Un concepte diferent de cursa de muntanya - El Periòdic d'Andorra\nPublicat el Divendres, 4 de març de 2016 | 01:45 h\nMembres de l’organització de l’Skimo6 reconeixent el recorregut de la cursa que s’estrenarà demà entre Naturlàndia i Grau Roig, fa uns dies. | SKIMO6\nDiumenge naixerà un nou model de cursa d’esquí de muntanya que està triomfant als Alps i que l’empresa VSL Sports ha traslladat a Andorra. Batejada sota el nom d’Skimo6, aquesta cursa recupera el format clàssic de competició per parelles o trios, com es feia fins fa uns anys, basant-se en la dita que mai es va sol a la muntanya pels perills als quals un s’exposa, i sobretot ideada per a tots els públics.\nAixò vol dir que hi haurà gent inscrita que evidentment lluitarà per guanyar, però d’altra que tindrà com a repte acabar. Per als primers, es calcula que s’invertiran entre quatre i cinc hores per completar els prop de 30 quilòmetres que té el recorregut i per als segons, fins a les tretze hores que ha establert l’organització de límit. El que està clar, tal i com va assegurar el director de cursa, Joan Turné, és que «no serà dura, però és molta distància i requerirà calma. És un repte assequible per als practicants d’aquest esport i per al públic que no s’apuntaria mai a una cursa. Però qui surti a totes d’inici, pot acabar pagant l’esforç».\nAquesta cursa de caire tan popular i que posa a prova la resistència del cos humà podria dir-se que és una mena d’Andorra Ultra Trail Vallnord d’hivern i de fet, l’ideòleg i organitzador, Gerard Riart, admet que a mig termini, d’aquí dos o tres anys, si funciona, «es convertirà en una de les etapes d’una cursa més evolucionada que consistirà a donar la volta a Andorra».\nTres llacs, sis refugis\nEl recorregut serà una de les grans atraccions de l’Skimo6. Surt de Naturlandia i acaba a Grau Roig. A banda dels 30 quilòmetres de distància, hi ha uns 2.000 metres de desnivell tant positiu com negatiu passant per diversos llocs verges, a més de tres llacs emblemàtics i sis refugis de muntanya. La sortida serà des del parc Animalier, hi haurà una zona de bosc fins la Roca de Pimes, on hi haurà el primer refugi a uns 2 quilòmetres. S’haurà de superar una pujada fins el coll de Finestres, on hi ha un mirador, abans d’arribar al Pic Negre. Després hi ha una baixada i una petita pujada que acaba al refugi Claror, on hi haurà el primer avituallament líquid i sòlid. Continuarà el camí per l’estany de la Nou i el refugi Perafita, i d’allar s’agafarà direcció collada Maiana i l’estany Serrer. Aquest punt és el quilòmetre 16 i es fixarà un tall horari màxim a les 13.00 hores. «Són 5,5 hores i considerem que és un temps molt assequible», justifica Riart. A continuació hi haurà una una ascensió fins el refugi dels Orris, una mica més endavant el de l’Illa, amb unes vistes espectaculars i una zona molt verge al pas per l’estany i la baixada fins la vall de Civera. Immediatament hi ha una ascensió per bosc fins l’avituallament de Montmalús i una última pujada perper acabar. «La clau és prendre-s’ho amb calma i dosificar des del començament. La sortida i l’arribada són els trams més complicats, la resta són més o menys planers», opina l’organitzador.\nDe fet, no es pot accedir en cotxe a la majoria de punts del recorregut i aquest hàndicap fa que l’helicòpter sigui una eina indispensable. Fins el punt que «si hi ha boira, haurem d’anul·lar la carrera». I les previsions meteorològiques tampoc és que siguin molt bones... «Va passar amb la Copa del Món d’esquí alpí i sembla que aquest cap de setmana el temps torna a tenir ganes de fer la guitza», lamenta Turné.\nLes inscripcions per a la primera edició s’han limitat a 260 participants i ja estan tancades des de fa uns dies. «Hi ha gent que s’ha quedat fora i ho lamentem per ells, però hem de ser curosos», alerta Riart. Són un total de 112 equips, per parelles o trios, que hauran de tenir en compte que per ser finisher hauran d’arribar dues persones del mateix equip mínim. Això vol dir que per als trios, es permet l’abandó d’un dels integrants. No és una manera fàcil de competir, perquè els membres d’un mateix equip no poden arribar amb més de 30 segons de diferència als punts de control però aquí està la gràcia. En ajudar a no deixar que la muntanya pugui amb el company.\nEstany de lIlla


L’historiador de la cuina Vicent Marqués Carbonell, primer guanyador del premi 9 d'octubre de Compromís per Aldaia\nInicio L'Horta Sud Aldaia L’historiador de la cuina Vicent Marqués Carbonell, primer guanyador del premi 9...\nL’historiador de la cuina Vicent Marqués Carbonell, primer guanyador del premi 9 d'octubre de Compromís per Aldaia\nLa seu de Compromís d’Aldaia va acollir l’acte de lliurament de la I Distinció 9 d’Octubre, guardó que ha estat instaurat per homenatjar una personalitat o col·lectiu d’Aldaia pels seus mèrits d’excel·lència en els camps de la cultura, el compromís social i d’altres valors cívics, amb la finalitat que siga honorada i públicament reconeguda.\nEn aquesta primera edició s’ha volgut distingir l’historiador de la cuina i veí d’Aldaia, en Vicent Marqués Carbonell.\nA l’acte hi intervingueren, en primer lloc, Lluís Albert Granell, regidor de Compromís en l’Ajuntament d’Aldaia, que donà la benvinguda als presents i feu el parlament de presentació. Tot seguit, prengué la paraula Carles Andrés Raga, exregidor de la coalició, filòleg i professor de valencià, que pronuncià la Laudatio de la Distinció.\nEn ella subratllà els trets fonamentals de la figura de Marqués, al qual definí com "un cuiner experimentat, un escriptor compulsiu, un enciclopedista erudit, un divulgador gastronòmic incansable, un occitanista convençut i un home de paciència monàstica i de disciplina espartana", per a acabar descrivint la seua darrera obra 'Història de la cuina catalana i occitana'.\nA continuació es van llegir, fragments de textos de nou autors de prestigi que han lloat l’obra de Vicent Marqués: Isabel Clara Simó, Xavier Mas de Xaxà, Ignasi Riera, Emili Piera, Pere Tàpias, Toni Massanés, Colman Andrews, Pau Arenós i Narcís Comadira. Després es projectà un vídeo sobre la figura i obra del distingit, amb fragments d’entrevistes periodístiques. I tot seguit se li feu lliurament de l’escultura que simbolitza la I Distinció, obra de la ceramista d’Aldaia Cristina Guzmán Traver.\nPer acabar, Vicent Marqués pronuncià el seu discurs d’agraïment, en què expressà les motivacions, anhels, ambicions i passió amb què ha viscut tota una vida de recerca, treball i estima per la cuina tradicional del seu país.\nDesprés d’unes paraules de cloenda del regidor Lluís Albert Granell, es parà taula i tots els presents pogueren tastar tres plats molt populars preparats pel mateix Vicent Marqués: Pimentó amb tonyina (l’Horta), Piperada (les Landes) i, de postre, Menjar Blanc, regats amb vi blanc i mistela.\nArtículo anteriorL’Espai Jove de Puçol acull la primera trobada d’associacions de comerç de l’Horta Nord\nArtículo siguientePaiporta ultima las gestiones para que Villa Amparo sea centro de día con capacidad para 70 personas


Casa Vacanze Rabito Noto Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVico Cesare Abba 2, Noto, Noto, Itàlia, 96017 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Vacanze Rabito\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Noto, no busqui més enllà de Casa Vacanze Rabito. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Casa Vacanze Rabito, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Casa Vacanze Rabito és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Noto.


Arxius de Notícies - Pàgina 200 de 205 - La Cala RTV\nEl Racó dels Joves transformarà el Poliesportiu en l’Hotel Sense Repòs\nEl Poliesportiu Municipal Galetet s’omplirà de criatures malvades, aquest dissabte. I és que amb motiu de la castanyada, el Racó dels Joves han organitzat un any més, el passatge de la por, enguany inspirat en un hotel terrorífic batejat com l’Hotel Sense Repòs. A partir de les 17 h, aquest hotel obrirà les seves portes. […]\noct. 23 2017 24/10/2017\nEls polítics locals reaccionen a l’aplicació del 155\nDimecres a la nit hi haurà un ple extraordinari urgent per rebutjar-ho i donar suport a la Generalitat i al Parlament. Desacord, ràbia, unió i esperança són alguns dels sentiments que els polítics caleros han expressat, després que el govern espanyol concretés les mesures proposades al Senat per aplicar el 155 a Catalunya, les quals […]\nL’empresa argumenta la necessitat de seguretat jurídica, davant la situació política catalana, per traslladar la flota a Múrcia. Balfegó diu que no volen marxar, però que Catalunya ha de seguir a Europa. El grup tonyinaire Ricardo Fuentes e hijos ha traslladat la seva flota cap al port de Cartagena, on té la seu l’empresa, a […]\nEl col·lectiu CalaCultura va presentar l’organització dels premis i de la Nit de Poesia al carrer. També va participar-hi l’escriptor Àngel Martí amb les seves obres literàries. L’Ametlla de Mar ha estat present a les Jornades de les Lletres Ebrenques, celebrades aquest passat cap de setmana a la biblioteca Sebastià Juan Arbó d’Amposta. El col·lectiu […]\nLa Cala guanya en l’últim instant al Vilalba\nEls caleros es refan i capgiren el marcador amb dos gols en temps de descompte. El 1r equip de futbol de La Cala va guanyar dissabte in extremis al Vilalba, per 3 – 2. Els caleros van avançar-se en el marcador amb un gol d’Alejandro en el minut 50. Quan pareixia el partit controlat, dos […]\nComença la campanya de vacunació per la grip\nEl principal objectiu d’enguany és arribar a les dones embarassades. Més de 2.500 persones estan citades per vacunar-se a la població. La grip és una de les malalties habituals en les èpoques de fred. Per prevenir-la i evitar possibles complicacions, des d’aquest dilluns, els caleros estan cridats a vacunar-se. L’any passat es van distribuir unes […]\noct. 20 2017 23/10/2017\nEl govern espanyol aposta per ampliar 10 anys més la vida de les nuclears\nL’any 2021 expiren la majoria de període d’explotació de les plantes, entre elles Vandellòs II. Els ecologistes volen un país sense nuclears el 2020. El Ministeri d’Energia es mostra obert a facilitar la pròrroga del funcionament de les centrals nuclears, una vegada expiri el període d’explotació actual. Abans del 2021, s’acaben els de sis de […]\nLa Cala per la Independència es mobilitza per la manifestació en suport als ‘Jordis’\nL’ANC de l’Ametlla de Mar organitza un autobús, que sortirà dissabte a les 14 h de l’Oficina de Turisme. Els tiquets, al preu de 10 euros, es vendran aquest divendres a la tarda a l’Ajuntament. La Cala per la Independència ha organitzat un autobús per assistir aquest dissabte a la manifestació de Barcelona convocada per […]\nEls alumnes de 1r de primària de l’Escola visiten la Biblioteca Dr. Frias\nL’objectiu és donar-los a conèixer aquest espai i alhora fomentar la lectura des de ben petits. Una seixantena d’alumnes de primer de primària de l’Escola Sant Jordi han visitat aquesta setmana, dimecres i divendres, la Biblioteca Dr. Frias. L’activitat, que s’emmarca dins del Pla Educatiu d’Entorn coordinat entre l’Ajuntament i els centres educatius, té l’objectiu […]\nLa pesca esportiva al golf de Sant Jordi es potenciarà amb un nou producte turístic\nL’Estació Nàutica Costa Daurada, amb la participació d’empreses especialitzades, ha elaborat un catàleg amb les espècies i les tècniques que poden utilitzar-se a la zona. L’Estació Nàutica Costa Daurada ha presentat un nou producte turístic relacionat amb el mar i que pretén fer valdre la pesca esportiva a tot el seu l’àmbit. El projecte ‘Fishing […]\n<< 1 … 198 199 200 201 202 … 205 >>


És la marca nord-americana que més ha crescut al segle XXI, i intentem explicar les causes del seu èxit\nQuan fa deu anys vaig llegir que un sud-africà volia agafar la base d’un Lotus per transformar-lo en un cotxe elèctric vaig somriure, pensant que aquella era una excentricitat que vorejava el sacrilegi. Fer malbé un Lotus per convertir-lo en una rentadora amb rodes? No podia estar més equivocat. Deu anys després, i havent provat alguns dels seus models, sospiro i estalvio amb l'esperança de poder ser propietari d'un d'aquells cotxes dels quals feia befa anys enrere.\nEncara no fa 10 anys em reia dels elèctrics; ara estalvio per poder comprar-ne un\nI sembla ser que no sóc l'únic. La cotització a la borsa de Tesla ja supera a gegants amb més d'un segle d'història com Ford o General Motors. La marca californiana és un exemple d'èxit empresarial fulgurant,un fabricant que transcendeix l'àmbit automobilístic per convertir-se en una icona social i mediambiental.\nUn líder carismàtic\nElon Musk és un home polièdric, incapaç de deixar ningú indiferent. De fet, molts veuen en Musk un nou Steve Jobs, un home capaç de revolucionar el món mitjançant la seva visió i la seva imaginació. Un somiatruites o un empresari amb visió de futur? Un llunàtic ecologista o un innovador avançat al seu temps? Probablement la màgia i l'atracció de Musk rau en saber omplir l'espai entre genialitat i bogeria, innovació i excentricitat, millor que ningú ho fa ara.\nElon Musk, president de Tesla / Tesla\nUna mecànica ecològica i exhuberant\nEls Tesla Model S i Model X són cotxes 100% elèctrics (igual que el flamant Model 3) però no tan sols atrauen els conductors amb major consciència mediambiental: les variants P100D poden deixar enrere a qualsevol model llegendari, com un AMG C63 o un M4, per exemple. I això als Estats Units (i al Vell Continent) ven molt.\nElèctric i molt potent / Ferran Vital\nL'altre gran cavall de batalla de Tesla és el de la conducció autònoma. He tingut la sort de provar els sistemes semiautònoms de BMW, Volvo, el grup Volkswagen o Hyundai-Kia entre d'altres, però l'Autopilot de Tesla es mou en un altre nivell. De fet, seran els primers en arribar al nivell 5 (el cotxe no necessita intervenció humana per circular) i ja avançen que els seus cotxes són els més segurs del mercat.\nÉs un producte diferent\nEls Tesla tenen la virtut de ser cotxes diferents als de la resta del mercat. Models especials, poc vistos i exclusius en un mercat dominat per cotxes cada cop més similars i que enganyen a la vista amb els acabats estètics que les marques posen a disposició dels models més bàsics -per exemple un Classe A amb motor dCi i paquet estètic AMG-. En aquest cas el factor diferencial i exclusiu de Tesla atreu no poques mirades i possibles compradors. Tothom queda bocabadat amb les portes de falcó del Model X!\nTesla Model X i portes de falcó / Ferran Vital\nEl cotxe dels “Millenials”\nEntre les noies i nois nascuts entre 1980 i el 2000 l'afició pels cotxes i motos és molt menys extensa que entre la generació dels seus pares. De fet tots tenim amics que paren més atenció al nou smartphone que a un “tros de ferro que fumeja i contamina”, com diria un bon amic meu.\nTesla atre l'atenció del públic no interessat en els cotxes convencionals\nPerò Tesla és capaç de captar l'atenció d'aquell públic que no necessàriament està gaire interessat en el món del motor i la gasolina: representa un nou paradigma, un punt i seguit de la indústria de l'automoció. Probablement Tesla és el Ford T del segle XXI.


El sector resisteix la comparació | Francesc Muñoz | Barcelona | Focus | L'Econòmic\nEl sector resisteix la comparació\nMalgrat els sobrecostos, l'obra pública és competitiva en relació a la d'altres països i això explicaria la ràpida internacionalització\nEls contractistes d'obra no entenen per què no escandalitza més la infradotació catalana\nResultaria lògic pensar que la picaresca dels modificats acaba significant que construir infraestructures a Catalunya i Espanya és més car que fer-ho en altres països. El cert és que no és així. De fet, alguns estudis afirmen tot el contrari: que és un sector força competitiu.\nUna comparació elaborada fa uns anys per la consultora internacional Steer Davies Gleave sobre el cost de fer un quilòmetre de línia d'alta velocitat entre diferents països revelava que en el cas del tram Madrid i Lleida el preu final és el més econòmic de tots. Els 10 milions d'euros que va costar (segurament si la comparació fos fins a Barcelona el cost s'elevaria fins als 12 milions) estan per sota dels prop de 25 milions que va suposar fer la línia del TGV Mediterranée francès, els més de 32 de la línia de Frankfurt a Colònia, a Alemanya, els més de 40 del tren bala de Joetsu Shinkansen, al Japó, o els més de 70 del que circula per sota del canal de la Mànega. Si es comparen els projectes equilibrant el factor de les dificultats constructives, el cost de fer aquestes infraestructures a casa nostra encara és superior.\nFalten dades per fer el mateix exercici comparatiu entre diferents estats d'Europa en relació a les desviacions pressupostàries. Però no són difícils de trobar els exemples de costos que es disparen en determinades obres emblemàtiques d'alguns països. Potser un dels més recordats per la seva dimensió i simbolisme va ser el túnel entre França i el Regne Unit pel canal de la Mànega. Pressupostat inicialment en 4.500 milions d'euros, va acabar costant 15.000 milions.\nMés pròxim està el cas de l'aeroport de Berlín-Brandenburg, al sud de la capital alemanya i encara en construcció. Es va pressupostar en 2.300 milions d'euros però ja se n'han gastat uns 5.700 milions, tot i que alguns pensen que es podria arribar als 8.000 milions.\nEl president de la Cambra Oficial de Contractistes d'Obra de Catalunya, Francesc Boixadós, pensa que el sector de l'obra pública ha demostrat la seva competitivitat des del moment que ha hagut de fer en 25 anys les infraestructures que altres països han fet en cent. “Hem fet moltes obres en poc temps, i amb qualitat i seguretat”, afirma. Això explicaria la ràpida internacionalització del sector ara que aquí hi ha dificultats. Però Boixadós lamenta que a vegades es posi molt l'accent en els sobrecostos i menys en aspectes que ell considera més perjudicials, com ara les infraestructures que s'han fet i ara no s'usen o les que no s'han fet: “S'han fet obres amb criteris polítics i no tècnics, per això Catalunya només té el 8,7% de les carreteres de gran capacitat de l'Estat i el 5,7% de les lliures de peatge. Més car que fer una obra és no fer-la quan s'hauria d'haver fet.”\n50 quilòmetres que van triplicar el pressupost inicial\nL'Eurotúnel és una de les grans fites de l'enginyeria i una infraestructura de les més simbòliques d'Europa perquè uneix per sota de l'aigua dos països que han rivalitzat tota la història: França i Regne Unit. El projecte va ser finançat per una societat privada que en té la concessió fins al 2052. Però l'elevat cost de la seva construcció llasta la rendibilitat de l'obra. El 6 de maig passat el túnel va fer 20 anys.\nUn aeroport que avergonyeix el país de l'eficiència\nEl que ha de ser el tercer aeroport d'Alemanya, situat a 18 quilòmetres al sud de la capital, havia de ser operatiu el 2010, però després es va ajornar fins al 2014 i ara es parla del 2016. La confluència de diversos factors -entre els quals no ha faltat la corrupció- ha disparat els costos. Es va pressupostar en 2.300 milions d'euros, però algunes fonts diuen que jas'hi han gastat 5.700 milions.\nPanamà s'indigna pels sobrecostos del canal\nLa paralització de les obres d'ampliació del canal de Panamà van a estar a punt de provocar un conflicte entre el govern centreamericà i el d'Espanya, país d'origen de la constructora que lidera el consorci que fa la infraestructura, Sacyr. La companyia que presideix Manuel Manrique va denunciar uns sobrecostos de 1.200 M€ per deficiències del projecte. El conflicte es va superar.


Els fills primogènits tenen fins a cent anys? | ciència 2021\nEl secret per viure fins a cent anys? Ser el primer fill d’una mare molt jove. Almenys segons estadístiques elaborades per dos investigadors de la Universitat de Chicago, que van realitzar un estudi als Estats Units sobre centenars de cent anys d’edat, nascuts entre 1875 i 1899. Descobrint que la majoria d’ells són els primogènits de les mares. joves o molt joves, que els van donar a llum abans dels 25 anys.\nEncara no se sap exactament com passa això, però es creu que les mares més joves tenen ous més saludables i vigorosos, a partir dels quals es desenvolupen fetus més forts i, per tant, persones que podrien tenir una vida més llarga.\nEls primers fills, a més, segons els càlculs dels científics, tindrien gairebé el doble de la possibilitat d’arribar (i superar) els cent anys, en comparació amb els germans i les germanes que es van concebre després.\nA la foto: el pastor sard Antonio Todde, que va morir fa uns anys als 112 anys.


Oliva obrirà els museus gratuïtament el 17, 18 i 20 de Maig | Ajuntament d'Oliva\n15 maig 2014 | museus\nEl regidor de Museus de l’Ajuntament d’Oliva, Vicent Roig, ha anunciat hui que 5, de les 6 sales de la ciutat, incloses a la xarxa valenciana de Museus, romandran obertes de forma gratuïta durant els dies 17, 18 i 20 de maig per commemorar el Dia Internacional dels Museus. El Palau Comtal-Torre de la Comare no estarà obert al públic per actuacions a la coberta.\nConcretament, els museus de la ciutat que es podran visitar debades són:\n– El Forn Romà: Al carrer Santíssim nº 15 es conserva in situ un dels Forn ceràmics utilitzats per la terrisseria romana del s. I. d. C. que, fa 2000 anys, produïa àmfores, ceràmica comú i material de construcció en una Vil•la rural de la nostra comarca. Aquest forn és un dels quatre que, junt a restes d’edificacions i abocadors, proporcionà aquest excepcional jaciment arqueològic en plena activitat des dels primers anys de l’Era fins el 80 d. C. El forn, de planta quadrangular, conserva pràcticament íntegra la graella, la cambra de combustió i part de la boca d’alimentació, mentre que , de la cambra de cocció, només resta part de la paret. De particular interès és també l’espai, de planta quadrada, obert a la boca d’alimentació i delimitat per tres murs fets amb pedra de paredar que servia per a emmagatzemar la llenyada i alimentar de combustible al forn.\n– Museu Arqueològic: El Museu té la seua seu en l’antiga llar de la Família Pasqual –una gran casa senyorial consolidada a partir de diverses remodelacions realitzades entre els segles XV i XVIII. Rehabilitada entre els anys 1997 i 1999, esta casa conserva, a més d’una gran part de la seua estructura arquitectònica original, un dels finestrals del s. XVI i el portal de carreus blasonat (s. XVII) de l’entrada principal. L’exposició permanent del museu ofereix un interessant recorregut per les distintes etapes de la Història d’Oliva i de la seua comarca. En les seues vitrines s’exposen peces representatives dels modes de vida i producció de les cultures que poblaren estes terres durant la Prehistòria, la Cultura Ibèrica, l’Època Romana i l’Edat Mitjana, representada pel llarg periode Islàmic i l’etapa Cristiana posterior a la Conquesta de 1240. L’itinerari de la visita inclou, així mateix, la sala monogràfica dedicada al Palau Comtal d’Oliva (s. XVI) –residència dels Centelles i Riu Sech, senyors de la Vila- on, a més a més de la maqueta d’este monument, s’exposen gran part de les columnes de marbre i salmers procedents d’este edifici i l’excepcional figura del Guerrer del Palau que ornava el frontó d’una de les portes d’accés a la Sala d’Armes. El recorregut per l’exposició permanent finalitza en la sala que reuneix una selecta representació de peces datades en el segle XVIII i entre les quals destaquen el paviment ceràmic de la Casa del Marxucal i l’escultura en marbre del jove veremador.\n– Museu etnològic d’Oliva: El Museu té la seua seu en una casa senyorial del segle XVI situada en ple centre de la Vila medieval. L’exposició permanent està dedicada a la presentació de diversos aspectes de la cultura agrària tradicional de Oliva com els relacionats amb l’ús de l’aigua i els sistemes de reg, l’agricultura d’horta, els cereals, l’arròs, la dacsa, la vinya, la morera, a més de la producció de seda, d’oli i de la taronja. En ella s’exhibeixen un bon nombre d’eines i materials, entre els quals no falten els pertanyents als animals domèstics, ubicats en la quadra original –conservada íntegrament-, o els referents a la gastronomia típica olivera.\n– Museu Casa de Mayans – subseu del MuVIM: El Museu s’ubica en la casa que serví de domicili a D. Gregori Maians i Ciscar (1699-1781) i a la seua família durant els 28 anys de residència en la seua ciutat natal (1739-1767). Rehabilitada l’any 1988 com a casa de cultura, des del 1999 és la seu en Oliva del Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat (MuVIM). La visita al museu s’inicia amb un audiovisual sobre la figura de Maians i la seua trajectòria intel·lectual en el marc de la il·lustració històrica en terres valencianes i espanyoles. És en la planta noble on es desenvolupa l’exposició permanent sobre la vida quotidiana al segle XVIII, organitzada a partir de materials històrics i facsímils, i en la qual es recreen les condicions materials de la vida de la família Maians: l’alcova principal, els dormitoris dels fills, la cuina, el menjador i la biblioteca de l’erudit. D’entre el nombrós conjunt de peces exposades destaquen els retrats de D. Gregori i d’un dels seus germans –Manuel Maians-, ambdós de finals del segle XVIII-principis del XIX. L’excepcional recreació de l’àmbit domèstic de l’època, sumada a la conservació de l’arquitectura original de la casa, són un referent per a comprendre millor la tasca de defensa de la crítica i la lluita per la llibertat de pensament que portà terme D. Gregori des del seu retir d’Oliva.\n– Museu Actor Vicente Parra: El teatre Olímpia, ubicat en la que fou casa natalícia de D. Gregorio Mayans y Siscar, acull en les sales de la primera planta l’exposició monogràfica dedicada a la memòria del gran actor Vicente Parra. A través dels cartells de les seus pel·lícules, d’una abundant documentació gràfica sobre la seua carrera artística, dels guardons rebuts al llarg de la mateixa…, s’ofereix un complet recorregut per la trajectòria humana i artística de l’actor que simbolitzà com a pocs tota una època en la història del cinema i del teatre espanyols. L’exposició, enriquida recentment amb la seua col·lecció artística privada, formada per pintures adquirides o regalades per artistes com Salve, Asdrúbal, Coronado…, a més de les corresponents a obsequis de personatges ben coneguts del públic com la Duquessa de Alba i l’actriu Nati Mistral, ha estat ampliada amb un extens repertori d’imatges de la premsa especialitzada que reflecteixen els inicis de la seua carrera, la difusió del actor en els mitjans de comunicació, la seua consagració i l’etapa de maduresa artística. Un audiovisual sobre la figura i l’obra de Vicente Parra completa el muntatge museogràfic creat a partir del llegat cedit pels seus familiars i amb el qual Oliva, la seua ciutat natal, li ret permanent homenatge.\nDes de la regidoria que dirigeix Vicent Roig també treballen en una programació especial per als centres educatius de la ciutat i que serà presentada més endavant.


Vaga de totes: “Deixa el drap i encén la flama” – LaColumna.cat\nHome / Societat / Moviments Socials / Vaga de totes: “Deixa el drap i encén la flama”\n"Mujer lucha"/ Fotografia d'Idoia Capuz\nPublicat per Iris Rodríguez 20 Maig, 2015\t1 Comment\nLa convocatòria de manifestació era a les 18h a Plaça de la Catedral. La puntualitat no és precisament un tret característic dels moviments socials i a l’hora acordada només hi havia un parell de grupuscles de gent dispersos. A mesura que la plaça s’anava omplint els turistes trobaven més dificultats per fer-se les típiques selfies amb el monument de torn. Avui tindran una mica de violeta de fons els vostres retrats.\nLes bruixes es preparan per començar la manifestació/ Fotografia d’Idoia Capuz\nEren aproximadament les set de la tarda quan es començava a moure la multitud. Al voltant de dos milers de persones sortien en direcció Portal de l’Angel travessant el carrer dels Arcs i liderades per un camió amb megafonia. “Les dones hem perdut la por. “Deixa el drap i encén la flama” es podia llegir a la pancarta que encapçalava la marxa. El primer càntic al uníson va ser “Ni un pas enrere, contra el patriarcat acció directa” l’ambient començava a animar-se. Les manifestants eren dones joves ,majoritàriament, també hi havia una representació prou considerable d’homes -no gaire comú a les manifestacions feministes.\nLa capçalera era exclusiva per a dones lesbianes i transexuals/ Fotografia d’Idoia Capuz\n“Machete al Machote” i “Jo també sóc Puta”/ Fotografia d’Idoia Capuz\nA mesura que avançàvem pel Portal de l’Angel, grups de dones disfressades amb màscares, perruques i davantals de cuina han començat a decorar els aparadors de totes les botigues. Sota crits de “la talla 38 em té el cony cuit” o “la talla 34 m’apreta la patata” la resta de les manifestants aplaudien les accions. Símbols feministes i frases com “Nuestros cuerpos no caben en vuestras medidas” “Feminista i radical” es podien llegir als aparadors de tendes com El Corte Inglés o Mango. Aquesta última es molt criticada per la seva concepció de talles grans a partir de la 40 i la creació de la línea de tendes Violeta per tota la roba que superés aquesta talla.“Canvia la vareta pel martell” es llegeix a la porta de la tenda Disney, com a denuncia d’aquesta marca entre d’altres com a reproductora absoluta dels estereotips de gènere des de l’ infància.\nPintades contra el patriarcat i el capitalisme/ Fotografia d’Idoia Capuz\nSegurata de la tenda Diseny empeny les manifestants perquè marxin i treu les enganxines/ Fotografia d’Idoia Capuz\n“La vaga de totes contra Inditex” estava escrit en lila als vidres d’una de les tendes de Zara, acompanyat de cartells que denuncien l’explotació laboral que pateixen les dones asiàtiques encarregades de la producció tèxtil de la marca del empresari Amancio Ortega. Totes, a més, han sigut acolorides amb un llançament d’ous amb pintura. Les treballadores de les tendes tancaven les portes al pas de la manifestació deixant als clients a dins sense l’opció a sortir, tots miraven atònits, la majoria eren turistes i no acabaven d’entendre que estava passant. Quin és el motiu de la manifestació? Que esteu fent? Eren les preguntes que es podien escoltar de la gent que s’havia vist sorpresa per la marxa.\nLlençada d’ous contra la pressió estètica/ Fotografia d’Idoia Capuz\n“I aquí la revolució feminista”/ Fotografia d’Idoia Capuz\n“Amancio Ortega esclaviza”/ Fotografia d’Idoia Capuz\nUna vegada la marxa ha arribat a Plaça Catalunya s’ha fet una parada al costat del Corte Ingles, s’han silenciat les consignes i els crits que cada vegada s’havien fet més forts i s’ha començat a llegir un manifest on s’exposava la precarietat i la desigualtat de gènere que pateixen les treballadores de l’empresa. El Corte Inglés té un 60% de dones a la seva plantilla i només un 2% ocupa alts càrrecs. Entre d’altres discriminacions de gènere, l’empresa només imposa l’ús de l’uniforme a les dones.\nLectura de manifest contra les discriminacions del Corte Inglés cap a les seves treballadores/ Fotografia d’Idoia Capuz\nEl cel gris amenaçava amb la pluja des de l’inici de la marxa i tot i que van caure un parell de gotes a mig camí no va ser fins que la capçalera s’enfilava per Ronda Universitat quan ha començat a caure un petit diluvi. La gent, cada vegada més dispersa, ha continuat caminant, seguida de deu furgones dels Mossos d’Esquadra que tensaven l’ambient alegre, però principalment reivindicatiu de la manifestació. S’ha anat caminant fins a Plaça Universitat, i allà es dona per acabada la manifestació, amb un petit aldarull abans de la dissolució del grup: un home s’ha apropat al camió de megafonia i ha insultat a les noies que hi eren damunt. Les noies del voltant han començat a donar-li empentes i ha hagut de sortir escoltat per dos membres de la guàrdia urbana.\nLa vaga de totes ha sigut una jornada de lluita i reivindicacions mitjançant accions per denunciar la pressió estètica, la imposició dels rols de gènere, la invisibilització dels col·lectius homosexuals i transexuals, l’explotació laboral i el menyspreu general de la societat cap a les dones. Una guerra contra el patriarcat i el capitalisme, que es retroalimenten i perpetuen. Ha sigut i és un espai d’empoderament de les dones i un espai de ruptura amb la masculinització social. Però malauradament, també ha sigut una atracció més de la Barcelona feta per a “guiris”, un espectacle en moviment del que tots els turistes s’emporten unes quantes imatges de record.\nDemà les dones de Barcelona seguiran patint la pressió estética i el menyspreu en molts espais de la societat, però avui sota els crits de “Visca la lluita feminista” s’ha aconseguit donar veu i empoderar a tot un col·lectiu. La lluita segueix. Les dones movem el món, podem parar-lo quan vulguem.\nFeminista amagada darrere una careta de Hellow Kitty/ Fotografia d’Idoia Capuz\n“Contra el capitalisme i l’heteropatriarcat les dones diem prou!”/ Fotografia d’Idoia Capuz\n“Una dona sense un home és un com un peix sense una bicicleta”/ Fotografia d’Idoia Capuz\nTot i que la majoria manifestants eren joves, hi van participar dones de totes les edats/ Fotografia d’Idoia Capuz\nBanderes LGTBI representen a dones lesbianes, bisexuals i transexuals/ Fotografia d’Idoia Capuz\nTatuatge d’una dona de la Vaga de Totes/ Fotografia d’Idoia Capuz\n19M Amancio Ortega explotació laboral feminisme Guiris Inditex pressió estètica Vaga de Totes\t2015-05-20\nTagged with: 19M Amancio Ortega explotació laboral feminisme Guiris Inditex pressió estètica Vaga de Totes\nPingback: Recull de premsa 19M | Vaga de Totes


BILL MURRAY A GHOSTBUSTERS 3, GET LOW, RON HOWARD I KUNG FU HUSTLE - CULTURA\nBill Murray està a punt de veure't ara\nPrincipal Cultura Bill Murray està a punt de veure't ara\nÉs un dels grans actors de còmic en vida. Un home que ha recorregut la seva carrera amb un inigualable instint de qualitat i respecte a si mateix. L’home darrere de les pel·lícules —de Caddyshack a Stripes, de Rushmore a Lost in Translation— que sembla que han definit una dotzena de moments diferents de la nostra vida cultural. Però també és un home obligat per ningú, ni pels estudis, ni pel públic, ni tan sols per un agent. I mentre s’asseu amb Dan Fierman per parlar de tot, des de la coixesa de Ron Howard fins al geni de Kung Fu Hustle, podeu estar segur que us explicarà exactament què pensa.\nQuan vaig arribar, ell estava dret a la cantonada d’una habitació d’hotel de Nova York, parlava per telèfon mòbil i portava un polo negre de ratlla, uns pantalons texans i tirants grocs de “cinta mètrica”. Feia més d’una hora que esperava, cosa que no semblava un temps poc raonable. El famós Bill Murray no concedeix entrevistes —ha estat assegut durant exactament quatre trobades mediàtiques prolongades en els darrers deu anys— i, quan ho fa, mai no queda clar què rebràs. Només cal resar perquè estigui de bon humor.\nEl que fa que Bill Murray, bé, Bill Murray és el que fa que seure amb ell sigui una empresa tan imprevisible. Bill Murray estrella festes, renuncia a aparicions promocionals, xoca amb els seus amics, els seus col·laboradors i els seus enemics. Si vostè —director de cinema, periodista, dentista— vol parlar amb ell, no passa per cap porter. Deixeu un missatge en un número 800. Si Bill Murray vol parlar amb tu, et tornarà a trucar. Si les seves tres dècades i mitja a l’esfera pública ens han ensenyat alguna cosa sobre l’actor de 59 anys, és que simplement no dóna res de maleït.\nLa seva carrera és coneguda per la majoria dels aficionats a la comèdia moderna: els anys en endavant SNL ; la sèrie de comèdies epocals com Ratlles , Dia de la marmota , i Caddyshack . I el seu període artístic actual, que es podria qualificar de tresor nacional reclusiu. Viu al comtat de Rockland, Nova York, emergint només per fer pel·lícules per a directors que li interessen: Wes Anderson, Jim Jarmusch, Sofia Coppola. Aquest estiu llançarà un indie d’època anomenat Baixeu-vos , en què interpreta a un funerari fent un funeral primerenc per Robert Duvall. Avui, Murray tenia un estat d’ànim expansiu. Després, després de parlar-ne Cazafantasmes 3 , Barack Obama i Garfield , va decidir que l'entrevista havia finalitzat i se n'havia anat. El millor que puc dir, no estava fotent amb mi. Però qui ho sap? Bill Murray no necessita que participis en la seva broma. La seva vida és tota una peça d’art de la performance i ho fa tot per un públic d’una.\nBill Murray: Quant de temps duren aquestes coses? [agafa la gravadora] Quant de temps es dedica a aquestes coses?\ntinews: Molt. Són digitals.\nDigital? Pensava enregistrar-me dormint. Funcionaria això?\nBé, suposant que no feu més d’una hora i mitja de soroll cada nit, us anirà bé.\nNo ho sé. Per això necessito la gravadora. De vegades ronco, com quan em canso molt. Fumeu un cigar o alguna cosa així, ja ho sabeu. Tinc un germà amb apnea del son. Això és terrorífic. Jesús. Però de totes maneres ... teniu preguntes.\nFaig. Heus aquí el meu primer: per què el número 800?\nBé, és al que finalment vaig anar. Tinc aquest número de telèfon al qual em diuen i parlen. I després escolto.\nI els acabes de treure?\nNomés ho faig decideix . Podria escoltar i dir: 'D'acord, per què no el poseu en un tros de paper?' Poseu-lo en un tros de paper i, si és interessant, us tornaré a trucar i, si no, no ho faré. Altrament, és esgotador. No vull tenir una relació amb algú si no vaig a treballar amb ell. Si parleu d’empreses, parlem d’empreses, però no vull passar l’estona i fer merda.\nPerò és així com fa Hollywood els negocis.\nSí, bé, això sempre em va espantar. I jo no M'agrada treballar. Només m’agrada treballar quan estic treballant.\nBé, recordo, vas fer un gran descans. Va ser a finals dels 80, oi?\nVa ser a mitjans dels anys 80. En realitat, he pres un parella de pauses. M’he retirat un parell de vegades. És fantàstic, perquè només es pot dir: 'Ho sento. Estic jubilat ». [riu] I la gent ho farà realment creu que us heu retirat . Hi ha nous que diran: 'Oh, està bé!' i després et deixarà sol.\nSempre m’interessa com escolliu els vostres projectes, perquè aquesta és una maleïda filmografia a l’atzar. Per a Baixeu-vos , Sospito poc que va arribar a la línia 'Una cosa de Chicago, la gent sap morir'.\n[riu] Bé, això era atractiu. No, [el productor] Dean Zanuck i jo vam tenir la conversa telefònica més agradable i vaig pensar: Hmm ... I després vaig veure la creació del DVD de la seva última pel·lícula. Realment s’hauria de mantenir en secret, però podeu aprendre molt veient la creació de DVD. Ho hauria de fer qualsevol actor. Esbrines amb què estàs tractant. I vaig pensar, ja ho sabeu, aquest noi està bé. I va sortir molt bé. On diables l’hem portat? Això és correcte. Polònia. Hi ha una mena de festival de cinematografia famós, en un lloc anomenat Lodz, i Déu, se’n van tornar bojos. Aquests cineastes eren tots, [accent mort de l'Europa de l'Est] 'Oh, sí, dir bé '.\nCom els còmics, assentint amb una broma.\nExactament! Ah, sí. [assenteix amb la cara de pedra] 'És graciós.' Eren així.\nTeniu moltes línies en aquest que reben moltes rialles, que dubto que estiguessin a la pàgina. Tot està en el ritme, el lliurament. Com es presenta una cosa així? Com es fa una cosa del no-res?\nAl llarg dels anys he desenvolupat una mena d’estil diferent. Odio intentar recrear un to o un to. Dir: 'Vull que soni com si l'hagués fet sonar l'última vegada'? Això és una bogeria, perquè l’última vegada no existeix. És només aquesta vegada. I tot serà diferent això temps. Només hi ha ara. I crec que un director, sovint, no sap el que serà divertit de totes maneres. Tot sovint, el correcte és el que són sorprès per , així que no crec que tinguin el to adequat al cap. I crec que els bons actors sempre, o bé, si ets bo, de totes maneres, ho fas millor que el guió. Aquesta és la teva merda feina. És com si, d’acord, el guió diu això? Doncs mireu això . Rugim una mica. A veure fins a quin punt podem arribar.\nsenyor robot temporada 2 episodi 5\nexercicis de pit per a homes amb peses\ncom tenen sexe els homes gais?\nrelació al pacino i robert de niro\nEls trolls en línia tòxics van matar l’aprovació de Bernie per Warren?


Laura M. Lechuga Gómez | CCCB\nProfessora d'Investigació del CSIC, Cap del Grup de Nanobiosensors i Aplicacions bioanalítiques a l'Institut Català de Nanociència i Nanotecnologia (ICN2, Barcelona) i al CIBER-BBN.\nLa seva àrea de recerca se centra en la nanomedicina, el nanodiagnòstic i el desenvolupament tecnològic de biosensors nanofotònics i la seva integració en plataformes portàtils tipus "point-of-care", així com la seva aplicació en el diagnòstic clínic i mediambiental descentralitzat. Ha publicat més de 250 treballs de recerca. Posseeix 8 famílies de patents a nivell nacional i internacional, ha divulgat la seva recerca en més de 350 conferències convidades a tot el món i ha estat amb-fundadora de dues empreses spin-off.\nÉs editora associada de revistes internacionals, pertany als Comitès Científics Assessors de diverses institucions nacionals i internacionals de gran prestigi i participa habitualment en nombrosos panells internacionals d'avaluació científica d'alt nivell.\nHa rebut diversos premis i distincions, com el Premi Física, Innovació i Tecnologia de la RSEF i la Fundació BBVA a 2016 o el seu nomenament com a membre distingit de la Societat Internacional d'Òptica (OSA) en 2014.\nA més ha realitzat una important tasca de divulgació científica des de fa molts anys, amb nombrosos programes de TV, ràdio, entrevistes en premsa i conferències i articles de divulgació.\nTecnologia quàntica i càncer\nInvestigació i aplicació en la seva detecció i tractament\n25 juny 2019 Cursos i tallers


El Nàstic començarà la pretemporada el 15 de juliol\nL’equip de Xavi Bartolo viatjarà a La Vall d’en Bas (Olot) per realitzar un stage de preparació; el Trofeu Ciutat de Tarragona, el 3 d’agost contra el Real Zaragoza\nEl Nàstic de Tarragona ja té data per començar la pretemporada. Serà el dilluns 15 de juliol quan els jugadors es posin a les ordres del nou tècnic, Xavi Bartolo, per iniciar la preparació de cara al curs 2019-20 en el qual l’objectiu prioritari serà tornar al futbol professional.\nEls primers entrenaments, amb sessions de matí i tarda, tindran lloc a les instal·lacions del Nou Estadi. Com és habitual en les últimes temporades, l’equip seguirà la seva preparació a La Vall d’en Bas (Olot) en les instal·lacions de Royalverd, l’empresa de jardineria que s’encarrega de la gespa del coliseu grana i de l’annex.\nEl conjunt tarragoní estarà cinc dies a la capital de la Garrotxa, des del diumenge 21 fins al divendres 26 de juliol. En aquest període jugarà diversos partits de preparació amb alguns equips locals o amb altres equips que també estiguin d’stage. De moment, l’únic amistós que hi ha confirmat és el Trofeu Ciutat de Tarragona contra el Real Zaragoza. La cita, que ja s’ha convertit en un clàssic de l’estiu, tindrà lloc el dissabte 3 d’agost al Nou Estadi.\nLa pretemporada del Nàstic durarà sis setmanes abans que comenci la competició oficial a la Segona Divisió Bel cap de setmana del 24 i 25 d’agost.


El Pallars Jussà va enceta ahir les “Jornades de memòria històrica” organitzades pel Consell Comarcal i el Memorial Democràtic, que tenen com a objectiu donar a conèixer l’important empremta que la Guerra Civil va deixar en aquestes contrades i com s’ha recuperat a través dels seus testimonis, tant físics com immaterials.\nA l’acte central de reconeixement de la Memòria Històrica al Pallars Jussà ha intervingut el senyor Antoine Tahocés, alcalde de Sansà municipi del departament de Pyrénées-Orientales, qui ha explicat anècdotes sobre les seves arrels catalanes i la seva vivència com a fill d’exiliats republicans. Tahocés també és representant del Parc Natural Regional dels Pirineus Catalans, soci del Projecte Interreg POCTEFA que impulsa el Consell Comarcal del Pallars Jussà.\nPer la seva banda, el President del Consell Comarcal del Pallars Jussà, Constantí Aranda, ha destacat que “des del Consell Comarcal es vol continuar amb aquesta important tasca de foment de la memòria històrica que s’ha traduït en la creació d’itineraris per descobrir elements patrimonials de caràcter bèl·lic que perduren a la comarca com trinxeres o búnquers, que donen idea de com va marcar als pallaresos aquest període tan convuls.”\nAnteriorment ja s’havien dut a terme diferents accions dins d’aquest procés de recuperació de la memòria històrica com el recull de converses amb testimonis pallaresos que van viure aquest període i que posteriorment algunes d’elles es van recollir el llibre “11 converses sobre la Guerra Civil al Pallars” inclòs dins la col·lecció Terra de Memòria de Garsineu Edicions. També es pot fer una visita per diferents itineraris per els escenaris bèl·lics més emblemàtics com “El front republicà de La Posa”, “Isona, la reconstrucció d’un poble entre dos fronts” o “El front del Mont de Conques”. Dins del mateix marc, cal mencionar les exhumacions practicades en diversos indrets on hi havia indicis de l’existència de fosses comunes.


Els Amics de les Arts – Yasmina Capó\nCategoria: Els Amics de les Arts\nYas\tEls Amics de les Arts, Personal\tDeixa un comentari 12/02/2011 10/02/2011 2 Minutes\nEls Amics de les Arts. Final de gira al Palau de la Música catalana.\nPorto ben bé una hora intentant trobar la fòrmula per plasmar la nit d’ahir…\nEl concert en sí, música, llums, Amics, s’obre amb Déjà Vu. I ja començo a sentir la pell de gallina. Tan exquisida, tan moderadament continguda, aguanto la respiració, recordo que va ser la primera que vaig sentir, i també que “et cantaré Jacques Brel des de la Torre Eiffel, farem com l’Amélie en moto per París”, va ser la primera frase que em vaig aprendre de tota la música dels Amics.\nAquest cop les veus del Palau, les de les butaques, s’aixequen de seguida, el “lailailai” no es deixa intimidar! Es nota que els que som allà som tots autèntics seguidors. Els privilegiats que vam comprar les entrades amb prou rapidesa com per poder ser-hi. Tenim molta força. Mentre la gent anava entrant a la sala ja es veia en les seves cares la il·lusió, les ganes de concert, algún gomet verd que no havia vingut a Urquinaona, samarretes amb estampació casolana. Nens i nenes. Tots amb totes les ganes del món de veure i escoltar aquest últim concert dels Amics de les Arts de la gira Bed&Breakfast.\nI així va ser tot el concert. L’acústica del Palau és tan bona, que les veus del públic se sentien tan bé com si fossin un cor dels que surten a cantar per Sant Esteve.\nNo vull fer una crònica extesa de totes i cada una de les cançons.\nVull parlar de com es veien els gomets verds gegants des de dalt. De com amb nervis esperàvem l’aparició de l’home que treballa fent de gos per treure’l. De quina il·lusió veure que érem més gomets verds dels que haviem vingut a les 20h a Plaça Urquinaona. Tots bonics, anant de dreta a esquerra a ritme de “l’hoooome que trebaaaalla fent de goooos” (aquí heu de fer servir el fil musical). Des de dalt, a la fila dos del segon pis seients 1 i 3, feien molt de goig! I el més important de tot, havíem aconseguit el que volíem, fer-nos veure tant pel públic com pels Amics. Fer constatar, si és que no s’havia constatat prou, que érem allà, que havíem vingut, que els Gomets Verds els estimem, assenyalar-nos com a la gent del blog… Les Amigues dels Amics havíen aconseguit la seva fita! (també conegudes com Amigues 2.0 pel Ferran)\nVull expressar que després de l’A vegades, tants aplaudiments haurien estat imparables si no fos perquè els Amics ens van demanar que paréssim per poder continuar. No sé quants minuts van ser. Dos, tres, cinc? Tot el Palau de la Música de peu aplaudint després del subidón de “en una tribu apache, hei, hei, hei”. No ens arriben a parar i el concert el fem nosaltres aplaudint! Va ser un moment estel·lar, irrepetible, inoblidable, per la posteritat, un vuit-mil de tants aquesta nit passada.\nVull dir que gràcies Amics per confiar en nosaltres després d’aquesta colla d’aplaudiments tot deixant-nos fer els coros d’Armengol sense les indicacions de l’Eduard. Una altra vegada, es notava que els que erem allà, una gran part, saviem on anàvem, estavem familiaritzats amb els concerts dels Amics. La frase “confio plenament en les 2.000 persones que hi ha aquí avui” em va arribar molt profundament, de veritat. No sé si les indicacions tampoc les havieu dit el dia 6, però en tot cas, la confiança que ens vau dipositar encara que fós simbòlica, no té preu.\nVull parlar dels dibuixos de Bola de Drac que els Gomets Verds(ara també coneguts com gomets 2.0) havíem fet amb tota la il·lusió per treure-les a Per mars i muntanyes. La barreja dels mòbils amb complexe d’estrelles, i dels dibuixos volant per la sala, era molt bonica. Semblava un cel amb constel·lacions. Els aplaudiments al Son Goku de l’Aitor quan va sortir volant amb el seu pal de tenda de campanya, van ser bastant emotius també. Una altra vegada oferiem tot el nostre amor i afecte als quatre Amics que teniem davant nostre donant-ho tot per nosaltres.\nPotser és això el que volíem. Durant un any, 115 concerts, ells han voltat per tota Catalunya i part de l’estranger. Maratons de concerts, de sala, de festa major, de butaques, de massius, de “petit comité”, amb els amics, sota xiprers, a prop de oms… Han tingut temps de participar en iniciatives solidàries, la Marató de TV3, Pallapupes, el concert per Haití… Ens han actualitzat el blog pràcticament cada dia, ens cuiden, ens mimen, ens tenen consentits, ens fan videos i d’alguna manera, els havíem de tornar una mica de tot això!\nPer tot això i més no escatimem amb temps. Tot el que poguem fer perquè ells siguin feliços, ho farem. Ara es prenen un descans. Merescudíssim. Esperarem amb candeletes aquest nou CD que ells mateixos tenen tantes ganes de fer, això sí, després de 15 dies de vacances.\nVull recordar per sempre la cançó final. Un moment que demostra que els Amics a més de ser qui són, són unes persones normals, humils. Quanta gent acabaria un concert de fi de gira amb una cançó d’algú altre? La Cançó a Mahalta de Lluís Llach no podia ser més adient. “Corren les nostres ànimes com dos rius paral·lels. Fem el mateix camí sota els mateixos cels.[…] En els meandres grocs de lliris, verds de pau sento com si em seguis el teu batec suau.” Unes paraules de comiat que ens venien a dir que els nostres camins se separen, però que estarem connectats. Perquè allà on hi hagi un amic, un gomet verd, una amiga dels amics, un amic dels amics, una amic de les amigues dels amics… Hi haurà Amics de les Arts. Hi seran, de gira o no però sabem que hi són. Que hi seran, que no ens fallaran, que nosaltres pensem en ells i que ells també pensen en nosaltres.\nTambé vull esmentar els pares i mares que els van parir. Alguns d’ells també duien gomets verds gegants. Després del concert, estant al hall del Palau, se’ns van acostar dos d’ells. Em sap molt molt de greu no saber qui eren. Una dona pèl roja i un home barbut amb el cabell gris tirant a blanc. Van demanar per la Yáiza i per mi i ens van dir que escrivim molt bé! També va venir una mare amb el cabell curt i blanc que vaig suposar que era la mare de l’Eduard perquè després s’hi va unir la dona que treballa d’home que treballa fent de gos… Des d’aquí moltes gràcies! (i si voleu deixar un comentari per treure’ns del dubte i saber qui éreu, serà un plaer llegir-vos!)\nLa nit d’ahir va ser per la posteritat. Moltes ho han estat, però la d’ahir… La d’ahir no va ser la posteritat, va ser per “lo siguiente”!! Es parlarà d’aquest concert, molt. Aquí i a la Sibèria, i a Rejkiavic, i a Liverpool…\nGràcies, una vegada i mil més, gràcies.\nLlarga vida als Amics de les Arts!!\nYas\tEls Amics de les Arts\t20 comentaris 08/02/2011 08/02/2011 5 Minutes\nDiuen que fa 8 anys que em vaig unir a Twitter, oiga. Tot gràcies a l'@izinu83. 🤗 #MiAniversarioDeTwitter https://t.co/YOCYg18BSLPiulat fa: 1 week ago\nFa segles que no faig servir el twitter i ja no sé qui em llegirà, però si ho fas tu, antic conegut dels meus anys… twitter.com/i/web/status/1…Piulat fa: 2 months ago\nI fins aquí una reflexió que fa dies que em rondava pel cap.Piulat fa: 2 months ago


ALFONS I LLUIS BIELSA I ELIES – Testimonios para la Historia\nPortada » TH, 6è VOLUM. Crisi i Perspectiva » ALFONS I LLUIS BIELSA I ELIES\nSr.Alfons Bielsa i Elies et alia\nÒptics optometristes, els germans Bielsa dirigeixen els seus respectius establiments d’òptica; actualment tots dos ocupen càrrecs de responsabilitat al Col·legi Oficial d’Òptics Optometristes de Catalunya. Admeten que la seva és una feina vocacional, centrada en la prevenció i la millora de la qualitat visual de la població. Recuperar el crèdit a fi de reactivar el consum intern i apostar per una nova Catalunya semblen les dues vies bàsiques per sortir de la crisi.\nEspecialistes a millorar la qualitat de vida de les persones\nGràcies a l’òptica oftàlmica i a l’optometria podem millorar la qualitat de vida de les persones. Sempre ens han motivat els reptes, desenvolupem la nostra professió amb una filosofia de treball molt exigent, per tal de detectar i resoldre problemes visuals, sovint força complexes. Fer entendre a la societat que veure bé és molt més que veure amb nitidesa és fonamental per a nosaltres. Una filosofia que comença fa més de 25 anys, als nostres establiments, situats als barris de Sant Antoni i d’Horta de Barcelona, amb la marca professional de Bielsa Òptics.\nL’optometrista i l’oftalmòleg\nSovint es confon la feina dels oftalmòlegs amb la que fem els òptics optometristes. Els primers se centren en les malalties, és a dir, en el hardware del sistema visual; els segons treballem en la funció visual, és a dir, el software. Una bona salut ocular i visual permet gaudir de la visió. Portar ulleres o lents de contacte, per exemple, no implica que els nostres ulls estiguin malalts sinó que pateixen una alteració en la seva funció.\nImportància d’una bona visió\nLa visió és un conjunt d’habilitats, no és només veure-hi clar. Agudesa visual, color, enfocament, visió tridimensional, percepció… són atributs de la visió. Si no entens el que mires i els ulls no treballen coordinadament, per exemple, no tens una bona visió. Només un examen acurat pot oferir una solució satisfactòria. Tot l’equip professional de Bielsa Òptics no escatimem recursos ni mitjans a l’hora de fer aquest tipus de valoracions. La tecnologia ens facilita una exploració de qualitat de la visió. Mitjançant la telemedicina col·laborem estretament amb oftalmòlegs especialistes en retina. Hi ha alteracions visuals, no sempre evidents, que afecten la nostra vida diària, ja sigui a la feina, a l’escola o simplement a les estones d’oci. Per posar un exemple il·lustrador: molts casos de fracàs escolar o d’un baix rendiment laboral poden indicar un problema visual.\nTasca pedagògica i innovadora al capdavant del Col·legi Oficial d’Òptics i Optometristes de Catalunya\nEn la nostra etapa actual com a president (Alfons) i vicepresident (Lluís) del Col·legi Oficial d’Òptics i Optometristes de Catalunya, ens hem esforçat molt a fer pedagogia de la nostra professió i del que representa. En aquest sentit, hem materialitzat propostes innovadores, com ara la que vam engegar conjuntament amb la Facultat d’Òptica i Optometria, TV3 i el Gremi d’Empresaris de Cinemes de Catalunya; es tractà d’avaluar la visió binocular de gairebé 500.000 persones, en 108 sales on es projectaven pel·lícules en 3D. La iniciativa va aparèixer en diversos mitjans de comunicació pel seu abast i caràcter innovador, mereixent un reconeixement en un dels festivals 3D més importants del món a San Francisco (Estats Units). Només en dos minuts, una part representativa dels ciutadans catalans pogué valorar la seva visió binocular al cine. Els espectadors van descobrir problemes de visió binocular, sovint desapercebuts. El món és en tres dimensions, i gaudir d’una bona visió binocular millora la qualitat de vida.\nTreballar colze a colze amb els oftalmòlegs per afavorir la salut visual dels ciutadans\nA Bielsa Òptics vam ser pioners en la primera xarxa d’optometristes compromesos amb la prevenció de les malalties del fons d’ull. La xarxa ens connecta amb oftalmòlegs especialistes en retina que realitzen el telecribatge. D’aquesta manera, les fotografies del fons d’ull o “retinografies” s’envien on line als retinòlegs perquè valorin la salut ocular dels pacients, i s’obté un diagnòstic inicial en menys de 24 hores. Això permet detectar malalties i derivar, si fos necessari, al metge oftalmòleg. Per millorar la salut visual dels ciutadans, és necessari que oftalmòlegs i optometristes treballem plegats. La relació entre oftalmòlegs i optometristes parteix de la complementarietat.\nLa intervenció quirúrgica refractiva: informació i prudència\nSovint, es planteja la cirurgia refractiva d’una manera excessivament superficial. Això fa que, en alguns casos, no es té en compte que no deixa de ser una cirurgia i, per tant, cal conèixer els riscos associats o possibles complicacions, tant durant la intervenció com amb posterioritat a la mateixa. Això no vol dir, però, que avui el marge de seguretat sigui prou alt, gràcies a la qualitat dels especialistes i a l’avançada tecnologia actual. Cal tenir clar que prendre la decisió d’operar-se és també saber escollir, buscar referències i valorar la qualitat personal i professional del lloc on decidim posar la nostra confiança, per damunt d’ofertes i promocions sospitoses.\nConseqüències de la crisi en el nostre sector\nDisposar de recursos econòmics per renovar la maquinària, així com per la formació continuada dels professionals, es tradueix en una millor atenció al client i en la detecció de possibles anomalies visuals o, fins i tot, de patologies. Ara mateix, però, la crisi sovint pot obligar molts establiments sanitaris d’òptica a restringir les inversions i per tant a reduir la seva qualitat assistencial. D’altra banda, les retallades dels serveis socials ens han afectat també, tot i que indirectament. Així, molts dels nostres clients, que potser ara es troben en l’atur o als quals s’ha abaixat els salaris, allarguen més en el temps els exàmens visuals i es canvien les ulleres amb menys assiduïtat, adquirint serveis i productes de qualitat inferior. Sens dubte, la crisi pot repercutir en la salut visual dels ciutadans. No revisar periòdicament la visió implica la no detecció de problemes visuals.\nAvui els recursos de les empreses s’empren, sobretot, a garantir-ne la supervivència\nLa pujada de l’IVA i l’atur han propiciat que la majoria de pimes tendeixin a ser més cautes a l’hora de gestionar els seus recursos, entre altres raons perquè els pocs beneficis que s’aconsegueixen s’han d’utilitzar per garantir la supervivència de la mateixa activitat empresarial i professional. No és cap secret que són uns moments difícils per a tothom.\nSense liquiditat no hi ha capacitat ni d’inversió ni d’adquisició\nÉs hora que bancs i caixes tornin a prestar diners: és imprescindible si volem que els particulars es decideixin a comprar de nou i, per tant, es reactivi el consum. Les pimes necessiten circulant per invertir en tecnologia i formació; només així optimitzaran els seus processos, seran més competitives i, eventualment, tornaran a contractar. Així com si no hi ha llum, no hi ha visió, sense capital no hi ha inversió, ni tampoc voluntat o possibilitat d’adquirir béns i serveis per part dels ciutadans. I això detura tot el mercat.\nDiferències entre els polítics catalans i espanyols\nEn general, els ciutadans estan molt desencantats dels polítics actuals per raons òbvies. Sovint, alguns mandataris actuen de manera improvisada i poc exemplar; i que molts polítics gaudeixen d’uns privilegis extraordinaris que continuen fins i tot quan ja s’han retirat és una realitat evident. Mantenir-se en el poder per damunt d’escoltar i treballar per les necessitats reals de la societat és la percepció de la major part de la ciutadania. La política catalana potser és diferent de l’espanyola en el sentit de valorar més l’eficàcia i la gestió. Els polítics catalans, en general, tenen una bona formació universitària, dominen idiomes i estan preparats per a la seva funció.\nEns imposen la seva austeritat nord-europea com a mesura de contenció\nNo ens hauria d’estranyar l’actitud dels països més desenvolupats d’Europa envers Espanya: la bombolla immobiliària ha motivat que la crisi hagi estat aquí molt més punyent que a la majoria d’Estats europeus. Per tant, és lògic que altres membres de la UE no vulguin que es reprodueixi, en un futur, una situació similar que els acabi arrossegant a ells. Els països del nord, doncs, volen imposar-nos el seu caràcter auster i restrictiu; i seguirà aquesta tendència fins que no tinguin proves sòlides que el desgavell que es produí al territori espanyol ara fa deu anys no es tornarà a repetir.\nEncetant un nou camí sense retorn\nEs percep un gran entusiasme entre la població respecte al moviment independentista, perquè ha nascut de la gent, del ciutadà, i això no es pot aturar. Com ens va dir una vegada qui fou president de la Generalitat, el M.H. Sr. Jordi Pujol: “Ja no hi ha marxa enrere”. Aquest procés no va contra ningú, i només a favor de la democràcia. Ara més que mai cal tenir una bona visió de futur. Existeix un desconcert des del Govern central pel fet que no es tracta d’una iniciativa que parteixi dels polítics catalans, sinó que la idea del dret a escollir lliurement el futur de Catalunya ha sorgit de la mateixa ciutadania.\nUn debat emocional i ideològic\nSobre la independència, hi ha opinions de tots els colors, per això es reclama el referèndum: perquè es pugui copsar el sentiment majoritari de Catalunya. En general, els grans empresaris o les companyies d’abast estatal són més reticents a acceptar la secessió, i aposten per un pacte. Tanmateix, la seva actitud respon a un posicionament que no té res d’emocional ni d’ideològic, dos elements que considerem inherents, i essencials, en un debat d’aquestes característiques.\nPrevAnteriorANNA MARIA BORGOGNO\nSiguienteJORDI BOLEA I LALUEZANext


Arturo Pérez de Lucía, director general de l'Associació Empresarial per al Desenvolupament i l'Impuls del Vehicle Elèctric (AEDIVE): "Des de fa anys només condueixo vehicles elèctrics, que gasten fins a deu vegades menys que els de combustible tradicional" | Revista | EROSKI CONSUMER\nArturo Pérez de Lucía, director general de l'Associació Empresarial per al Desenvolupament i l'Impuls del Vehicle Elèctric (AEDIVE): "Des de fa anys només condueixo vehicles elèctrics, que gasten fins a deu vegades menys que els de combustible tradicional"\nL'expert: Arturo Pérez de Lucía, director general de l'Associació Empresarial per al Desenvolupament i l'Impuls del Vehicle Elèctric (AEDIVE): "A més de cuidar el planeta, el cotxe elèctric ja permet estalviar".\nSi ha de fer servir un cotxe, especialment per ciutat, el primer seria analitzar quines opcions de mobilitat té al seu voltant, i pensar si de debò necessita comprar-lo. Cada vegada hi ha més alternatives de transport públic col·lectiu. Entre aquestes, metro, autobús, rodalies i metro lleuger, però també taxis, vehicles de transport amb conductor (llicències VTC) i solucions com els "sharing" compartits de bicicleta, moto i cotxe. Es pot fer servir fins i tot un patinet. No hem d'oblidar que, al marge de les preocupacions mediambientals derivades de la combustió, hi ha grans problemes en entorns urbans, com la congestió, que també cal resoldre.\nI si de debò necessités un cotxe, i l'hagués de fer servir sobretot per ciutat, quin tipus de vehicle m'hauria de comprar?\nSi s'arriba a la conclusió que és necessari adquirir un cotxe, cal analitzar els quilòmetres que es fan habitualment. La millor opció serà, molt probablement, un cotxe elèctric. Al mercat ja hi ha vehicles amb autonomies per sobre dels 400 quilòmetres. Més que suficient, ja que el 85 % de la població fa menys de 50 quilòmetres diaris.\nEncara que tenim la idea que el cost d'un cotxe és el seu preu de venda, quan un surt del concessionari comença una cascada de costos recurrents que poden suposar, per a un cotxe tradicional, duplicar el preu inicial. En el vehicle elèctric aquests costos són gairebé inexistents, ja que pràcticament no té manteniment i la recàrrega és fins a deu vegades més barata que el combustible. A més, hi ha avantatges addicionals, com ara aparcar gratuïtament en zones d'estacionament regulat i no haver de pagar peatges.\nConvé tenir en compte que la recàrrega principal es fa a casa o al lloc de treball, que dona resposta a més del 80 % de les nostres necessitats. Això és difícil d'entendre per a un usuari de vehicles de combustió, perquè l'única manera que el seu vehicle funcioni és anar a una estació de servei.\nEn això treballem. Hi ha un projecte per a desplegar una xarxa de recàrrega ràpida que permeti a qualsevol vehicle elèctric recórrer distàncies mitjanes i llargues sense problemes. Si tot va bé, a finals de 2019 tindrem una xarxa bàsica d'infraestructures de recàrrega ràpides a les principals vies i autopistes espanyoles.\nD'avantatges, n'hi ha molts. Per exemple, la reducció d'emissions contaminants i acústiques, el confort de la conducció, les prestacions d'acceleració i de resposta. Però, entre tots, destacaria l'estalvi: encara que el cost de venda inicial sigui una mica superior, el de manteniment i el d'ús posterior és molt inferior.\nPotser el més important és que si no disposes d'una plaça d'aparcament pròpia, on et puguis instal·lar un punt de recàrrega, és més complicat tenir un cotxe elèctric. Per sort, els aparcaments de rotació, els centres comercials i altres edificis del sector terciari estan instal·lant punts de recàrrega a les seves zones d'aparcament que permeten als conductors que no tenen plaça pròpia la possibilitat de recarregar els vehicles.\nSi considerem les emissions, la tecnologia elèctrica és l'única manera de complir el límit d'emissions que fixa el Pacte de París?\nEls objectius de descarbonització del transport són tan ambiciosos que l'electrificació és l'única opció viable per a aconseguir-los. Segons els estudis de mercat, el 2030 hauríem de disposar de dos milions de vehicles matriculats, i el 2050 fins a sis milions, però el parc de cotxes elèctrics amb prou feines arriba avui als 40.000. Hem de fer un esprint aquests anys.\nHi haurà qui dirà que això té trampa. El cotxe elèctric contamina menys quan està en marxa, però bona part de l'electricitat encara es genera amb combustibles fòssils a Espanya.\nHi ha una gran desinformació sobre aquest tema. El 70 % de l'electricitat del mix energètic espanyol està lliure de CO2, si sumem les renovables i l'energia nuclear. Tot això sense tenir en compte els objectius previstos d'increment d'energies renovables a Espanya.\nLlavors, quina mesura proposa perquè l'elèctric sigui realment una opció sostenible i amable amb el planeta?\nEl vehicle elèctric ja és l'opció de mobilitat rodada més sostenible mediambientalment; i ofereix eficiències per sobre del 90 % respecte dels vehicles de combustió, que tenen una eficiència de prop del 25 %.\nDes de fa anys, jo només compro i condueixo vehicles elèctrics. I estalvio respecte del que em costava el meu cotxe de combustió quan el tenia. Recorro una mitjana de 1.500 quilòmetres mensuals, pels quals pago entre 20 i 23 euros al mes en electricitat, deu vegades menys del que em suposaria l'ús de combustibles fòssils. Per descomptat, els vehicles elèctrics continuaran evolucionant.


Arriba morta una gran balena a una platja de la Costa Brava pel temporal\nLa balena localitzada a una platja de la Costa Brava és de l’espècie Bec de Cuvier o Zífid comú, un dels cetacis que es poden observar a les costes catalanes\ndissabte, 20 d’abril 2019 - 09:10h\nUna balena de grans dimensions va encallar i morir el divendres a una platja de Tossa de Mar | Cos Agents Rurals\nUn gran cetaci va quedar encallat a una platja de Tossa de Mar aquest divendres i malauradament no es va aconseguir salvar-la. Els Agents Rurals han informat que han pres les dades biomètriques de l'animal i una barca de Salvament Marítim l'ha remolcat fins al port de Blanes. Han traslladat l’animal al Centre de Recerca en Sanitat Animal de l’IRTA on li faran més proves per determinar com va morir.\nEs possible que el dur temporal de mar que afecta aquests dies la costa catalana, amb onades a l’interior del Mediterrani que arriben als 4 metres o més, hagi desorientat la balena i la forta corrent d’aigua l’hagi llençat a aigües poc profundes i la platja.\nUna balena amb unes característiques a la pell força curioses\nLa balena amb bec de Cuvier pot arribar a fer uns sis metres de longitud. La pell, com es pot apreciar a les imatges del Cos d’Agents Rurals, acostuma a presentar unes marques allargades clares. Semblen cicatrius però no ho són. De fet, les tenen ja de petites.\nAquesta espècie de cetaci està tan amenaçada al Mediterrani com les seves companyes rorqual comú i el dofí mular. Els experts tenen aquesta conclusió a partir d’un cens que els tècnics del Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat van fer durant tres anys. Els resultats de l’estudi es van publicar el 2016, podeu consultar-los en aquest enllaç.


Nació és un sinònim de poble, però considerat sempre des d’un punt de vista polític. Una nació no és una raça, ni una ètnia, ni una llengua, ni una religió. Tal com ja va veure en el seu moment Ernest Renan, una nació es fonamenta en la memòria i en una voluntat col·lectiva. Renan, que va reflexionar profundament sobre aquest concepte, afegia: “En la memòria històrica de les nacions pesen més les derrotes que les victòries, perquè aquelles imposen deures i les guien cap a l’esforç comú”. Qui millor que els catalans, que celebrem la nostra festa nacional el dia d’una derrota, podem entendre aquesta afirmació?\n“El patriotisme és l’amor envers els seus, el nacionalisme és l’odi envers els altres”, això ho escrivia Romain Gary, un novel·lista francès nascut a Lituània, i, mal ens pesi als catalans, crec que és una definició força encertada del terme. Nacionalisme és erigir la nació com un absolut i si la nació és un absolut ja no depèn del poble sinó que és el poble que depèn d’ella, per tant el nacionalisme sempre és fonamentalment antidemocràtic i, a la curta o la llarga, xenòfob perquè tots aquells que no formen part de la nació tampoc poden formar part de l’absolut.\nEvidentment aquest absolut no es pot compartir amb ningú, ni tan sols des d’un punt de vista teòric. Al contrari que el catalanisme polític, que creia en el federalisme, el nacionalisme vol la independència perquè només a través d’un estat propi pot desenvolupar el seu potencial ideològic. Condorcet, en el seu discurs sobre les convencions nacionals, advertia que “Els amics de la veritat són aquells que la cerquen i no els que es vanten d’haver-la trobat”. El problema dels nacionalistes és que han trobat una veritat i la guarden gelosament.\nDemà aquests nacionalistes ens demanaran que ens pronunciem sobre la independència, no se sap ben bé de què ni de qui, perquè no ens deixen clar si estem parlant de la independència de Catalunya o dels Països Catalans, ni ens expliquen cap projecte de país, ni de societat, que sigui realment diferent de l’actual. Sento dir-ho, però, almenys per aquesta vegada no tindran el meu vot, perquè seria tant com deixar el meu destí en les seves mans. Una nació, la meva nació, és un concepte massa important com per deixar-lo ens mans dels nacionalistes.


Susanna Minguell a Mi Gramo de Locura, presentant: "Palabras Dislocadas" | ActivaMent Catalunya Associació\nEl proppassat divendres 29 de maig, la nostra companya Susanna Minguell va estar a Mi Gramo de Locura, de Ràdio 5 – RNE, per presentar el seu llibre: “Palabras Dislocadas”, un poemari publicat per l’Editorial Descontrol.\nMi Gramo de Locura és un programa dirigit i presentat per José Manuel Cámara, pensat per ser un altaveu de les entitats que treballen amb persones que pateixen malestar psíquic. La Ràdio pública cedeix aquest espai a la Confederación Salud Mental España, per presentar les entitats, els seus projectes i realitzar entrevistes a persones convidades.\nSusanna Minguell és una barcelonina de 36 anys que va patir abusos sexuals en la seva infància. Escriure el seu llibre de poemes i fotografies titulat Palabras Dislocadas li va servir en el seu procès de recuperació. Susanna explica al programa que per a que qui han patit abusos sexuals puguin recuperar una vida plena cal que no se’ls encaselli en el paper de víctimes.\nSi no has pogut escoltar el programa, avui us portem el podcast (la gravació):


Lligams i opcions en Valentí Puig – Privilegis de l'intrús\nLligams i opcions en Valentí Puig\nDesprés de “Bosc endins” i “Matèria obscura”, Valentí Puig continua aquesta sèrie amb “Rates al jardí”, un dietari que fluctua entre l’àncora de la memòria i la inconsistència del dia a dia: un autoretrat moral i íntim d’una intensitat esfereïdora.\nL’any 1985, al qual es dediquen les notes del dietari Rates al jardí de Valentí Puig, s’edità Un amor de Josep Pla al Canadell. En aquest recull de cartes es pot resseguir l’aventura de l’escriptor amb una jove suïssa, Lilian Hirsch, l’estiu del 1932; un joc de flirteig i evocació quan ella s’ha instal·lat, de nou, a Zuric. Valentí Puig llig aquesta correspondència i apunta: “La clau de tota felicitat —per hipotètica que sigui— és la vida, i no l’art; la possessió, i no la reflexió; la voluptuositat, i no el somni. Si no concretem, patim”. Una convicció que no és incompatible amb la gratitud expressada per Katherine Mansfield: “Estar viu i ser un escriptor: amb això n’hi ha prou”. Dilemes i interseccions que defineixen el personatge dibuixat en Rates al jardí, un home prop dels quaranta que en entrar al territori més asserenat de la maduresa encara ha d’enfrontar-se a la inconcreció i al caos heretats de la joventut. Enmig de nits sense fre, alcohol, prostíbuls, converses extenuants i dispersió, Valentí Puig es proposa alçar una fortalesa on recloure’s i dedicar-se a l’escriptura, pautar els dies per capítols de novel·les, anotacions de dietari i poemes. Un centurió a l’aguait, això sí, sempre temptat d’abandonar el retir monacal i submergir-se en el magma de la vida.\nUn dels grans atractius d’El quadern gris és el retrat que fa Josep Pla d’un jove que no acaba d’ubicar-se entre el món més apamat i segur de Palafrugell i les incerteses —el magnetisme— que representa Barcelona, una indecisió que resoldrà la vocació del periodisme. Aquesta fórmula també es percep en Rates al jardí, ja que el Valentí Puig de 1985 es mou entre Palma —el llast i el refugi del passat— i el que li ofereix Barcelona, ciutat on sap que “la meva vida ben aviat seria l’arqueologia d’un desordre”. En aquesta col·lisió entre lligams i opcions —tema central d’aquest dietari— moltes notes s’aferren al record, com el sentiment de culpa per no haver-li demostrat prou estima a sa mare —impressionant seqüència—, o bé el fragment on apareix el pare llegint-li Rondalles mallorquines de menut. Barcelona, en canvi, és sinònim de trepidació, contractes i festes editorials, col·laboracions en premsa, sopars que comencen amb Dry Martini i encadenen xampany, vi i whisky en un torrent indeturable. Dissensions i dubtes que queden aclarits, en part, quan Valentí Puig lloga una casa al camp i s’atrinxera en la solitud, la lectura i la màquina d’escriure, “un mètode monàstic per sostreure la vida a la banalitat”.\nEn els estrats de prosa de Valentí Puig hi ha l’expansivitat i l’escàner de Josep Pla —en lloc del compromís, l’escriptor que dóna testimoni de l’època o contra l’època—, filtrats per la concisió de Jules Renard o el to desafiant de Gombrowicz. En Rates al jardí s’intercalen apreciacions sobre política del moment realitzades des de la incomoditat d’un liberal i individualista contumaç que veu tant l’esquerra com la dreta espanyoles igual d’intervencionistes des d’un estat totpoderós. La visita de Reagan —l’autor es declara proamericà efusiu contra l’ambient grotesc de l’època— o d’un Gadafi ja aleshores còmicament sinistre revelen les pulsions d’un autor que sent com, a l’hora de planificar un article periodístic, s’apodera del dia una gravitació especial. Ara bé, aquest garbuix quotidià es transforma en reflexions morals i epigramàtiques, frases curtes que s’acosten a l’aforisme i que junt a les enumeracions modulen la millor escriptura de Valentí Puig. Però el ritme d’aquesta prosa també s’alenteix, marca relleus i fixa el detall: sorolls nocturns de la casa, la sensualitat de la natura, menjars i olors que traslladen l’autor a la infantesa. La sorpresa, el qualificatiu incandescent o el símil que tensa tota una pàgina representen un manual d’estil al qual l’autor es manté sempre fidel.\nDesprés d’intentar desxifrar el sistema ancestral amb què es comuniquen els vells en un bar, Valentí Puig anota: “Per escriure sobre la Mallorca profunda, no perdem de vista Faulkner”. A banda de les referències a l’illa i a Palma —rancuniosa, desbaratada, opressiva—, en Rates al jardí destaquen personatges secundaris, ínfims, que acaben per convertir-se en un dels elements que trenen i reforcen el dietari. Un nou-ric col·leccionista de pintura que combina gestos de conqueridor amb una incultura arrogant, un contrabandista en estat quasi letàrgic en una fonda, fatxendes que tenen una gran obra al cap i no han escrit mai una línia; o un antic company d’escola, fracassat i brut, però que en un instant li canvia el rostre: “una guspira enèrgica del depredador que fou al pati de Sant Francesc li torna a la mirada”. Les confessions sobre matrimonis dissortats que ha patit un amic que no veia des de fa temps confirmen a Valentí Puig que “tota nit és una temptació d’impudor”.\nLes incursions en el passat són absorbides pels sotracs i l’acceleració dels dies, una oscil·lació vital que en Rates al jardí és indestriable d’apunts sobre literatura, autèntic espill del protagonista. Lectures tumultuoses i fruit de l’atzar que també serveixen per combatre “els estralls dogmàtics”. L’esperit bregós de Valentí Puig apareix en les observacions sobre Sartre, el nouveau roman, Fuster, Margarite Duras o Juan Goytisolo; al crític Rafael Conte li llança un colp directe i sec. Altres retrats s’endinsen en la complexitat de Blai Bonet, Espriu o Porcel. Les lectures de Saint-John Perse, Retorn a Brideshead d’Evelyn Waugh, Chateaubriand o D. H. Lawrence son cristal·lines en la seua brevetat, i alguna anotació es converteix en un envejable programa: “Thackeray per a un bon cap de setmana. Dickens per a una llarga convalescència sense visites”. Les debilitats privades de lector emergeixen en les llàgrimes que li provoca Los conjurados de Borges, l’emoció d’El gran Maulness d’Alain-Fournier i la potència —epifanies i èxtasis— que conté la prosa d’Updike. Si de cas, un dels millors episodis siga l’entrevista a un Gore Vidal histriònic, infantil políticament, que exerceix de showman amb imitacions de Capote i Tennessee Williams; això sí, autor de Lincoln, novel·la que deixa en un segon pla aquesta teatralitat tan assajada i caricaturesca.\n“Si et consumissis per l’àrdua nit de tenebra,/ ten-li més por a l’auba. Ve un viure emmetzinat,/ temorós i cru”, constata resignat el Valentí Puig del poemari Altes valls. En Rates al jardí trobem un personatge amb les densitats i convulsions que ja apareixien en Porta incògnita —l’aplec dels dietaris Bosc endins i Matèria obscura—, però que ara engrandeix aquest conjunt autobiogràfic amb un volum on l’autor es mostra amb tots els dimonis i foscors amb una impudícia corprenedora. Però també pletòric i atrapat per les indeterminacions de la vida, amb històries amoroses on apareix el Valentí Puig més vulnerable, fragments de felicitat —“retornes a un riure que havies extraviat”— que solen acabar amb un comiat en una estació de tren, tot hipotecat per les imposicions de l’escriptura. “Part de la maduresa és resistir totes les desil·lusions i tots els desencisos”: cal mantindre’s, doncs, equidistant de passions i afectes, saber amansir l’embranzida i l’enrenou de cada nova jornada. Un ideari i una cuirassa, de vegades, il·lusoris. “El problema real no és que venguin visites, sinó que massa sovint tenc ganes que venguin”, reconeix Valentí Puig en un inesperat interval de la seua permanent actitud de sentinella. Al cap i a la fi, malgrat la vigilància —i el desassossec— no es pot evitar que les rates campen al seu aire pel jardí.\nPosdata, 11 de març 2011\nTags: dietari Edicions 62 Valentí Puig\n← La tribu crítica de Reich-Ranicki\nEls artistes mai no en tenen prou →


Carles Pellicer: ‘Veig difícil que altres grups s’incorporin al govern’ | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nReusdigital.cat entrevista el batlle quan es compleix el primer any de govern\n06 de Juny de 2016, per Enrique Canovaca/ Clàudia Ruiz\nCarles Pellicer, a les escales del Palau Municipal de Reus\nQuè ha canviat en la governabilitat de l’Ajuntament de Reus des de l’inici del mandat?\nAl juny de 2015 vaig oferir a tots els grups municipals entrar al govern per fer pactes, però aquest procés ha tardat fins que ha quallat. Amb set regidors, hem treballat moltíssim, alguns assumint competències triples. Ara estem en minoria, però en una posició més còmode, amb la suma d’Ara Reus i Esquerra Republicana. Tenim més temps per poder dedicar-nos a pensar tots plegats en projectes de futur i juguem amb la geometria variable d’intentar aconseguir que alguns grups, com Ciutadans, socialistes o la CUP, ens donin suport per tirar endavant la ciutat. Reus funciona bé, però ens agradaria tirar endavant altres coses que no es poden fer per manca de consens o per falta de disponibilitat econòmica. En qualsevol cas, la ciutat està ben posicionada i ha canviat molt la situació respecte a l’anterior mandat.\nCreu que a curt o llarg termini hi poden haver més incorporacions al govern?\nNo crec que en aquest moment hi hagi noves incorporacions al govern. El que sí que fem és geometria variable per arribar a acords via aprovacions o abstencions. El govern governa i està fent una bona tasca, però ara veig difícil que altres grups es puguin incorporar. Una altra cosa són els pactes de governabilitat en àmbits concrets, com el de salut, que compta amb la participació del Partit Socialista.\nParlava de l’Hospital. Què cal fer a llarg termini per tal de fer sostenible l’Hospital i que no es torni a repetir aquesta situació?\nEl passat divendres vam aprovar una sèrie de mesures molt importants, que són les que com Ajuntament podem fer. Després hi haurà d’altres propostes pròpies de l’Hospital i les complementàries a aquestes, que tenen a veure amb la negociació amb el CAT-Salut, a través de la taula mixta creada entre l’ajuntament i la Generalitat. Les tres potes són solucions necessàries i imprescindibles per fer que l’hospital sigui sostenible. Influeix molt que en el moment de construir-lo no hi ha havia un pla de viabilitat, i posteriorment, el CAT-Salut va aprovar un nou sistema de finançament. Hi ha unes mesures immediates que són del propi hospital, d’altres que es van aprovar divendres, i unes terceres, a llarg termini, que s’hauran de posar damunt de la taula\nAquestes mesures a llarg termini també depenen de l’ajuntament?\nSí, però més endavant les posarem sobre la taula.\nAfectarien els treballadors?\nNo. Afecten a la situació de refinançament del deute, per exemple, que és un tema important, i també a la titularitat de l’edifici. Són mesures que afavoririen l’hospital en efectes d’IBI i el pagament de menys interessos. Però to això és a llarg termini i s’ha d’estudiar.\nQuan parla de la titularitat, vol dir que es planteja que l’hospital deixi de ser municipal?\nNo, a l’inversa. El meu objectiu és que l’hospital sigui sempre de titularitat municipal. Ara, pot ser que sigui del propi ajuntament, a través d’una empresa municipal, o del propi hospital. No estic parlant de traspassar–lo al CAT-Salut, en cap cas. No obstant, estem analitzat que passaria amb el tema de l’IBI i la fiscalitat si el titular fos directament l’hospital.\nCom es troba la negociació amb els treballadors per pagar els objectius de 2015 als treballadors?\nFem tot l’esforç que podem per pagar-les i crec que en pocs dies tindrem una solució. La presidenta de l’hospital està fent molt bona feina (amb posterioritat a l’entrevista es va conèixer que el govern ha proposta pagar la meitat de les DPO’S, uns 985.000 euros, i el Comitè d’Empresa ha de valorar si accepta la proposta).\nS’ha avançat jurídicament en l’entrada dels treballadors al consell d’administració de l’hospital?\nSecretaria està elaborant un informe i quan el tinguem, veurem les incompatibilitats que hi hauran. Hi seran, però caldrà veure si amb veu o amb vot. Això s’ha de saber abans de prendre una decisió concreta, que està avalada pel plenari.\nL’altra cara de la moneda del mandat és l’obertura de la Fira Centre Comercial. Amb perspectiva, com creu que ha afectat el comerç local?\nJo crec que ni el comerç local ha patit l’afectació que es pensava, ni la pròpia Fira es pensava que tindria l’èxit que té. És a dir, que cada un s’ha situat al seu lloc, es complementen perfectament. De fet, jo sempre he dit que la Fira és un carrer més de la ciutat i aquest és el secret per a la convivència. Fem esforços per projectar la ciutat, amb accions promocionals i festivals per portar-hi gent. Algú pot dir: ‘Home ve gent, però compra o no?’ Jo dic, si no ve ningú, segur que no compren. Sí que em preocupa, en canvi, que hi hagi el local buit del Zara al Raval. Desitjo que aviat obri un nou establiment.\nVostè ha tingut converses amb l’empresa Inditex?\nSí, vam tenir converses al seu moment, abans d’obrir Fira, i van dir que estaven analitzant què fer amb el local. Em preocupa perquè no m’agrada la discontinuïtat comercial, és a dir, com tampoc m’agrada que hi hagi un banc al costat de l’altre. Per posar un exemple, pujant pel carrer de Llovera a mà dreta et trobes el Palau Bofarull, un banc, un altre banc i locals tancats. Necessitem que la zona revifi.\nVostè insisteix molt en promocionar la ciutat, però quines accions innovadores es poden fer per aconseguir-ho?\nLa setmana passada vam incorporar el Jordi Manent per coordinar la Capital de la Cultura Catalana Reus 2017. Ja ho és, de capital, Reus, en l’àmbit cultural, però li volem donar una embranzida. Volem que sigui una capitalitat contemporània i tradicional a la vegada, que ens projecti. A banda, vull promocionar el cinema a la ciutat, ara més que tenim una Palma d’Or gràcies al Daniel Villanueva, la seva escola i el seu curtmetratge. Tenim també el FEC, únic a Londres i Reus. Vull vendre Reus com una catifa vermella. Si Canes és Canes és perquè un entorn ho fa possible, de la mateixa manera que Sitges amb la línia del terror. Nosaltres podem ser potents en l’àmbit dels curtmetratges (amb posterioritat a l’entrevista, el ple va aprovar la creació de la Reus Film Office).\nA nivell de via pública, d’aquí poc s’ha de renovar el contracte de la neteja, el més important del consistori. Com planteja el procés per adjudicar-lo?\nEstem analitzant com treballar-ho. Per una banda, hi ha uns estudis, d’acord amb la CUP, per valorar la internalització del servei, però per l’altre, hem de preparar el concurs. No hi ha res escrit encara.\nPerò el seu objectiu és que la contracta costi menys a la ciutat?\nL’objectiu és que la ciutat estigui neta. Aquesta és la meva obsessió. I per tant hem d’establir una relació entre la qualitat i el preu del servei de la neteja, però no menys perquè sinó aniríem malament. Tothom demana neteja i si fas un contracte de sis quan en necessites vuit, ja en falten dos.\nDesprés de els crítiques rebudes pels partits de l’oposició, vostè es torna a presentar com a cap de llista al Senat per CiU.\nLes crítiques de l’oposició són normals. Però és important que tinguem representació al Senat. Abans ens criticàvem que no teníem presència enlloc i que la ciutat havia d’estar millor posicionada. En aquests quatre mesos de mandat he fet molt feina, no només per Reus sinó també pels pescadors de Tarragona, per la Unió de Pagesos, que els he portat al ministeri, o per parlar de temes d’infraestructures. L’altre dia algú em deia que no rebés al ministre, molt bé, i després resulta que haig d’anar a Madrid per una altra cosa... Tenim uns noves eleccions perquè els dos partits grans no s’han entès i ara les arques públiques han de pagar 150 milions d’euros. Resulta que si jo no rebo al ministre després com vaig a negociar una estació?\nPrecisament, com valora l’actitud de la CUP durant la visita al ministre?\nLes idees s’han de respectar i així ho diu l’article número 4 del Codi Ètic que vam aprovar a l’Ajuntament de Reus. Ja ho va dir Voltaire: “Defensaré les meves idees fins a la mort, però amb la mateixa força defensaré el dret que tens tu a expressar les teves”. El que no es pot dir és “fem un referèndum” i després, si no surt allò que jo vull, no val. Amb la democràcia, quan obres el tap no saps què en pot sortir i ho has d’acceptar. No pot ser que en un acte institucional et comportis així. Fora al carrer, fes el que vulguis, però no en un acte institucional.\nPer acabar, encara la Generalitat no ha redactat el projecte del baixador de Bellissens...\nEl govern de la Generalitat està fent la seva feina, una feina que no li pertoca. Per la nostra banda, ho tenim treballat, però necessitem un govern a Espanya per posar fil a l’agulla. D’aquí han d’arribar els diners. Si són capaços de posar-se d’acord per formar govern a Espanya, Adif podrà decidir quan posar el baixador de Bellissens a Reus. Portem un any aturats per culpa del PP i el PSOE.\nPerò l’estudi de la Generalitat ja hauria d’estar fet.\nEstà previst per a principis de 2018. Es farà en un any, però com tampoc hi ha possibilitat que el projecte de redacció s’executi... Per què cal fer un projecte si qui ens ha de donar els diners no ens els dóna? O pensen que ho farà l’Ajuntament de Reus? Nosaltres no ho podem fer. Per tant, “los unos por los otros, la casa sin barrer”. Si el PP i el PSOE s’haguessin posat d’acord, potser estaríem en una altra situació.


¿Quins passos he de seguir per a sol·licitar la beca Erasmus?. Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials - Oficina de Relacions Internacionals\n¿Quins passos he de seguir per a sol·licitar la beca Erasmus?\nÉs imprescindible que seguisques aquests passos si vas a sol·licitar la beca Erasmus:\n1. Consulta en la pàgina web del Secretariat de Programes Internacionals i Mobilitat (l'oficina central que s'encarrega d'aquests assumptes en la nostra Universitat) els requisits mínims que has de complir quant a crèdits superats i coneixements d'idioma. Allí pots veure també com es baremarà a cadascun/a dels candidats/as.\n2. Consulta en la pàgina web del Vicedeganat de Relacions Internacionals i Mobilitat (VRIM, l'oficina de la nostra Facultat que s'encarrega de gestionar els aspectes acadèmics del programa) la informació específica que hem preparat per a tu:\nEl llistat detallat de les nostres universitats sòcies, que inclou el nivell d'idioma necessari en cada cas.\nInformació específica per a estudiants de la Facultat sobre com pots acreditar el nivell mínim d'idiomes per a participar en el programa: el B1.\nL'explicació de com s'assignaran els dos punts que cadascuna de les facultats fixa durant el procés d'assignació de places a estudiants.\nUna explicació sobre quines assignatures pots cursar durant l'intercanvi i com es reconeixeran a la volta.\nLes dades de contacte de les persones que en la nostra Facultat s'encarreguen més directament dels assumptes relacionats amb la mobilitat dels/as estudiants i l'horari d'atenció.\nEn el nostre Blogger pots trobar testimoniatges de companys/as teus que han participat en el Programa i informació més àmplia sobre algunes de les nostres universitats sòcies.\n3. Formalitza la teua sol·licitud a través del campus virtual dins dels terminis establits en la convocatòria que realitza el Secretariat de Programes Internacionals i Mobilitat, i assegurar-te d'aportar els documents que acrediten que compleixes els requisits mínims d'idioma o uns altres superiors, en cas que la universitat a la qual vols anar així ho exigisca. Cal que tingues en compte que has d'emplenar el nombre màxim de destinacions i ordenar-los segons la teua prioritat.


La Universitat d'Alacant obri la preinscripció per als màsters oficials del curs 2017-2018. Actualitat Universitària\nLa Universitat d'Alacant obri la p..màsters oficials del curs 2017-2018\nLa Universitat d'Alacant obri la preinscripció per als màsters oficials del curs 2017-2018\nEl termini per inscriure’s en els 55 cursos de màster ja es troba obert i finalitza el pròxim 30 de maig per a la primera fase\nLa Universitat d’Alacant ha obert el termini de la primera fase per a fer les preinscripcions en els diferents estudis de màster oficials que ofereix la institució. Poden accedir als cursos de màster els alumnes en possessió d'un títol universitari oficial espanyol, un altre expedit per una institució d'educació superior de l'Espai Europeu d'Educació Superior (EEES), un títol d'educació superior estranger que haja sigut homologat al títol que permet accedir als estudis sol·licitats, un títol d'educació superior estranger aliè a l'EEES no homologat (requereix informe tècnic previ i s'haurà d'abonar la taxa corresponent a "Estudi d'equivalència de títols estrangers per a l'accés als estudis de màster o doctorat per a titulats estrangers sense títol homologat"), ja es poden preinscriure en algun dels 55 màsters oficials que ofereix la UA.\nEl termini per a realitzar la preinscripció en aquesta primera fase finalitza el pròxim 30 de maig i la resolució dels admesos es publicarà el dia 8 de juny. Els alumnes admesos en els cursos en aquesta primera fase, podran formalitzar la seua matricula entre el 16 i el 21 de juny.\nLa segona fase per a realitzar les preinscripcions començarà el 31 de maig i finalitzarà el 5 de juliol. La llista d’admesos es publicarà el 12 de juliol i la matrícula es podrà fer entre el 13 i el 17 de juliol.


Planeta gegant al voltant d’una estrella nana blanca - Agrupació Astronòmica Sabadell\nEstàs aquí: Inici Notícies Planeta gegant al voltant d’una estrella nana blanca\nPlaneta gegant al voltant d’una estrella nana blanca\nUn equip d'astrònoms de la Universitat de Warwick i de la Universitat de Valparaiso han trobat la primera evidència indirecta d'un planeta gegant en òrbita al voltant d'una nana blanca, l'WDJ0914+1914, que gira cada deu dies. El diàmetre del planeta, similar al de Neptú, es creu que és quatre vegades més gran que el de la nana blanca. Una cua de gas, composta d'hidrogen, oxigen i sofre, s'està evaporant del planeta a causa de la calor generada per la nana blanca, que té una temperatura de 28.000 graus centígrads. La pèrdua de massa del planeta per l'acció de l'estrella és de més de 3.000 tones per segon. És la primera vegada que s'observa un planeta supervivent al procés que genera una nana blanca. Més informació a AAAS.


rebaixes: COIXÍ PRECIÓS DE PERFUM ... foto de Montse Subirats\nCOIXÍ PRECIÓS DE PERFUM ... foto de Montse Subirats\n14 – 5 – 10.- Montse Subirats\nA una rosa i quatre capells.\nQue saben dels teus mèrits...,\nTens quatre ciris que t’il·luminen,\nQuatre flams acolorint la festa.\nexhibir en gerro ta bellesa\no en pit de noia verge\nEtiquetes de comentaris: de altres blogs, foto montse subirats, rebaixes\nAquest poema perfumat i primaveral és un cant de lloança. Saps que m'arriba la flaira de la rosa?\n15 de maig de 2010 a les 15:51\nAnton, la imatge de les roses és preciosa, però les que dibuixes amb els versos, són encara més boniques.\n15 de maig de 2010 a les 23:51\nGràcies per posar poesia a la meva imatge!!\n17 de maig de 2010 a les 8:15\nAquest coixí, m'agrada molt. Només amb el títol ja fa venir ganes de venir...


SERVEI DE CONTROL DE MOSQUITS: de juliol 2018\nCom cada any s’han iniciat els controls de les larves dels mosquits que es desenvolupen als arrossars. Les espècies que allí s’hi desenvolupen són força variades, l’espècie per antonomàsia d’aquest conreu és l’Anopheles atroparvus, aquesta espècie és la més important de totes i, ho és perquè ser el vector potencial de la malària o paludisme. D’aquí ve la importància del seu control al tenir aquest rol en la transmissió d’una de les malalties més greus a nivell mundial. Sortosament aquesta malaltia va ser eradicada però haurem d’estar amatents al que pugui succeir en un futur. També hi tenim el mosquit comú el Culex pipiens, el Culex theileri i el Culex modestus, aquesta darrera espècie cada cop més estesa i amb un comportament tròfic diürn molt agressiu, sortosament no fa grans desplaçaments i molesta bàsicament quan s’està als mateixos camps d’arròs o molt a prop d’ells.\nPel que fa a la superfície dedicada al conreu aquest any ha sofert un fort increment, s’ha posat en funcionament una nova finca que hi dedica més de cent hectàrees. Aquest any s’ha superat el sostre de les mil hectàrees dedicades a aquest conreu tan lligat a aquesta terra però, que té aquest component negatiu, al ser un lloc excel·lent pel desenvolupament dels mosquits i entre ells al transmissor de la malària.