Raül Najas: 2008\nEntorn de bar\n“Tinc dret a ser com sóc, ni que només\nsiga perquè m’han parit així” Joan Fuster\nConverses etíliques que es superposen\namb els meus dubtes.\nMil olors i sabors cancerigens\nque esdevenen inhibidors per a la meua llibertat.\nCertes temptacions que m'agradaria consumir conscientment.\nBuits i plens sense mesura.\nCavernes, tavernes i molts, molts sentiments.\nRaül Najas, Tarragona, El Pallol 18 de desembre del 2008\nEscrit per Raulnama a 16:20:00 1 comentari:\nArena entre els dits\nTrec el mocador.\nEntre acomiadament i catarsi.\nMentre les ones s'emporten\nI intenten ofegar aquell\nL'aigua deixa l'arena tova\nper a facilitar el camí\ni deixar petjada.\nEl ventet propicia unes ganes\nde començar de nou.\nMentre els vells caminen\nL'americana vola al vent.\nUn extrem i l'altre onejen.\nCom dues ales de plastelina\nque baten a l'avenir.\nI la maror sembla calmar-se\nquan el jove s'agup\ni li fa una fotografia.\nEl lector, que ho observa\ndesde la pasarel·la d'obra,\namb certa experiència ja\nen la novel·la de la vida,\nintenta canviar de pàgina....\nRaül Najas Martí, Platja del miracle (Tarragona), 24 de novembre del 2008\nEscrit per Raulnama a 1:02:00 3 comentaris:\nTanca els ulls i escolta'l bé.\nNo sents uns crits alegres?\nNo aprecies el volar de les fulles,\ncom escapant d'aquesta serralada latent?\nNo veus la seua dolça actitud\nverda i maternal?\nNo notes el calor de les roques?\nNo escoltes i admires la memòria\nmelangiosa del seu record?\nTanca'ls i escolta el silenci.\nRaül Najas, Mola Roquerola (Farena), 25 de novembre del 2008\nEscrit per Raulnama a 19:32:00 1 comentari:\nPoema: Lo peor del amor\nEscrit per Raulnama a 0:55:00 2 comentaris:\nLo pitjor de la felicitat\nsón els regalimats\nLa taca d'errors\nignorats del tot.\nEls mil i un amors\nsense cap ni una nit.\nels trens a l'andana\ntant imbècil, tant feliç,\ntant immòbil, tant París,\ntant sol, tant tramuntana.\nTarragona, 29 d'octubre del 2008\nEscrit per Raulnama a 0:26:00 1 comentari:\nque destapen mil sospites\ni que volen suïcidar-se.\nAmors de misèria\nque corrompen concupiscències.\nAmors... Bé, conveniències\nque esdevenen teatre patètic\nals escenaris de la banalitat.\ndel segle XII! ¹\n¹ Fuster, Joan: “Diccionari per a ociosos” Pàg: 4\nTarragona, 6 d’octubre del 2008\nEscrit per Raulnama a 13:46:00 4 comentaris:\nBon vent i sense barca\nLa pluja borra la teua\npresència del balcó.\nI a voltes encara et veig allí\nincitant-me a seure\nA provar l'essència dels teus llavis\ni a fer-me sentir viu.\nPerò només em volies\nper pal·liar el dolor momentani.\nPer canviar les llàgrimes doloroses\nper gotellots de sensual suor.\nVolia. Esperava més de tu.\nTot és lògic i sensat\nfins que sorgeix un sentiment.\nTarragona 22 de Setembre del 2008\nEscrit per Raulnama a 17:08:00 5 comentaris:\nAhir mentre prenia alguna cosa amb uns amics, en plena vespra de la diada, em van dir una frase que no deixarà d'amartellar-me el cap. Varen dir que la meua llengua, en la que convisc, en la que llegeixo i escric, en la que m'han transmès les millors i pitjors noticies de la meua vida, en la que estimo, aquell ens fonètic que ja forma part de mi.... té una vida de seixanta anys.\nEspero que fos una decaiguda de l'ànim pancatalanista del meu company, perquè aquesta és una predicció molt greu. Tanmateix la vida diària, i més a ciutat, li dóna la raó. Jòvens que canvien de llengua perquè el castellà els sembla “més elegant”, nouvinguts que no senten la necessitat d'aprendre la llengua del país, pares catalanoparlants que transmeten el castellà als seus fills... Una sèrie d'actes irracionals fruit de la inconsciència i la ignorància del poble que si no cessen faran desaparèixer no només una llengua, sinó que també una cultura, unes tradicions... en definitiva una manera particular de veure el món.\nNo vaig en contra del castellà ni de cap llengua, sinó que accepto i protegeixo a la meua que mereix tants de respectes com qualsevol altra. No existeixen llengües millors ni pitjors però aquesta és la meua i no penso renunciar-hi.\nI doncs, què fem per a protegir-la? Després de molts disgustos, experiències, lectures, decepcions, anàlisis, rebutjos... he arribat a la conclusió que aquesta desitjada normalització de la llengua i cultura catalanes, els problemes seculars dels països catalans i les aspiracions del seu poble només poden fer-se realitat aconseguint un estat propi. Un marc físic on aplicar les lleis pròpies i amb un poble sobirà que no estarà sota el jou de cap altra nació aliena que decidisca per ell. Atès que pertanyem a un estat que silencia, dirigeix i ens intenta assimilar.\nPer això avui, 11 de setembre, aprofito per a cridar-ho als quatre vents. Perquè no és una intransigència, una curtesa de mires o un radicalisme. És un acte en defensa pròpia.\nEls diners dels que s'apropien els podrem anar recuperant poc a poc però l'única llengua que es perd és la que s'abandona, per tant, si deixem perdre la llengua no la podrem comprar en cap diner del món.\nEscrit per Raulnama a 14:22:00 3 comentaris:\nTipo Gos en concert\nEl proper 19 de setembre el grup faldut Tipo Gos realitzarà un concert a la sala Lo Submarino de Rasquera. Recomano l'assistència a l'acte ja que no faltaràn ritmes reagge, ska, punk....però sobretot amb ells no us faltarà festa de la bona.\nTipo Gos va nàixer al setembre del 2006 com una alternativa a la clàssica música local. Amb dos discos a les esquenes: "Punk al pantano" i "Només quedava extramonio" estàn preparant el seu darrer disc. Sens dubte Cris, Yves i Pere (Veu i guitarra, Veu i baix i Percussió, respectivament)han marcat un abans i un després en la música compromesa de la comarca.\nLa seua pàgina al My Space (on podeu veure on són els propers concerts i gaudir d'alguns dels seus temes)\nEscrit per Raulnama a 21:31:00 1 comentari:\nI vas mirant la vida passar.\nEntre cançons, llibres i versos d'Estellés.\nLa veus passar i no t'espera.\nLa intentes aturar i se t'emporta.\nLa crides: Aturat, no estic preparat!\nTant s'hi val!\nSe t'emporta i et fa viure.\nSense cançons, ni llibres, ni versos d'Estellés.\nRaül Najas Martí, Ulldecona, 3 de juliol del 2008\nEscrit per Raulnama a 1:03:00 4 comentaris:\nTanquem-nos a casa.\nTanquem-nos a casa\nmentre a fora tot segueix igual.\nAment-mos, besent-mos, només\nexistim tu i jo.\nTapem-nos amb el llençol\nmentre escoltem cançons de Feliu\ni ens contem fins els secrets més íntims.\nmentre a fora,\nel mòn s'enfonsa.\nRaül Najas Martí, Ulldecona, 29 de juny del 2008\nEscrit per Raulnama a 22:12:00 2 comentaris:\n"Aquests són els meus principis; però si no us agreden, en tinc uns altres" digué Groucho Marx. Certament aquesta frase es podria atribuir a l'executiva del fins ara PSPV. En un canvi de directrius politiques presentades amb una nova ponència marc sota el titol "Amb tu un nou projecte" el PSPV incideix així amb el terme país valencià i amb la seua aplicació en el nom de la formació: "País Valencià implica una incongruència amb el marc polític que nosaltres hem promogut. Un partit amb vocació de govern no pot aferrar-se a un imaginari particular que no es correspon amb el de la societat que aspira a persuadir." Aquest gir cap al centre, beneficia de tot punt l'hegemonia de la dreta espanyolista. Perquè en definitiva, en última instància, el PSCV o PSV o com vulga dir-se, els està donant la raó. Aquesta mesura jacobina no és nomès un "rebateig" és al cap i a la fi un replantejament del discurs valencianista, de l'única formació que té possibilitats reals de governar el País Valencià, per esdevindre,un discurs valencianista descafeinat, gens diferenciat del de Camps. Militants, per Dèu!\nEscrit per Raulnama a 10:45:00 1 comentari:\nAquell estiu estava acabant amb mi. Cansat de pegar voltes al llit incapaç de dormir vaig decidir vestir-me i pujar al castell per gaudir de la frescor i la bellesa del ras. Quan vaig arribar a dalt de tot del turó vaig mirar el cel i em vaig trobar amb un llençol negre ple de llànties brillants. Em vaig estirar a sobre d’una àmplia roca i em vaig posar a contar els estels fugaços que veia caure, demanant el mateix desig a cadascun d’ells com si d’aquella manera, fent-ho tant reiteradament, el somni es complís a l’acte.\nDe sobte, vaig veure com l’estrella major va desaparèixer. Acte seguit, van apagar-se totes les altres estrelles, una per una. En un moment, aquell llençol negre que em cobria va esdevindre una manta que m’ofegava per instants. Què seria lo pròxim, què el mar es sequés? Que el Sol fes llum de neó? Vaig seure’m i vaig ficar el cap entre les cames. Vaig esclafir en un plor. Era injust que els nens que encara no havien nascut no poguessen gaudir d’aquell llençol de llànties lluminoses que tant em meravellava.\nUlldecona, 8 d'agost del 2008\nEscrit per Raulnama a 17:19:00 2 comentaris:\nMentre el jove pessiga el mugró.\nPantalons bruts de cendra pensativa.\nEntre tintes xineses de mil versos enfollits.\nQue volen sobreviure.\nAl pis del costat uns joves fan l'amor.\nNodreixen el matalàs de salada suor.\nMentre les veles cremen suaument.\nEntre besos i abraços.\nRaül Najas Martí, Ulldecona, 8 de juliol del 2008\nEscrit per Raulnama a 16:51:00 2 comentaris:\nD'ací rau la senzillesa\n“S'ha de fer tot tan senzill com siga possible,\nperò no més senzill” Albert Einstein\nSenzill com una llagrima de vidre\nque regalima sobre una faç de porcellana.\nCom les diàries cares desconegudes\nque em creuo pel carrer.\nSenzill com el bufit del núvol estiuenc.\nCom el fum d'un canut embolicat per la parella.\nSenzill com el somnriure d'un nen feliç.\nCom els acords d'una guitarra a la platja.\nSenzill com repelar la melmelada del pastís.\nSenzill com un t'estime a cau d'orella.\nLa senzillesa és una de les essències de la vida.\nRaül Najas Martí, Ulldecona 3 de juliol del 2008\nEscrit per Raulnama a 19:06:00 3 comentaris:\nEntre fumades de pipa\nLes ones concèntriques\ndel teu pensament\nem vàren fer esperar\ncom la matinada espera\nsobre el pètal\nSense voler ser carn\nni res volàtil\nva fugir absent\ncap a l'avenir\nde la teua decisió\nUlldecona, 1 de juny del 2008\nEscrit per Raulnama a 17:51:00 4 comentaris:\nEls núvols grinyolen\npreparant-se per a la batalla.\nEl cel està dividit entre el ras\ni una negror impertinent.\nUn ventet pudent anuncia el vencedor.\nEl castell emblanquinat de por\nL'espectacle de llums i ombres\nestà a punt de començar\nL'electricitat torna a la terra\ndirigida pel grinyolar ennegrit\nque vol marcar distàncies.\ni actua el vencedor\nRaül Najas Martí, Ulldecona 13 de juny del 2008\nEscrit per Raulnama a 17:27:00 Cap comentari:\nEls dies de tristesa\nla solitud m'acompanya\nmentre escric versos de sang\na la llum que ella sosté.\nQuan escric mentides, xiscla.\na la solitud de la llum\ni a escriure amb sinceritat\nEl do d'autoflagelar-se\nsense sang freda.\nA la llum de la solitud\njo, els versos i ningú.\nUlldecona, 11 de Maig del 2008\nEscrit per Raulnama a 17:24:00 1 comentari:\nLa queta es vol suicidar\n“Tenint en compte que les 245 hores corresponents a les estructures lingüístiques comunes es faran en llengua catalana, un nombre equivalent d’hores es podrà impartir mitjançant la realització d’activitats d’aprenentatge de llengua castellana dins el còmput horari de lliure disposició o bé impartint continguts d’altres àrees no lingüístiques en llengua castellana”. Web del departament d'ensenyament.\nNo se'n donen vergonya de plantejar això? No tenim prou amb ràdios, televisions, pel·lícules, mòbils, diaris, revistes, programació informàtica.... en castellà que a sobre ens hem d'equiparar en hores d'ensenyament?\nEl suposat govern catalanista que tenia com a objectiu caminar cap a la normalització lingüística ha esdevingut una farsa. I ho demostren els resultats. La normalització lingüística significa més hores de castellà? La normalització lingüística és el bilingüisme en la documentació formal? La normalització lingüística significa que el govern espanyol (amb 25 diputats del PSC) no intervinga en la massacre del català al País Valencià i Balears? I significa que aquest mateix govern mostre una clara visió secessionista del català-valencià-Balear? La normalització lingüística, governants, és exactament un procés sociocultural pel qual una llengua s'adapta a una regulació ortogràfica, lexical, i gramatical (això s'anomena normativització) i, alhora accedeix a àmbits d'ús lingüístic fins aleshores reservats a una altra llengua. Si cada vegada el català va perdent presència en diferents àmbits, la tasca del govern es pot anomenar normalització lingüística?\nEscrit per Raulnama a 16:44:00 Cap comentari:\nS’ha fet de dia\na la vall de la dama dels merlets.\nHo sé perquè\nels pardals criden.\naquesta claror verge,\ndarrere el teló del Montsià.\nEls llums dels carrers\nencara són presents\ncom volent deixar\ntestimoni de la seua feina.\nuns núvols grisos\nde bon dia.\nQui poguera somiar\nviure una albada d’Ulldecona.\nUlldecona, matinada del 6 de juny del 2008\nEscrit per Raulnama a 21:34:00 1 comentari:\nTot i que l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA) va finançar els assajos de l'estudi, no han avançat les negociacions per a estendre aquest sistema, segons se li va comunicar a Tapias divendres passat. Tanmateix, l'ACA considerava que "el projecte permetria disposar d'una tecnologia que ha de permetre la descontaminació d'aigües i la resolució de problemes d'abastament en àmbits locals", segons una carta de l'Àrea de planificació per a l'ús sostenible de l'aigua, dirigida l'octubre del 2007 a l'enginyer Josep Tapias.\nExtret de la versió electrònica de l'Avui\nEscrit per Raulnama a 23:39:00 1 comentari:\nSembla mentida. El bloc acaba de rebre la visita número mil. Si fa uns mesos, m'ho haguessen dit no m'ho creuria. Gràcies a totes i tots els que entreu i feu que l'escriure siga cada vegada més plaenter i profitós.\nEscrit per Raulnama a 23:04:00 Cap comentari:\nNomés, només vull:\nCantar sense pena.\nObeïr al cor\nquan sé que s'equivoca.\nParlar-li al món\ni dir-li que és boig.\nDir-li que conté mil roses\nEstar amb els meus\ni que els deixen ser com són.\nI que ens deixen ser.\nDansar al so\nper fer previsible\nel retrocès d'escopeta.\nI llençar-te fils de veu,\nque em conecten\nDesde el desesper\ndesde el desencís,\nI al foc final\na l'aigua -no sé-,\npoder pegar-me un tret.\nUlldecona 5 de maig del 2008\nEscrit per Raulnama a 2:08:00 Cap comentari:\n2 anys per un tros de tela?\nSincerament m'estic preocupant. Fa res, m'he assabentat que han condemnat un noi de Terrassa a 2 anys i 7 mesos de presó a més d'una multa, per assistir al davallament de la bandera espanyola a l'ajuntament de la seua localitat. No entraré si el noi estava a l'acte o si no, ja que aquest debat és totalment innecessari.\nEl que s'haurien de plantejar els senyors que ens governen, els legisladors i els jutges, especialment aquells que abanderen la llibertat dels pobles i la llibertat individual, és si aquesta mesura és pròpia d'una democràcia dins de l'Europa "de les llibertats". Crec innecesari penar una persona -ni amb presó, ni amb multes- per cremar, llençar, amagar, davallar, fer draps...qualsevol bandera o fotografia de qualsevol estat, nació, personatge, localitat o equip de futbòl. Jo personalment no considero que siga -això de cremar banderes i fotos- la millor manera de protestar cap alguna cosa que no t'agrada. Ara bé, aquestes mesures repressives pròpies d'una mentalitat retrògrada i dictatorial atempten contra la llibertat individual. Tanmateix quan la bandera que s'està "ultrajant" i amb ella la pàtria que representa, és la catalana, la vasca o l'andalusa, per posar uns exemples, no passa res. Una mica dubtós no?\nHi ha molts que s'haurien de sentir avergonyits de lloar certes banderes.\nEscrit per Raulnama a 19:24:00 1 comentari:\nConcerts a Atzeneta del maestrat\nEs sent un soroll de terra, un soroll català i de catalans....són les gralles de LILIT I DIONÍS, ALMORRANES GARRAPINYAES i LA GOSSA SORDA. Tres grups valencians que la nit del dissabte ens ho van fer passar genial. Durant tres dies s'han portat a terme diverses activitats en aquesta localitat del Maestrat organitzades totes elles per les SEPC. Natros només vam anar als concerts del dissabte -sóm uns desertors-. També tocaven l'orquestra mitjanit però malauradament teniem una hora i mitja de camí i no ens vàrem quedar. El concert de la gossa va ser el més destacat, com era d'esperar. Van presentar el seu darrer disc: Saó. El caos va vindre quan van tocar, per finalitzar, vall de rojos. Encara faig olor a cervesa a més dels múltiples cops que lluiré com si fossen de batalla.\nEscrit per Raulnama a 20:50:00 2 comentaris:\nA voltes em canso\nJa veus, a voltes em canso de ser home,\nper la meua intrínseca rebel·lia.\nI veure penoses conquestes\na la llum de les mil nits.\nI sentir la melangia del futur\nesperant que quelcom canvie.\nI sentir que estic sol.\nI sol amb companyia.\nI veure com visc.\nI veure com visc sense viure.\nI escoltar belles cançons,\nque parlen de tu.\nI somiar amb la lluna multicolor.\nI cantar sense pensar,\namb la pena de la terra.\nI la pena mateixa\nque fa cridar en silenci.\nI no sentir el teu alé\naquí a la vora.\nA voltes em canso.\nEscrit per Raulnama a 15:45:00 2 comentaris:\nSurt al carrer.\nMira el que t'envolta.\nPensa, dispara: tot és un.\nPosa a volar la paraula,\na tu mateix.\nUlldecona, 28 d'abril del 2008\nEscrit per Raulnama a 15:45:00 1 comentari:\nPropietats de la pena- Vicent Andrés Estellés\nEscrit per Raulnama a 3:14:00 Cap comentari:\nAquest Sant Jordi estic bastant decepcionat. No ho dic perquè ningú em regalarà res, que també. Ho dic perquè m'han arribat les últimes dades de la venda de llibres, i són bastant penoses. A Catalunya de cada 100 llibres que es venen, nomès 20 són en català. D'aquests 20 caldria destriar els d'hotels, de peixeres i de cuina per a someres. I la literatura? La literatura merda. Quatre catalanets, que els han demanat els llibres per a classe i que els autors estàn morts, o alguns pocs que encara llegeixen per plaer. I d'aquests restants que són literatura, també caldria considerar de quin tipus i de quina qualitat. Resumint: merda.\nCompadeixo als pobrets autors perquè tal com va la cosa, hauràn d'anar a fer de cambrers per a poder pagar les seues publicacions. I nomès faltava, Carlos Ruiz Zafón en les seues propagandes Best-sellerianes.\nEscrit per Raulnama a 20:27:00 6 comentaris:\nTardes de filosofada a la terrassa\nEls núvols m'ofeguen amb aquesta exposició cromàtica. Intento ser retrospectiu i reflexionar però ells tenen voluntat de ficar el nas. I clar, no em puc concentrar amb aquesta amenaça permanent.\nReflexionava sobre el meu gos. Sí, n'estic fart de parlar de temes externs i trivials i no adonar-me'n del que tinc a la vora. Al mateix temps que escric aquestes linies, tinc la meua gossa ajeguda al costat. No sé que pensa, donaria el que fos per saber quins són els seus problemes, les seues preocupacions, els amors, les seues preferències.... Però l'animal no m'ho vol dir. Que li em de fer? La noia no vol parlar en català. Tanmateix, seguint la seua mirada, ambdós com animals que som, puc endevinar les seues cavil·lacions. No són tan dispars a les meues, simplement pensa fer les coses d'una altra forma. De tota manera crec que ells també tenen coneixement, que són intel·ligents com tot ésser viu existent a la terra. Ara mateix pensa: Què fot aquest imbècil, fumant el que fuma, mirant-me i prejutjant-me clarament?\nEscrit per Raulnama a 22:09:00 3 comentaris:\nMúsica en mitjanit\nMentre escolto la poesia musicada d'Ismael Serrano penso de com el món canvia en el moment que escoltes i interioritzes una cançó que t'agrada. Una bona cançó té la capacitat de fer-te veure el món, encara que siga per uns minuts, més prometedor. Si ho mires des d'una perspectiva objectiva pot semblar una tonteria, però és cert, i tots i totes ho hem viscut en les nostres carns. La conjugació de les notes i la lletra et dóna un caliu agraït sobretot en moments en que l'ànim està decaigut. Aquesta conjugació et fa sentir sentiments indescriptibles però sobretot tenim la tendència de sentir-nos els protagonistes de totes les cançons. A qui no li ha passat que escoltant la radio al cotxe, escoltant la radio en un mp3 al supermercat -sobretot en moments de depre amorosa- cada cançó que sona creiem que parla de nosaltres? Els humans som així, entenem el que volem entendre i escoltem el que no ens diuen.\nAdjunto la canço que estava escoltant: "Canción para un viejo amigo" d'Ismael Serrano\nRecuerdas los tiempos en que, viejo amigo, ardía en tu boca la azul madrugada. Borracha, Afrodita reía y brindaba contigo dejando el olor de otro cuerpo en tu cama. ¿Dónde encallaron esos días? ¿En qué luminosas playas?\nHuyendo de ti y de la aurora, escapaste buscando en mil bares el abracadabra que detiene el tiempo, pero regresaste y te encontraste a ti mismo esperándote en casa. Y el alba sincericida trajo su rutina y su ancla.\nEl amor es la piedra que Sísifo 1 empuja. El mundo el cascabel de un gato asustado. Nadie nos avisó que amar es doler, que crecer es aprender que para regresar, y para casi todo, es tarde, y aquello que no fue nuestro más leal amante.\nAsí que brindemos ahora viejo amigo: que acabe este otoño y resuelva el misterio del eclipse en tu pecho, que aún no nos rendimos. De la noche aprendimos viejos sortilegios que ayudan a conjurar al reloj y sus espectros.\nSísifo abandona hoy su piedra en la cima y el gato se duerme esta noche en tus brazos. Quizás tengan razón y amar es doler pero quién diablos quiere regresar si lo que cuenta es aprender que no está perdido aquello que no fue, que no está perdido aquello que no fue.\n1.- Sísifo: En la mitología griega Sísifo, hijo de Eolo y Enarete, marido de Mérope y fundador y rey de Éfir, fue condenado en el infierno a empujar una piedra enorme cuesta arriba por una ladera empinada, pero antes de que alcanzase la cima de la colina la piedra siempre rodaba hacia abajo, y Sísifo tenía que empezar de nuevo desde el principio. ¿Acaso el amor no parece a veces esa piedra?\nEscrit per Raulnama a 23:48:00 2 comentaris:\nJutjant vides alienes\nJutjo la meua vida\nabans d'haver arribat,\nsense esperar l'espera\nEs que sent la cadena\nd'aquesta vil condemna,\nadscrit a l'ignorància,\nde la humanitat eterna\nAgregat a la condemna\nde la història oblidada,\nEscrit per Raulnama a 2:42:00 Cap comentari:\nIntent de suicidi\nAquest text ha estat suprimit per tal de poder cumplir les bases d'un concurs. Qui el vulgue llegir que me'l demane. Gràcies.\nEscrit per Raulnama a 23:27:00 4 comentaris:\nCampanya electoral mitificada\nEstem inmersos en una campanya que peca un poc de massa "marquetingitzada". En primer lloc pels reis del marqueting -i que més s'ho poden pagar-. Els populistes están que trinen amb la seua campanya ja que veuen la moncloa molt lluny. Així ho espero perquè la situació em preocupa una mica. No se'ls ha ocurrit una altra cosa que ara vendren's la moto de que són el partit que representa als treballadors, això un home que no sap -ni per simple cultura general- que punyetes és un bonobus i el que porta per número 1 a un electricista multimillonari. Em preocupa aquesta dreta, realment. Están adoptant mesures a l'estil Le Pen.\nRajoy ha dit moltes frases celebres com: "Para ser presidente deberían exigir algo más que ser mayor de 18 y ser español". Té tota la raó, el que no entenc es que fa ell sent presidenciable pel PP si NOMÈS compleix aquestes dos condicions.\nAra que ha caigut un dels decents dels populars, no hi ha cap esperanza (mai millor dit). Gallardón es l'únic polític mediàtic de dretes que em mereix algún respecte, i al meu parer, l'únic capaç de modernitzar el PP per a convertir-lo en un partit democràtic. Com això no els interessa, li han tallat les ales.\nAvui m'ha arribat un sms que m'ha preocupat, i per solidaritat l'he penjat aquí per a fer difusió. Tots el que entreu, aneu-lo passant si sou bones persones i teniu bon cor.\n"Se busca una niña, lleva un billete de bonobus, responde al nombre de Esperanza. Va acompañada de un abuelito jubilado de Endesa, se han perdido. Por favor llamar a sus padres Mariano y José Maria, Calle conferencia Episcopal nº1"\nEspero en totes les forces que tornem a renovar el president que tenim actualment, perquè com entren aquests canalles (sí, jo sí ho dic i no sóc Sabina) patirem com ja vàrem patir. Des d'aquí animar a la gent a que surtigue a votar i vote per les esquerres. Perquè sinó ho tenim molt molt difícil! Fem que no es cumpleixi el video que penjo a continuació.\nJa posats: Salut, socialisme i república!\nEscrit per Raulnama a 22:07:00 2 comentaris:\nAlgunes frases própies per recordar!\nDesprès de qüasi mig segle mensual, torne a aparèixer darrera les lletres del bloc. Avui no tenia moltes ganes d'escriure i he decidit fer un recull de cites, frases o simplement parides que he escrit al llarg de la meua vida. Espere comentaris desprès de tants dies amb inactivitat. Salut!\n"Tinc que confessar que em va parir la meua mare"\n"Com deia el meu amic Grouxo Marx, perdoneu que no se m'aixeque"\n"Jo moriré sense fills, com va morir el meu avi"\n"No he vist en la puta vida a ningú del PP plorant"\n"Vull que em faces l'amor a l'americana"\n"Una vegada vaig sentir que hi habia un Dèu, desde llavors no he tornat a mirar el cel"\n"Els meus millors amics están morts i mai els he conegut"\n"Avui he torejat la vaca del cotxe del meu pare"\n"L'únic rei intel·ligent que conec, és republicà"\n"Jo i els capellans ens portem molt bé, tenim molt en comú, jo menteixo a les meues històries, i ells menteixen a les misses. Disculpeu-nos, és el nostre modus operandi"\n"¿Si tot el món s'aturès què faries? Baixar-te els pantalons"\n"El millor rock l'escriuen els poetes"\n"Nomès per haber matat al rei dels poetes, els fatxes es mereixen el pitjor"\n"He decidit no creure en Dèu. Però com ho perdona tot"\n"Aquesta tarde li he posat una camisa de força a una mamella loca"\n"Dèu va dir germans, però no va dir tontos"\n"Estic fart de demanar perdó per no existir" (parrafrejant a Joan Fuster)\n"L'únic Dèu que existeix és l'escriptor, ja que és l'únic que pot crear i manipular un món amb els seus habitants a voluntat"\n"Em preguntes que ha de passar per a que cregue en Dèu? Creuré en ell quan em deixe un Ferrari a la porta de casa"\n"Aquí jeu R.N.M. que va nàixer com va morir, sense que li demanessen permís"\nEscrit per Raulnama a 0:00:00 4 comentaris:\nPer què les dones estan tanta estona al lavabo?\nPer a les xiques guapes d'Ulldecona, especialment per a Andrea, Jael, "Meta", Sulem i Silvi (Sí, sí, tú, que encara que sigues d'un "barri" d'Ulldecona: Freginals City, t'empadronem) ara ja he descobert perquè tarden tanta estona en anar a pixar estes dones... lee!\nPD: Està enfocat des de els ulls d'una dona, per a us sentiu més identificades!\nPer quin motiu les dones estan tanta estona al lavabo públic? El gran secret de totes les dones respecte als banys és que de nena la teva mamà et duia al bany, t'ensenyava a netejar la taula del vàter amb paper higiènic i després posava tires de paper curosament en el perímetre de la tassa. Finalment t'instruïa: 'Mai, mai et sentes en un bany public'. I després et mostrava 'La Posició' que consisteix en balancejar-te sobre el vàter en una posició d'asseure's sense que el teu cos faci contacte amb la tassa. 'La Posició' és una de les primeres lliçons de vida d'una nena, súper important i necessària, les ha d'acompanyar durant la resta de les seves vides. Però encara avui en els anys adults,'La Posició' és dolorosament difícil de mantenir quan la bufeta està a punt de rebentar. Quan 'han d'anar' a un bany públic, es troben amb una cua de dones que et fa pensar que dintre està Brad Pitt. Així que demanes torn i esperes pacient, somrient amablement a les altres dones que també estan discretament creuant cames i braços. És la posició oficial de “m'estic pixant”. Finalment et toca el teu torn, però sempre arriba la típica mamà amb la nena petita que no es pot aguantar més i aprofiten per a saltar-se ambdues la cua amb tot el morro!!!. Llavors verifiques cada cubícul per sota per a veure si no hi ha cames. Tots estan ocupats. Finalment un s'obre i et llances gairebé llençant a la persona que va sortint. Entres i et dónes compte que el pica port no funciona (mai funciona); no importa... Penges la teva bossa del ganxo que hi ha en la porta, i si no hi ha ganxo (mai hi ha ganxo), inspecciones la zona, el sòl està ple de líquids indefinits i no t'atreveixes a deixar-lo aquí, així que t'ho penges del coll mentre mires com es balanceja sota teu, sense contar que et desnuca la corretja, perquè la bossa està ple de trastos que vas anar ficant dintre (la majoria de les quals no uses, però que les tens per si de cas). Però tornant a la porta... com no tenia pica port, solament tens l'opció de sostenir-la amb una mà, mentre que amb l'altra d'una tirada et baixes les calces i comences 'La Posició'. Alleugeriment...... AAhhhhhh....per fi...!!!. Aquí és quan les teves cuixes comencen a tremolar.... per que estàs suspesa en l'aire, amb les cames flexionades, les calces tallant-te la circulació de les cuixes, el braç estès fent força contra la porta i una bossa de 5 kg. penjant del teu coll. T'encantaria asseure't, però no vas tenir temps de netejar la tassa ni la vas cobrir amb paper, interiorment creus que no passaria res però la veu de la teva mare retrona al teu cap: mai et sentes en un water públic!!!!'. Així que et quedes en 'La Posició' amb el tremolor de cames, llavors per una fallada de càlcul en les distàncies una esquitxada finíiiiiisima del “xorro”t'esquitxa el teu propi cul i et mulla fins a les mitges!!!. Tens sort si no et mulles les teves pròpies sabates, i és que adoptar 'La posició' requereix una gran concentració. Per a allunyar de la teva ment aquesta desgràcia, busques el rotllo de paper higiènic peroooo, joooooder...! el rotllo està buit...!!! (sempre). Llavors supliques al cel que entre els 5 kg. d'andròmines que duus a la bossa hagi un miserable cleenex, però per a buscar a la teva bossa has de soltar la porta, dubtes un moment, però no hi ha més remei i quan soltes la porta, algú l'empeny i reps un cop de porta que has de frenar amb un moviment ràpid i brusc, sense miraments o tot el món et vora semi-sentada a l'aire amb la calces pel genoll NOOO!!. Llavors crides allò de O-CU-PA-DOOOO!!!, mentre continues empenyent la porta amb la teva mà lliure, dónes per fet que totes les que esperen en l'exterior han escoltat el teu missatge i ja pots soltar la porta sense por, ningú intentarà obrir-la de nou, (en això les dones es respecten molt) i et disposes a buscar el teu suposat cleenex sense aclaparaments, t'agradaria usar més d'un però saps el valuosos que són en casos similars i t'apanyes amb un si de cas.\nEn aquest precís instant s'apaga la llum automàtica del bany, en un cubícul tan reduït no pot ser tan difícil trobar l'interruptor!!!. Dónes la llum de nou amb la mà del cleenex per que l'altra segueix subjectant les teves calces, vas contant els segons que et queden per a sortir de allí, suant per que duus l'abric posat ja que no hi ha penja-robes, i és que, cal veure el calor que fa en aquests llocs tan petits i en aquesta posició de força en la qual segueixes, amb els bessons a punt d'esclatar. Sense contar el cabreig que duus pel cop de porta, el desnuament amb la corretja de la bossa, la suor que corre pel teu front, l'esquitxada del xorro a les cames i a les mitges, que encara estan mullades; el record de la teua mare que estaria avergonyida si et veiés així, perquè el seu cul mai va tocar el seient d'un bany públic, perquè francament, el teu no saps quina classe de malalties podries agarrar aquí. Però el desastre no acaba... estàs exhausta, quan et poses dempeus ja no sents les cames, et re-coloques la roba ràpidament i tires de la cadena sobretot!!. Si no funciona preferiries no sortir mai d'aquest bany, quina vergonya!, llavors surts al rentamans. Tot està ple d’aigua així que no pots soltar la bossa ni un segon, ho penges al muscle, no saps com funciona l'aixeta amb els sensors automàtics així que toques fins que surt un xorro d'aigua fresca, i aconsegueixes sabó, et rentes en una posició de geperut de Notredame perquè no rellisqui la bossa des del teu muscle i acabi en la pica del bany sota el xorro automàtic, el assecador d'aire és una andròmina inútil així que acabes assecant-te les mans en els teus pantalons, per que no penses gastar altre cleenex per això!!!.\nI surts passant al costat de la línia de dones que encara estan esperant amb les cames creuades i en aquests moments ets incapaç de somriure cortesament, conscient que has passat aquí una eternitat. Tindràs sort si no surts arrossegant un tros de paper higiènic pegat a la teva sabata del llarg del riu Mississippi, o pitjor encara, amb la falda arromangada enxampada per les teves mitges que et vas pujar a la velocitat de la llum i ensenyant el cul!!!.\nI surts. En aquest moment entra el novio de la “tardona” que ha tingut temps de sobres per a llegir 'Guerra i Paz' mentre t'esperava. 'Per què tardes tant?', et pregunta irritat. 'Havia molta cua' et limites a dir. I aquesta és la raó per la qual les dones van en grup al bany, per solidaritat, ja que una t'aguanta la bossa i l'abric, l'altra et subjecta la porta, una altra et passa el cleenex per sota de la porta i així és molt més senzill i ràpid; ja que ella solament s'ha de concentrar a mantenir 'La Posició' i la dignitat.\nEscrit per Raulnama a 20:59:00 4 comentaris:\nIntent de poesia\nAvui toca una mica de literatura, concretament poesia. Ja sé que no agrada molt llegir-la, però feu un petit esforç perquè és un camp de la literatura que quan l'entens i l'interioritzes val la pena. Aquesta poesia és de les més serioses i profundes que he escrit mai, dedicada íntegrament a Cris ja que ha estat el "muso".\nEstàvem a classe de llatí i venia emprenyat de classe d'Art (m'han titllat de mediocre, "cazurro" i anti-art en bones paraules, bueno no tant ni molt menys, però esque si no li fiques ficció a una història no té emoció, ja, ja ho se, ces't la vie. Va! seguiu-me el "rotllo") així que tot emprenyat com estava, ve Cris i me diu: "He escrit això, mira a veure que et sembla." Així que he agafat el text i l'he corregit exageradament. Li he donat i ha fet cara de dir, "este tio de què va?", llavors he agafat el full i li he escrit un conjunt buit enorme. I d'aquí ha vingut la idea, gestada íntegrament aquesta tarde al glop's (Pub local) com ve sent costum. Espero el vostre comentari sobre la interpretació que li doneu a aquest intent de poema. Ànim!\nPer a Cristian Ferré per aguantar les meues extravagàncies i excentritats\nQue es mogue la paraula\npel tapiç de la intel·ligència\nsobre el puny tancat de la indecència\nper la sang seca, de la cruel guerra\nSimplement, una al·legoria\nde la meta social no adquirida\nla hipèrbole de la perfecció somiada;\nel paradigma d'una generació escarmentada\nNo lluito més envers aquesta ignorància\nArtista vols? Doncs, extravagant\nSembla que en aquesta vida, res val per a res\nNo em manifesto, callo\nVols que escrigue alguna cosa?\nEscrit per Raulnama a 0:40:00 4 comentaris:\nReflexions filosòfiques sobre la vida\nAvui parlant amb una amiga del continent germà, de Sud amèrica, m'ha fet recordar una reflexió que vaig fer fa mesos sobre qui regeix la teua vida. Crec que quan algú emigra del seu pais no estranya les nacions ja que són pur romanticisme, no estranya els estats, els equips de futbòl o les banderes. Quan algú emigra a una altra realitat aliena de la coneguda, estranya al seus amics, a la seua familia que aquests son la seua nació, però tambe estranya la seua realitat més propera, el seu poble, el seu barri, el seu bar de costum. Aquesta reflexió no la vaig escriure pensant nomes amb els emigrants/immigrants sinó que li vaig donar una doble vessant ja que per a mi, que ni soc emigrant ni immigrant, és la meua filosofia. M'he permes el "luxe" de posar una traducció al castellà, que ningú salte a la "yugular", mira, desprès de tot, encara tinc fé amb el bilingüisme equitatiu:\n¿Què composa la meua vida?\nLa meua vida és un compost de totes i cadascuna de les persones en les que comparteixo la sang, els meus amics, els coneguts i també dels que veig cada dia pel carrer, al pub o pel msn, molts dels quals no recordo ni el nom.\n¿Qué compone mi vida?\nMi vida és un compuesto de todas y cada una de las personas de las que comparto mi sangre, mis amigos, los conocidos y también de los que veo cada día por la calle, en el pub o por el msn, muchos de los cuales no recuerdo ni el nombre\nEscrit per Raulnama a 0:37:00 2 comentaris:\nL'ensenyament "in situ"\nComencem durillo? Doncs si! Bé seré sincer, és un escrit que ja tenia i ara he revisat una mica. Espero els vostres durs comentaris FIRMATS.\nPD: El títol te'l dedico desprès de la discussió del Llatí. No parlaré més ja, que allò pareixia la tercera internacional. Per cert, qui es Bakunin?\nVivim en un món on tot gira al voltant del resultat: és a dir, hom vol les coses ja i que signifiquen el mínim esforç possible. Aquesta afirmació palesa com és actualment l'ensenyament. La filosofia de l'alumne i moltes vegades també la del professor, es basa amb l'obtenció progressiva de bones notes o si mes no, aprovats.\nM'atreveixo a dir, i crec que no m'equivoco, que vivim en un sistema d'ensenyament Maquiavèlic ja que "el fi no justifica els mitjans". M'explico. Algú pensa que un bon estudiant és qui treu bones? Qui aprova, és intel·ligent? Jo crec que això no sempre és així ja que molts estudiants es fiquen a estudiar separant el llibre que tenen a les mans de la seua vida diària, entenen que l'estudiar o el saber serveixen única i exclusivament per a aprovar un examen. Aquests, al meu entendre, no són els bons estudiants. Malgrat tot són la gran majoria. Això, és conseqüència del model economico-social que ens toca viure i que fa que les persones, els alumnes, empren l'ensenyament com a instrument i/o vehicle per a tenir un sou millor, i en poques ocasions per a crèixer com a persones. Però el que em fa realment temor, es que aquestes mateixes persones, per la condició "sine qua non" de les bones notes, seràn les que ocuparán els llocs importants en l'àmbit laboral i emprarán aquesta mateixa filosofia en citats càrrecs. Aquesta premisa bàsica es repeteix quan els que ahir van èsser alumnes, avui passen a ser professors. D'aquesta manera estem atrapats en un sistema que te llacunes per allí on mires. I aquesta conclusió no la trec jo, sinó que ho evidencien els resultats no tan acadèmics sinó el vagatge cultural que pot tenir, per exemple, un determinat percentatge de llicenciats, la seua especialització pot ser molt bona, però en canvi la mal anomenada "cultura general" és en molts casos prou escassa. Sense anar més lluny m'he trobat llicenciats en economia que no saben qui és Karl Marx (i ho dic en plural).\nS'han de buscar sistemes alternatius, o almenys no deixar que aquest neo-liberalisme (entès com a model econòmic) s'apodere del més preciat i valuós que tenim: l'educació. S'ha de donar pas a la llibertat intel·lectual de l'alumne, a la creativitat, imaginació, opinió, i no al lliure albedriu d'aquest. S'ha d'ensenyar a ensenyar, s'ha d'ensenyar a estudiar. Però sobretot s'ha d'entendre l'ensenyament com un mitjà per a saber més, per a pensar, per a divertir-se, i no, caure en l'ensenyament com a negoci, vil i competitiu (com ens volen vendre últimament). No s'ha d'entendre l'ensenyament com una vulgar clàusula del sistema capitalista.\nEscrit per Raulnama a 17:53:00 7 comentaris:\nI per fi ha nascut\nDesprès d'un part d'una mitja hora ha nascut el fill pródig com una necessitat bàsica d'escriure diariament, no sé si per a deixar testimoni o simplement per a realitzar una catarsi totalment necessaria en aquests temps tan foscos. El que sé es de la insistència interna d'aquestes ganes d'escriure, mes bén dit, d'aquesta necessitat d'escriure que fa que el paper, o en aquest cas: l'ordinador; sigui un testimoni en primera persona d'aquesta necessitat de tenir un petit col·lectiu lector asidu que t'intente comprendre, encara que sigue falsament.\nFrancament no crec que aquesta empresa sigue seguida per algun lector, però de no ser així, crec que em donaré més que satisfet en torturar-me i continuar escribint amb tota la periodicitat que em siga possible. També espero, que en el supòsit de que sigue visitat aquest lloc, hi hagui un sentit crític i un diàleg constant mitjançant els comentaris.\nGracies per no adormir-vos!\nEscrit per Raulnama a 23:54:00 5 comentaris:\nUn enginyer proposa a l'ACA potabilitzar l'aigua d...


Pensant en les municipals de 2015 | FET a TARRAGONA\nPublicat el 7 de Gener, 2013\nAquest 2013 l’Ajuntament de Tarragona arribarà a l’equador del segon mandat municipal presidit per l’alcalde Josep Fèlix Ballesteros\nAquest dilluns arrenca simbòlicament el curs polític de 2013. Superades les eleccions al Parlament, signat el pacte d’estabilitat CiU-ERC i format el segon govern presidit per Artur Mas, aquesta setmana s’hauran de confirmar els principals càrrecs de la Generalitat a Tarragona: amb tota probabilitat, Quim Nin seguirà com a delegat del govern i caldrà veure aleshores si es produeix algun canvi o no a les direccions territorials de les conselleries.\nEls gairebé quatre mesos que van de la manifestació de la Diada a la jornada d’avui han posat com mai en l’aparador la política nacional i el debat sobre el dret a decidir i la creació d’un estat propi. Una intensitat que ha deixat en un pla secundari la política local, tot i que s’hi han produït fets rellevants: just abans de Nadal el plenari de l’ajuntament aprovava -amb l’abstenció de l’oposició- els segons pressupostos del segon mandat de Ballesteros.\nAmb aquests pressupostos traspassarem a la primavera l’equador del mandat. Un segon mandat de Ballesteros presidit per les retallades, la crisi global, les escasses inversions, la falta de diners i d’idees, i un equip de govern que va fent (més aviat poc) amb l’absència de bona part de l’oposició.\nReferèndum abans que municipals\nAmb aquest panorama, en l’horitzó ja s’entreveuen les eleccions municipals de 2015, les primeres que es podrien celebrar després d’una hipotètica consulta sobre la independència de Catalunya. S’obre, per tant, un panorama ple d’incògnites: Quan haguem de votar el pròxim ajuntament, s’haurà fet el referèndum? Haurà guanyat el sí o el no? El resultat serà vinculant? Si l’Estat no aprova fer la consulta, què passarà? Quina serà la situació de Catalunya en relació a l’estat espanyol?\nVictòria Forns, portaveu de CiU a l’ajuntament i diputada al Parlament\nParadoxalment, els dos primers partits del Parlament, que lideren el procés sobiranista i la governació del país (CiU i ERC) es troben en una situació molt feble a Tarragona d’ençà les municipals de 2011. Per a aquestes formacions els comicis de 2015 tenen un valor especial.\nPreparant nous candidats\nCiU va tenir aquí el 2011 el pitjor resultat del conjunt de Catalunya, a punt de ser superada pel PP. La federació nacionalista haurà d’aclarir aviat si manté l’aposta per Victòria Forns (molt discutida en alguns sectors interns) o busca una alternativa per remuntar el vol al consistori. L’executiva local, presidida per Joan Basora des de fa vuit mesos, té alguna cosa a dir.\nERC encara arrossega la desfeta que el va deixar fora de l’ajuntament de Tarragona i de molts altres municipis. El partit liderat per Junqueras també haurà de buscar aviat una fórmula (un substitut/a a l’exregidor i exdiputat Sergi de los Ríos) que li permeti recuperar almenys la representació municipal. Abans, s’ha de renovar l’executiva local, presidida en l’actualitat per Pau Ricomà.\nERC ha de buscar un substitut per l’exregidor i exdiputat Sergi de los Ríos\nLa resta de partits, aparentment, no tindran necessitat d’engegar processos interns per renovar candidats. L’alcalde Ballesteros és el millor valor que pot presentar el PSC. Alejandro Fernández ja fa anys que té la mirada posada en el 2015 per obtenir l’alcaldia de Tarragona per al Partit Popular. I Arga Sentís té molt recorregut per davant com a líder d’Iniciativa.\nD’aquí dos anys i mig, les sorpreses municipals podrien venir de formacions com la CUP o Ciutadans, els que expressen més genuïnament les postures contraposades sobre la independència de Catalunya. Però a la primavera de 2015, vés a saber quina ciutat tenim en relació al país i quin país tenim en relació a Espanya i Europa.\nDe moment, anem-hi pensant…\nAmb ulls ganxets: ‘selfies’ i piulades\nUna resposta a “Pensant en les municipals de 2015”\n7 de Gener, 2013 a les 9:06 am\nMolt interessant, com sempre. Això sí, amb una petita objecció: de debó creieu que aquest món sobreviurà al 2013? El que s’està coent a l’Orient Mitjà és més que preocupant, i no ho és més perquè els “mass media” callen com a morts!


Bases programa KIT DIGITAL\nEl Butlletí Oficial de l'Estat ha publicat les bases que regulen la concessió dels ajuts del Programa Kit Digital per impulsar la digitalització de pimes i autònoms a Espanya que estableix el marc per al llançament de les convocatòries d'ajudes.\nLa primera es publicarà al començament del 2022, es destinarà a pimes d'entre 10 i 49 empleats i comptarà amb un pressupost de 500 milions d'euros. Així mateix, els interessats a convertir-se en “agents digitalitzadors” podran inscriure's a partir de l’11 de gener de 2022 a la seu electrònica de Red.es i les petites empreses, microempreses i autònoms podran informar-se dels agents digitalitzadors adherits a la web oficial www.acelerapyme.es.\nEn funció del nombre d'empleats, les empreses podran accedir a ajuts de 12.000 euros, si tenen entre 10 i 50 empleats; 6.000 euros, per a aquelles entre 9 i 3 empleats; i 2.000 euros, per a les de menys de 3.\nPer optar a les ajudes, a més de complir amb la normativa de la Llei General de Subvencions, les empreses i autònoms hauran de disposar de l'avaluació de “Madurez Digital”, conforme al test de diagnòstic que es pot fer a través de la plataforma Accelera pime: www .accelerapyme.es\nLink al document de les bases: https://www.red.es/es/area-prensa/multimedia/boe-2021-21873\nTecnologies de la Informació i la Comunicació | Transformació digital\nJurídic de Noves Tecnologies\nEstalvi en Telefonia


Casa Buccheri Buccheri Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 5 allotjaments a Buccheri.\nVia Giarrusso, 5, Buccheri, Buccheri, Itàlia, 96010 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Buccheri\nAl visitar Buccheri, vosté es sentirà com a casa a Casa Buccheri, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nCasa Buccheri ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, reproductor de DVD/CD, nevera, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Casa Buccheri.\nAllotjaments a Buccheri


La Barcelona que camina: L’Hereu, ha begut oli\nAnònim 12 de maig de 2010 a les 23:23\nÉs que això que ha organitzat no és cap Consulta. ha estat una maniobra descarada de propaganda al seu favor amb l'única finalitat de fer-se autobombo. Cal una reforma de la Diagona, però aquesta no és forma de plantejar-la. Per favor, si fins i tot s'ha comprovat que es pot votar noimés sabent el DNI i la data de naixement d'una persona! No hi ha cap garantia! A més, la pròpia Mesa de Garanties ha criticat el descarat oblit de l'opció C que, per cert, a l'hora de votar no apareix com a tal sinó com a "cap de les dues".\nAquest alcalde ha transformat el que podia hver estat un temps de debat abans i una magnífica jornada durant en un complet desastre amb tics anti-democràtics. Si fins i tot ens va mentir el primer dia dient que havia votat i realment no ho havia fet! Com ens en podem fiar d'una persona així?!


1.- Els dominis d’Internet www.focus.cat i www.focus.es constitueixen el lloc web de l’empresa SERVEIS DE L’ESPECTACLE FOCUS, S.A. (en endavant FOCUS) que té per objecte fundacional la creació i l’explotació d’espectacles i locals amb fins artístics.\nAixí mateix, l’accés als WEBSITES www.focus.cat i www.focus.es es troba sotmès a tots els avisos, condicions d’ús i instruccions posats en coneixement de l’usuari per FOCUS que substitueixin, completin i/o modifiquin aquest AVÍS LEGAL.\nL’usuari es compromet a fer ús dels serveis, productes i utilitats que ofereix FOCUS a través dels seus WEBSITES www.focus.cat i www.focus.es, de conformitat amb la llei, aquest AVÍS LEGAL i altres avisos i instruccions posats en coneixement de l’usuari, així com la moral i els bons costums generalment acceptats i l’ordre públic.\nAmb caràcter general, els serveis que FOCUS presta als usuaris, visitants afiliats i socis, a través dels seus WEBSITES www.focus.cat i www.focus.es, són gratuïts, a no ser que, en casos concrets, s’especifiqui el contrari.\nPer més informació, pots veure la nostra Política de Privacitat.\nEls textos (informacions, conceptes, opinions i altres anàlegs) i elements gràfics (disseny, logos, codi font i altres anàlegs) que constitueixin el WEBSITE i siguin difosos a través d’aquest, així com la seva presentació i muntatge, o són titularitat exclusiva de FOCUS o és FOCUS qui ostenta els drets d’explotació d’aquests a través d’acords amb tercers.\n- La presentació d’una pàgina del WEBSITE en el marc d’una altra pàgina web que no pertanyi a FOCUS, mitjançant la tècnica denominada "framing", si no compta amb l’exprés consentiment per escrit de FOCUS.\n- La inserció d’una imatge difosa en el WEBSITE en una pàgina o base de dades que no pertanyi a FOCUS, mitjançant la tècnica denominada "in line linking", si això no compta amb l’expressa autorització de FOCUS.\n- L’extracció i l’ús dels elements del WEBSITE que causin o no un perjudici qualsevol a FOCUS, conforme a les disposicions del Reial decret legislatiu 1/1996, de 12 d’abril, pel qual s’aprova el text refós de la Llei de propietat intel·lectual i la Llei 5/1998, de 6 de març, d’incorporació al dret espanyol de la directiva 96/9/CE sobre la protecció jurídica de les bases de dades.


Fundació per al Foment de la Investigació Sanitària i Biomèdica de la Comunitat Valenciana (FISABIO). Projecte INMA (Infància i Medi Ambient) - Projectes i activitats científiques d'interés social - Generalitat Valenciana\nFundació per al Foment de la Investigació Sanitària i Biomèdica de la Comunitat Valenciana (FISABIO). Projecte INMA (Infància i Medi Ambient)\nProjecte INMA (Infància i Medi Ambient)\nINMA (Infància i Medi Ambient) és una xarxa d'investigació amb l'objectiu d'estudiar l'exposició als contaminants ambientals més importants en l'aire, l'aigua i la dieta durant l'embaràs, la infància i l'adolescència, i també els seus efectes en el creixement i desenvolupament. El desenvolupament físic, social i intel·lectual dels infants des de la concepció fins a completar l'adolescència requereix un ambient protegit i protector de la salut. A l'octubre de l'any 2003 es va crear la cohort INMA a València. Es van reclutar 855 dones embarassades pertanyents a dos departaments de salut de la província de València. Durant l'embaràs es van obtindre mostres biològiques (sang, ungles i orina) i dades relacionades amb la dieta, els estils de vida i l'exposició a contaminants. Els seus fills/filles es van seguir al llarg de la infància (als 12 mesos, 2-4-5, 7, 9 i 11 anys de vida), avaluant diferents aspectes de la seua salut com el desenvolupament neurològic, l'antropometria, la salut respiratòria, així com l'alimentació i les exposicions ambientals. En l'actualitat, i després de 15 anys de seguiment, comencem una nova etapa del projecte INMA on s'avaluaran els efectes de l'exposició a contaminants per a la salut i el desenvolupament dels 400 adolescents que continuen participant en l'estudi. Com a novetat en aquesta visita, s'estudiarà l'impacte de l'entorn i l'estil de vida sobre la microbiota intestinal (bacteris que viuen a l'interior de l'intestí humà), la qual pot influir sobre el correcte funcionament dels sistemes immune i nerviós.\nEn primer lloc se'n beneficiaria la comunitat científica, ja que amb les dades generades en aquesta nova etapa es podria estudiar si l'exposició a contaminants ambientals durant els períodes pre i postnatal produeix efectes en la salut de l'adolescent, com en el seu desenvolupament cognitiu, sexual i antropometria. A escala mundial, molt pocs estudis han recollit de manera longitudinal informació tan detallada sobre els seus participants durant tant de temps. De fet, els resultats obtinguts en el projecte INMA fins al moment són un referent internacional.\nEn segon lloc, la societat també es veuria beneficiada amb aquest coneixement. En un món cada volta més contaminat és molt important que s'avalue quins efectes pot tindre l'exposició a contaminants ambientals en la salut dels grups poblacionals més vulnerables com són els xiquets fins a l'adolescència. El projecte proposat permetrà disposar d'informació que contribuirà a entendre els mecanismes causals entre la contaminació ambiental i els efectes en la salut en aquesta població. Per altra banda, es proporcionarà informació útil als professionals de la salut, del medi ambient i als polítics i gestors, amb la finalitat de poder continuar avançant en l'estudi dels determinants mediambientals de la salut infantil i en la promoció d'estratègies d'intervenció apropiades.\nEl projecte INMA té els següents objectius en aquesta nova etapa de seguiment:\n1) Estudiar l'exposició a diferents contaminants ambientals (procedents de l'aire, aigua i aliments) en els i les adolescents de 15-16 anys participants en la cohort i la seua evolució des de l'etapa fetal. Avaluar els factors que s'associen a aquesta exposició i la interacció entre els diferents contaminants.\n2) Estudiar la relació entre l'exposició a contaminants ambientals des de l'etapa fetal fins a l'adolescència i l'aparició d'efectes en diferents aspectes de la salut als 15-16 anys, com l'obesitat, desenvolupament neurològic, salut respiratòria i desenvolupament sexual.\n3) Avaluar el paper de la dieta, de la microbiota i de la genètica com a factors moduladors de l'exposició a contaminants i de l'aparició d'efectes adversos en la salut.\n4) Comunicar els resultats observats en el projecte a la comunitat científica, als responsables de salut pública i medi ambient i a la societat.\nImport mínim: 37.500  euros - Import òptim: 53.000  euros\nUna de les potencialitats del projecte INMA és el seu caràcter multicèntric i multidisciplinari. Més de 100 investigadors i investigadores procedents de més de 10 centres d'investigació d'Espanya participen directament en el desenvolupament del projecte. Gran part dels investigadors són dones joves en diferents etapes de la seua carrera científica. A més el projecte INMA participa en diferents projectes internacionals procedents de centres de tot el món, fet que possibilita la comparació dels resultats obtinguts en INMA amb els observats en altres cohorts arreu del món i realitzar anàlisis amb més potència estadística. Tot això assegura la consecució amb èxit dels objectius plantejats.


CERTESA SIMULADA by Santa Mònica - Issuu\nCERTESA SIMULADA ENCONTRE NOVES FRONTERES DE LA CIÈNCIA, L’ART I EL PENSAMENT\nLA PEDRERA DE CAIXA CATALUNYA, 30 de setembre de 2009 / ARTS SANTA MÒNICA, 1 i 2 d’octubre de 2009\nTina Gonsalves, Nadia Bianchi-Berthouze, Enric Rovira, Pere Castells COMPUTACIÓ AL NATURAL Janna Levin, Peter Weibel, Claudia Giannetti, Alex Arenas, Roderic Guigó, Llibert Fortuny REALITAT MULTIPLICADA Derrick de Kerckhove, Mel Slater, Vicente Guallart, Laura Baigorri, Pau Alsina, Konic Thtr ELS LÍMITS DE LA FICCIÓ Louis Bec, Jordi José, Carlota Subirós, Francesc Torres, Antonio Acín, Joan Leandre, Josep Perelló, MareNostrum\nCERTESA SIMULADA SETENA EDICIÓ DELS ENCONTRES NOVES FRONTERES DE LA CIÈNCIA, L’ART I EL PENSAMENT La Pedrera de Caixa Catalunya, 30 de setembre de 2009 Arts Santa Mònica, 1 i 2 d’octubre de 2009\nL’encontre CERTESA SIMULADA investiga el llindar entre el real i l’imaginari. On acaba la hipòtesi científica i on comença la seva verificació com a teoria? Què fa que la contemplació d’una peça artística ens colpeixi fins a sentir-la com una experiència íntima? Quins són els mecanismes que permeten generar consciència d’una realitat oculta? La irrupció de les noves tecnologies i d’internet ha aguditzat més i més la tensió entre ficció i realitat. La creació artística i la recerca científica imposen una mirada transdisciplinària. Computació al natural. La ciència utilitza potents computadores per reproduir virtualment diversos fenòmens de la natura. Les simulacions per ordinador ofereixen d’aquesta manera descripcions esquemàtiques del món amb la intenció de detectar-ne les mecàniques fonamentals. Els ordinadors i la tecnologia també representen un nou pol d’atenció per a la creativitat artística. S’obren noves possibilitats tècniques per a les arts, però també es construeix un esperit crític sobre la nova tecnologia. Realitat Multiplicada. La revolució digital ha engendrat nous mons. Preocupa que la tecnologia sigui cada cop més integrada, lleugera, dòcil i adaptable al nostre cos i les nostres particularitats. Les arts escèniques busquen interactuar en temps real amb un món digital que al seu torn retroalimenta el moviment del ballarí o actor. L’artista proposa la proximitat i la participació de l’espectador. I el científic estudia amb entorns virtuals la nostra psique. Els límits de la ficció. La fabulació és immanent a la naturalesa humana. Fer volar la ment, somniar o imaginar són pràctiques fins i tot necessàries, cognitivament parlant. La ficció pot actuar com a activador de consciències capaç de captar la nostra atenció amb metàfores o missatges simplificats. L’imaginari frega la realitat intensament. El convincent no cal que sigui real, de la mateixa manera que certs fenòmens del tot fonamentals poden resultar aliens a la nostra experiència quotidiana.\nSESSIÓ INAUGURAL Dimecres 30 de setembre, tarda. Auditori de la Pedrera 18.30 h\t19.00 h\t20.00 h\nBenvinguda i presentació del llibre En ressonància (edició anterior) Tina Gonsalves i Nadia Bianchi-Berthouze, Chameleon Project Intervenció gastronòmica. Enric Rovira, xocolater, en col·laboració amb Pere Castells\nCOMPUTACIÓ AL NATURAL Dijous 1 d’octubre, matí. Arts Santa Mònica. Sala d’actes i balcó 10.00 10.30 11.30 12.45\nIntervenció musical. Llibert Fortuny, compositor i saxofonista Janna Levin, professora al Department of Physics and Astronomy a la Columbia University i autora del llibre A Madman Dreams of Turing Machines Peter Weibel, director del Zentrum für Kunst und Medientechnologie de Karlsruhe (ZKM) Microponències: Claudia Giannetti, Alex Arenas, Roderic Guigó\nREALITAT MULTIPLICADA Dijous 1 d’octubre, tarda. Arts Santa Mònica. Sala d’actes i balcó 17.00 h\t17.30 h\t18.45 h\nKonic Thtr, Rosa Sánchez i Alain Baumann Derrick de Kerckhove, director del McLuhan Program in Culture & Technology i professor a la University of Toronto Microponències: Mel Slater, Vicente Guallart, Laura Baigorri, Pau Alsina\nELS LÍMITS DE LA FICCIÓ Divendres 2 d’octubre, matí. Arts Santa Mònica. Sala d’actes i balcó 10:00 h 10:30 h\t11:45 h\nIn the name of Kernel, Joan Leandre Louis Bec, zoosistemàtic Microponències: Jordi José, Carlota Subirós, Francesc Torres, Antonio Acín\nCONCLUSIONS Divendres 2 d’octubre, matí. Arts Santa Mònica. Sala d’actes 12:45 h Janna Levin, Peter Weibel, Derrick de Kerckhove, Louis Bec, Josep Perelló (director) 16.30 h - 19.00 h\tMareNostrum Barcelona Supercomputing Center Visita guiada (cal fer la reserva prèvia en realitzar la inscripció)\nCERTESA SIMULADA Setena edició dels encontres «Noves fronteres de la ciència, l’art i el pensament» La Pedrera, 30 de setembre de 2009 Arts Santa Mònica, 1 i 2 d’octubre de 2009\nTina Gonsalves ha explorat al llarg de la darrera dècada les intimitats i vulnerabilitats de les emocions humanes, amb la creació de nombrosos curtmetratges, instal·lacions i treballs multimèdia. Aquesta reconeguda artista australiana treballa actualment amb els experts més reconeguts d’arreu del món en els camps de la psicologia, la neurociència social i emocional i el processament informàtic d’emocions per tal d’investigar i produir obres amb imatges en moviment que responguin als estats emocionals de l’espectador. És artista resident a l’Institut de Neurologia de l’University College de Londres, a Brighton i al Sussex Medical School, i també als Nokia Research Labs, a Finlàndia; i artista visitant al Media Lab del Massachusetts Institute of Technology, a Boston. El seu treball més recent, el Chameleon Project, explora el contagi emocional i s’exposa al Museu d’Història Natural de Londres i a la galeria Fabrica, a Brighton. http://www.tinagonsalves.com http://www.portdouglasartistscottage.com http://www.berlinartistapartment.com Nadia Bianchi-Berthouze és professora a l’UCL Interaction Centre, a l’University College de Londres. El seu treball de recerca parteix de la idea que els afectes, les emocions i les experiències subjectives s’han de tenir en compte en el disseny de la tecnologia interactiva. De fet, per tal que la tecnologia sigui veritablement efectiva en les nostres xarxes socials, s’hauria de poder adaptar a les necessitats de cada grup d’usuaris o fins i tot a cada individu. L’objectiu del seu treball és crear sistemes/software capaços de percebre l’estat emocional dels usuaris i d’utilitzar aquesta informació per adaptar el procés d’interacció. Actualment segueix tres línies d’investigació al voltant del llenguatge corporal com a mitjà per induir, reconèixer i avaluar la qualitat de l’experiència humana i, en particular, de les persones interactuant i comunicant-se amb i a través de la tecnologia. L’any 2006 va obtenir la International Marie Curie Reintegration Grant per dos anys per prosseguir les seves investigacions en el context clínic i en la indústria del joc. http://www.uclic.ucl.ac.uk/people/n.berthouze EL Chameleon Project és una instal·lació artística interactiva que respon a les emocions de l’espectador. El projecte és una col·laboració entre l’artista Tina Gonsalves, els neurocientífics Chris Frith, Bruno Averbeck i Hugo Critchley, els científics computacionals de les emocions Ros Picard, Rana El Kaliouby (del MIT Media Lab) i Nadia Berthouze (de l’UCL’s Interaction Centre), i la curadora d’arts multimèdia Helen Sloan (de SCAN). Enric Rovira aprèn l’ofici de pastisser de la mà del seu pare i en seminaris impartits per importants pastissers francesos i espanyols pels quals sent una gran admiració. Consolida la seva formació amb visites a pastisseries de París, Milà i altres ciutats europees. Ben aviat decideix especialitzar-se en la pastisseria més sofisticada i el treball de la xocolata, descartant completament la brioixeria i la pastisseria més clàssica. Crea una línia de pastissos molt especials, als quals imprimeix el seu caràcter i aplica noves tècniques i decoracions, fruit del seu interès per l’art. El ressò d’aquestes creacions fa que sigui sol·licitat per importants escoles de pastisseria d’Espanya, Alemanya i França per impartir-hi cursos, i fins i tot per dirigir l’escola de xocolateria més important d’Espanya. Però la seva passió per la xocolata, els bombons, les mones de Pasqua i uns innovadors turrons fa que abandoni la pastisseria per dedicar-se exclusivament al món de la xocolata. http://www.enricrovira.com\nPere Castells és llicenciat en Ciències Químiques per la UB. La seva dilatada experiència docent l’ha dut a participar en diversos grups d’investigació de projectes educatius europeus. El 2003 comença a col·laborar amb l’equip d’investigació d’elBullitaller i des del 2004 és el responsable del Departament de recerca gastronòmica i científica de la Fundació Alícia, on desenvolupa l’aplicació de la ciència i la tecnologia a la innovació en gastronomia. Les seves investigacions s’han centrat en l’estudi de textures, la introducció de la tecnologia a la cuina i la divulgació de la ciència relacionada amb la gastronomia. Ha col·laborat activament en la redacció del llibre publicat per Alícia i el Bullitaller Lèxic científic-gastronòmic (Planeta, 2006), que ja ha estat traduït a cinc idiomes. El 2007 surt al mercat el «Rotaval», adaptació d’un rotavapor de laboratori per a la cuina, fruit de la investigació conjunta d’Alícia amb el Celler de Can Roca. És membre de la junta de l’ACCA i col·labora a la revista Investigación y ciencia. http://www.alicia.cat http://www.alimentacioiciencia.org Llibert Fortuny comença a tocar el saxo als 11 anys. Format al Conservatori de Música de Manresa, l’any 1997 obté una beca per estudiar al Berklee College of Music de Boston, ciutat on té l’oportunitat de compartir escenari amb músics com Chick Corea, la Greg Hopkins Band o la Boston Pops Orchestra. De retorn a Catalunya, ben aviat es converteix en un dels joves intèrprets més destacats i sol·licitats de l’escena jazzística del país. Toca amb músics i formacions molt diverses, com Sonny Fortune, Rodrigo Gonçalves, Chano Domínguez, Manel Camp, Guillamino, Instint Animal, TGX, l’Orquestra de Cambra del Teatre Lliure o Connexió Argan, i lidera diversos grups: el Llibert Fortuny Quartet, amb el qual enregistra el disc Un Circ Sense Lleons (2004); el Llibert Fortuny Elèctric Quartet (que poc després es converteix en Quintet), amb el qual publica Revolts (2005) i Double step (2007) i la Llibert Fortuny Elèctric Big Band XXL, de la qual s’ha editat un disc i un DVD (2006). En les seves composicions i interpretacions introdueix múltiples efectes electrònics, com filtres, pitchs i delays. Ha obtingut, entre d’altres, el premi al «Millor intèrpret de Jazz» (2002) i al «Millor grup de l’any» (2005) de l’Associació de Músics de Jazz i Música Moderna de Catalunya, el Puig-Porret i el Circuit Ressons de Jazz (2004) i el Premi Altaveu (2005). http://www.llibertfortuny.com Janna Levin és professora de física i astronomia al Barnard College de la Columbia University. La seva recerca científica se centra en l’univers primigeni, el caos i els forats negres. Va treballar al Center for Particle Astrophysics (CfPA) de la Universitat de Califòrnia, a Berkeley, abans de traslladar-se a Anglaterra, on treballà al Departament de Matemàtica Aplicada i Física Teòrica de la Universitat de Cambridge. Abans de tornar a Nova York va ser la primera científica en residència a la Ruskin School of Fine Art and Drawing, a Oxford, premiada pel programa National Endowment for Science, Technology and Arts (NESTA). És l’autora del bestseller científic How the Universe Got Its Spots: Diary of a Finite Time in a Finite Space (Weidenfeld & Nicholson, 2002) i de la novel·la A Madman Dreams of Turing Machines (Knopf, 2006), que ha estat guardonada amb el 2007 PEN/Robert Bingham Fellowship for Writers i el Mary Shelley Award for Outstanding Fictional Work. Ha escrit per a molts artistes i col·laborat en nombrosos programes de ràdio i televisió. http://www.jannalevin.com http://www.columbia.edu/cu/physics/fac-bios/Levin/faculty.html Peter Weibel. Teòric de la comunicació, comissari i artista, va estudiar medicina, literatura, filosofia, cinema i matemàtiques a París i Viena. La seva obra, en la qual utilitza una gran varietat de materials, formes i tècniques (text, escultura, instal·lació, cinema i vídeo), es pot adscriure en les següents categories: art conceptual, performance, cinema experimental, videoart i art per ordinador. El 1978 es consagra a la música i, juntament amb Loys Egg, funda el grup Hotel Morphila Orchester. A mitjan anys vuitanta explora les possibilitats de processament de vídeo assistit per ordinador, i a partir dels noranta realitza instal·lacions interactives amb ordinadors, interessat per la relació entre els media i la construcció de realitat. Ha publicat nombrosos articles i ha donat conferències arreu del món sobre art contemporani, història i teoria dels media, cinema, videoart i filosofia. Com a teòric i comissari, advoca per una forma d’art i d’història de l’art que inclou la història de la tecnologia i la història de la ciència. A través de la seva activitat docent, com a curador i com a director d’institucions com l’Ars Electronica, a Linz, l’Institut de Nous Mitjans de Frankfurt i el ZKM | Center for Art and Media Karlsruhe, ha tingut una gran influència en l’escena europea de l’anomenat computer art. http://www.zkm.de\nClaudia Giannetti és comissària d’exposicions, teòrica i escriptora, i investiga en l’àmbit de l’art contemporani, especialment del media art i de l’art-ciènciatecnologia. És doctora per la UB en l’especialitat d’estètica i ha estat directora de l’Associació de Cultura Contemporània L’Angelot i del Media Centre d’Art i Disseny (MECAD), tots dos de Barcelona, i també del Festival Internacional de Artes y Culturas Digitales de Gran Canaria. Com a curadora, ha comissariat més d’un centenar d’activitats entre exposicions, congressos, simposis i altres esdeveniments en museus i institucions nacionals i internacionals. L’any 2008 va ser comissària d’Expanded Box, a ARCO, i de l’exposició «El discreto encanto de la tecnología. Artes en España», al MEIAC, a Badajoz, al ZKM Center for Art and Media, a Karlsruhe, i a la Neue Galerie Graz, a Àustria. Ha publicat diversos llibres, entre els quals destaquen Estética Digital: sintopía del arte, la ciencia y la tecnología (l’ACC L’Angelot, 2002) i La razón caprichosa en el siglo XXI: los avatares de la sociedad posindustrial y mediática (Cabildo Insular de Gran Canaria, 2006). http://www.artmetamedia.net Àlex Arenas va llicenciar-se i doctorar-se en física a la Universitat de Barcelona, en l’especialitat de física estadística aplicada als sistemes neuronals. L’any 1995 va ser contractat per la Universitat Rovira i Virgili a Tarragona, amb l’objectiu de formar un grup multidisciplinari de recerca en el camp de la complexitat i les seves aplicacions, al Departament d’Enginyeria i Informàtica i Matemàtiques. L’any 2000 va iniciar una col·laboració amb el Departament de Matemàtiques de la Universitat de Califòrnia, a Berkeley, dins el projecte de predicció òptima, desenvolupat pel Department of Energy al Lawrence Berkeley National Laboratory. Ha publicat nombrosos articles de recerca sobre les possibilitats d’aplicació de la física estadística a àmbits tan diversos com la biologia, l’economia o la sociologia. Actualment dirigeix el grup de Física i Computació de la URV. http://deim.urv.cat/~aarenas Roderic Guigó és llicenciat i doctor en biologia per la Universitat de Barcelona. L’any 1988, un cop acabat el seu doctorat, va marxar als Estats Units, on va especialitzar-se en genòmica computacional als laboratoris del Dana Farber Cancer Institute (Universitat de Harvard), de la Universitat de Boston i de Los Alamos National Laboratory. El 1994 va tornar a Barcelona, on ha treballat a l’Institut Municipal d’Investigació Mèdica i a la Universitat de Barcelona. Actualment és coordinador del programa de Bioinformàtica i Genòmica del Centre de Regulació Genòmica i catedràtic de bioinformàtica de la Universitat Pompeu Fabra. Roderic Guigó ha participat i participa en nombrosos projectes genòmics internacionals, incloent-hi el projecte del Genoma Humà. http://grib.imim.es http://genome.imim.es/~rguigo Rosa Sánchez, artista multidisciplinària i multimèdia, performer i coreògrafa, i Alain Baumann, músic, artista multimèdia i investigador de nous sistemes per produir so, són els impulsors de la línia conceptual, creativa i tecnològica de Kònic Thtr, plataforma artística amb seu a Barcelona dedicada a la creació contemporània en la confluència d’art, ciència i noves tecnologies. La seva activitat es focalitza en l’ús de tecnologia interactiva aplicada a projectes artístics en diversos formats i suports (instal·latiu, escènic, audiovisual i sonor), i les seves propostes han estat exhibides a Europa i els Estats Units. Vinculada a universitats i centres de recerca internacionals, les investigacions de Kònic Thtr han suposat, des de fa més de dos dècades, importants aportacions en aquest àmbit de la creació contemporània. Rosa Sánchez és la directora artística de Kònic Thtr i Alain Baumann és el responsable del desenvolupament dels sistemes interactius utilitzats en els projectes d’aquesta plataforma. http://www.koniclab.info\nDerrick de Kerckhove és el director del McLuhan Program in Culture and Technology. Va treballar amb Marshall McLuhan més de deu anys com a traductor, assistent i coautor. Doctor en llengua i literatura francesa per la Universitat de Toronto, al Canadà, i en sociologia de l’art per la Universitat de Tours, a França, és professor del Departament de Francès de la Universitat de Toronto i de la Facultat de Sociologia de la Universitat de Nàpols Federico II. Considerat el gran teòric de la comunicació del segle XXI, actualment és professor visitant a la Universitat Oberta de Catalunya (UOC). És membre del Club de Roma i Papamarkou Chair in Technology and Education (Library of Congress, Washington DC). És l’autor de nombrosos articles, i els seus llibres han estat traduïts a una dotzena de llengües: The Alphabet and the Brain (1988), La civilisation vidéo-chrétienne (1991), Brainframes: Technology, Mind and Business (1991), The Skin of Culture (1995; trad. cast.: La piel de la cultura: investigando la nueva realidad electrónica, Gedisa, 1999), Connected Intelligence (1997; trad. cast.: Inteligencias en conexión: hacia una sociedad de la Web, Gedisa, 1999), The Architecture of Intelligence (2001) i McLuhan for Managers (2003). http://www.utoronto.ca/mcluhan/derrickdekerckhove.htm Mel Slater és professor investigador ICREA a la UPC, al Departament de Llenguatges i Sistemes Informàtics, des del juliol del 2006. Tot i que continua com a professor associat a la UPC, el seu contracte ICREA va ser transferit a la UB, al Departament de Personalitat, Avaluació i Tractament Psicològic, on codirigeix l’EVENT Lab (Experimental Virtual Environments lab for Neuroscience and Technology: Entorns Virtuals en Neurociències i Tecnologia). És fundador del Virtual Environments and Computer Graphics Group al Departament de Ciències de la Computació de l’University College de Londres, on continua impartint cursos de doctorat i desenvolupant diversos projectes. El seu treball de recerca se centra en l’estudi de la resposta humana a l’experiència en entorns virtuals, la tecnologia associada als gràfics per ordinador i la interacció home-computador. Per fer-ho, treballa amb grups mixtos compostos per enginyers informàtics, psicòlegs i neurocientífics, amb l’objectiu d’entendre com i per què la gent reacciona davant la realitat virtual, per tal de millorarla. Actualment lidera quatre grans projectes, tres d’àmbit europeu (PRESENCCIA, IMMERSENCE i MIMICS) i un finançat per La Marató de TV3, basat en l’aplicació de la realitat virtual en la teràpia contra el dolor crònic. http://www.event-lab.org Vicente Guallart és arquitecte. Des del 1989 ha dut a terme projectes a Espanya, Taiwan, Corea, Polònia, Noruega i l’Iran, entre altres països. L’any 2000 crea Guallart Architects, un estudi que realitza projectes de múltiples escales, que inclouen Master Plans, habitatges, desenvolupament urbà i de software, treballant amb experts de diverses disciplines (sociòlegs, antropòlegs, enginyers, urbanistes i dissenyadors de media i software). És director del projecte Sociópolis, una iniciativa per al desenvolupament d’un barri nou de 2.800 habitatges socials a València. També treballa en nous assentaments urbans a l’entorn d’Albacete i a Motril, en els quals integra nous principis que fomenten l’urbanisme autosuficient, i des de l’any 2004 als ports de Keelung, Batoutz i Fugee, a Taiwan. Ha rebut el Premi Ciutat de Barcelona pel projecte Media House, que va ser seleccionat per al Pavelló oficial de la Biennal de Venècia d’Arquitectura del 2000 i el 2004 i per a l’exposició «On Site: New Spanish Architecture» del MOMA de Nova York. És autor, entre d’altres, dels llibres Sociópolis, proyecto para un hábitat solidario (Actar, 2004) i Geologics: Geografía, Información, Arquitectura (Actar, 2009), coautor del Diccionario Metápolis de Arquitectura Avanzada (Actar, 2002) i del treball d’investigació HiCat HiperCatalunya. Territoris de recerca. Estats de referència (2003), i editor del volum Self-sufficent Housing (Actar, 2006). http://www.guallart.com\nLaura Baigorri és professora a la Facultat de Belles Arts de la UB. Combina la seva tasca docent amb la investigació, la crítica, la curadoria i la realització de diversos projectes per a l’entorn web, i ha organitzat nombrosos seminaris i exposicions sobre art i nous mitjans. Ha comissariat l’exposició «Homo Ludens Ludens» (2008), al Laboral Centro de Arte y Creación Industrial de Gijón, i la mostra «VIDEOARDE. Video crítico en Latinoamérica y Caribe», que actualment está circulant per diverses ciutats llatinoamericanes (Mèxic, Montevideo, Quito, Buenos Aires, Córdoba i Rosario). Ha publicat articles i assaigs sobre art i activisme a la xarxa, vídeo i game art, i els llibres Vídeo. Primera etapa: el vídeo en el contexto social y artístico de los años 60/70 (Brumaria, 2004), que va rebre el Premi a la Creació i Crítica d’Art 2005 de la Fundació Espais de Girona, Net.art. Prácticas estéticas y políticas en la Red (amb Lourdes Cilleruelo, Edicions UB i Brumaria, 2006), Vídeo en Latinoamérica. Una historia crítica (AECID i Brumaria, 2008) i els manuals universitaris El vídeo y las vanguardias históricas (UB, 1997) i Video Digital de Creación (UOC, 2004). http://www.interzona.org Pau Alsina és professor dels Estudis d’Arts i Humanitats de la UOC, on coordina l’àrea d’Estètica i Teoria de l’Art i la Cultura. És director d’Artnodes, espai d’art, ciència i tecnologia (ACT) de la UOC, investigador membre de GRECS i del projecte I+D del MEC sobre art, estètica i nous media dins de l’institut d’investigació Internet Interdisciplinary Institute - IN3. És cofundador de YASMIN, xarxa mediterrània d’ACT impulsada per Unesco Digiarts, Leonardo/ISAST, Olats, Artnodes/UOC i la Universitat d’Atenes. És membre del consell editorial del projecte LABS de Leonardo /International Society for the Arts, Sciences and Technology i director de la versió en espanyol de la revista. Ha editat diferents monogràfics com «Art i Ciència» (2003), «Heterotopies: Art, Tecnologia i Activisme» (2004, amb Laura Baigorri), «Calculabilitat: Art i Matemàtiques» (2005), «Organicitats: Art, Biologia i Tecnologia» (2006) i «Jugabilitat: Art, Cultura i Jocs» (2007) a l’Artnodes Journal. L’any 2007 va publicar el llibre Arte, Ciencia y Tecnología a l’Editorial UOC. La seva recerca actual se centra en l’articulació d’una ontologia del present sobre la base de les pràctiques creatives que interrelacionen art, ciència i tecnologia en el context de la Societat Xarxa. http://www.uoc.edu/artnodes Joan Leandre és membre dels Arxius OVNI des del 1994. Entre 1994 i 1996 treballa en les sèries d’interrupció (o continuïtat) mediàtica MAP (Mega Assemble Project), Fundación Zero i Serial Monuments; entre 1995 i1997, en el projecte Oigo Rom i, posteriorment, el 1998, es veu involucrat en la trama dels Archivos Presidente. El 1999 treballa novament en software d’entreteniment de masses i inicia els projectes serials retroyou (RC) i retroyou (nostalG), la llarga sèrie encara en procés retroyou nostalg2 i el pla en retard indefinit Boot Profundo. Altres projectes col·lectius d’aquests anys són Velvet Strike (http://www.opensorcery.net/velvetstrike), amb Brody Condon i Anne-Marie Schleiner, i els Archivos Babilonia (http://desorg.org/babylon_25-01-2005.php), amb Abu Ali. Actualment es troba en un estat de suspensió entre diverses consideracions, després de sentir el crit de l’ocell de ferro en el seu vol cap al capvespre automàtic... en el nom del Kernel! Louis Bec és artista, biòleg i l’únic zoosistemàtic del món. Ha desenvolupat una epistemologia fabulosa basada en la vida artificial i alternativa i la tecnozoosemiòtica, i investiga la relació entre l’art, la ciència i la tecnologia. En aquest camp ha col·laborat, entre d’altres, amb el prestigiós filòsof Vilém Flusser. El 1972 va fundar l’Institut Scientifique de Recherche Paranaturaliste, que també presideix, on ha estudiat la incapacitat dels ésssers vius per entendre la seva pròpia existència. Dins de la seva investigació paranatural, ha desenvolupat sèries d’éssers potencials, els quals dota de característiques quimèriques i fictícies. Ha participat en nombroses exposicions i conferències, i ha dirigit esdeveniments com ART/COGNITION (Ais de Provença, 1992), AVIGNONumérique (Avinyó, 2000) i diversos projectes d’àmbit europeu (E-Galab, Locus, Alterne…). Actualment ostenta el càrrec d’inspector de Noves Tecnologies al Departament de Creació Artística (DAP) del Ministeri de Cultura francès. També és un dels científics responsables del projecte «GPF Bunny» (2000), de l’artista Eduardo Kac, una obra d’art transgènic que incloïa la creació d’un conill verd fluorescent, «Alba».\nJordi José és catedràtic d’escola universitària i sotsdirector del Departament de Física i Enginyeria Nuclear de la UPC. Doctor en Ciències Físiques per la UB, és membre de l’Institut d’Estudis Espacials de Catalunya (IEEC) i ha estat professor visitant de les Universitats de Chicago, Pisa i Carolina del Nord. És membre del consell editorial de la revista The Open Astronomy Journal. La seva activitat investigadora se centra en diferents aspectes de l’evolució estel·lar, que inclouen explosions de noves i supernoves, x-ray bursts, nucleosíntesi, meteorits... És autor de més d’un centenar de treballs de recerca i ha publicat en revistes com Physical Review Letters, The Astrophysical Journal o Astronomy & Astrophysics. En el camp de la divulgació científica, és coautor, entre d’altres, dels llibres Física i ciència ficció (Edicions UPC, 1994), De King Kong a Einstein: la física en la ciencia ficción (Ed. UPC, 2004), Entre la por i l’esperança: percepció de la tecnociència en la literatura i el cinema (Proa, 2002) i Tiem(pos) modernos. Ensayos de tecnociencia y cine (Equipo Sirius, 2007). També ha col·laborat en mitjans de comunicació com Radio Vitoria i El País (amb la columna setmanal «Ciencia ficción», entre 1998 i 2006), i actualment participa al programa Einstein a la platja de BTV, amb l’espai «Ciència o ficció». http://www.fen.upc.edu/users/jjose Carlota Subirós és directora d’escena i membre de l’equip de direcció artística del Teatre Lliure. L’any 1997 va obtenir el Premi Extraordinari de l’Institut del Teatre, i és llicenciada en Filologia Italiana i Premi d’Honor de la Universitat de Barcelona (2001). Entre les seves últimes direccions destaquen L’oficiant del dol (2003) i Marie i Bruce (2005), de Wallace Shawn; Nel mezzo del cammin di nostra vita, homenatge a Franco di Francescantonio, i Amor Fe Esperança, d’Ödön von Horváth (2005); Otel·lo, de Shakespeare, i Els estiuejants, de Maksim Gorki (2006); Après moi, le déluge, de Lluïsa Cunillé, i King, a partir de la novel·la de John Berger (2007); Rodoreda. Un retrat imaginari, a partir de la vida i l’obra de Mercè Rodoreda, Jugar amb un tigre, de Doris Lessing, i L’home de la flor a la boca, de Luigi Pirandello (2008). També ha treballat com a ajudanta de direcció amb Joan Ollé, Ariel Garcia Valdés, Franco di Francescantonio i Lluís Homar, i ha traduït peces teatrals de Neil LaBute, Jessica Goldberg, Luigi Pirandello, David Mamet, David Harrower i Harold Pinter. Francesc Torres és artista multidisciplinari. Ha viscut i treballat a París, Chicago, Nova York i Berlín, i l’any 2001 va tornar a Barcelona, on resideix actualment. Les seves obres multimèdia, centrades sovint en la maquinària de la guerra i la violència en un context cultural i històric, s’han exposat als museus d’art contemporani més importants del món, entre els quals destaquen el Whitney Museum of American Art i el MOMA, a Nova York, el Carnegie Institute de Pittsburgh, el Los Angeles Museum of Contemporary Art, la Nationalgalerie de Berlín, l’Stedelijk Museum d’Amsterdam, el Rudolfinum de Praga, el Museu Estatal Rus de Sant Petersburg, el Massachusetts Institute of Technology, el Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía, el Museu Guggenheim de Bilbao, l’IVAM, la Fundació Joan Miró i el Centre d’Art Santa Mònica. L’any 2008 va presentar al MACBA la retrospectiva «Da capo», que incloïa una àmplia selecció d’obres seves des de finals dels anys seixanta, exposició per la qual va obtenir el Premi Nacional d’Arts Visuals de la Generalitat de Catalunya el juliol del 2009. Antonio Acin és enginyer de telecomunicacions per la Universitat Politècnica de Catalunya i llicenciat en física per la Universitat de Barcelona, on va obtenir el títol de doctor en física teòrica el 2001. Després d’una estada postdoctoral a la Universitat de Ginebra, entrà a formar part de l’Institut de Ciències Fotòniques (ICFO), a Castelldefels, on dirigeix el grup de Teoria de la Informació Quàntica des del 2003. Els darrers anys ha estat investigador «Ramón y Cajal» (2004-2006) i ICREA Junior (2006-2008). Des del 2008 és professor ICREA, sempre a l’ICFO. A més, aquest mateix any li va ser concedida la prestigiosa Starting Grant per l’European Research Council. És autor d’una vuitantena d’articles publicats en revistes internacionals. http://www.icfo.es\nMare Nostrum. El Barcelona Supercomputing Center – Centre Nacional de Supercomputació (BSC-CNS) allotja el MareNostrum, un dels supercomputadors més potents d’Europa i el 40è del món segons la llista Top500 del novembre del 2008, amb una capacitat de càlcul de 62,63 teraflops amb punts de 94,208 teraflops (94,21 trilions d’operacions per segon). El març del 2004 el Govern espanyol i IBM van signar un acord per construir-lo, i es va posar en marxa el 12 d’abril del 2005. Des de llavors està instal·lat al BSC-CNS, a l’interior de l’antiga capella de la Torre Girona, al campus de la UPC de Barcelona, dins d’un prisma de cristall de 9 x 18 x 5 m. Ocupa una instal·lació de 160 m² i pesa 40.000 kg, i s’utilitza per a la investigació del genoma humà, l’estructura de les proteïnes i el disseny de nous medicaments, entre molts altres projectes. Des de la primavera del 2005, el seu ús està disponible per a la comunitat científica nacional i internacional, controlat per un comitè d’assignació que designa el temps de còmput en funció dels projectes a realitzar. http://www.bsc.es Josep Perelló és professor agregat al Departament de Física Fonamental de la UB. És doctor en Física i estudia la dinàmica dels mercats financers dins la disciplina anomenada econofísica. Aquesta és la cinquena edició del encontres sobre les «Noves fronteres de la ciència, l’art i el pensament» que dirigeix: «Física de l’estètica» (2005), «Intel·ligència col·lectiva» (2006), «Fora d’equilibri» (2007), «En ressonància» (2008) i «Certesa simulada»). Entre altres esdeveniments, també ha organitzat el congrés internacional «Expanding the Space» sobre Art i l’Espai (València, 2006) o les jornades «Arte, ciencia y Dalí» (2007) de la Fundació Gala Dalí i la Sociedad Estatal de Conmemoraciones Culturales. També ha comissariat la part d’art i ciència de l’exposició «Mater» (FAD, 2008). L’any 2001 va rebre una beca KRTU per desenvolupar un projecte sobre literatura i ciència. Ha publicat els llibres Versos sobre papiroflèxia matemàtica i boles peludes en mètrica d’espai-temps (edició d’artista, 1999) i Teoria de l’striptease aleatori (Ed. 3i4, 2004). Forma part del consell editorial d’ArtNodes i ha publicat i impartit conferències sobre les relacions entre l’art i la ciència tant a nivell nacional com internacional. Actualment és el responsable de l’àrea de ciència d’Arts Santa Mònica per part de la UB. http://www.ffn.ub.es/perello http://www.artssantamonica.cat\nLA RAMBLA 7 08002 BARCELONA T 93 3162810 DIMARTS A DIUMENGE 12.00H-22.00H DILLUNS TANCAT ENTRADA LLIURE WWW.ARTSSANTAMONICA.CAT\nCERTESA SIMULADA SETENA EDICIÓ DELS ENCONTRES NOVES FRONTERES DE LA CIÈNCIA, L’ART I EL PENSAMENT Auditori de la Pedrera, 30 de setembre de 2009 Arts Santa Mònica, 1 i 2 d’octubre de 2009 Organitzen: Arts Santa Mònica, del Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya Àrea de Cultura de l’Obra Social de Caixa Catalunya\nLA PEDRERA DE CAIXA CATALUNYA. PASSEIG DE GRÀCIA 92 08008 BARCELONA WWW.OBRASOCIAL.CAIXACATALUNYA.ES\nCol·laboren: Universitat de Barcelona, Barcelona Televisió, Fundació Alícia, Barcelona Supercomputing Center Reconegut amb 1 crèdit de lliure elecció per la CACG de la UB Inscripció gratuïta i informació: ciencia.cultura@gencat.cat http://www.artssantamonica.cat\nPrograma CERTESA SIMULADA _ Encontre noves fronteres de la ciència, l'art i el pensament Dimecres 30 de setembre Sessió inaugural | Auditori de La Pedrera Dijous 1 d'octubre i divendres 2 d'octubre Sala d’actes i balcó de l' Arts Santa Mònica


La pandèmia accentua la bretxa digital amb la gent gran: "Em sento impotent" - Catalunya Ràdio\nLa pandèmia accentua la bretxa digital amb la gent gran: "Em sento impotent"\nMolts tenen problemes per treure diners en efectiu o per fer tràmits telemàtics, especialment els que no tenen familiars que els puguin ajudar\nLaia Claret 08/06/2021 - 16.59\nLa pandèmia ha fet que reduïm les relacions socials. Ja fa temps que parlem de digitalització, però ara ens l'hem trobada de cara. Això pot deixar de banda les persones que no tenen competències en noves tecnologies o connexió a internet o equips informàtics...\nQuè passa amb les persones grans? Com fan una gestió al banc o a l'administració quan necessiten atenció personalitzada? I -sobretot- com se senten? És un col·lectiu víctima del que anomenem "bretxa digital".\nConcepció Dalmau té 90 anys i cada vegada que va a la seva entitat bancària passa un tràngol perquè diu que es posa nerviosa:\n"Jo no m'atreveixo amb el caixer automàtic. I ara, resulta que si vull treure diners de finestreta, no puc fer-ho més tard de les 11 del matí. I em cobren una comissió."\nPau Berbel, coordinador d'Acció Social d'Amics de la Gent Gran -una entitat que lluita contra la soledat no desitjada i l'aïllament social que pateixen moltes persones grans- considera que els voluntaris van néixer amb la idea de compartir temps amb les persones grans. En canvi, ara, amb la pandèmia fan de "facilitadors tecnològics":\n"Hi ha voluntaris que acaben fent tràmits mèdics amb informació privada, gestions amb l'administració pública... Amb la pandèmia això s'ha accentuat."\nSerafín Blanco és responsable d'Organització i Comunicació del Sindicat de Pensionistes de CCOO a l'Alt Penedès, l'Anoia, el Garraf i el Baix Llobregat, i, per ell, la gent gran està discriminada per la banca:\n"Hi ha 400 poblacions de Catalunya que no tenen entitat bancària. I depenent de l'operació si no la fas pel caixer, cobren comissió."\nPer Mercè Pérez Salanova, doctora en Psicologia i experta en psicologia de l'envelliment, és cert que hi ha persones grans que potser no es veuen capaces d'utilitzar internet però també hi ha incapacitats construïdes socialment:\n"Hi ha persones que diuen: "Ja t'ho faré jo". I aquí construïm una relació de dependència per part de la persona que no ho sap fer."\nUn problema també per a la gent de 60 anys:\nManuel Muñoz és jubilat de Correus i té 63 anys. A casa no té internet i ell defensa que l'administració hauria de tenir un tracte personalitzat:\n"Em sento molt impotent moltes vegades."\nTot s'ha de fer per internet. Estem arraconant la gent gran?


3a edició de Mostremp\nPàgina d'inici\tAgenda\t3a edició de Mostremp\nDel 21 al 24 d'agost de 2014 - Tremp (Pallars Jussà)\nCurtmetratges a concurs 'El increible viaje de Pipo y Astuto' - Mostremp\nMostremp, un festival de cinema rural, s'inaugura aquest any amb una selecció de vuit curtmetratges del País Basc, i inclou com a novetat la 'Caravana Puck', el cinema més petit del món, os es projecten curts d'animació a la carta per als assistents. Tretze projectes de temàtica rural competeixen per guanyar el premi Terradets d'aquesta tercera edició.\nLa major part dels curtmetratges provenen de l’Estat espanyol; destaquen 'La llegenda dels Pirineus', realitzat per l’associació Altra Ribagorça, i 'Espés', un homenatge a aquest poble ribagorçà en procés de despoblament. Amb tots els treballs presentats, el festival es converteix en una plataforma de llançament i promoció dels curtmetratges realitzats en les quatre comarques pirinenques.\nA més, Mostremp amplia a set els municipis on arriba el projecte Mostremp Sobre Rodes, localitats de pocs habitants on les projeccions de cinema no són habituals. Una taula rodona sobre cinema i literatura amb la participació, entre altres, del director Jordi Cadena, o una selecció de films d’altres festivals són altres activitats del programa. Tota la programació es troba disponible al web.


Salt comptarà amb el circuit de salts per a bicicletes més gran de Catalunya - El Gerió Digital\nSalt comptarà amb el circuit de salts per a bicicletes més gran de Catalunya\nLa 'pump track' consistirà en una pista de 227 metres de longitud\nDimarts, 23 de març de 2021 13:00h\nLa Fundació Frodeno i l’Ajuntament de Salt han signat un conveni per construir al municipi el circuit de salts (Pump Track) més gran de Catalunya, amb una longitud de 227 metres. El projecte que també compta amb el suport de la Fundació Laureus Sport for Good se situarà al carrer Miquel Martí i Pol, al costat de la zona esportiva El Pla. aquesta setmana ja s’hi ha començat a treballar i el termini previst d’execució de les obres és de disset dies.\nUn Pump Track és un circuit per a bicicletes o monopatins i s’hi circula sense la necessitat de donar pedals, impulsant-se gràcies a la inèrcia adquirida en els diferents desnivells, peralts i salts. Aquest tipus de circuits són ideals per a nens o principiants però, al mateix temps, també són utilitzats per a esportistes més experimentats i per a celebrar-hi campionats.\nLa proposta del Pump Track va més enllà de l’atractiu lúdic i formatiu de la instal·lació. L’aposta de la Fundació Frodeno passa per aprofitar el potencial de l’esport per treballar valors socials, educatius i del foment d’hàbits alimentaris saludables. En aquesta línia, Jan Frodeno explica que “tenim moltes ganes de poder començar a veure les bicicletes i els joves rodar pel Pump Track i, a partir d’aquí, impulsar totes les activitats i formacions que estem preparant al voltant de l’esport”.\n“El treball en equip, el respecte, l’esforç, la igualtat d’oportunitats i el foment dels hàbits saludables són els eixos del projecte que posem en marxa a Salt” afegeix el campió olímpic que descriu el circuit de Pump Track com “l’eix sobre el qual pivotarà tot plegat. Volem crear un espai on sigui possible practicar un esport i iniciar-se al món de la bicicleta al mateix temps que es fomenta el suport escolar. Col·laborem amb les escoles de Salt i els projectes socials i educatius ja existents al municipi”.\nL’alcalde de Salt, Jordi Viñas, destaca la potencialitat del projecte liderat per Frodeno, afirmant que “si a les possibilitats formatives i educatives de l’esport i afegim un referent com Jan Frodeno estem davant d’una proposta que des del primer dia que se’ns va posar a sobre la taula vam treballar per fer-la possible posant-nos a disposició de l’equip de la Fundació Frodeno. Un cop més és un orgull que un esportista com Jan Frodeno hagi tornat a apostar personalment per Salt a l’hora de desenvolupar un projecte i, des d’aquí, voldria agrair-li la seva implicació amb el municipi”.\nSegons el conveni signat entre la Fundació Frodeno i l’Ajuntament de Salt, el consistori fa una cessió els espais i la Fundació s’encarrega d’aixecar la instal·lació que compta amb un pressupost aquest any 2021 de 233.000 euros, 148.000 dels quals fan referència a la partida que es destina a la construcció mentre que la resta, entre altres conceptes, els destinarà a personal o organització de campionats. Un cop s’inauguri la instal·lació, la coordinació entre l’Ajuntament i la Fundació Frodeno donarà pas a les activitats que s’hi organitzin.\nAl Pump Track de Salt també està previst organitzar esdeveniments durant els caps de setmana per aconseguir que la instal·lació es converteixi en un punt de reunió, d’esport i lúdic, per a les famílies i els amants del món de la bicicleta. L’accés al circuit serà gratuït per als menors d’edat exceptuant quan hi hagi activitats especials com exhibicions o campionats amb esportistes professionals.\nEn aquest sentit, el projecte neix ja integrat en el teixit educatiu, associatiu i esportiu de la vila. Durant les properes setmanes, durant tres mesos, es posarà en marxa una prova pilot amb alumnes de sisè de les escoles El Pla, Silvestre Santaló i el Gegant del Rec.\nLa petjada solidària de Frodeno a Salt\nDurant l’estiu de l’any 2020, Frodeno va dur a terme una campanya solidària per repartir aliments a 181 nens i nens de Salt. D’aquesta manera va voler donar un cop de mà a la ciutadania que començava a patir els efectes de la covid-19.\nLa gestió de la donació va anar a càrrec de l’empresa Local Market, el Casal dels Infants de Salt i es va coordinar amb les direccions de les escoles implicades en la iniciativa. Des de l’Ajuntament de Salt es va participar en la iniciativa cedint el local del Barri Centre, al carrer Àngel Guimerà, per fer arribar la donació a les famílies.