Necessitat de les patents de programari i edicions, per MEP Arlene McCarthy per al comitè JURI\nCampanya contra les patents de programari | English\nTreball en curs al Parlament Europeu (Comité d'Afers legals i mercat intern - JURI\nEstudi de Bakels i HugenHoltz\nDocument de fets de la ponent Arlene McCarthy\nDocument de qüestions de la ponent Arlene McCarthy\nEl document de treball del comitè JURI  sobre l'interès per la directiva de patentabilitat de programari COM(02) 92, necessitat i qüestions a discutir, de n'Arlene McCarthy, presenta alguns dubtes que intentarem redreçar aquí. El document de treball és part de la feina del comitè d'Afers Legals i Mercat Intern del Parlament Europeu, que és qui s'encarrega de la directiva de patentabilitat de programari COM(02) 92. Hem enviat aquests comentaris sobre l'estudi al fòrum web del comitè , obert a tothom per tal de discutir la directiva.\nL'FFII té comentaris més elaborats al document McCarthy, en la mateixa línia.\nA la secció "Per què la Comissió pensa que és necessària una directiva" s'explica molt bé que hi ha una seriosa incertesa legal, però l'atribueix a les divergències entre les decisions del tribunals nacionals, per comptes de la divergència entre la pràctica de la Oficina Europea de Patents i la seva pròpia llei estatutària. Veieu  per a una explicació detallada per al cas suec. Veieu també sindicat de treballadors de la Oficina Europea de Patents denunciant la seva administració per no permetre'ls de servir l'interès públic.\nA la secció "alguns arguments", pregunta pels efectes de la patentabilitat del programari en la creativitat i la vitalitat, i el programari lliure. Aquí  hi ha una petita bibliografia. El programari amb un "efecte tècnic" tal com l'Oficina Europea de Patents el jutja, vol dir qualsevol programari. L'"efecte tècnic" és només un requisit a l'explicació de les reivindicacions. Això també queda clar a l'estudi encarregat pel Parlament Europeu a Bakels. És per això que només es troben referències als perill de les patents de programari, no de les patents de "programari amb efectes tècnics". L'únic criteri que coneixem, que funcioni, per separar el patentable del que no ho és, és el criteri tècnic tradicional, que requereix un ensenyament en usos de forces de la natura per a aconseguir efectes predictibles, per tal d'aconseguir una patent .\nHi ha diferències entre programari i invents materials que afecten el seu balanç econòmic i la seva patentabilitat. La contradicció bàsica surgeix del fet que el programari és només informació:\nLes patents són monopolis en l'ús d'alguna màquina a canvi de la publicació de la informació de la màquina. Quan la màquina esdevé programari, i per tant màquina=informació, les patents col·lapsen en "monopolis en l'ús d'alguna informació a canvi de la publicació de la informació". Així que es permet que es monopolitzi la informació a canvi de publicar una informació que no es pot fer servir perquè està monopolitzada. El fet que la publicació equivalgui a la fabricació en el programari (i d'altres creacions lògiques) fa absurd el patentar el programari (i totes els altres avenços lògics).\nAquesta contradicció etimològica mena a contradiccions econòmiques:\nLes patents protegeixen les idees i conceptes per comptes de codi de programari. Els conceptes i les idees són les parts més barates del desenvolupament de programari i, per consegüent, difícilment necessiten. De fet, és freqüent escriure una anàlisi per a un projecte a la mateixa proposta, subratllant les idees de la solució, abans de signar un contracte o cobrar un cèntim. Si s'accepta la proposta, llavors es necessitaran molts diners per a aplicar els conceptes, ajuntar totes les parts i deixar el sistema raonablement lliure d'errors. Així que la part cara és escriure el codi, que està protegit pels drets d'autor. Això és diferent per a veritables invents tècnics on l'equipament i la feina d'experimentació encaminades al concepte patentable és la part més cara i es pot beneficiar de la incentiva de la protecció de patent.\nLa innovació en programari no requereix la inversió en laboratoris i recerca empírica que necessiten els invents tècnics. Tampoc no requereixen tant incentiu.\nLa innovació en programari és l'única manera de fer negoci i, per tant, no necessita l'incentiu de les patents. En altres indústries, es pot competir en productivitat (quants productes es poden fabricar), distribució, retallar el preu dels materials, etc. En programari, gairebé no hi ha cost en fer còpies de programes o distribuir-los, així que l'única manera de competir és innovar. L'única manera de sobreviure sense innovació és tenir un monopoli, que és el que donen les patents.\nEls conceptes innovadors es creen de manera rutinària, es documenten i es publiquen de la manera més útil en programari lliure, sense incentius de patents, així que les patents no són necessàries per a estimular la creativitat o la revelació d'innovacions.\nLes patents d'invents tècnics afecten els consumidors perquè porten preus més alts, però no limiten les seves accions. Només queden afectades les accions de fabricants o indústries. Com que la fàbrica per al programari és un ordinador, les patents de programari restringeixen la llibertat de tots els usuaris d'ordinadors, no només afecten el preu que l'usuari paga pel programari.\nNo hi ha equivalent al programari lliure (o fins i tot el shareware) en un altre objecte que no sigui programari (o un altra creació lògica), degut a la facilitat en la reproducció de la informació. Aquesta discriminació per models de negoci no és present amb les patents en d'altres àrees.\nLa manca de fisicalitat en programari permet els sistemes de ser més complexes, sense impediments físics. Permet combinacions més fàcils i la reutilització de components i conceptes. Això porta a una innovació més incremental que en altres camps. Per a construir un programa, es necessiten aquests conceptes previs. Permetre les seves patents produeix una raresa artificial dels matèries primeres de la innovació de programari. Això pot ser cert també per a d'altres camps, però no fins a l'extrem que ho és al programari i d'altres creacions lògiques.\nEls efectes de xarxa (increment del valor d'un producte com més usuaris el facin servir) porta a una monopolització més fàcil en programari que en altres camps. Les patents ho empitjoren. De nou, això no és exclusiu del programari, però és més evident aquí que en la major part d'àrees industrials, per les quals es va disposar el sistema de patents.\nAixí, quan el document diu:\nEls arguments contra les patents de programari que satisfà les proves de l'EPC (European Patent Convention, Conveni Europeu de Patents) es poden traslladar molt bé a les patents en general. Totes les patents concedeixen un monopoli limitat com a premi per l'invent.\naixò no és exacte. Hi ha arguments específics que afecten el programari i no els invents. Les mateixes regles per a jutjar el valor del sistema de patents poden donar diferents resultats quan s'apliquen a diferents subjectes. Si encara no ho teniu clar, podeu trobar una explicació més detallada a .\nPerò fins i tot si no hi haguessin arguments específics per a creacions lògiques, el document reconeix que hi ha arguments que introdueixen dubtes sobre la inutilitat de tot el sistema de patents. Així que encara seria ilògic expandir-ho cap a una àrea nova.\nA més, el programari de codi obert ha crescut apart del règim existent de patents durant els últims anys. També, sota l' actual règim de patents, moltes firmes han invertit bilions d'euros en R+D  -inversions fonamentades, entre altres coses, en la disponibilitat de les patents. S'argumenta que seria molt poc intel·ligent de posar en perill aquestes inversions reduint la patentabilitat del programari.\ntambé és inexacte. El programari no s'ha patentat enlloc durant la major part del temps en què ha crescut, i les patents s'han fet servir poc, quan i on han existit, exceptuant alguns grans actors. Tant el programari lliure com el no-lliure han crescut sense la protecció de les patents. Hi ha casos documentats  d'amenaces al programari lliure per part de les patents de programari. I a Europa, els efectes de patentar programari han estat menors del que podrien ser si s'aprova la directiva, perquè les patents de programari encara són ilegals sota l'EPC i les lleis dels estats membres, i les patents publicades no són tan fàcils de defendre en un tribunal com les faria la direciva. Espereu encara més entrebancs si s'aprova la directiva. De fet, l'estudi d'en Bakels explica com les patents bé poden aparéixer per l'èxit del programari i no a l'inrevés.\nLa resta del document és bastant assenyada i la celebrem. S'ha de restaurar la certesa legal i el pes de les proves és per aquells qui volen extendre el sistema de patents (no s'han presentat gaires arguments en favor d'aquest moviment). Fixeu-vos que la directiva només introdueix més incertesa legal. Requerir una "contribució tècnica" sense definir "tècnica", i abandonar la definició útil tradicional de caràcter tècnic declarant que el programari és part de la tècnica, deixa les decisions arbitràriament a l'Oficina Europea de Patents, i evita qualsevol contrapes per jutjats estatals o algú altre.\nDe fet, els documents de preguntes més freqüents  publicats per la DG Mercat Intern mateixa, proposen alguns exemples i no són capaços de decidir la patentabilitat del seu propi exemple basat en la directiva proposada (diu que seria altament probable, però no cert, que la patent "un clic" d'Amazon seria refusada, i que no volen interferir en el procés de sol·licitud a l'Oficina Europea de Patents, i així neguen qualsevol intenció real de portar l'Oficina Europea de Patents sota control legislatiu democràtic). És sorprenent que defensin la més mínima engruna de certesa legal a la seva directiva.\nLlavors, hi ha uns poques qüestions obertes que ens agradaria redreçar:\n1. És necessària una directiva com aquesta o podem deixar simplement els assumptes a les cambres d'apel·lació i els jutjats estatals de patents?\nLa directiva és innecessària i nociva. Però no es pot deixar a la Junta d'Apel·lacions de l'Oficina Europea de Patents, perquè ha demostrat jurisprudència erràtica i arbitrària amb una interpretació decebedora per part de l'EPC.\nDeixar-ho als jutjats de cada estat és més o menys la situació actual, i manca una desitjable certesa legal, així que l'opció més bona seria d'esborrar el punt 3 de l'article 53 de l'EPC (la frase "com a tal"), per a fer més clar que el programari no és patentable. El punt només clarifica el que ja queda ímplicit en la resta del Conveni.\nDe fet, el problema rau en el control democràtic i la conducció egoista de l'Oficina Europea de Patents, i la solució no estaria tant en harmonitzar les lleis dels estats, que ja ho estan, com en executar mesures per a tenir l'Oficina Europea de Patents sota control, o reemplaçar-la per una nova institució de la UE. Una llista de mesures per a restaurar el seny al sistema de patents i evitar la sobre-inflació de patents és a .\n2. La directiva aconseguirà els seus fins, particularment sense efectes secundaris indesitjats?\nNo aconseguiria els objectius establerts. Els únics objectius que aconseguiria serien tenir un control del mercat més gran per part d'unes poques corporacions internacionals, menys innovació i, sobretot, més poder i menys responsabilitat/auditabilitat per a l'Oficina Europea de Patents. Hi hauria molts efectes colaterals (o frontals) en innovació de programari, vitalitat, qualitat, competició i llibertat.\n3. L'art. 5 contradiu el TRIPS (Trade-Related aspects of Intellectual Property rights, aspectes relatius als drets de la propietat intelectual) imposant restriccions artificials en la mena de reivindicacions permissibles en aquest camp? Tenen la intenció que sigui retroactiva? Si és així, amb quins efectes?\nNo ho crec. Com diu l'estudi d'en Bakels, el TRIPS no autoritza continguts. Això ens permet de retornar a l'assenyada doctrina de tecnicitat dels anys 70.\n4. La proposta és legalment impermeable (certesa legal)?\nEn absolut. No poden ni tan sols decidir sobre el seu propi exemple. Faria el sistema encara més incert, de manera que les oficines de patents i els professionals de les patents podrien recaptar més beneficis i poder, esdevenint indispensables per navegar pels requeriments retòrics i formalistes però sense sentit.\n5. Hi ha algun mèrit en seguir les passes dels Estats Units (patentabilitat de mètodes de negoci) o la patentabilitat dels mètodes de negoci han de ser clarament i específicament tancades per endavant?\nAixò ho rebutja tothom, i seria d'esperar que els Estats Units corregissin aquest abús algun dia. De tota manera, la patentabilitat dels mètodes de negoci no és un problema separat. Quan es permet de patentar creacions lògiques (com el programari), llavors qualsevol creació lògica, incloent-hi els mètodes de negoci, es poden reivindicar vestint-los de reivindicacions de programari. Les patents de mètodes de negoci ja les accepta l'Oficina Europea de Patents sense que el legislador li hagi dit mai de fer-ho. Això s'ha d'aturar.\n6. S'hauria de revisar el sistema de llicències (obligatòries) per tal de prevenir l'abús del sistema de patents?\nPossiblement sí, però aquest és un problema independent. No es pot construir un sistema de patents inconsistent i esperar arreglar-ho cas per cas amb mesures d'últim recurs com les llicències obligatòries. Les llicències obligatòries s'haurien probablement d'usar més del que ho són ara, però no per norma, perquè introduïrien encara més incertesa legal.\n7. És un problema el fluxe de patents trivials? Si ho és, com s'ha de reconduir?\nSí, ho és. I és molt difícil de redreçar, però el requeriment de tecnicitat de la novetat reduïria una mica la inflació de patents. La millor manera de redreçar les patents trivials, seria canviar el balanç dels incentius per a l'Oficina Europea de Patents, que ara aconsegueix diners quan concedeix una patent i no quan la refusa. No s'hauria de provar de redreçar-la donant més recursos a una incompetent Oficina Europea de Patents. Un sistema s'ha de regular amb balances correctes col·locades a lloc, de manera que els participants es regulin per ells mateixos. S'han proposat jocs socials on el patentador paga algú que pot demostrar la trivialitat de les seves patents de manera que als patentadors s'els encoratja perquè no patentin idees trivials, i s'encoratja el públic a exposar-les per tal de ridiculitzar-les.\n8. A quin risc, si n'hi ha, s'exposa el programari de codi obert? Si n'hi ha, com és que el programari de codi obert i el propietari semblen coexistir en el present?\nEl risc ja hi és  i s'incrementaria si les 30 000 patents de programari de l'Oficina Europea de Patents esdevinguessin defensables. Espereu més problemes si la resta del món accepta les patents de programari. Actualment, no està clar el què diran els tribunals estatals, així que els riscos són menors d'alguna manera perquè els patentadors s'abstenen d'anar als tribunals. Les cartes de cessament i renúncia i d'altres amenaces privades ja provoquen danys, però no són fàcils de detectar. Però no és només el programari lliure que està en perill. Qualsevol desenvolupador de programari es veuria seriosament restringit en la seva professió.\n9. És possible argumentar que les patents poden ofegar la innovació? Com?\nS'argumenta en molts estudis , i una mica més a dalt. Les patents farien escassos els ingredients bàsics de la innovació en el programari i criminalitzarien la creativitat . Els innovadors de programari estarien més ocupats intentant trobar si infringeixen alguna patent o no que innovant. Mireu també  i . Les barreres per a entrar serien més altes, així que menys individus creatius i empreses de nous negocis serien capaços de trobar ingressos de la seva creativitat.\n10. És possible quantificar en termes econòmics i d'ocupació els beneficis/perjudicis de la patentabilitat del programari?\nNo exactament, segons que tinc entés. Però els arguments són prou convincents com per mostrar que els perjudicis sobrepassen els (inexistents) beneficis. Per exemple, està clar que malmetria les petites i mitjanes empreses i 2/3 dels treballadors en tecnologies de la informació i la comunicació a Catalunya en empreses de més de 10 treballadors estan en empreses de menys de 200 treballadors . Es necessitarien més estadístiques que no tinc, i per a tot Europa, però l'impacte seria gran.\nAltres negocis (no programari) també quedarien afectats per programari més car, menys innovador y de menys qualitat, degut al reforçament dels monopolis. Però no ho puc quantificar.\n11. Quin impacte tindrà, si n'hi haurà algun, acció en aquesta àrea, d'una manera o una altra, en les petites i mitjanes empreses?\nLa patentabilitat de programari perjudicaria les petites i mitjanes empreses, incrementrant les seves despeses, reduint la seva capacitat d'innovació i competència i incrementant les barreres per a entrar i la burocràcia. Reafirmar el programari com a no patentable les permetria treballar en un escenari més equitatiu.\n12. Quin és l'impacte dels TRIPS?\nNo ho sé. Diria que cap en matèries patentables.\n13. L'EPC no està limitada als països de la UE. Quines són les implicacions d'això en cas que s'adopti la directiva?\nLa incertesa legal s'incrementaria a la UE però no necessàriament en d'altres països de l'EPC. L'Oficina Europea de Patents es veuria reforçada i potser tindria més facilitats per a establir la política a seguir per a tots ells. De fet, molts candidats a entrar a la UE no hi són a la EPC. Aquesta és una raó més per a reemplaçar l'Oficina Europea de Patents per una oficina de patents depenet de la UE sota control parlamentari.\n14. Cal reescriure la relació 18 i l'article 6 de la proposta de directiva per tal de permetre la descompilació de programes per als propòsits d'interoperatibilitat com es permet sota la Directiva 91/250?\nCrec que no, però no ho sé del cert. De tota manera, les patents no han d'afectar el programari, així que això no és importat, crec.\n JURI Committee Working Document by Arlene McCarthy\n CEC & BSA trying to impose unlimited patentability on Sweden\n Bibliography on software patents\nTambé sobre els efectes de les patents en el programari (i en català):\nDispositionsprogramm decision by the German Federal Court\n EPO workers union dennounces EPO out of democratic control and not serving public interest\n Efectes de les patents de programari.\n DG Internal MArket FAQ on the directive and press release\n Peticions d'acció d'Eurolinux\n Posició de Caliu sobre les patents de programari. Resum contextual i problemes. Data: 30 de setembre de 2002.\nVersió de Proinnova del document.\nEn castellà http://salazarmora.freezope.org/caliu\n One reply to the Comission Consultation\n Estadístiques sobre economia del coneixement i societat de la informació a Catalunya.\n WEB forum of the Legal Affairs and Internal Market committee of the European Parliament.\nTopic number 6 starts the discussion on software patentability and the proposed directive.\n$Id: mcCarthy-opinion.ca.html,v 1.6 2004/05/28 09:28:29 xdrudis Exp $


Rafel Puigserver: “La premsa forana sempre tendrà un públic fidel perquè ofereix informació de proximitat” - CENT PER CENT\nRafel Puigserver: “La premsa forana sempre tendrà un públic fidel perquè ofereix informació de proximitat”\nRafel Puigserver Pou (Algaida, 1981) es doctor en Humanitats i Ciències Socials per la UIB i acaba de presentar la seva tesi doctoral sobre les publicacions de la part forana de Mallorca des dels anys setanta fins a l’actualitat. És investigador i professor de Secundària. També és col·laborador de la revista de premsa forana Es saig de Algaida.\n– Què t’ha motivat a investigar la petjada de la premsa forana i a fer-ne el motiu central de la teva tesi?\n– Des de sempre m’ha interessat la història i el periodisme. A més de llicenciat en Història vaig fer un postgrau en periodisme digital i un màster en comunicació. La història dels mitjans de comunicació era una de les línies de recerca, i parlant amb el professor Sebastià Serra Busquets, coneixent els meus interessos, em va proposar estudiar el fenomen de la premsa que se feia en els pobles. I m’hi vaig engrescar tot d’una.\n– Què has estudiat i investigat exactament?\n– He estudiat qui sons els diferents models de revistes que conformen allò que es coneix com a premsa forana. També hem estudiat a nivell general el sistema de finançament de la premsa forana, com s’han finançat les publicacions. Quin ha estat el tractament que la premsa forana ha fet sobre determinats temes com llengua, territori, turisme, etc. I finalment el paper que ha jugat l’Associació de la Premsa Forana de Mallorca en el desenvolupament d’aquest tipus de publicacions.\n– Quines fonts d’informació has emprat i quin temps t’ha dut realitzar la tesi?\n– Les mateixes revistes com no podria ser d’una altra manera, però també els llibres d’actes de l’Associació i alguns arxius com el del Consell de Mallorca, l’Arxiu del Regne de Mallorca i també vaig consultar arxius a Madrid. També he entrevistat els presidents de l’APFM i hem parlat amb responsables de les publicacions. Han estat 11 anys de tasca de recerca interrompuda per altres feines. Avui se fa molt difícil dedicar-se completament a la investigació una vegada acabada la carrera.\n– Rafel, quina metodologia de treball has dut a terme?\n– La metodologia ha estat fer una recerca a través dels llibres de l’APFM i dels arxius a la recerca de les subvencions del Consell i del Govern de les Illes Balears a l’entitat i a les revistes. També hem establert una fitxa de cadascuna de les publicacions que a setembre de 2015 encara es publicaven (37), per bé que al llarg de tots aquests anys han superat el centenar de publicacions. I finalment gràcies a la digitalització de les revistes hem pogut treballar el tractament que aquestes revistes han fet sobre determinats fets: llengua, territori, turisme, etc.\n– Són diferents als altres municipis els que compten amb una publicació de premsa forana?\n– Diguem que els ciutadans d’aquests municipis tenen més elements per poder tenir una visió més completa de la realitat que els envolta. La proximitat és la clau. La gent quan compra un diari que s’edita a Palma i no un a nivell estatal ho fa amb l’objectiu de cercar informació propera, a nivell insular i també del seu municipi. Les publicacions de la premsa forana no tenen competència perquè coneixen la realitat del municipi gràcies a què és la gent del mateix lloc qui fa les revistes. I de fet en els darrers temps, la premsa forana ha esdevingut referent en algunes informacions que publiquen altres mitjans.\n– Dius que les publicacions de premsa forana han contribuït a la transparència en la gestió que els polítics han fet dels ajuntaments, fins a quin punt ha estat així?\n– Hem de tenir en compte que bona part d’aquestes publicacions sorgiren en un moment en què el país canviava. Estàvem en plena transició democràtica i molts dels responsables dels ajuntaments de pobles petits no estaven acostumats a què un mitjà de comunicació donàs informació i qüestionàs els resultats de les seves accions polítiques. Per aquesta voluntat de gent compromesa que volia donar informació, moltes d’aquestes revistes contribuïren a aquesta transparència. I hem de de dir que en alguns casos se’n dugueren qualque disgust.\n– Quina relació han establert les publicacions amb el poder? Hi ha hagut una actitud benvolent o crítica cap a l’acció política dels governants?\n– La premsa ha tengut des de sempre una actitud crítica amb els governants, especialment amb els ajuntaments. En alguns casos, quan una informació no ha agradat als que comandaven o han intentant llevar-los les subvencions o fins i tot s’han interposat alguna denúncia. Però la premsa forana gaudeix d’una gran sociabilitat i al final ha aconseguit sobreviure a aquests tipus de problemes\n– Quina és la petjada que deixen els mitjans de premsa forana?\n– És una petjada molt important perquè a les pàgines d’aquestes publicacions s’hi poden trobar continguts únics: entrevistes que expliquen les tradicions antigues del poble o relaten les vivències viscudes durant la guerra o el franquisme, la recuperació de fotografies antigues o articles divulgatius sobre la història local. La vida dels pobles ha estat contada per les publicacions de la part forana, tant la coetània en el temps com la passada. I n’és una bona mostra la quantitat de visites que la col·lecció digital que té la UIB ha rebut des de la seva posada en marxa el 2008. I hauria de continuar.\n– Quin futur els espera a les publicacions de premsa forana de Mallorca? Parla’ns de la crisi dels mitjans de paper i de la irrupció dels mitjans digitals.\n– El cost del paper està dificultant la supervivència de bona part d’aquestes publicacions. Però no és l’únic problema: fa falta un relleu generacional tant de les persones que estan al capdavant de les publicacions i també del públic. Ara bé tenim un gran avantatge com deia abans, la proximitat. Ningú ens pot fer competència en aquest sentit i aquest és la millor garantia de futur. Les publicacions de la premsa forana sempre tindran un públic fidel donada la seva proximitat.\n– Cap a on creus que haurien de caminar les publicacions de premsa dels nostres pobles per seguir captant l’atenció del públic lector i per adaptar-se als nous temps?\n– Sense abandonar el paper jo crec que hem d’apostar cap a nous continguts que puguin ser capaços d’atreure nous públics. Avui els joves cerquen la informació a Internet i les xarxes socials i jo crec que aquelles publicacions que encara no s’hi han incorporat, haurien de fer aquesta passa. Es tractaria que els continguts del paper i d’Internet siguin capaços de complementar-se. Per això també hem de motivar a la gent més joves que s’incorpori a la tasca de fer les revistes, i d’aquesta manera, atreure’ls també com a públic.\n– Creus que naixeran més mitjans de comunicació d’abast local en els propers anys?\n– Jo crec que si, però de ben segur seran majoritàriament digitals perquè els costos són molt menors. Tampoc descart que en sorgeixi algun en paper però és difícil. Només basta veure com els projectes recents en periodisme a les nostres illes, tot i la seva voluntat de fer premsa en paper, han acabat amb models mixtos però amb una clara tendència al digital.\n– Quina tendència preveus que es produirà en la premsa forana: cap a més professionalització o més aviat cap a més voluntarisme?\n– És una bona pregunta que no té una fàcil resposta. Als municipis grans com Inca i Manacor és possible que hi sorgeixin noves publicacions professionals, però crec que majoritàriament tendiran al voluntarisme.\n– Quines són les conclusions generals a les quals has arribat amb la teva tesi?\n– Que per Premsa Forana hem d’entendre al conjunt de publicacions, majoritàriament no professionalitzades i que són editades per entitats o associacions culturals amb fins no lucratius, encara que en alguns casos s’ha tendit a una certa professionalització. Que presenta una gran heterogeneïtat en la periodicitat (setmanaris, quinzenaris , mensuals, bimensuals i trimestrals), i en àmbits de difusió. A més a més, la premsa forana ha contribuït al procés de normalització lingüística del català, a la difusió del patrimoni cultural i natural a partir d’un vessant majoritàriament ecologista, progressista i nacionalista, però no exclusiu ja que també trobam premsa forana més propera a plantejaments conservadors. En tercer lloc que la premsa forana ha contribuït a la informació local com bé públic i a la tasca de fer poble. I finalment que l’Associació de la Premsa Forana ha contribuït al sorgiment i la supervivència de bona part de les publicacions de la part forana.\nprevious post: Dos molins fariners de Manacor s’incorporen a la Ruta dels Molins de l’Euroregió Pirineus Mediterrània\nnext post: El psiquiatre, Jaume Santandreu, parlarà sobre salut mental al dilluns de l’Obra del 29 de febrer


Construccions Narcis Matas - Serveis - Recuperacio de Runes\nEquip Mòbil i Autònom per a Matxacat i Classificació de Runes\nL’equip permet el matxacat de tot tipus de material (pedra, formigó, asfalt, ceràmica... amb diferent grau d’humitat) a l'obra per a ser reutilitzat en la matexa.\nEl diàmetre resultant mínim és de 0 - 70m/m amb possibilitat de classificació amb la Criba de Fins – Cribat 10-40 – Cribat 40-70, també és possible obtenir altres mescles de materials nets com Sub-Bases.\nAutònomament es separen per a la seva classificació les restes fèrriques del material.\nAmb aquest procés es possible reutilitzar gran part de les runes, pedres de rebaix, formigons de paviments... per la mateixa obra, minimitzant els residus a dipositar en un Abocador Autoritzat, generant un estalvi de cost del material i de transport del mateix.\nEls principals avantatges que ofereix aquest equip son:\nEquip Compacte amb facilitat de transport fent possible el tractament dels materials on s'han generat, eliminant despeses de transport.\nEquip Autònom que no requereix la presència de cap operari a la boca de trituració, amb control electrònic de funcionament i de inversor per sanejar les obstruccions de materials automàtic. Sols es requereix un operari per l'alimentació mecància directe a la tolva.\nPoc Sorollós, gracies al sistema FTR d'arbres contrarrodants de baixa velocitat de dents, minimitzant al mateix temps l'emissió de pols i vibracions.\nApte por tot tipus de Materials de la Construcció independentment de la duresa, punt d'humitat, ferro... Amb una boca de trituració de 150x90Cms.\nc/Padró, 27 - 17142-VERGES (Veure Planell)\nTelèfon: (+34) 972.780.126\nFAX: (+34) 972.780.438\n[ Principal ] [ Edificació i Rehabilitació ] [ Excavacions i Terraplenats ] [ Obra Civil ] [ Enderrocs ] [ Rasadora i Trituradora ] [ Recuperació de Runes ] [ Perforacions ] [ Serralleria ]


Abu-Bakr as-Siddiq - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Abu Bakr as-Siddiq)\n(ar) أبو بكر\n22 agost 634 (60/61 anys)\nmesquita del Profeta\n8 juny 632 – 22 agost 634\n← Muhàmmad – Úmar ibn al-Khattab →\nÀrabs, Quraix i Banu Taym\nMuetzí, polític i soldat\nQutayla bint Abd al-Uzza\nUmm-Ruman Zàynab bint Àmir\nAbd-Al·lah ibn Abi-Bakr\nMuhàmmad ibn Abi-Bakr\nAbu-Quhafa, Salma bint Sakhr ibn Àmir\nAbu-Bakr as-Siddiq —en àrab ابو بكر الصديق, Abū Bakr aṣ-Ṣiddīq— (la Meca, vers 573 - Medina, el 23 d'agost de 634) va ser un dels primers conversos a l'islam i un dels principals seguidors del profeta Mahoma. Durant la vida del Profeta va actuar com el seu amic i confident, esdevenint el seu sogre, i a la mort d'aquest es convertí en el primer califa musulmà establint el califat Raixidun, essent considerat pels sunnites el primer dels quatre "califes ortodoxos", anomenats els "ben guiats" o "raixidun". El seu califat, que durà dos anys i tres mesos (632-634), significà la consolidació i expansió de l'islam cap a Síria i l'Iraq. La seva vida personal consistí en la renúncia a tota riquesa i pompa. Es troba enterrat al costat de Mahoma i d'Úmar ibn al-Khattab a la Mesquita del Profeta de Medina.\n2.1 Després de la mort de Mahoma\nEra un petit comerciant i se'l considerava expert en genealogies de les tribus àrabs, fill d'Uthman ibn Àmir del clan Taym de la tribu Quraix, i d'Umm-al-Khayr Salma bint Sakhr. Va tenir quatre esposes: Qutayla bint Abd-al-Uzza dels Àmir (mare d'Abd-Al·lah i Asmà); Umm-Ruman bint Àmir dels Kinana (mare d'Abd-ar-Rahman i Àïxa); Asmà bint Umays dels Khatam (mare de Muhàmmad); Habiba bint Khàrija dels Hàrith (mare d'Umm-Kulthum, pòstuma). Els dos primers matrimonis foren probablement simultanis i els altres dos polítics (Asmà era la vídua de Jàfar ibn Abi-Tàlib, mort el 629).\nLa tradició el fa el primer musulmà després de Mahoma però aquesta condició també s'atribueix a altres; va restar a la Meca mentre altres musulmans van haver d'emigrar a Axum; fou escollit per Mahoma per acompanyar-lo a la seva emigració a Medina. La seva filla Àïxa bint Abi-Bakr es va casar amb Mahoma. Va participar en totes les expedicions iniciades per Mahoma i fou el primer a ser informat dels objectius de l'expedició a la Meca del 630; mai va tenir un comandament militar separat excepte dues petites operacions el 627 i 628. El 8 de juny del 632 va morir Mahoma i Abu-Bakr, que havia estat distingit pel Profeta amb detalls com encarregar-li la direcció de l'oració a Medina durant la seva malaltia, fou nomenat successor a proposta d'Úmar ibn al-Khattab. Va ser nomenat khalífat Al·lah ("representant de Déu") i es va instal·lar al centre de Medina.\nDesprés de la mort de Mahoma[modifica]\nEn aquest temps va predominar el moviment anomenat la ridda ("apostasia"), que no era una mera reacció religiosa, sinó sobretot una oposició política en què alguns grups es negaven a enviar impostos a Medina. El moviment s'havia iniciat al Iemen ja abans del 632, i Al-Àswad ibn Kab al-Ansí fou substituït per Qays ibn Hubayra ibn Abd-Yaguth al-Makxub. Fou essencialment un moviment antimedinès que va esdevenir revolta oberta a la mort del Profeta.\nL'exèrcit dirigit per Ussama ibn Zayd estava ocupat a Síria i les tribus rebels de la vora de Medina van aprofitar aquest fet i van intentar ocupar la ciutat per sorpresa, però foren derrotades a Dhu-l-Qassa. Quan l'exèrcit va tornar, un grup sota comandament de Khàlid ibn al-Walid fou enviat contra els rebels. El primer dels seus caps, Tulayba, fou derrotat a Buzakha; Tamim va fer submissió; la principal batalla fou la d'Aqrabà a la Yamama, el maig del 633 (coneguda com "El Jardí de la Mort") en què Musàylima, el principal cap de la ridda, fou derrotat i mort i l'Aràbia central recuperada. Altres caps militars van dirigir operacions secundàries a Bahrayn (Al-Hassà) i a Oman (Mahra).\nKhàlid ibn al-Walid va pacificar la Yamama i va anar amb un exèrcit de 18.000 voluntaris per a conquerir l'Iraq. Al-Muhàjir ibn Abi-Umayya es va encarregar de reprimir la ridda al Iemen i a Hadramawt. Abu-Bakr es va mostrar clement amb els caps enemics presoners i després, la major part d'aquests van esdevenir musulmans zelosos i partidaris fidels del califa. Encara que el 633 la guerra de la Ridda va ser sufocada, encara es van produir alguns incidents fins al 635.\nKhàlid es va unir a un altre cos d'exèrcit dirigit per Al-Muthannà ibn Hàritha i va assolar Iraq amenaçant Hira, que va pagar 60.000 dinars per evitar la seva destrucció. Al-Muthannà va restar a la zona i Khàlid va iniciar la seva cèlebre marxa cap a Damasc unit a tres columnes més dirigides per Amr ibn al-As, Xurahbil ibn Hasna i Yazid ibn Abu-Sufyan que operaven a Palestina sense aconseguir derrotar els bizantins. Les forces musulmanes reunides van derrotar els bizantins a la batalla d'Ajnadayn entre Jerusalem i Gaza el juliol del 634.\nProfeta de l'islam\n632-634 Succeït per:\n↑ ibn Jarir at-Tabarí, Muhàmmad. The Chanllenge to the Empires (en anglès). SUNY Press, 1993, p. 121. ISBN 0791496848.\n↑ Hitti (2002):p.411\n↑ Hitti (2002):p.414\nBaixir ibn Sad\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Abu-Bakr as-Siddiq\nC. Becker, The expansion of the Saracens a la Cambridge Medieval History, 1912.\nW. Montgomery Watt, Muhammad at Mecca, Oxford 1953\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Abu-Bakr_as-Siddiq&oldid=20453246»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 nov 2018 a les 01:17.


Un musical d’amor i desamor del dret i del revés | Martí Figueras\nUn musical d’amor i desamor del dret i del revés\nSempre he pensat que el gènere del musical és el gènere escènic més gregari, el que més agrupa una comunitat fidel, però al mateix temps és probablement el més vilipendiat. Sembla que no hi ha terme mitjà: o l’adores o el detestes. Afortunadament, a casa nostra hi ha una nodrida legió de fans del musical i molts d’aquests no sols són espectadors professionals, sinó que són creadors: cantants, músics, directors, traductors… I tota aquesta colla de professionals del gènere tenen una força, unes ganes i un talent que fa que cada any es puguin estrenar a casa nostra tres o quatre musicals de petit, mitjà o gran format, alguns amb pressupostos irrisoris, d’altres amb el suport darrere d’una empresa privada. El cas d’Aquests cinc anys ocupa la parcel·la d’espectacle modest, íntim, petit però creat amb il·lusió, talent i molta passió. Així doncs, al Maldà s’està representant una de les millors obres d’un dels autors vius de Broadway més cèlebres, Jason Robert Brown. Si hi ha algun musical lover que estigui despistat que no se la deixi perdre. I per la resta de la població desencantada, deixeu-vos encantar per unes actuacions de nivell.\nImatge promocional del musical ‘Aquests cinc anys’, que es representa actualment al Maldà.\nNi Marc Flynn ni Anna Herebia són noves troballes, sinó vells coneguts d’un dels musicals que més ha impactat a un servidor els últims anys, Per sobre de totes les coses (Bare. A Pop Opera de John Hartmere i Damon Intrabartolo). Des de llavors tots dos han seguit aixecant projectes per separat. El cas més sonat ha estat El despertar de la primavera, èxit del Teatre Gaudí de l’any passat que aquest any ha ocupat durant unes setmanes el Teatre Victòria i en la qual Marc Flynn hi tenia un paper destacat. I tal com han acabat les representacions al Victòria, Flynn s’ha retrobat amb la seva amiga Anna Herebia per calçar-se el personatge d’en Jamie, mentre que ella es posa en la pell de la Cathy. La història és ben senzilla, noi coneix noia, s’enamoren, comencen una relació, es comprometen, però al final tot se’n va en orris. A més, ell és un escriptor que passa de ser una promesa a ser un autèntic fenomen de vendes. Ella, al contrari, és una aspirant perpètua a actriu, que perverteix el seu somni servint cafès a un Starbucks. No us enganyo, aquesta història l’hem sentit milers de vegades. Però Jason Robert Brown tenia ganes d’explicar un altre cop aquesta història però d’una manera diferent. El joc dramàtic que va proposar l’americà era explicar la història des dels dos punts de vista dels protagonistes. Gairebé és una obra de cambra per a dos intèrprets. Però l’originalitat rau en en el fet que la història que ens explica la Cathy va del final al principi, de la ruptura, de la desil·lusió, de la ràbia i la tristesa a l’encís de l’enamorament, la felicitat del primer petó. I pel que fa a ell, en Jamie, fa el recorregut cronològic normal. Així doncs primer veiem una escena d’ella, després d’ell i així fins que arriba un punt on els dos punts de vista es troben: l’escena del compromís i del casament. Després cadascú segueix el seu camí, ella relatant aquells episodis de més esperança i felicitat, ell enfonsant-se en un mar de dubtes i infidelitats. Cal dir que en el meu cas estava alertat de com funcionava l’estructura. Per a aquells que hi hauran anat verges, segurament hauran necessitat algunes escenes per entendre els dos punts de vista, i on se situaven en la història. Però si un té la possibilitat de reconstruir cada una de les escenes i ordenar-les veurà com encaixen les peces, com hi ha una conseqüència entre cada una de les escenes, si les ordenem en la mateixa línia temporal.\nMalgrat tot, la història en sí és més aviat simple. A més a més, es veu com antiga en el retrat dels dos personatges. Home exitós, dona que fracassa en el seu somni; home que sucumbeix a la seducció del poder i al pecat de la infidelitat; dona que espera el seu home, morta de fàstic, dependent d’ell. Vull pensar que, si el senyor Jason Robert Brown reescrivís la història en l’actualitat, canviaria unes quantes coses dels rols de cadascú per trencar aquests estereotips que no funcionen avui en dia.\nAixí doncs gran part de l’èxit de l’obra està sens dubte en el com i no tant en el què. Però, per descomptat, l’altra part de l’èxit de This last five years es troba en la fantàstica partitura que el mateix autor va crear. Cada una de les peces està creada per remarcar una emoció del personatge, un moment que està vivent molt específic i com que l’obra passa per tots els estats anímics ens trobem cançons pausades, divertides, rítmiques, tristes, commovedores. I cada una d’elles demana a l’intèrpret un esforç interpretatiu i vocal molt important.\nMarc Vilavella (actor i director d’El despertar de la primavera) deixa que siguin els dos joves talents qui s’encarreguin de donar veu i cos als dos personatges. I és un gust sentir-los i veure’ls, però sobretot en el cas de l’Anna Herebia (no ens enganyem el personatge de la Cathy és més agraït d’interpretar) veiem una força en la veu i la interpretació espectacular. Té aquesta noia una presència magnètica, una força gitana, una mirada i un posat poderós. Però no sols és dramàtica, sinó que quan somriu i es posa còmica transmet una llum diferent. L’acting ve apuntalat per una veu que modula cada emoció en cada frase. Impressionant.\nAmb tot això, però s’ha de valorar i molt la posada en escena que el mateix Vilavella ha aixecat. Per marcar els punts de vista inversos ha fet que la Cathy entri i surti a escena caminant enrere i el Jamie caminant endavant. L’escenografia es munta i es desmunta a mesura que la relació es crea i es destrueix, de la mudança al recollir la maleta. Però a més cada escena està pensada com una única unitat d’acció dramàtica i en algunes d’elles Vilavella arrisca i excel·leix sigui tant en les interpretacions solitàries com en les que juga amb els dos actors a escena. Potser la millor escena (i una de les millors cançons del musical) és la de la història del sastre de Klimovich. El director sap transmetre una sensibilitat única a una escena cabdal a través d’uns titelles que Flynn sap manipular amb delicadesa. D’igual manera, Vilavella treu petroli a l’espai. Per exemple, juga molt amb la finestra que dona al carrer del Pi i situa a l’Anna Herebia en la penombra, i fins i tot la fa obrir el porticó i bramar als quatre vents. Segurament més d’un turista es deu preguntar en aquell moment si ha d’avisar a la policia o aplaudir aquest instant fulgurant de cant dramàtic.\nTant en les cançons com en les interpretacions, Vilavella deixa la seva petja amb una direcció sensible que troba les millors solucions a l’espai per crear una atmosfera íntima que el text de Jason Robert Brown demana. I a sobre compta amb dos intèrprets tan potents, amb tant de talent… Si allò que s’explica tingués tanta potència com la manera en què s’explica, seria un deu.\nAnna Herebia Aquests cinc anys El Maldà Jason Robert Brown Marc Flynn Marc Vilavella


L’envelliment facial es combat a la Clínica Álvarez Carbonera sense cirurgia i amb resultats naturals - Empordà\nL’envelliment facial es combat a la Clínica Álvarez Carbonera sense cirurgia i amb resultats naturals\n«Cuida el teu cos, és l’únic lloc que tens per viure» és el lema que segueix la clínica amb la doctora Lídia Darder\n29·06·21 | 08:19 | Actualitzat a les 10:53\nEls tractaments avançats permeten mantenir la imatge personal | FREEPIK\nCuidar-nos és important; és la base per sentir-nos joves tota la vida. Per aquest motiu, Clínica Álvarez Carbonera de Figueres ofereix els millors tractaments sense cirurgia per aconseguir rejoveniment i prevenció de l'envelliment. Els tractaments amb bòtox i materials de farciment, l’àcid hialurònic, són molt utilitzats per combatre l’envelliment facial. Són tractaments que s’apliquen de forma ambulatòria, a través de microinjeccions, sense necessitat de cirurgia, amb resultats molt naturals, immediats i amb un postoperatori quasi imperceptible.\nA més, el bòtox i l’àcid hialurònic tenen una duració variable i es van reabsorbint amb el temps, per això, en cas que els resultats estètics no fossin els desitjats, es poden corregir en una propera aplicació. A més, rarament produeixen efectes adversos.\nAmb aquests tractaments, Álvarez Carbonera pot tornar la joventut al rostre, mitjançant: augments dels volums facials i tractament d’arrugues de la cara o del solc nasogenià (les línies d’expressió al voltant del nas i la boca). Tanmateix, amb el tractament amb bòtox i materials de farciment també es pot combatre la flacciditat del rostre i malalties que cursen amb activitat muscular exagerada, corregir seqüeles de lesions facials o erradicar hiperhidrosis (sudoració augmentada).\nLa Clínica Álvarez Carbonera disposa de grans professionals que treballen incessantment per oferir un servei de qualitat, i al capdavant hi trobem la doctora Lídia Darder Tubert. Llicenciada en Medicina i Cirurgia a la Universitat Autònoma de Barcelona, és especialista en Cirurgia Oral i Maxil·lofacial a l’Hospital Universitari Vall d’Hebron de Barcelona. També és adjunta al servei de Cirurgia Oral i Maxil·lofacial a l’Hospital Universitari Josep Trueta de Girona. Diplomada en Implantologia Oral, també disposa del títol EBOMS, que certifica el nivell europeu en el coneixement com a especialista en cirurgia maxil·lofacial. També exerceix com a professora a la Universitat de Girona.\nCuidar-se evitant la cirurgia, a Clínica Álvarez Carbonera, és una realitat, i, a més, d’una manera pràcticament indolora i en qualsevol època de l’any. Com deia l’autor estatunidenc Jim Rohn: «Cuida el teu cos. És l’únic lloc que tens per viure!».


Nom: ESGLÉSIA DE LA MARE DE DÉU DE GRÀCIA I SANT JOSEP\nAltres noms: Església dels Josepets\nAdreça: Plaça Lesseps, 25 / Avinguda de la República Argentina, 1\nNúm. Registre / Catàleg: 4080-I\nL'església de la Mare de Déu de Gràcia i de Sant Josep, coneguda popularment com els Josepets de Gràcia, va ser construïda entre el 1658 i el 1687 i projectada per fra Josep de la Concepció. Actualment és l'únic edifici conservat de l'antic convent dels carmelites descalços de Santa Maria de Gràcia.\nL'església dels Josepets es configura com un temple de nau única, amb volta de canó amb llunetes, nàrtex sota el cor i cúpula al transsepte. Entre els contraforts hi ha situades les capelles laterals, intercomunicades entre elles i cobertes amb cúpules dotades de lluerna.\nActualment el parament de la façana es troba revestit per una capa d'arrebossat pictòric de color ocre clar que imita carreus ben escurats, de tal forma que només es conserva vist la pedra emprada en les obertures, els contraforts i els cornisaments. L'església de la Mare de Déu de Gràcia i de Sant Josep, coneguda popularment com els Josepets de Gràcia, va ser construïda entre el 1658 i el 1687 i projectada per fra Josep de la Concepció. Actualment és l'únic edifici conservat de l'antic convent dels carmelites descalços de Santa Maria de Gràcia.\nL'any 1625 Josep Dalmau - que havia estat conseller de Barcelona i benefactor l'any 1586 del primer monestir de l'Ordre dels Carmelites Descalços a Barcelona- va fer una donació per fundar un nou convent dels Carmelites Descalços, en aquest cas sota l'advocació de Sant Josep i de Nostra Senyora de Gràcia.\nEl segle XIX va ser un període molt convuls pel monestir, tot patint els estralls de la Guerra del Francès al 1808, moment en què els carmelitans es veieren obligats a abandonar el convent fins el 1814. Com a conseqüència dels intents de supressió durant el trienni lliberal entre 1820 i 1823, els frares es traslladaren a Barcelona. Finalment durant el procés de desamortització de Mendizábal, el monestir fou subhastat el 3 de gener de 1837 i adjudicat a Llorenç Amigó. El convent va ser enderrocat conservant-se únicament l'església.\nFinalment, a partir del 1868 l'església va passar a tenir funcions parroquials. El 20 de juliol d'aquest any la reina Isabel II nomenà a Pere Jaume Carreny, com a rector de la nova parròquia de la Verge de Gràcia i Sant Josep.\nJa en el segle XX, el 1906, els rectors de Sant Josep de Gràcia i de Sants Gervasi i Pròtasi, i Nostra Senyora de la Bonanova van haver de recórrer al bisbat per marcar els límits d'ambdues parròquies. El 1909, durant la Setmana Tràgica, l'església de Josepets es va salvar de ser incendiada, en suposar els avalotats que aquesta estava defensada. En canvi el juliol de 1936 si que fou incendiat, ensorrant-se la cúpula i la nau central. Restablert el culte en un magatzem del carrer Homer el 1939, les obres de recuperació de l'església acabaren el 1961.\nL'avinguda de la República Argentina fou urbanitzada el 1910. Els anys setanta, l'obertura del primer cinturó de ronda i la reordenació consegüent de la plaça de Lesseps fragmentaren definitivament el barri i l'entorn urbanístic de l'edifici. L'any 1625 Josep Dalmau - que havia estat conseller de Barcelona i benefactor l'any 1586 del primer monestir de l'Ordre dels Carmelites Descalços a Barcelona- va fer una donació per fundar un nou convent dels Carmelites Descalços, en aquest cas sota l'advocació de Sant Josep i de Nostra Senyora de Gràcia.\nEn un principi es va considerar la possibilitat d'habilitar una torre que Josep Dalmau tenia a Sarrià, però davant la complexitat i impediments de l'operació, finalment va adquirir a començaments del 1626 la finca anomenada Torre Guinardó. Aquesta era propietat de Mariagna Mitjà i es loca...


El World of Warcraft més solidari\nBlizzard Entertainment subhastarà per lots els servidors que va utilitzar en els seus inicis per allotjar els regnes del seu exitós joc World of Warcraft dels Estats Units i Europa. Els beneficis de la subhasta que es realitzarà a través d'eBay es destinaran al St. Jude Children's Research Hospital, un hospital dels Estats Units que es dedica a investigar el tractament de càncer pediàtric i altres malalties infantils.\nDoncs així els fanàtics del joc tindran l'oportunitat d'aconseguir una peça única part de la història de World of Warcraft, exactament un dels 2000 servidors originals HP BladeSystem que quan estaven en funcionament allotjaven més de 500 regnes dels Estats Units i Europa. Cadascuna de les peces s'entregarà dins una capsa que en permetrà veure l'interior personalitzat amb el logotip del joc, juntament amb una placacommemorativa signada per part de l'equip de World of Warcraft, cosa que fa de cadascuna d'aquestes unitats subhastades un objecte decol·leccionistaúnic.\nSegons el President Executiu i cofundador de Blizzard Entertainment, Mike Morhaime: "Els regnes de World of Warcraft són com els entorns virtuals de la comunitat de jugadors del joc, contenen els llocs on milions de jugadors han fet amics i on s'han forjat rivalitats amistoses queperdurarandurant anys a les seves memòries". Una frase que, de ben segur, molts dels seus jugadors poden confirmar. Tanmateix el que destaca Mike és que "cada guanyador d'aquestasubhastaposseirà un petit monument d'aquesta experiència col·lectiva" i que " el millor d'aquesta subhasta és que beneficia a una gran organització que està fent un formidable treball ajudant a nens d'Estats Units i tot el món".\nA partir del dia 17 d'octubre i durant quatre setmanes podrem començar a pugnar per aquestes relíquies històriques, ja podem consultar les dates exactes i a quins regnes pertanyien les peces de cadascuna de les subhastes en aquesta adreça www.ebay.com/blizzard. Si voleu podeu consultar també la pàgina web de l'hospital St. Jude Children's Research Hospital i conèixer la tasca que realitza aquest centre http://www.stjude.org/.\nA hores d'ara no podem posar en dubte que els videojocs tenen tanta repercussió social com poden tenir altres productes dins de la categoria de l'oci com la música o el cinema, que aquesta repercussió sigui aprofitada de manera positiva fa que, des de racons com aquest, des del que, modestament, ens ocupem d'informar de l'actualitat del sector, ens sentim orgullosos de la nostra passió.


Antífones de la “Oh” Aquestes grans Antífones del càntic de Maria, de la pregària de vespres, anomenades de la “Oh”, tenen un dens contingut bíblic, - ppt descargar\nPublicada porBeatriz Brandt da Cunha Modificado hace 1 año\nPresentación del tema: "Antífones de la “Oh” Aquestes grans Antífones del càntic de Maria, de la pregària de vespres, anomenades de la “Oh”, tenen un dens contingut bíblic,"— Transcripción de la presentación:\n1 Antífones de la “Oh” Aquestes grans Antífones del càntic de Maria, de la pregària de vespres, anomenades de la “Oh”, tenen un dens contingut bíblic, molt apte per a enriquir l'oració d'aquests dies més propers al Nadal. L'acròstic invertit “ ERO CRAS “ ens anuncia : DEMÀ SERÉ .\n2 La Saviesa es deixa veure fàcilment del qui l'estima,es deixa trobar del qui la cerca. ( Sa 16,12 )\ndia 17 Oh Saviesa, que Brollàreu dels llavis de l'Altíssim i que abasteu totes les coses i les Disposeu vigorosament Amb bondat : veniu a ensenyar-nos el camí de la prudència.\n3 “ Jo sóc el Senyor, el teu Déu, que t'he fet sortir del país d'Egipte, la terra on eres esclau.” ( Ex 20,2 ) dia 18 Oh Adonai, cap de la casa d'Israel, que us aparaguéreu a Moisés en la bardissa flamejant i li donàreu la llei al Sinaí: veniu a redimir-nos amb el poder del vostre braç.\n4 dia 19 Un rebrot naixerà de la soca de Jessè, brotarà un plançó de les seves arrels. ( Is 11,1 ) Oh Rebrot de Jessè, que us alceu com a bandera dels pobles, davant vostre els reis emmudiran i les nacions pregaran : veniu a alliberar-nos, no trigueu més.\n5 Dia 20 “ Quan ell obri, ningú no tancarà, quan ell tanqui, ningú no obrirà “. ( Is 22,22 ) Oh Clau de David i Ceptre de la casa d'Israel: si obriu, ningú no tancarà; si tanqueu, ningú no pot obrir : Veniu, traieu de la presó els encadenats que viuen a la fosca i a les ombres de la mort.\n6 Oh Orient, esplendor de la llum eterna i sol de justícia :\n“Alça't radiant, Jerusalem, que arriba la teva llum : sobre teu clareja com l'alba la glòria del Senyor “. ( Is 60,1 ) Oh Orient, esplendor de la llum eterna i sol de justícia : veniu a il·luminar els qui viuen a la fosca i a l'ombra de la mort. dia 21\n7 M'ha consagrat a mi com a Rei seu dalt de Sió\nM'ha consagrat a mi com a Rei seu dalt de Sió. M'ha dit: “ Ets el meu Fill ; avui t'he engendrat “(Sl 2,6-7 ) Oh Rei i desitjat de les nacions, pedra angular que de dos pobles n'heu fet un : veniu a salvar l'home que vàreu fer de fang. dia 22\n8 La noia que ha d'infantar tindrà un fill, i li posarà el nom d'Emmanuel, que vol dir “ Deú-amb-nosaltres “ ( Is 7,14 ) dia 23 Oh Emmanuel, rei i legislador nostre, esperança i salvació de les nacions : veniu a salvar-nos, Senyor, Déu nostre.\n9 “Avui sabreu que el Senyor ve a salvar-vos i demà veureu la seva glòria”. ( Ex 16,6-7 )\ndia 24 Senyor, Déu nostre, cada any ens concediu d'esperar amb alegria la solemnitat de Nadal, inici de la nostra redempció Feu que els qui ara acollim amb joia el vostre Unigènit com a redemptor, també el puguem contemplar amb confiança quan vindrà com a jutge . (Entrada i Oració col·lecta de la missa vespertina de la vigília de Nadal )\n10 Motet : VENI DOMINE ( Felix Mendelssohn ( 1809 – 1847 ) Canta : ESCOLANIA DE MONTSERRAT Director : P. IRENEU SEGARRA Advent\nDescargar ppt "Antífones de la “Oh” Aquestes grans Antífones del càntic de Maria, de la pregària de vespres, anomenades de la “Oh”, tenen un dens contingut bíblic,"


Marc Gimeno + Jimi Subwax\nDuels dels bons! L’agència de contractació i promotora Poem contra la distribuïdora, discogràfica i botiga Subwax. I no amb exèrcits de vassalls, no, no, seran els capos que es batran: Marc Gimeno, l’inventor del poema i integrant de The Monkey Bar contra Jimi Subwax, el fundador homònim. Serà una lluita despietada, amb les millors armes dels seus segells per sorprendre l’enemic. Jo no m’ho perdria...


Enginyer/a Estructural Senior - NA - wijobs.es\nEnginyer/a Estructural Senior - NA\nEstàs buscant un nou repte professional? T'agradaria treballar en una empresa on inverteixen en tecnologia, equipament i R+D? Si estàs interessat/da APUNTA'T! Aquesta podria ser la teva oportunitat!\nBusquem una persona amb formació en Enginyeria Industrial o Civil i amb un nivell d'anglès fluïd per a dur a terme tasques de disseny en una empresa del sector metall de la Garrotxa.\n- Treballar directament amb els clients i altres professionals amb el mínim de supervisió.\n- Revisió d'especificacions tècniques i normatives.\n- Disseny conceptual d'estructures i detalls constructius.\n- Desenvolupament de simulacions numèriques complexes (Models globals i Models de detall 3D).\n- Anàlisi tèrmic i energètic d'elements de tancament.\n- Coordinació amb l'equip de disseny mitjançant dibuixos, models 3D, informes i especificacions.\n- Determinació dels requeriments de fabricació: toleràncies, controls del producte...\n- Determinació del mètode de muntatge: fases de construcció.\nRequisits que has de complir:\n- Formació en Enginyeria Industrial o Civil.\n- Experiència mínima de 5 anys en disseny, verificació i construcció d'estructures metàl·liques complexes.\n- Expertesa en l'ús de software avançat d'estructures com RFEM, Robot, Strand 7 o similar.\n- Experiència en l'ús de software de simulació avançada com ANSYS, ABAQUS o similar.\n- Experiència en l'ús de software de modelat 3D com Solidworks, Rhinoceros o similar.\n- Fluïdesa en l'anglès escrit i parlat.\n- Disposat a viatjar sovint (aproximadament 5 - 10% del temps).\nSi creus que compleixes amb tot el que t'hem explicat no dubtis en apuntar-te a l'oferta o en contactar amb nosaltres. Et volem conèixer!\nS'ofereix contracte estable directament per empresa.\nJornada laboral de 40h setmanals.\nTreballar en projectes amb arquitectes i consultors de prestigi.\nCreixement personal i professional continu. Formació i nous reptes.\nGD Asesoría La asesoría global que conecta y combina la perspectiva múltiple con la especialista: - Fiscal y contable - Laboral - Mercantil - Movilidad internacional y extranjería - Selección de personal - Asesoría legal Descripción de la oferta GD es...\nStandard Ricoh Spain Template\nChange your job, change your workplace, change your Desde RICOH queremos ampliar nuestro equipo de Teamwork y Modern Workplace con un Diseñador UX/UI con experiencia en Diseño UX desde su conceptualización hasta su conversión en un diseño...


Comunicació | Comunicació – Pàgina 18 – El Cancell 2.0\nMàximes, mínimes i pluviositat cada dia\n29 Octubre 2002 Comunicaciómitjans temps medi temperatures Carles Miretadmin 89\nComunicació L’observatori “Llamps i trons” oferirà diàriament informació de temperatures, pluviositat i estat de l’atmosfera. A partir d’avui podeu consultar el temps que ha fet al nostre portal. Podeu accedir-hi des de l’opció “Temperatures” del menúRead More…\n17 Octubre 2002 Comunicaciócartes als diaris, comunicació, Cultura, premsaadmin 183\n11 Octubre 2002 Comunicaciócomunicació, Cultura, el butlletí, xuliusadmin 138\nL’Arxiprestat del Garraf treu una revista\n7 Octubre 2002 Comunicaciócomunicació, Parròquia, societatadmin 98\nComunicació Els capellans de la comarca ja tenen un butlletí per expressar-se. “L’Església al Garraf” és el nom del butlletí de l’arxiprestat del Garraf. El número 1, que data d’octubre d’enguany, compta amb una salutació deRead More…\nRibes.org és el portal ribetà més ben posicionat\n6 Setembre 2002 Comunicacióadmin 28\nComunicació El nostre portal, Ribes.org, és el més ben posicionat quan es fan cerques sobre Ribes o sobre Sant Pere de Ribes en els principals buscadors d’Internet. Obté la primera posició a Google, Altavista i altresRead More…\n21 Agost 2002 Comunicacióadmin 68\nTVRibes diu que les entitats hi sortiran\n18 Juliol 2002 Comunicacióadmin 28\nComunicació En una nota al videotext, TVRibes demana a les entitats que envien actes per a la seva agenda, que es posin en contacte amb ells per regularitzar la situació. Segons diuen, aquest serà un primerRead More…\nEls Xulius treuen “El Butlletí” de primavera\n8 Maig 2002 Comunicacióadmin 20\nComunicació El Butlletí de primavera de l’entitat del carrer Major ja és al carrer. Dedica la portada als migdies musicals i inclou informació sobre les diverses activitats que s’han portat a terme en els últims mesosRead More…\nLa Parròquia ja té web\n30 Abril 2002 Comunicacióadmin 74\nComunicació La Parròquia de Sant Pere ja té el seu lloc a Internet, concretament a l’adreça www.parroquiastpere.ya.st. L’ha feta en Lluís Milà, que és un col·laborador habitual del senyor rector. També hi han participat Dolors GiraltRead More…\nEl Cancell surt a la llum\n14 Abril 2002 Comunicacióadmin 21\nComunicació El Cancell, una crònica de l’actualitat ribetana, s’incorpora a ribes.org després de nou mesos de funcionar en proves. El portal de Ribes Internet, centrat en continguts vinculats amb el poble, mantindrà el perfil d’acollida delsRead More…


Ja hi ha 100 guàrdies civils en quarantena a Madrid La República\nJa hi ha 100 guàrdies civils en quarantena a Madrid\nSis membres de l’Cos han donat positiu en Covid-19.\nFonts internes del cos, segons informa El ESPAÑOL, expliquen que no s’estan posant els mitjans necessaris per preservar la salut dels agents. La partida de 50.000 mascaretes i més d’un milió i mig de guants disponibles no estan arribant a totes les unitats. L’única unitat que ha tingut d’equips als seus és la Unitat de Protecció i Seguretat de la Guàrdia Civil (UPROSE). En altres, alguns han tingut fins i tot d’anar pel seu compte a comprar el material que no els lliuraven a la comandància.\nEls esdeveniments es precipiten a mesura que passen les hores. Fins al moment, segons portaveus oficials del cos, hi ha sis membres contagiats d’un total de 81.000 integrants. Es tem que puguin ser molts més.\nLa caserna de Valdemoro, on precisament va donar positiu un agent del servei d’armes, és un dels llocs a què més atenció se li està prestant en els últims dies, atès que a l’hospital d’aquesta localitat de sud de la capital d’Espanya es concentren un bon nombre d’afectats pel COVID-19. Per no desbordar els serveis sanitaris davant l’allau de nous contagiats, molts agents de la Guàrdia Civil que estan detectant el quadre de símptomes de la malaltia estan prenent la decisió d’aïllar-a casa seva.\nMascaretes caducades en 2011\nNo tots els agents compten amb els recursos necessaris. La situació és tal que hi ha qui està treballant amb mascaretes caducades en l’any 2011. És per això que les associacions demanen una major quantitat de material per preservar la salut dels agents i per prevenir de ser infectats. Material que, asseguren, està resultant insuficient.


Un policia encarregat d'investigar l'assassinat de Caruana Galizia se'n va anar de vacances amb el sospitós\nPublicat 19/01/2020 17:23CET\nLA VALLETA, 19 gen. (DPA/EP) -\nL'antic 'número dos' de la Policia de Malta, Silvio Valletta, a crrec de la investigació de l'assassinat de la periodista d'investigació Daphne Caruana Galizia se'n va anar de viatge amb l'home sospitós de l'atemptat, l'empresari Yorgen Fenech.\nAquest diumenge el diari 'The Sunday Times of Malta' ha publicat que l'alt comandament policial se'n va anar al setembre del 2018 amb Fenech a Londres per veure un partit del Chelsea FC. El mateix Valletta ha confirmat el viatge en declaracions al diari, per ha subratllat que es va pagar els vols i que va deixar de treballar en el cas de Caurana Galizia al juny del 2018.\nNo obstant aix, el diari assegura que en el moment del viatge Fenech havia estat ja identificat com un possible sospitós, tot i que no va ser imputat formalment fins al desembre. A més Valletta va ser apartat del cas per la polmica generada, perqu est casat amb una ministra del Govern malts, Justyne Caruana.\nEl fill de Caruana Galizia, Matthew Caruana, ha publicat un missatge a Twitter: "Quan vam presentar una denúncia de Drets Humans perqu (Valletta) fos destitut, el nostre Govern ens va cridar enemics de l'Estat. Ara sabem que se n'anava de vacances amb l'home que va assassinar la meva mare".\nEl cas ha provocat la dimissió del primer ministre malts, Joseph Muscat, recentment rellevat per Robert Abela. Divendres passat va dimitir el cap de la Policia, Lawrence Cutajar, criticat per no investigar els alts crrecs policials.\nCaruana Galizia, una de les periodistes d'investigació més conegudes de Malta, va morir el 16 d'octubre del 2017 per l'explosió d'un artefacte explosiu collocat en el seu cotxe. Tres homes estan a l'espera de judici per haver collocat la bomba en el vehicle.\nUna investigació de Reuters va revelar el 2018 que Fenech era el propietari d'una empresa secreta anomenada 17 Black, que apareix mencionada com el vehicle per finanar empreses secretes de Panam que són propietat de Schembri i de Mizzi. Es desconeix si els fons finalment van canviar de mans, tot i que Schembri i Mizzi han negat reiteradament haver coms irregularitats.\nCaruana Galizia va denunciar des del seu blog diversos casos de corrupció que suposadament implicaven membres del Govern liderat per Muscat, incls Schembri. La periodista va mencionar l'empresa 17 Black en un article del seu blog abans de ser assassinada, per va assenyalar que desconeixia qui era el que controlava l'empresa.


Duran adverteix a Mas que Catalunya no pot aspirar 'en cap dels casos' a un concert com el basc ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dijous, 9 de desembre de 2021 14:16 h\nPolítica Última actualització Diumenge, 10 d'octubre de 2010 05:00 h\n'En cap dels casos pot arribar a ser el mateix que el que podem aspirar amb realisme per al nostre país', afirma\nEl president del comitè de govern d'UDC i secretari general de CiU, Josep Antoni Duran i Lleida, no té gens clar que la proposta estrella d'Artur Mas per a les eleccions del 28-N, l'obtenció del concert econòmic per a Catalunya, sigui realment una fita a la qual pot aspirar el país. En un apunt al seu blog, afirma: 'És a partir d’aquí que mirant el futur crec que es important valorar el sentit de la proposta d’intentar obtenir un nou pacte fiscal per a Catalunya que millori els nostres ingressos. El nom que més ha quedat és el de concert, tot i que a mi no m’agrada perquè es tendeix a equiparar-lo al basc i a l’acord foral navarrès. I en cap dels casos pot arribar a ser el mateix que el que podem aspirar amb realisme per al nostre país.'\nartur mas, bons de la Generalitat, finançament, josep antoni duran i lleida\nMés enllà d'aquesta constatació, Duran ressalta que 'les coses no poden continuar en el futur igual a com estan en el present', perquè 'Catalunya fa un gran esforç fiscal que sobrepassa amb escreix el de la solidaritat'. A continuació, posa una sèrie de casos que considera que s'hauran de corregir: 'No té sentit que, mentre nosaltres passem dificultats, les nostres empreses se’n vagin a la franja de Ponent perquè l’Aragó els hi dona més ajuts; o que Andalusia s’operi de canvi de sexe a costa de la seguretat social i aquí tenim llargues cues per operacions més vitals; o que es pretengui gastar molts diners per situar l’àrab com a llegua per aprendre a les escoles andaluses i que aquí continuem en barracons; o que als agricultors extremenys i andalusos se’ls hi paguin les famoses peonades del PER quan aquí tenim la pagesia amb l’aigua al coll.'\nDuran també es refereix als bons que emetrà la Generalitat per poder tenir un mínim de liquiditat: 'De tot plegat, se’n desprèn: primer, que el tripartit ens va enganyar quan fa una mica més d’un any ens van vendre com “estratosfèric” l’acord de finançament que havien negociat amb el govern de l’Estat . D’altra banda, també queda clarament reflectit que, a l’hora de donar crèdit, ni els bancs ni sobretot els mercats tenen cap entusiasme pel tripartit que governa a Catalunya.'\n21 d'octubre de 2010, 00.59 h\nEl que està clar és que no podem seguir així, tenim que tenir un futur. Tenim fills i nets, i no més estem recollin les rodalies de Renfe velles, el aeroport\nha de servir per Catalunya al 100%. I fer infrastructures sobre tot en comunicacions ja que les empreses no voldran fer inversions a casa nostra.\nMadrid s'ha aprofitat massa, i ens em de plantar cara a cara i dir prou!! L'educació és bàsica. Es el futur de la nostra Nació. I tenim dret a decidir també\nsom persones i millor que no... Llegir més\n12 d'octubre de 2010, 00.20 h\nAnava pujant pels comentaris , des del 1 d'en Quim, que m'ha agradat força i anar pujant. De cop m'apareix en Josep de Vic, ostres Josep és que aqui no es parla de res de Erc , ja ho se que sou els millors i que ho heu fet molt bé, pro els teus missatges ja arriben a molestar una mica noi. I ho dic amb tot el carinyu.\n12 d'octubre de 2010, 00.11 h\ntot això és molt maco, i amb quins calers ho fem?\n11 d'octubre de 2010, 23.32 h\nPues si no se puede aspirar a lo mismo ¿para que servira votar a su partido señor duran?, porque para tonterias ya tenemos a unos cuantos partiditos psoe-c, pp, c´s, upyd.\n11 d'octubre de 2010, 19.57 h\nParlem-ne d´en Zapatero com aL mentider number 1 a la història DE TOTA LA POLÍTICA INTERNACIONAL..........Però en Mas,de ben segur, el guanyarà a la propera legislatura!!! (ARTUR "NAS" !)\n11 d'octubre de 2010, 11.56 h\nLa coherència que mostra i a mostrat sempre Duran Lleida amb el seu ideari polític i el de la UDC es digne d'admiració. Res a veure amb l'estafa i l'engany perpetua que planteja CDC i MAS. Quin a gran diferència entre l'un i l'altre. Es pot estar o no d'acord amb en DURAN LLEIDA i la seva UDC social-cristiana, ara el que no se li pot discutir mai es la seva coherència política. Des de el meu punt de vista en DURAN LLEIDA es coherent tot i que jo no hi estic gens ni mica d'acord amb ell ni... Llegir més\n11 d'octubre de 2010, 11.54 h\n#35 El que cada cop es mes clar es que ERC es la opció ÚTIL del independentisme democràtic nacional i d'esquerres.\n11 d'octubre de 2010, 10.50 h\n#40 Que collons ens vens a explicar si la teva puta Ciu és la primera que s´ha carregat tot el que s´ha intentat fer a Catalunya per que aquestes coses que dius canviessin. Qui collons més que el mas va pactar la primera gran retallada de l´estatut amb zapatero a qui només li va faltar baixar-li els pantalons i llepar-li el cul i la fava davant de tota la premsa i qui collons més que la teva puta Ciu és la millor garantia perquè tot segueixi igual en el atado i bien atado aplicant de ... Llegir més\n11 d'octubre de 2010, 09.09 h\nPer al no. 20 "Miquel" Catalunya lliure:\nSimplement, ENGRUNES.nacionals veritablement importants per Catalunya?\n-L'Estatut, retallat fins a deixar-lo anèmic;\n-El Finançament, la Generalitat està en fallida econòmica i no troba finançament, havent de recórrer a Bons per particulars;\n-L'Aeroport del Prat, vital per la nostra economía productiva continúa gestionat per AENA i sense vols intercontinentals i sense Metro ni tren;\n-Els Peatges que seguim pagant amb augments cada any, quan... Llegir més\n11 d'octubre de 2010, 09.05 h\nAquesta és la por dels P$OEmontillistes (ERC inclosa, és clar).


VIATGE AL COR DELS CDR | XAVI OLTRA | El dossier | La República\nVIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR + VIATGE AL COR DELS CDR E-mail\nEls Mossos, desallotjant activistes dels CDR al febrer, a la porta del TSJC JOSEP LOSADA.\nEls CDR, a Catalunya i al món Arxiu.\nVIATGE AL COR DELS CDR Arxiu.\nUn manifestant, mobilitzat per la policia Arxiu.\nImatge d'una manifestació als Jardinets de Gràcia Arxiu.\nUn policia i una manifestant, en la concentració a l’Ateneu Popular de Sarrià, després de ser cremat i pintat amb missatges contra els CDR EFE.\nVIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR VIATGE AL COR DELS CDR E-mail\nSom determinants. El que fem ho fem fins al final i complim els compromisos, encara que rebem cops de porra No rebem subvencions de ningú ni de cap organisme i tampoc les volem, perquè llavors en dependríem\nHem patit molt desgast emocional, perquè és una lluita constant, sempre amb resposta per part de l’Estat Ara alguns diuen que tot ha estat una farsa. Ens sentim enganyats. Perquè ens vam trencar la cara l’1-O? Els CDR són persones. Són plurals, amplis i no violents. Una àvia fa llaços grocs i un altre envia cartes als presos\nLa solució és que la gent es mobilitzi. El suport de l’estranger està bé, però és testimonial. Hem de desobeir o no es farà res No em fa por posar-me a primera línia, però quan ho faig per negociar amb els Mossos ho he de fer amb la cara tapada\nM’he fet amic del veí del tercer, a qui fins ara no saludava mai. Abans, jo no feia vida al barri i ara, tot el contrari\n“Si ets neutral en situacions d’injustícia, has escollit el costat de l’opressor.” La frase del Premi Nobel de la Pau Desmond Tutu és tota una declaració de principis i una profunda font d’inspiració per a un dels principals coordinadors dels CDR (Comitès de Defensa de la República), en aquest cas, de la comarca del Maresme. Aquest jove de 32 anys no es vol identificar, com molts, i assegura que no va tenir una formació com a activista a la seva Barcelona natal. “Mai ho he estat. Simplement crec plenament en aquesta frase.”\nNo té ganes de parlar gaire i arriba dubtós a la nostra cita cegues. Està en el punt de mira policial. I ho sap. Primer, un cafè per temperar la tensió inicial i cercar l’aparent informalitat en un bar cèntric d’una localitat maresmenca, el nom de la qual ni tan sols vol rebel·lar. I és que el panorama no permet confiances i sí molts recels. Prefereix mantenir-se en l’anonimat per xerrar amb fluïdesa, obligat per les circumstàncies i la caça de bruixes que “l’Estat espanyol manté”, segons ell.\nEl seu punt de partida va ser el mateix que el de molts d’altres: l’1-O. “Vaig explotar. No permetre fer el referèndum em semblava antidemocràtic i no em podia quedar a casa. Ens vam coordinar gent del poble dos dies abans per defensar les urnes”, recorda. La creació d’un grup de WhatsApp amb més d’un centenar de persones de la localitat va ser l’origen de tot. Al col·legi electoral hi havia des de nens petits fins a gent molt molt gran, amb bastó i tot. “Això que vam posar nens davant de la policia per protegir-nos és mentida, com moltes coses que s’han dit. Mai ho hauríem permès”, aclareix, encara emocionat, en recordar aquells moments ja històrics per a la ciutadania catalana i el punt d’arrencada dels CDR.\n“Ho vam viure amb molt estrès. Va ser molt dur veure tot el dia imatges de la policia agredint la gent als pobles del costat”, recorda. Al seu municipi van estar 48 hores tancats. Els dies posteriors a l’1-O, a poc a poc, els diversos grups formats en molts municipis per defensar el referèndum van començar a rebre informacions i a coordinar-se en diverses xerrades. Va ser el naixement espontani dels CDR locals, un moviment transversal, gens jerarquitzat, amb veu popular i oberta, i que vol seguir mantenint aquesta identitat. Tothom pot parlar en les assemblees que es fan setmanalment. “El que més m’agrada és que cada CDR és una petita realitat, sense estructures piramidals”, opina el nostre interlocutor, portaveu local i comarcal.\nDEDICACIÓ I VOCACIÓ\nEl desgast personal és important. La dedicació d’hores és enorme i hi ha hagut algun matrimoni que s’ha separat per incomprensió o excés. “Jo no paro en tot el dia. He de coordinar, posar gent en contacte… Abans rebia 600 missatges al dia”, assegura aquest jove maresmenc, que ens mostra en 40 minuts de xerrada l’estat del seu mòbil: 60 missatges.\n“Els dies abans de les eleccions del 21-D vaig dormir una mitjana de quatre hores. Havíem d’organitzar els apoderats de cada mesa”, diu. Fins a un mes i mig després va estar seguint el recompte de les actes, perquè coincidís amb el resultat final. “Al Nadal, sopant amb la família, havia d’estar contestant missatges. Va ser una gran sensació, perquè penso que el poble va vigilar les urnes. Ens caracteritzem per ser determinants. El que fem ho fem fins al final i si agafem un compromís, el complim, encara que rebem cops de porra”, afirma amb contundència.\nLa seva professió l’ha fet voltar durant els darrers quinze anys per Xipre, Portugal, França… i viure cinc anys a Itàlia i dos a Madrid. “L’acció policial que he vist aquí aquests darrers mesos no l’havia vist mai. La repressió actual em sembla surrealista”, explica. “Hem patit molt desgast emocional, perquè és una lluita constant, sempre amb resposta per part de l’Estat. L’1-O vam plorar molt. També va ser molt emotiu al gener al Parlament, quan s’havia de nomenar el nou president. No es va fer, però el nostre CDR va estar al parc de la Ciutadella, com molts d’altres”, recorda.\nL’aspecte econòmic també passa factura. S’hi deixen molts diners. El 3-O, en un dels talls de l’N-II, li van aixafar la furgoneta. “Els nostres recursos econòmics són bastant precaris. Ens hem d’autofinançar, de vegades amb àpats populars, etc. Si fem una pancarta, posem els materials. No rebem subvencions de ningú ni de cap organisme i tampoc les volem, perquè llavors hi dependríem. Hem d’anar a manifestacions a Barcelona, reunions, telèfon… i deixes de banda la feina. Tot té un cost, vulguis o no”, relata.\nLes opcions polítiques queden de banda en la seva lluita diària. “Intentem apartar les preferències de cadascú en les assemblees. Tots som iguals. Els CDR són un moviment polític, no ho podem negar, però no segueixen cap partit. L’objectiu únic i darrer és la república. No crec que siguem exactament anticapitalistes. Però sí que volem un major equilibri del sistema, evidentment”, assegura. A més, creu que en cas que es proclamés la república es mantindria “dins d’aquest moviment per reclamar una república justa”.\nEl 23 de febrer, catorze persones van ser detingudes, una d’elles menor d’edat, per encadenar-se a la porta del TSJC. Durant la visita del rei, amb motiu de la inauguració del MWC, també hi va haver mobilitzacions. Ell hi va ser a primera línia. “Érem menys. La gent s’està desinflant perquè els nostres polítics d’aquí no ajuden. Ara alguns diuen que tot ha estat una farsa. Ens sentim enganyats. Ens van vendre una cosa i ara diuen que era simbòlic. Per què ens vam trencar la cara l’1-O?”, interpel·la.\nA Girona, epicentre i bressol de l’independentisme, tampoc els convenç el discurs dels polítics catalans apel·lant a la “ingenuïtat” per justificar la dura i “inesperada” reacció de l’Estat. “Això no és cert i no ens val”, diu un veterà integrant del CDR de Girona i Salt, molt conegut per la seva activitat professional i que també prefereix mantenir-se en l’anonimat. “La solució és que la gent es mobilitzi. El suport de l’estranger està bé, però és testimonial. Hem de desobeir i prendre consciència o no es farà res”, assegura.\nEll, com d’altres, ha patit situacions d’injustícia els darrers mesos per presumptes atacs a unitats feixistes, i denuncia que mai es judicialitza un cas quan és en sentit contrari. Va contactar per telèfon amb una persona per recriminar-li que tragués llaços grocs a la ciutat. El cas va ser popular a les xarxes i aquella nit la casa d’aquella persona va ser pintada de groc. La setmana següent, la Guàrdia Civil li llegia els drets i el citava a declarar per incitació a l’odi tot i no haver fet res. “La repressió està feta per atemorir la gent, perquè tot això no té cap base jurídica. Hi ha l’Audiència Nacional, el Tribunal Suprem… Es parla de sedició o de rebel·lió per aixecar barreres en una autopista. No hi ha cap base legal. Qui defensa el ciutadà, d’això? La policia, no”, insisteix.\n“CONVIUS AMB EL RISC”\nLa violència rebuda per sectors unionistes és present en el dia a dia, també a Girona. “Convius amb el risc físic. Sempre ha estat així. No em preocupa personalment el que em pugui passar. A Catalunya hi ha hagut més de 200 casos d’agressió feixista i no s’hi ha fet res. La meva por és que algun dia algú s’hi tornarà”, assenyala. La persecució judicial, però, pot ser encara més perillosa. “El que sí que no vull es que em pengin el cartell de cap d’una organització, perquè això és fals. No em fa por posar-me a primera línia, però quan ho faig per negociar amb els Mossos ho he de fer amb la cara tapada”, explica aquest gironí amb recorregut en la lluita social, que recorda que els CDR “no tenen líders”.\nUn altre cas va ser el que es va viure a l’hotel Travé de Figueres, que va allotjar policies l’1-O. “La gent trucava a l’hotel per queixar-se i només per això es van obrir diligències a 50 persones. A la gent que no es va presentar a les citacions, no els ha passat res”, afegeix.\nTambé ha rebut atacs feixistes amb impunitat judicial un alcalde de la zona, que es manté en la lluita des de fa molts anys i que participa activament en un CDR local de les comarques gironines: “Em van atacar uns neonazis després d’una manifestació al Pont de la Barca, a Girona. Aquests grups es dediquen a la caça de l’independentista per tenir el seu trofeu i s’han organitzat amb la connivència judicial i policial”, denuncia l’alcalde. “Els denunciem, però mai els criden a declarar. Nosaltres no hem atacat mai ningú per portar una bandera espanyola”, afirma aquest representant municipal, que no es troba pressionat o incòmode per compaginar l’activitat al consistori amb el CDR.\nSET ANYS A L’ALCALDIA\n“Si pensés molt no faria res. Rebo amenaces de mort, cartes… No me n’he amagat mai. Són set anys a l’alcaldia. Sempre hem estat al capdavant. El que sí que em preocupa és la manipulació informativa i política”, diu. “Els CDR són plurals, amplis i no violents. Els CDR són persones. Venim de militància de fa catorze anys. Tot el que està passant amb els CDR per nosaltres és un miracle, un seminari. Gent d’edat i filosofia diferent, que surt a defensar la república. Una àvia s’encarrega de fer llaços o clauers grocs, un altre envia cartes als presos i uns altres van a tallar una carretera. Al CDR no hi ha carnet amb quota i té l’atractiu que tothom hi pot parlar i participar, no com en altres organismes”, explica orgullós aquest representant municipal, escollit pel poble, i que recorda que en l’assemblea del seu CDR del 2 d’octubre, abans de la vaga general, hi havia mig miler de persones.\nSi alguna cosa ha aconseguit el fenomen dels CDR és, sense dubte, cohesionar barris i ajuntar persones de diversos àmbits, que compartien escala i que fins a l’1-O eren perfectes desconeguts. “El col·legi on vam votar va ser un dels que va rebre més càrregues i fins i tot pilotes de goma. Això va generar un CDR maco i sòlid. Es va crear una unió de veïns, un moviment que no va ser premeditat i sí espontani. Jo m’he fet amic del veí del tercer, a qui fins ara no saludava mai. Jo no feia vida al barri i ara, tot el contrari, col·laboro amb associacions i conec molta més gent”, assegura un membre del CDR del barri de Cappont, a Lleida. “Al principi, en les assemblees no parlàvem d’accions. Simplement eren una teràpia conjunta, perquè hi havia molta gent amb pors i dubtes. El col·lectiu va frenar aquesta por. La gent simplement necessitava trobar-se, parlar, debatre...”, afegeix. “Ara hi ha més moviment i fem una tasca de visualització, omplint de groc el barri i fent memòria, tot i rebre alguns atacs feixistes”, diu aquest estudiant.\nEn les eleccions del 21-D, el paper en aquest barri de Ponent va ser molt més “pedagògic”, per part d’aquest CDR, que té al voltant de 30 integrants. “Vam explicar les bondats de la república quant a sanitat, educació, cultura...”, diu aquest activista. “El desgast el portem bé, amb normalitat. Hi ha alguns que ja teníem experiència en organitzacions culturals, etc. La majoria d’actes del CDR són vermuts o xocolatades. Això no ho fa cap organització terrorista. A Cappont no tenim por. Ens hem fet fotos i hem sortit amb les nostres cares. Repressió n’hi haurà, però mentre més n’hi hagi, menys efecte tindrà”, conclou una altra veu compromesa. Una altra veu del carrer, que, com d’altres, lluita anònimament i vol fugir de la por per poder assolir la república.\nReferèndum 1-0. Tot i que algunes informacions diuen que van sorgir l’estiu del 2017, el cert és que es que es van començar a mobilitzar de manera sòlida dues setmanes abans del referèndum de l’1 d’octubre i amb l’objectiu de permetre el vot a tots els ciutadans. Aturant el país. La vaga general del 3-O va ser la primera prova. Els CDR van participar en el tall de mig centenar de carreteres i en les marxes lentes. A l’aturada del 8-N van repetir les accions i també es van concentrar a tallar el trànsit a les fronteres del país, així com l’AVE a l’estació de Girona i a la de Sants. Assemblees plenàries. Amb la declaració i posterior suspensió de la independència de Catalunya, i amb l’amenaça del 155 planant sobre el Parlament, els CDR van dur a terme la primera reunió nacional a Sabadell, amb un centenar de CDR locals, el 14 d’octubre. Es volia plantejar una coordinació territorial quant a les accions que calia fer. El 21-O se’n va fer una altra a Igualada i el 28-O, a Argentona. El 4 de novembre es van reunir a Manlleu per preparar l’aturada del dia 8. Accions a l’exili. El 17 de desembre, els CDR internacionals van dur a terme accions coordinades –manifestant-se amb llaços grocs– a Milà, Montpeller, Munic, Ciutat de Mèxic, Bordeus, París, Berlín, Londres, la Bretanya francesa, Viena, Tolosa, Friburg… També hi va haver mobilitzacions a Sant Sebastià. Les eleccions. El 21 de desembre, els CDR van mobilitzar més de 4.000 voluntaris per fer d’apoderats a les meses electorals i verificar que l’escrutini fos correcte. La feina es va allargar fins a un mes i mig després. A la capital de França. Diversos catalans mobilitzats el 10 de gener pel CDR de París van mostrar una pancarta per demanar l’alliberament dels presos polítics i perquè es respectessin els resultats de les darreres eleccions. El dia 13 a la nit, a Brussel·les, el CDR va col·locar llaços grocs, una estelada i una urna davant de l’edifici de la Comissió Europea. Al Parlament. El 30 de gener, els CDR van ser al parc de la Ciutadella, davant del Parlament, i van superar el cordó policial durant la investidura del nou president de la Generalitat, que finalment no es va arribar a celebrar. Un grup va optar fins i tot per acampar-hi, però al final aquesta idea es va desestimar. Encadenats al TSJC. Desenes de membres dels CDR es van encadenar el 23 de febrer a les portes del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, al passeig Lluís Companys de Barcelona, per denunciar “la repressió de l’Estat”. Catorze persones, una d’elles menor d’edat, van ser detingudes. Cassolades al rei. En el sopar oficial del MWC, el 25 de febrer, el rei va rebre una cassolada antològica i es van dur a terme diverses mobilitzacions de protesta al carrer per l’arribada del monarca. “Si el rei vol sopar, sopar li donarem”, va ser una de les consignes a les xarxes socials. El 9 d’abril, a l’Auditori de Barcelona, també hi va haver protestes amb motiu de l’acte de promoció dels jutges nous. Tenyit de groc. El 10 de març, el CDR de Londres va tenyir de groc l’ambaixada espanyola a Londres. L’acció va ser pacífica i va tenir el seu origen en la decisió de Llarena de denegar la llibertat provisional a Jordi Sánchez, tal com havia demanat la seva defensa. Esbroncada a Millo. El 20 de març, el delegat del govern, Enric Millo, que acompanyava el secretari d’estat d’Infraestructures, Transport i Habitatge, Julio Gómez-Pomar, va ser esbroncat pels CDR a Sabadell en la inauguració de la nova estació de Rodalies Renfe. Anti-Llarena. El 23 de març, als Jardinets de Gràcia, hi va haver una concentració per reclamar l’alliberament de Turull, Rull, Forcadell, Romeva i Bassa, després que el jutge Llarena els tanqués a la presó. La convocatòria va tenir el mateix ressò a totes les subdelegacions del govern, a Girona, Tarragona i Lleida. Talls a l’AP-7. Amb motiu de la detenció de Carles Puigdemont, el 25 de març, 55.000 persones convocades per l’ANC i Òmnium es van manifestar a Barcelona. “Els carrers seran sempre nostres”, cridaven els CDR, que van tallar l’endemà l’AP-7 a Figueres i l’N-340 a Alcanar. També hi va haver talls el dia 27 a Barcelona, a la Diagonal i a la Meridiana. Coincidint amb la Setmana Santa, els CDR van obrir diversos peatges. Fins i tot un grup es va manifestar a Das, a la Cerdanya, on el jutge Llarena té una casa. 15 d’abril. A la multitudinària manifestació que es va fer al Paral·lel, els CDR també hi van ser. Més de 300.000 persones segons la Guàrdia Urbana i 750.000 segons els organitzadors van omplir els carrers de Barcelona en un altre acte pacífic. El 21 de maig, les mobilitzacions van seguir pel manteniment del 155. Una altra acció molt visual va ser la col·locació de creus grogues a les platges del Port de la Selva, Llafranc, Canet i Mataró, entre d’altres.\nGAIREBÉ 400 A CATALUNYA I TAMBÉ ARREU DEL MÓN És la xifra aproximada, tot i que és difícil de confirmar, perquè alguns desaparei- xen i se’n formen de nous. Els dar- rers, a Nova York i a Nova Zelanda, que és el més llunyà i el més petit, amb només dos membres\nEn el punt de mira de la fiscalia\nEls CDR han estat un dels grans objectius de la maquinària policial i jurídica de l’Estat. El 2 d’abril, la fiscalia de l’Audiencia Nacional va anunciar accions penals davant “les intolerables actuacions” dels CDR. Es deia que podien estar cometent delictes de rebel·lió, malversació i en contra l’ordre públic. L’objectiu d’aquesta nova ofensiva era portar “davant la justícia els promotors i autors d’aquests actes vandàlics”.\nLa fiscalia avançava “investigacions penals de tot tipus”, ja que segons el seu criteri aquests actes buscaven “la subversió de l’ordre constitucional” i “posaven en perill l’essència del sistema democràtic”. També recordava que els CDR “enalteixen amb violència persones judicialment investigades pels delictes més greus que es poden donar en un estat social i democràtic de dret com la rebel·lió”.\nLes primeres detencions no es van fer esperar. El 10 d’abril, Tamara Carrasco va ser detinguda i acusada de delictes de rebel·lió i terrorisme per suposadament coordinar el tall de carreteres i l’aixecament de peatges. La ciutadania va reaccionar amb concentracions de suport i l’etiqueta #JoSocCDR a les xarxes socials. El 30 de maig es va detenir Emanuel Donoso, un veí de Salt acusat dels talls a l’estació del TAV de Girona durant la vaga del 8-N. També van ser citades a declarar cinc persones de Ripoll i vuit de Lleida per les protestes per la detenció de Puigdemont.\nPer la seva banda, el jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena va demanar a la Guàrdia Civil un informe sobre aquests grups. En l’esmentat informe, de 140 pàgines i fet en base a informacions de premsa i piulades dels CDR, se n’explicava l’organització, se’ls descrivia com a “comitès cubans” i es concloïa que totes les accions es basaven en “la desobediència civil i la resistència”. En cap cas es parlava de violència, però sí que hi sortia una llista amb noms de “presumptes promotors de tallers de formació de l’organització En Peu de Pau”, en què hi havia diputats, periodistes, activistes i portaveus dels CDR. Es referien a tallers divulgats per les xarxes, en què es donen instruccions per mantenir una resistència pacífica i que es vinculen a l’ANC i Òmnium, segons l’informe. I s’apuntava a la creació d’una coordinació de tots els CDR de Catalunya. Els mitjans unionistes s’hi van afegir i no van trigar a qualificar els CDR de kale borroka catalana.\nLa República 09-06-2018, Pàgina 10


DMOZ - World: Català: Esports\nthe entire directory World Català Esports Help with Search\nWorld Català Esports 513 Els esports són esdeveniments competitius que impliquen esforç físic.\nClubs 2 Compres 8 Ensenyament 3 Esdeveniments 4 Esportistes 0 Mitjans de comunicació 2 Recursos docents 2 Terminologia 9\nAeris 7 Arts marcials 15 Esports aquàtics 37 Esports motoritzats 17 Futbol tennis 0\nAikido 2 Airsoft 1 Atletisme 44 Automobilisme 7 Bàdminton 3 Bàsquet 22 Beisbol 2 Billar 0 Bitlles 2 BTT 9 Ciclisme 20 Corfbol 4 Culturisme 1 Cursa d'orientació 5 Eisstock 1 Esgrima 2 Espeleologia 0 Esquaix 0 Esquí 15 Esquí aquàtic 1 Fistball 0 Frontennis 5 Futbol 87 Futbol americà 2 Futbol australià 2 Futbol sala 3 Gimnàstica 1 Golf 4 Halterofília 0 Handbol 4 Hípica 2 Hoquei 36 Hoquei gel 1 Hoquei herba 3 Hoquei patins 28 Judo 4 Karate 2 Kung-fu 1 Lluita 1 Motociclisme 6 Muntanyisme 65 Natació 8 Pàdel 1 Paintball 3 Patinatge 2 Petanca 0 Pilota 12 Piragüisme 4 Pitch and putt 13 Plat volador 3 Raquetbol 2 Rem 1 Rugbi 13 Taekwondo 1 Tennis 21 Tennis de taula 7 Tir amb arc 6 Tir de fona 2 Triatló 2 Twirling 2 Vela 15 Voleibol 3 Waterpolo 1\nWorld Català Jocs Videojocs Esports 0 World Català Lleure 248 World Català Societat Problemàtiques Seleccions esportives catalanes 6\nCentre d'Alt Rendiment de Sant Cugat Organisme que dóna suport a l'esport perquè sigui competitiu a nivell internacional, optimitzant recursos de la màxima qualitat tècnica i científica. Comptafinsatres Campanya de l'Ajuntament contra la violència en l'esport, que pretén oferir a les famílies orientacions i recursos per actuar adequadament davant l'activitat esportiva dels seus fills i filles. En Joc Web d'esports, amb agenda, notícies, adreces d'interès, fòrum, enllaços i tauler d'anuncis. Josep Bladas Tir al plat. Biografies, rumors, notícies, calendaris i fòrum. Ofereixen consells, banc de proves i fotografies. L'esport a Catalunya Recull de clubs esportius agrupats per comarques. La Cursa del Llop Cursa individual de llarga distància que combina diferents disciplines esportives: piragüa, ciclisme i cursa a peu. Propostes Propostes d'oci i aventura. Portal perquè les empreses puguin oferir les seves activitats. Des d'escalada, espeleologia, 4x4, paintball o paracaigudisme, ente d'altres. Unió de Federacions Esportives de Catalunya - UFEC Entitat representativa del conjunt de les federacions esportives catalanes. Dins de les seves funcions, competències o objectius hi ha la promoció, defensa i representació de l'esport català en el seu conjunt i la col·laboració amb totes les entitats i els organismes públics i privats en el desenvolupament i la millora de l'esport a Catalunya.\nAfrikaans 5 Asturianu 1 Azərbaycanca 28 Bahasa Indonesia 51 Bahasa Melayu 1 Bosanski 22 Brezhoneg 3 Česky 1,317 Cymraeg 0 Dansk 1,394 Deutsch 23,364 Eesti 22 English 71,767 Español 771 Esperanto 12 Euskara 49 Français 7,371 Frysk 1 Føroyskt 7 Galego 63 Gàidhlig 0 Hrvatski 145 Interlingua 2 Íslenska 14 Italiano 3,180 Latviešu 19 Lietuvių 167 Lingua_Latina 1 Lëtzebuergesch 4 Magyar 322 Nederlands 4,162 Nordfriisk 1 Norsk 444 O'zbekcha 8 Occitan 1 Polski 1,553 Português 95 Punjabi_Gurmukhi 0 Română 236 Rumantsch 2 Sardu 1 Seeltersk 1 Shqip 12 Slovensko 29 Slovensky 138 Srpski 61 Suomi 467 Svenska 1,535 Tagalog 0 Taiwanese 0 Tatarça 3 Tiếng_Việt 36 Türkmençe 1 Türkçe 684 Uyghurche 0 Ελληνική 48 Башҡортса 1 Беларуская 4 Български 170 Ирон 0 Кыргызча 0 Македонски 11 Русский 3,566 Українська 212 Қазақша 5 עברית 144 اردو 3 العربية 87 فارسی 31 हिन्दी 4 বাংলা 0 ગુજરાતી 0 தமிழ் 1 ಕನ್ನಡ 0 සිංහල 2 ไทย 52 日本語 8,147 简体中文 281 繁體中文 57 한국어 86\nLast update: February 24, 2017 at 7:35:08 UTC\n"World ... Esports" search on: AOL - Ask - Bing - DuckDuckGo - Gigablast - Google - ixquick - Yahoo - Yandex - Yippy


L'Ateneu Igualadí organitza un nou curs per a guionistes novells\nSeran una dotzena de sessions fins el proper mes d’abril\nEl curs va a càrrec de David Casals-Roma, guionista i cineasta guanyador de més de cent premis i professor en escoles de cinema d'Espanya, França i els Estats Units. No es requereix cap coneixement previ i l'edat mínima és de 17 anys.\nNous enfocaments per a la creativitat. L'Ateneu Igualadí oferirà, des d'aquest mes de gener, un nou curs vinculat a l'escriptura. En aquest cas, un nou curs d'escriptura de guions, com el que s'ha impartit en el segon trimestre del 2018. L'horari, cada dilluns, a partir del 28 de gener i fins al 15 d'abril, de 7 a 9 a la sala LAB de l'Ateneu Igualadí.\nUn curs per desenvolupar les idees i donar a les idees forma de guió cinematogràfic, a evolucionar com a escriptor i a trobar el un estil propi com a guionista. L'objectiu és "aprendre a escriure un guió cinematogràfic en format professional. Saber estructurar històries, desenvolupar personatges originals, escriure diàlegs suggerents i escenes impactants. Conèixer el funcionament de la indústria cinematogràfica i les possibilitats que té un guionista novell".\nEn total són 12 sessions dues hores cadascuna on es combinarà teoria i pràctica. Veurem conceptes teòrics recolzats visualment amb extractes de pel·lícules i els posarem en pràctica amb exercicis creatius. Tot i que aquest curs és presencial, es podrà contactar per e-mail amb el professor que farà un seguiment personalitzat del guió. No es requereix cap coneixement previ i l'edat mínima és de 17 anys.\nEl preu del curs són 250 euros, amb la possibilitat de fraccionar en tres ingressos de 85 a principi de cada mes (gener, febrer, març). Si la inscripció es fa abans del 21 de gener, s'aplicarà el 10% de descompte. Per a més informació o per inscriure's: www.davidcasals-roma.com i emplenar el formulari d'inscripció. Les places són limitades.


fallas - Brindis de Nadal\nEscrit a 24 Desembre 2015 .\nLa vesprada del dimecres 23 de desembre, en el Palau de l'Exposició, es va celebrar el ja tradicional brindis de Nadal entre Falleres Majors i Presidents, amb la Fallera Major de València i la seua Cort d'Honor, així com amb el President de Junta Central Fallera. Encara que en anys anteriors s'aprofitava l'última Assemblea de Presidents per a aquesta celebració, enguany, l'acte es va deslligar de la mateixa, donant-li així més protagonisme.\nPere Fuset, President de JCF, va felicitar les Festes als assistents i va cedir la Paraula a Alicia Moreno, qui també va voler transmetre els seus millors desitjos per a aquestes dates. Sector a Sector, les Falleres Majors i Presidents de Falla, es van realitzar una foto amb Alicia i les components de la Cort d'Honor.\nLa jornada de convivència va acabar amb la grabació d'un xicotet video, en el qual van participar tots els assistents i que, a part de felicitació nadalenca, també es va enfocar com el tret d'eixida per a les Falles 2016.\nDes de Fallas.com, volem aprofitar este espai per a desitjar-vos a tots un Feliç Nadal!


Aquest divendres comença a circular la nova línia de bus 112 - BCN-Notícies.cat\nAquest divendres comença a circular la nova línia de bus 112\nPosted By: Redacció 7 setembre 2018\nLa nova línia del Bus del Barri circula des d’Horta fins el Vall d’Hebron.\nAquest divendres comença a circular la nova línia de bus 112. En sentit Sant Genís, la línia surt del carrer de Lisboa i puja pel carrer de la Granja Vella fins al pg. de la Vall d’Hebron i continua per l’av. del Jordà, els carrers de Judea, de Natzaret, de Saldes, d’Olvan, de Viver, de Cànoves i de Natzaret i puja per l’av. d’Elies Pagès fins a la plaça de la Font del Roure, on acaba el recorregut.\nEn sentit Horta, fa el mateix recorregut pel carrer de Costa Pacheco i l’av. d’Elies Pagès fins a la plaça de Madrona Prat, i baixa per l’av. del Jordà fins al pg. de la Vall d’Hebron per continuar baixant pels carrers de la Granja Vella, de les Basses d’Horta, de Coll i Alentorn i de Lisboa i fa la volta pels carrers de Santa Joana d’Arc i de Tossa i per la Baixada de la Plana per tornar al carrer de Lisboa, on finalitza el recorregut.\nLa línia 185 canvia de recorregut\nA més, la línia 185 adequa el seu recorregut, deixa de cobrir una zona que farà la línea 112. En un dels extrems, la línea 185 continua sortint de Canyelles, i, amb el mateix recorregut que fins ara, arriba al passeig de la Vall d’Hebron, on té el nou punt d’origen/final a la parada 28 – Ciutat Sanitària de la Vall d’Hebron. El recorregut que deixa de fer pel barri de Sant Genís, doncs, es pot fer amb la nova línia 112.\nJa neva a Barcelona\nAlerta! Fortes ratxes de vent a la ciutat\nBarcelona augmenta un 42% el pressupost per combatre les infeccions de transmissió sexual