\nCastelló presenta el programa de mascletaes de les festes de la Magdalena 2020\nCastelló ha previst un calendari de mascletaes especial amb motiu del 75 aniversari de les festes fundacionals / Ajuntament de Castelló\n31 de gener 2020 - 18:00\nEl 14 de març, a les 12:00 hores, tindrà lloc la tradicional mascletà amb la qual comença la setmana gran de Castelló i les festes del 75 aniversari. A partir del dilluns 16 de març i fins al diumenge 22, la capital de la Plana acollirà el XXVI Concurs de Mascletaes de la Magdalena. En aquest certamen, com és habitual, s'ha programat una mascletà per dia, sempre a les 14:00 hores i en el recinte situat al carrer María Rosa Molás.\nEl Patronat Municipal de Festes ha preparat un calendari de mascletaes especial amb motiu del 75 aniversari de les festes fundacionals en què destaquen les carcasses commemoratives que es dispararan per a anunciar l'inici de la Magdalena 2020.\nLa pirotècnia Hermanos Sirvent serà l'encarregada de donar el tir d’eixida al 75 aniversari de la Magdalena amb la mascletà d'inici de festes. Pel que fa al XXVI Concurs de Mascletaes, set pirotècnies hi participaran entre el 16 i el 22 març: Caballer FX, Peñarroja, Zaragozana, Alacantina, Turis, Reyes Martí i Pibierzo, en aquest orde.\nLa Nit Màgica, un espectacle de foc, dimonis i música que cada any organitza la companyia castellonenca Xarxa Teatre serà el dimarts 17 de març a les 23:00 hores.


El memorial vol reconèixer la tasca feta per persones individuals o entitats en la promoció de valors que sustentin la convivència a Catalunya i que prenguin com a base comuna el respecte a la diversitat de cultures, de creences i que contribueixi al diàleg entre creences, a la defensa dels drets humans i a la millora de la nostra societat des d’una perspectiva ètica i laica.\nEl Memorial Àlex Seglers que es concedeix anualment, està organitzat per les següents institucions, que a la vegada formen part del jurat: l’Ajuntament de Sabadell, l’UAB, la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Barcelona, l’Obra Social “la Caixa”, la Federació Catalana de Municipis i l’Associació Catalana de Municipis, a més d’experts en matèria de drets humans i representants de la diversitat de creences i conviccions.\nEls guardons per aquesta sisena edició consistiran en obres d'art originals creades pels artistes Maria Bosch i Josep Madaula.\nPer participar cal presentar documentació sobre la trajectòria de la persona o entitat que es qui opta al guardó, així com sobre l’aportació concreta que es considera mereixedora del memorial.\nEspecialista en dret eclesiàstic\nÀlex Seglers va ser professor del Departament de Dret Públic i Ciències Històric- jurídiques de la UAB i coordinador de l’Àrea de Dret Eclesiàstic. Va dedicar a aquest àmbit d’estudi la seva tasca docent i investigadora.\nOrganitzador de diverses trobades i congressos sobre temes relacionats amb la llibertat religiosa i el dret eclesiàstic, amb la participació tant d’experts i acadèmics com de grups religiosos, com les jornades “Llibertat religiosa i ciutadania musulmana”, organitzades el 2010. Seglers va ser també l’autor de set monografies (entre elles,Autogovern i fet religiós (2000) i La immigració a Catalunya explicada als joves (2001) i de més d’una cinquantena de treballs publicats a diferents revistes científiques.\nPersona apassionada, vital i molt activa, va ser també assessor jurídic de la Secretaria d’Afers Religiosos de la Generalitat de Catalunya, de la Diputació de Barcelona, de la Fundació per al Desenvolupament Humà, del Consell Islàmic Cultural de Catalunya i de l’Associació Sociocultural Ibn Batuta i col·laborador del ForumLIberas.com i amb E-Cristians.\nTags: drets de la ciutadania, drets humans, Memorial Àlex Seglers


Un esplai català triomfa al Mobile World Congress amb un telèfon que incorpora un fil i dos envasos de iogurt - benegre.cat\nUn esplai català triomfa al Mobile World Congress amb un telèfon que incorpora un fil i dos envasos de iogurt\nBy Magí Fortuny i Poch | 4 de març de 2013\nL’esplai Els Xulius, de Sant Pere de Ribes (Garraf), ha estat la gran atracció de la recent edició del Mobile World Congress a Barcelona. Els monitors de l’entitat han aprofitat la celebració del certamen més important del món en el sector de la telefonia mòbil per presentar-hi un innovador model de telèfon que ha captivat tots els assistents. Es tracta de l’iSplay, un aparell dissenyat colze a colze entre els nens i els monitors de l’esplai, i fet exclusivament a base de fils i envasos buits de iogurt.\nEl responsable de l’esplai ribetà, Andreu Gastro i Nteritis, ha comentat que el nou model trenca els esquemes preconcebuts fins ara en el camp de les telecomunicacions. “Ja no hi haurà més problemes de cobertura. Ni tan sols pels clients de Yoigo”, ha assegurat. Això és així perquè l’iSplay és el primer mòbil que prescindeix de les ones radiomagnètiques per comunicar-se únicament a partir de la potència de veu dels seus usuaris. “Com més força tingui una persona a les cordes vocals, a més distància podrà situar-se del seu interlocutor. És la millor manera de no dependre de la tecnologia. Tot dependrà de les seves aptituds físiques de cada client”, ha insistit.\nEn aquesta mateixa línia, Gastro ha subratllat que l’arribada de l’iSplay al mercat és, per sobre de tot, una aposta decidida per la comunicació total. “No volem més trucades fredes i fingides. S’ha acabat donar el pèsam des de la tassa del vàter. Aquest telèfon permetrà veure en tot moment com reacciona la persona amb qui estem parlant. Bàsicament, perquè el fil que separa els dos interlocutors només medeix dos metres. Serà com una conversa cara a cara, però amb un envàs de iogurt a la mà. Més interacció, impossible”.\nUn altre dels avantatges de l’iSplay és que revoluciona el marcatge convencional a l’hora de fer una trucada. Tal com explica Andreu Gastro, el teclat actual se substitueix per “un sistema molt més còmode, en què es reforça el contacte personal”. D’aquesta manera, els usuaris només hauran de fer tres passos abans de començar a parlar amb una altra persona. El primer: triar l’individu a qui volen trucar. El segon: buscar-lo pel carrer o esperar-lo a la porta de casa seva, per poder explicar-li que el volen trucar per parlar amb ell. I el tercer i definitiu: en cas que aquest individu accedeixi a mantenir una conversa telefònica, passar-li l’intèrfon en forma d’envàs de iogurt. Un procediment que, segons el mateix Gastro, “et permet guanyar un temps molt valuós, ja que t’estalvies el moment sempre pesat de buscar un contacte a l’agenda del mòbil”.\nMalgrat l’absència d’un teclat i fins i tot d’una pantalla, els creadors de l’iSplay consideren que el seu telèfon és tàctil. “Les mans dels usuaris hi jugaran un paper determinant, perquè hauran de sostenir l’aparell durant tota la conversa. En cas de no ser així, els podria caure al terra”, han advertit. De fet, el proper repte tecnològic de l’esplai ribetà és inflar un globus de plàstic per a una festa d’aniversari “amb la intenció d’esquivar la llei de la gravetat”.\nPilar Rahola: “A casa, qui diu prou és el meu marit”\nEn el primer lliurament dels #DilemesBeNegre\n13 d'abril de 2016 Àlex Solà\nUn noi de Gràcia guanya el concurs mundial de Míster Hipster a NY\nFinalment, el hipsterisme de la gent de Gràcia ha estat reconegut internacionalment. La puixança d’aquesta tribu urbana al més modern dels barris de Barcelona ha culminat amb el guardó que […]\n7 de març de 2014 Toni Mata\nEls catalans, el primer poble de la història en portar ulleres\nUna investigació de la Universitat Johns Hopkins (UJH) sosté que es pot saber si els catalans actuals tenen avantpassats nascuts als Països Catalans abans del 1369 per una malformació en […]\n29 de febrer de 2012 benegre1966\nLa Generalitat valenciana anuncia el tancament de TV3 a veure si cola\nEl president valencià, Alberto Fabra, ha anunciat en roda de premsa “el tancament de Televisió de Catalunya pel seu fort dèficit, el poc abast del seu ERO i la seva […]\n7 de novembre de 2013 Toni Mata


El Pipa Club es trasllada a Gràcia - Fem xivarri - Time Out Barcelona\ndijous, 7/05/2015 | General\nEnsurt d’última hora. Són les nou del vespre, la redacció en quadre, tothom ha marxat al concert de Joan Miquel Oliver. Una trucada ens informa que al mes de juny el Pipa Club es traslladarà al número 21 del carrer Santa Eulàlia, a Gràcia. Després de 33 anys, aquest reducte del fumador nostàlgic abandona el principal de la plaça Reial, mític refugi de les nits perdulàries, on els noctàmbuls de generacions han anat a fer-se les últimes copes. I no només això. A Time Out també hi tenim records: va ser al Pipa Club on vam entrevistar en Marc Pastor quan va publicar ‘Bioko’, un novel·lot d’aventures que encara ara us seguim recomanant.\nLa junta directiva anuncia, en un comunicat oficial penjat a la seva pàgina web, que “ha estat molt difícil prendre la decisió”. Feia mesos que buscaven un local que acomplís amb els requisits necessaris per seguir oferint els seus serveis. Pretenen emportar-se tot el mobiliari. És a dir, el billar de fusta estriada, les vitrines amb la seva col·lecció de pipes de tots els temps i els altars consagrats a la memòria dels de l’estirp de Hemingway. “Fins i tot intentarem endur-nos la fusta de les parets”, ens explica Ventura Torres, l’administrador de l’associació.\nFins al mes de juny, encara podeu visitar-los al seu emplaçament de la plaça Reial. Hi haurà un lapse d’uns quants dies entre el tancament del local antic i la inauguració de la nova seu. En aquest temps, faran mans i mànigues per reproduir l’atmosfera clàssica del club. Es perdrà, és un fet, l’encant misteriós de picar un timbre i pujar unes escales fosques: ara s’instal·len a peu de carrer. Segons diu Torres, “encara hauràs de ser un ‘connaisseur’ de Barcelona per arribar-hi”, atès que és un dels carrers menys transitats de la vila. Però els que l’hem freqüentat ho sabem: mai no serà el mateix.


Col·lecció: El Micalet Galàctic\nEdat recomanada: 12 anys\nTema/es: Misteri, Terror\nIl&middotlustrador: Helga Spiess\nResum: El pobre Florià s'avorreix com una ostra des que fa uns dies una malaltia l'obliga a estar-se al llit. Per això els seus amics s'han confabulat per contar-li les històries que més li agraden: unes històries terrorífiques que et posaran els cabells de punta.\nUn seguit de contes de por i misteri amb el lligam comú que són històries explicades al personatge principal, en Florià, o creades per ell. Però el fil conductor realment és el sentiment d'abandonament que tenen molts adolescents, que creuen que els pares no els fan cas.\nQuant a les històries en si mateixes, estan ben treballades i resulten entretingudes i tenen la gràcia de deixar obert el punt de misteri que cal a una història de por, per mantenir l'atenció lectora.\nEl llibre, en conjunt, fa passar una bona estona i resulta força amè i a la vegada desperta interès per seguir llegint, anima a l'escriptura creativa i apropa el punt de vista entre pares i fills.\nÚltima modificació: 22/05/2022 Avís legal Cookies Rebre el Butlletí de Notícies


El projecte “Joves a l’atur” - Arquebisbat de Barcelona\nDurant la passada Quaresma, a Barcelona i a altres onze ciutats europees, s’han celebrat diversos actes de l’anomenada Missió Metròpolis. Aquesta iniciativa s’ha centrat en l’evangelització, és a dir, en la proposta de viure una trobada amb Jesús i amb el seu Evangeli a les persones que no el coneixen o que, coneixent-lo, s’han allunyat de la pràctica religiosa i de la comunitat cristiana. Aquestes setmanes de Pasqua celebrarem el darrer dels actes de la Missió Metròpolis: donar a conèixer encara més el projecte “Joves a l’atur”, que hem iniciat amb motiu de les meves noces d’or d’ordenació sacerdotal, l’any passat. Per això comptem amb la col·laboració desinteressada dels dos clubs de futbol més importants de la ciutat: el Futbol Club Barcelona i el Reial Club Esportiu Espanyol.\nCronològicament, és el darrer dels actes de la Missió Metròpolis, però és molt important perquè representa l’acció social dins del programa que hem anat realitzant. L’actual esforç de l’Església per evangelitzar el món d’avui –la nova evangelització– no seria autènticament cristià i eclesial si oblidés la caritat i l’amor. Aquesta és una de les tres dimensions de la missió de l’Església. En aquest aspecte, en la reunió dels arquebisbes de les dotze ciutats europees que hem celebrat la Missió, en parlar de l’acció social que ens proposàvem de fer, va semblar millor respectar el que es cregués més convenient a cada lloc.\nRecordo que en aquella reunió vaig exposar que al nostre país el 50% dels joves en edat laboral no troben feina, amb tot el que això representa per a ells i les seves famílies, i que nosaltres pensàvem treballar en aquest programa social que hem iniciat i que s’està realitzant a través de Càritas Diocesana. Els joves sense feina són joves que no veuen futur en la seva vida. Molts pares pateixen perquè els seus fills no troben la seva primera feina. Això té conseqüències molt negatives per als mateixos joves i també per al país.\nHem volgut posar-nos a fer quelcom, com a societat civil. De vegades les accions sorgides de la iniciativa social obren camins a l‘acció política. Podríem posar exemples ben concrets d’això. El nostre programa l’hem titulat “Joves a l’atur”. Les nostres possibilitats –ho sabem prou- són limitades. També sabem que el greu problema de l’atur –i especialment de l’atur juvenil- no el pot resoldre l’Església. Aquest és un problema eminentment polític; i és la política la primera que ha de cercar camins de solució. “L’Església no pot ni deu substituir l’Estat”, ens ha dit Benet XVI en la seva primera encíclica. Però – com afegeix el Sant Pare- “tampoc pot ni deu quedar-se al marge de la lluita per la justícia.”\nEl nostre projecte s’inscriu en el programa de formació i inserció sociolaboral que Càritas realitza des de fa anys, que ara s’ha intensificat. Per aconseguir aquest objectiu es fan itineraris d’inserció laboral personalitzats i adaptats a diferents necessitats: acollida i coneixement de les llengües que el jove necessita, orientació laboral i espais de recerca de feina, formació ocupacional de curta i llarga durada, mediació laboral amb les empreses i borsa de treball, etc. Càritas Diocesana, durant el 2011, en el seu programa de formació i inserció sociolaboral general ha atès 2.471 persones, de les quals 951 són joves (el 38,5 %). Els joves atesos en els programes adreçats a ells han estat 1.135.