Curs Monogràfic sobre Anàlisi d'estats econòmics-financers on-line o a Barcelona per CEF Centro de Estudios Financieros - educaweb.cat\nEl curs estudia els diferents estats financers de les empreses: balanç, compte de pèrdues i guanys, memòria, estats de fluxos, consolidades, etc. L'assistent ha de tenir un coneixement previ del procés comptable que li permeti seguir el curs amb aprofitament. Aquest curs pretén aprofundir en les diverses tècniques d'anàlisi econòmic-financer que permeten realitzar un diagnòstic de la situació de l'empresa, així com establir la base per a realitzar previsions sobre el seu futur de desenvolupament.\n• Presentació del Programa i objectius. Els Estats financers. Balanç de situació. Les masses patrimonials. Ordenació de l'equilibri de situació. Estructura de l'equilibri ideal.\n• El Patrimoni net. La compta de pèrdues i guanys. Ordenació de la compta de pèrdues i guanys per a l'anàlisi. EBITDA. Flux d'efectiu. Exercicis pràctics.\n• Preparació d'una compta de pèrdues i beneficis per a l'anàlisi d'un estat del valor afegit i del càlcul del flux de caixa econòmica.\n• Memòria, informe de gestió i informe d'auditoria de comptes.\n• Els ràtios. Concepte i ús dels coeficients. Principals ràtios per analitzar saldos. Ràtios de liquiditat. Ràtios de rotation d'actius. Ràtios de gestió de cobrament i de pagament.\n• Rentabilitat financera i rendibilitat econòmica.\n• L'Apalancament financer. Autofinanciació. Ràtios sobre diagnòstic de l'endeudament.\n• Creixement de l'empresa: capacitat i tipologia. Capacitat de creixement. Tipologia del creixement empresarial.\n• Anàlisi del fons de maniobra. Concepte i importància del fons de maniobra. Les necessitats del fons de maniobra. Cicle de maduració i cicle de caixa.\n• Càlcul del fons de maniobra necessari amb el mètode dels dies de venda a finançar. Relació entre fons de maniobra aparent i necessari.\n• Confecció de l'Estat de flux d'efectiu. Càlcul de la variació estat de canvis en el patrimoni net.\n• Consolidació d'equilibris. Grups obligats a consolidar. Tipos de societats: dominants, dependents, multigrup i associades. Obligació de consolidar. Dispensa de l'obligació de consolidar.\n• Exercici de cada un dels punts assenyalats.\nProfessionals de les finances i administració d'empreses, consultores i, en general, totes aquelles persones que han realitzat estudis d'comptabilitat i volen passar de l'experiència de la tècnica comptable a l'anàlisi de les empreses a través dels seus comptes.\nMetodologia presencial i en línia. El sistema presencial es basa en l'exposició de les nocions teòriques que permeten a l'alumne efectuar els casos pràctics. La modalitat en línia permet al alumne compatibilitzar la formació amb la seva disponibilitat de temps i lloc de residència. La formació en línia es sustenta en un sistema pedagògic basat en les necessitats formatives del alumne, fent ús intensiu de les Tecnologies de la Informació i de les Comunicacions (TIC) per facilitar l'educació del procés i garantir uns estàndards d'educació qualitat. L'estudi comprensiu de la documentació facilitada, juntament amb la realització de les activitats complementàries d'avaluació continuada i aprenentatge programades per al seu desenvolupament a través de les Aules Virtuals, garantiran l'adquisició dels coneixements teòrics i pràctics que es precisaran per al desenvolupament de la seva activitat.\nLa documentació que es facilita per a l'estudi del curs està elaborada per experts professionals en la matèria. La seva cuidada elaboració i permanent actualització converteixen el material d'estudi en una valuosa eina durant el desenvolupament de l'acció formativa i la seva posterior activitat professional. Es lliurarà el llibre d'Anàlisi d'Estats Financers que combina coneixements teòrics amb exemples il·lustratius i una intercanviable fulles de carpetes amb una àmplia col · lecció de pràctiques assumibles que es detallen minuciosament resolts.


Tom Dumoulin fa bons els pronòstics i guanya el Giro\nNairo Quintana i Vincenzo Nibali completen el podi a Milà\nTom Dumoulin festeja amb el seu equip la victòria al Giro d'Itàlia.\nTom Dumoulin es va consagrar ahir a Milà com a guanyador del Giro d’Itàlia després d’acabar en segon lloc a l’última etapa, una contrarellotge de 29,3 km entre el circuit de Monza i la Plaça del Duomo de Milà. L’holandès, primer del seu país que aconsegueix guanyar la ronda italiana, va complir les expectatives com a especialista en la lluita contra el crono, i va deixar enrere els seus tres rivals a la lluita per vestir la maglia rosa a la capital de la Llombardia. El ciclista del Sunweb va avantatjar en 54” Vincenzo Nibali, en 1’24” Nairo Quintana i en 1’27” Thibaut Pinot, aconseguint així capgirar la classificació general de després de les etapes de munta-nya i es va endur la seva primera gran volta com a professional.\nEl neerlandès va estar acompanyat al podi final pel colombià de l’equip Movistar i per l’italià del conjunt Bahrain-Merida en un dels finals del Giro d’Itàlia més apretats que es recorden, amb els tres primers separats per només 40 segons, i que va ser el punt final a l’edició número cent de la volta transalpina.


Xina aliments congelar fruita assecadores assecat màquina salut productes congelació assecador proveïdor fabricants, proveïdors i fàbrica - Toption Instrument Co, Ltd\nProductes sanitaris de la sèrie GZVF 59 aliments indústria buit congelació assecador és ISO 59 certificats CE congelar màquina d'assecatge que es desenvolupa basat en TOPTION més de 10 anys congelar assecat desenvolupament tecnològic, farmacèutica 59 aliments congelar assecador personalitzar info@toptionlab.com\nProductes sanitaris de la sèrie GZVF i alimentació industrial buit congelar assecador\nAliments de sèrie GZVF congelar assecadores ús color doble pantalla tàctil i PLC com a centre de control, control sistema estable i fiable. es poden emmagatzemar 33groups de programa liofilitzadors, i cada programa es pot configurar 36 segments. Pot mostrar liofilitzadors corba i automàticament les dades de registres. Immobilitza les dades d'assecat pot ser la sortida per disc flascó USB.\nGZVF sèrie congelació assecadores fruit assecat de la màquina utilitza unitat de refrigeració Bitzer, pot arribar a temperatura de condensador <-75℃, actuació estable. Aquest model és adequat per a la producció.\n1. vertical condensador cilíndrica, estructura compacta, amb capacitat de captura d'aigua bona, cap racó mort, fàcil de descongelació i neteja.\n2.pre-congelació i procés d'assecatge són acabat, prestatge.\n3. oli silici com a mitjà de circulació, amb alta precisió de control de temperatura. Prestatge temperatura uniformitat ≤ 1℃, amb efecte d'assecatge uniforme.\n4. temperatura prestatge ajustable, controlat, apte per a pilot i producció.\n5. toqueu pantalla operació, control PLC, exhibició assecat corba.\n6. plaça safata fàcil de manejar i netejar.\n7. amb càrrega vàlvula, omplir sec gas inert.\n8. punt opcional eutectic prova funcions.\n9. opcional programari de PC per adonar-se del control remot.\n10. ozó desinfecció funció és opcional.\nÀrea de lleixes（m2）\nMida de cambra d'assecatge（m）\nCapes de prestatge\nMida de safata（mm）\nNombre de safates (pcs)\nCalefacció de manera\ncirculació de calor conductor oli\ntemperatura ~ 120\ncontrol de precisió\nMax. Capacitat de gel Kg）\nCapacity(kg/day) de gel\nTemperatura més baixa（℃）\nEstil al temperatura\nMètode de descongelació\nesprai d'aigua calenta\naigua de refrigeració（m3/h）\n8 o refredament d'aire\n15 o refredament d'aire\n22 o refredament d'aire\ndia de la canonada d'aigua de refrigeració\n1 1/2 ″ o n/a\nOrientada a l'exportació farmacèutica 59 alimentació Industrial congelar assecador\nHot Tags: fruita de assecadores de congelació d'aliments productes sanitaris màquina d'assecatge congelar fabricants de proveïdors, Xina, Assecador, fàbrica, proveïdors, proveïdor a la Xina, personalització, disseny, química, Biologia, farmacèutic, aliments\nSèrie de PTFE de Tefló Revestida de Síntesi Hidroter...


Presentem una entitat que ha esdevingut un exemple d’associacionisme cultural | Mataró Cultural\nIntroducing an organization that has become an example of cultural associations\nby f02916b9ed on 26/01/2020 with No Comments\nMataro Cultural talks to Anna Gené, President of Chamber Cabins, the theater section of the Catholic Center Mataro, founded in 1884 under the name of Catholic Workers Circle.\nThe theater we know today as the room Cabins, rehabilitat recentment, va ser inaugurat l’any 1933 i porta aquest nom en memòria del que havia estat president i impulsor del Centre Catòlic, l’arquitecte mataroní Emili Cabanyes i Rabassa.\nPerò abans, des del 1916, ja es representaven els “Els Pastorets de Mataró”, basats en “L’Estel de Natzaret”, de Ramon Pàmies, declarats Patrimoni Cultural de la Ciutat el 1981 i que, en motiu del seu centenari, el 2016 la Generalitat de Catalunya els hi va atorgar la Creu de Sant Jordi.\nPer Anna Gené, Els Pastorets són el pal de paller de l’entitat. El fet que hi puguin participar prop de 400 persones fa que molts socis que col·laboren durant tot l’any puguin trobar el seu lloc. Per Sala Cabanyes, Els Pastorets ho són tot. Dins un mateix espectacle hi poden participar diferents generacions d’una mateixa família. Per això un altre valor de Els Pastorets és la seva vessant social, la relació que s’estableix entre les persones que formen part de l’entitat.\nDurant l’any, al de teatre de la Sala Cabanyes, si representen obres de diferents estils i per a diferents públics. Amb la combinació de l’escenari, on es fan obres amb una infraestructura més gran, i la saleta, on s’hi fan obres de petit format, l’entitat no atura mai la seva programació.\nUn altre aspecte important, és la funció d’escola que fa. De Sala Cabanyes han sortit molts actors que avui en dia són coneguts i reconeguts, el que més potser en Joan Pera, un de molt actual, perquè el veiem sovint per la televisió, és en Pep Plaza. Però l’entitat també té la seva escola de teatre, que porta el nom de la Saca, a la que els alumnes tenen l’oportunitat de participar en algun espectacle dels que es porten a l’escenari.\nIgualment important és la seva vocació de col·laboració amb la ciutat. Un exemple recent és la seva participació, des de fa molts anys, en l’organització de la Cavalcada de Reis. Però també tenen un paper destacat al Carnestoltes i Les Santes.\norganizations, program radio theater


La Festa del Tren, unes jornades plenes d’activitats relacionades amb el passat ferroviari ~ EbreDigital.cat\nLa Festa del Tren, unes jornades plenes d’activitats relacionades amb el passat ferroviari\nRoger Font\t2018-03-04T19:23:26+00:00\t28 de setembre de 2017|Cultura| Móra d'Ebre, Ribera d'Ebre|0 Comentaris\nEl segon pilar en que es basa el canvi és que aquestes activitats estan orientades als aficionats al ferrocarril, però també a un públic ampli i sobre tot, familiar. A més, tothom que vulgui consultar tot el que fa relació a aquesta renovada jornada festiva ho podrà fer a través del nou portal web www.festadeltren.cat\nD’entre totes les activitats, el divendres, a la sala d’actes de l’Ajuntament, hi haurà un cicle de conferències sobre la Línia dels Directes, amb entrada lliure. I dissabte i diumenge, ja a l’estació de tren, es podrà gaudir, a banda de la visita teatralitzada, de tallers amb activitats per a nens i nenes, jocs de taula, jocs de rol en viu, cineclub, una activitat literària dedicada a Hemingway (que va ambientar un conte seu a l’estació de Móra la Nova), dinars populars (dissabte amb olla ferroviària i diumenge amb fideuà), mercat d’objectes i modelisme ferroviari, voluntaris treballant en maquetisme i restauració, ball de gegants, trens en moviment, una exposició sobre els 125 anys del tram Móra la Nova – Faió i, com cada any, la visita a les instal·lacions del museu. L’entrada a la Festa del Tren té un preu especial de 5 euros. Però aquells que es vulguin apropar els dies anteriors a Móra la Nova, poden obtenir una entrada gratuïta comprant dos capses de galetes “La Bonita” als forns i pastisseries del poble, així com a altres establiments col·laboradors.\nEls plats forts de la Festa del Tren\nEntre les novetats d’enguany destaca l’estrena de la visita teatralitzada “Un passeig per l’Estació”. La visita es divideix en tres escenes. A la primera, un grup de viatgers que espera el tren en els primers dies de l’arribada del ferrocarril a la comarca discuteixen sobre tot els efectes perjudicials que la rumorologia li atribueix. En el segon, l’enginyer de la línia junt amb altres personatges ens fan una breu ressenya històrica de l’estació i la seva importància. I, per acabar, en el tercer acte una estraperlista i un guàrdia civil viuen una interessant controvèrsia amb un final sorprenent.\nAquesta setmana l’APPFI ha rebut la visita de la delegació europea de FEDECRAIL\nTot just aquesta setmana, ens ha visitat una delegació de la Federació Europea de Museus i Trens Turístics, Fedecrail, encapçalada pel seu president Jaap Nieweg, holandès, i altres membres del Regne Unit i França. La FPPFI són membres actius de Fedecrail i des de l’APPFI estan molt contents per aquesta visita i, sobre tot, pel suport que un cop més han donat al projecte després de conèixer-lo de primera mà. La visita s’ha produït en el context d’unes jornades sobre trens històrics turístics que es van celebrar el dia abans (dimecres) a Terrassa, al Museu Nacional de la Ciència i la Tècnica, coorganitzades amb la FPPFI i Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, en el marc del grup de treball sobre patrimoni històric ferroviari.


El Parlament de Catalunya proclama la República Catalana | betevé Web\nClara Soteras@ClaraSoteras divendres 27 d'octubre, 2017 , 16.43\nAmb l’aprovació de la resolució s’ha instat també el govern català per aplicar els efectes desenvolupant la llei de transitorietat jurídica i posant en marxa el procés constituent\nEl Parlament de Catalunya ha aprovat la declaració d'independència i la proclamació de la República Catalana amb 70 vots a favor, 10 en contra i dos en blanc. Han votat els diputats de Junts pel Sí i la CUP, que han presentat la proposta de resolució que finalment ha tirat endavant, i també els membres de Catalunya Sí que es Pot. En canvi, han decidit sortir de l'hemicicle i, per tant, no participar en la votació, els diputats del PP, Cs i PSC. Després de dos dies de debat i diverses interrupcions en la sessió plenària, els diputats han votat de forma secreta i a través d'urna. El text aprovat assumeix, segons els sobiranistes, el mandat de l'1-O i declara que "Catalunya esdevé un estat independent en forma de República".\nCarrizosa: "Volen expulsar de la comunitat els dissidents"\nGranados: "Posant en marxa aquest monstre legal anomenat llei de transitorietat ho destrossen tot"\nFernández, a Junqueras: “No ens empassem les seves llàgrimes de cocodril"\nRiera: “Fem aquest pas amb el cap ben alt"\nLa portaveu de Junts pel Sí, Marta Rovira, ha afirmat que “els drets que es van fer reals l’1-O ara s'han de fer llei, estat de dret, s'han de convertir en conversa democràtica, en consensos i garanties”. Rovira ha demanat que és “urgent crear un espai lliure de repressió” i iniciar un “procés constituent cap a la República Catalana”.\nDesprés del debat per part de tots els grups, el diputat de Junts pel Sí Roger Torrent ha demanat que la votació es fes mitjançant el vot secret. La CUP hi ha donat suport argumentant que ho ha fet a favor d'una “política antirepressiva”. Els diputats del PSC, Cs i PP han abandonat l'hemicicle, després de criticar la voluntat de votar de forma secreta dels partits sobiranistes. Els populars, a més, han desplegat senyeres i banderes espanyoles als seus escons. Alguns dels diputats de Catalunya Sí que es Pot han ensenyat el vot abans d’introduir la papereta a l’urna. Ho han fet, per exemple, Joan Coscubiela o Lluís Rabell, que han mostrat la negativa, mentre que, per exemple, Albano Dante Fachín no ho ha fet.


Catalans i Aragonesos: de maig 2010\nJunyent és un nucli de població pertanyent al municipi de les Valls d'Aguilar. S'hi conserva una església romànica dedicada a Sant Esteve. Els Junyent valencians són només 6.\nPublicado por Silvia en 21:39 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, catalanes, catalans, Junyent\nTabuenca apareix als documents més antics amb la denominació de Tahueca. Entre valencians, a més, existeix una variant única i majoritària, Taengua, com si fóra un encreuament de les altres dues. Els Tabuenca i Taengua valencians són 142.\nPublicado por Silvia en 16:01 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: aragoneses, aragonesos, Campo de Borja, Tabuenca, Taengua\nAristot és un nucli pertanyent al municipi del Pont de Bar. S'hi troba molt prop de la Cerdanya i al seu terme es poden visitar els monuments megalítics escampats per tot arreu. Ací la seua pàgina web, Aristot, el melic del Pirineu. Els valencians amb el cognom Aristot són 27.\nPublicado por Silvia en 15:06 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, Aristot, catalanes, catalans\nMallén va ser conquerida per Alfons I el Bataller l'any 1119 i repoblada per milers de mossàrabs d'Almeria que s'havien rebel·lat contra el poder musulmà. A l'esquerra, l'absis romànic de la seua església parroquial, dedicada a la Mare de Déu dels Ángels, descobert en 2008 durant la reforma del temple. Els valencians amb els cognoms Mallén, Mallent i Mallench són 564.\nPublicado por Silvia en 11:23 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: aragoneses, aragonesos, Campo de Borja, Mallén, Mallench, Mallent\nSolans és un nucli pertanyent a Montferrer i Castellbó. Actualment només hi viuen dues persones. A l'esquerra l'ermita romànica de Santa Eugènia. Els valencians amb el cognom Solans són 46.\nPublicado por Silvia en 11:02 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, catalanes, catalans, Solans\nA la dreta, la torre de l'església de Sant Llorenç, dalt del castell de Magallón. Originàriament era la torre de l'homenatge. Magallón va ser conquerit per Alfons I el Bataller. Els valencians amb el cognom Magalló o Magallón són 312.\nPublicado por Silvia en 15:32 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: aragoneses, aragonesos, Campo de Borja, Magalló, Magallón\nFontestà és una plana, un indret i un edifici prop de Castellbó. No en tinc més informació. Els valencians amb el cognom Fontestad són 596.\nPublicado por Silvia en 15:03 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, catalanes, catalans, Fontestà, Fontestad\nBorja és la capital de la comarca. El topònim inicialment sembla venir de Burch (Torre) transformació adaptada a l'àrab del nom veritablement originari, el celtibèric Bursao. La ciutat de Borja es troba irremediablement vinculada a la Història valenciana, supose que no cal afegir les raons. Els valencians amb els cognoms Borja, De Borja i Borcha són 2.786.\nPublicado por Silvia en 9:01 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: aragoneses, aragonesos, Borcha, Campo de Borja, De Borja\nLes Eres, actualment despoblat, era un nucli pertanyent a Montferrer i Castellbó. A la imatge es pot distingir l'església dedicada a Sant Vicent. Els valencians amb el cognom Eres són 454.\nPublicado por Silvia en 8:52 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, catalanes, catalans, Eres\nA la imatge de la dreta, carreró d'Albeta, municipi que conserva restes d'unes termes romanes. Entre valencians es conserva la variant exclusiva i única de Beta, com a conseqüència de la caiguda de la síl·laba Al, un fenòmen fonològic molt estés en topònims catalanoaragonesos. Els valencians amb el cognom Beta són 180.\nPublicado por Silvia en 10:29 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Albeta, aragoneses, aragonesos, Beta, Campo de Borja\nCanturri és un nucli de població pertanyent al municipi de Montferrer i Castellbó. Segons les dades actuals només hi viu un habitant. Els valencians amb el cognom Canturri són 5.\nPublicado por Silvia en 10:24 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, Canturri, catalanes, catalans\nBruñén fou un poblet d'esta comarca que va desaparèixer possiblement a la baixa edat mitjana. Sabem de la seua existència pels documents antics conservats. Entre valencians s'ha conservat exclusivament la variant Bruñé, una acomodació fonètica al valencià/català. Els Bruñé són 17.\nPublicado por Silvia en 22:31 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: aragoneses, aragonesos, Bruñé, Bruñén, Campo de Borja\nFontelles va ser un nucli de població del municipi de la Ribera d'Urgellet i actualment resta despoblat. Al blog Salvem Tost, dedicat a recuperar el patrimoni d'esta vall abandonada, s'hi pot trobar més informació. A l'esquerra, l'ermita de Sant Fruitós, pràcticament l'únic edifici encara complet. Els valencians amb el cognom Fontelles són 369.\nPublicado por Silvia en 22:22 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, catalanes, catalans, Fontelles\nLa vila d'Ambel també va estar relacionada amb els templers, perquè el comte Ramon Berenguer IV els la va concedir l'any 1152. Després de la dissolució d'esta ordre va estar sota el govern de l'ordre de Sant Joan de Jerusalem o dels hospitalers. Els valencians amb el cognom Ambel són 13. Estrenem comarca.\nPublicado por Silvia en 18:38 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Ambel, aragoneses, aragonesos, Campo de Borja\nPerles és un nucli de població pertanynet al municipi de Fígols i Alinyà. L'indret sembla que va ser el soler d'un castell de templers, abandonat i enderrocat pel temps després de 1312, data de la dissolució de l'ordre del Temple. El lloc va ser repoblat més de cent anys després i actualment encara conserva setze habitants. A l'esquerra l'encisadora ermita de Santa Pelaia. Els valencians amb el cognom Perles són 528.\nPublicado por Silvia en 18:26 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Urgell, catalanes, catalans, Perles\nEl recompte del Campo de Belchite ens deixa només tres topònims, el més nombrós de tots tres és Azuara i les seues variants: Adsuara, Asuara, Adsuar, Asuar i Azuar. Les voltes que es repetixen totes les variants en primer, segon lloc o doble són 2.281. Samper va ser dividit amb l'altre topònim major de la comarca veïna del Bajo Martín. El menys nombrós és el cognom Moneva. La divisió de totes les repeticions per províncies és:\nEl recompte total és de 4.447, i com que no arriba a 5.000 pintarem de blanc la comarca al mapa d'Aragó:\nPublicado por Silvia en 0:15 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Alt Camp, apellidos, Aragó, aragoneses, aragonesos, cognoms\nA l'esquerra, l'església de Sant Esteve d'Alinyà, consagrada el 1057 pel bisbe Guillem d'Urgell. A este poble, que forma part del municipi Fígols i Alinyà, es conserva el ball pla, una dansa de parelles molt coneguda a Catalunya. El cognom Aliñá es conserva exclusivament, a tota Espanya, entre castellonencs i en són només 9.\nPublicado por Silvia en 22:29 0 comentarios Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Aliñá, Alinyà, Alt Urgell, catalanes, catalans\nPublicado por Silvia en 21:38 2 comentarios Enlaces a esta entrada


Ferran Canyameres i Casamada - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nFerran Canyameres i Casamada\n(S'ha redirigit des de: Ferran Canyameres)\n22 gener 1898\n28 setembre 1964 (66 anys)\nMontserrat Canyameres i Casals\nFerran Canyameres i Casamada (la Creu Alta, terme de Sant Pere de Terrassa, 22 de gener del 1898 - Barcelona, 28 de setembre del 1964) fou un escriptor català.\n1.3.1 A Terrassa\n1.3.3 El retorn\n2.2 Prosa poètica\n2.3.2 Obra autobiogràfica\n2.3.3 De ficció\n2.6 Edició de l'Obra completa\n4.3 Enllaços externs\nNasqué al barri de la Creu Alta, actualment pertanyent a Sabadell, però que el 1898 encara era part del terme forà de Terrassa (Sant Pere de Terrassa), i al cap de poc la seva família es desplaçà per arrelar definitivament a la ciutat de Terrassa. Era fill d'en Valentí Canyameres i na Teresa Casamada i tenia almenys quatre germanes grans.\nDesprés de cinc anys d'ensenyament primari, l'any 1909 passà a estudiar el batxillerat, pensionat per l'Ajuntament de Terrassa. El 1913, deixà d'estudiar-lo a les Escoles Pies perquè la situació econòmica dels seus pares els obligà a posar a treballar el seu fill. Començà per fer pràctiques d'escriptori en el despatx del taller d'ebenisteria on el seu pare feia d'encarregat. Sentint de molt petit l'atracció de l'art i de les lletres, ja feia temps que dibuixava i, fins i tot, ja havia publicat algun escrit que per timidesa començà signant amb el pseudònim de Ferran d'Egara.\nL'any 1914 entrà a treballar d'escrivent en una tintoreria industrial. A partir d'aleshores col·laborà més obertament en publicacions locals de Terrassa, i també de fora, i el designaren per ocupar el secretariat d'entitats culturals, tasca en la qual no escatimava hores. A causa del seu temperament cercava la companyia de gent més gran que ell, aquella que en els seus esbargiments no s'acontentava amb els balls de societat ni amb allò que és corrent en la joventut sense ideal. Dos anys més tard, el professor de comptabilitat de l'escola nocturna a la qual assistia regularment, li feu bones proposicions i passà a treballar d'auxiliar seu en el despatx d'una fàbrica de teixits de llana.\nD'aquesta època, de la seva infantesa sobretot, existeix l'obra Quan els sentits s'afinen, publicada l'any 1960 per l'Editorial Selecta, que fou molt ben acollida per la crítica i el públic. És l'inici d'unes memòries en les quals arriba tot just fins als dotze anys. Del capítol Primera anada a Barcelona va sortir-ne una edició de bibliòfil molt acurada, l'any 1949, amb unes litografies de Grau Sala. El llibre portava el títol de Barcelona a vol d'infant. Fou editat a París per l'Editorial Albor, que dirigia el mateix Ferran Canyameres.\nEl 1917, desitjós de veure món i marfonent-se en l'ambient enrarit del seu poble, amb la vènia i també amb la pena dels seus pares es traslladà a França, en plena guerra europea. Després d'uns mesos a la finca que un antic patró seu tenia no lluny de Carcassona, se n’anà a París. A Terrassa feien córrer que s'havia fet voluntari a la Primera Guerra Mundial, però, res d'això, sinó que treballà en diverses empreses de la Ciutat de les Llums. En aquest viatge a París, en un primer moment l'havia d'acompanyar Joan Salvat-Papasseit, però aquest desistí a darrera hora.\nIntercalava el seu treball rutinari, que li donava el just per a viure, escrivint cròniques per a algunes publicacions, sempre de caràcter literari o humorístic. Es relacionava amb artistes i escriptors francesos, alguns dels quals continuaren distingint-lo amb llur amistat i consideració tot i haver assolit la celebritat. Durant aquesta època creà la revista Plançons, publicada a París, escrita en català i francès, de durada efímera.\nAquesta primera anada i estada a París queda evocada en unes altres memòries sota el títol de París el fel i la mel, obra pòstuma apareguda l'any 1965, publicada per l'Editorial Bruguera. També en aquest llibre manifesta la sensibilitat i la riquesa de llenguatge característica de l'escriptor i que, segons han dit els crítics, el vinculen a la tradició dels millors prosistes de Catalunya, com ara Víctor Català i Joaquim Ruyra, especialment amb aquest últim.\nAquesta obra relata els primers amors de l'autor, els primers passos en un món nou i desconegut, ple d'encís i així mateix d'amargors, els primers tractes amb escriptors i artistes, els seus primers contactes amb la bohèmia, amb la política, les reunions clandestines. L'estatge a París durà tot just un any però certament en tornà canviat, transfigurat. Les aventures amoroses, la lluita per guanyar-se la vida, la falta de mitjans, de protecció, l'ajudaren a definir-se, a afermar-se en les seves idees, a traçar-se un camí. A París l'adolescent es convertí en home.\nAbans de l'armistici tornà a Catalunya. Un cop reintegrat a la seva terra i decidit a conservar la seva llibertat, Ferran Canyameres s'instal·là a Barcelona, on es guanyava escassament la vida col·laborant a periòdics i revistes i també fent d'oficinista. Fou recluta de la lleva del 1919, i el destinaren a Guadalajara, al cos d'Aerostació. Es posà malalt de seguida d'arribar-hi. Després d'una estada a l'hospital, passà a la caserna. Va perdre uns vint quilos en tres mesos i el rebaixaren de tot servei. Entrà en relació amb alguns cadets de l'Acadèmia d'Enginyers, als quals donava lliçons de francès i ajudava en llurs treballs, sobretot en els de dibuix. També col·laborà, aquest cop en castellà, en una revista cultural d'aquella ciutat.\nLi telefonaren que el seu pare estava molt malalt i l'autoritzaren per anar a veure'l, però arribà a casa quan venien d'acompanyar el seu cadàver al cementiri. Tornà a Guadalajara amb la pena d'aquesta pèrdua. Per altra banda, la seva salut no millorava pas. L'any 1921, la seva mare feu expedient i el llicenciaren en qualitat de fill de vídua. Quatre de les seves germanes ja eren casades, i la mare i la germana petita vivien a casa d'una d'elles. En poques setmanes a llur costat recobrà pes i després de treballar de delineant en un taller de construcció de maquinària, se’n va anar a Barcelona per quedar-s'hi, malmirat pels seus conciutadans, els quals no capien com un jove que podia fer-se una situació gràcies a la protecció que molts li havien brindat, preferia la vida insegura. Però com que sotmetre's a ells significava també sotmetre's a llur politiqueta o a les ínfules d'un nou ric, optà per seguir el camí que l'atreia tot i considerar que era el més espinós.\nAquell mateix any feu una escapada a Tunis, a tall de mariner, en un vaixell mercant. Al cap de dos mesos i mig de vida pintoresca i trontollada en aquella terra, tornà a Barcelona amb el mateix vaixell. Treballà una temporada d'escrivent i una altra de dibuixant en una agència de publicitat, a la qual entrà per concurs. Cada dia més atret per l'ofici de les lletres, continuà col·laborant en diverses publicacions, profusament, i es llançà a la vida platxeriosa sense gaires manies. Caigué malalt del tifus i arribà a les portes de la mort. L'Ajuntament de Barcelona li passava cinc duros diaris, i eren molts els que contribuïen a satisfer les despeses de la seva malaltia. Àdhuc l'editor Antoni López Llausàs, famós per la seva gasiveria, hi contribuí amb cent duros. Després d'una llarga convalescència, passada al costat de la seva mare, tornà a Barcelona, on l'absorbí de ple la jungla de la bohèmia literària. Publicava més que mai usant infinitat de pseudònims, sense l'ambició de fer-se un nom, sinó únicament per a subvenir a les seves necessitats, hàbits o fantasies. Es relacionava amb figures rellevants de l'art, de les lletres i de la política, sense que en aquest camp combregués amb l'ideari dels qui s'hi movien, sempre fidel al seu amor a Catalunya, emportat per la dèria d'expressar-se clar i català perquè el català era la seva llengua, la que s'havia emmotllat més bé al seu tarannà en l'esplai dels seus sentiments.\nDel període d'aquesta vida desordenada, rebel, bohèmia i inquieta que s'allarga del 1918 al 1925, n’escriurà més tard unes pàgines que s'afegiran a la publicació de París, el fel i la mel, amb el títol de La vida en pseudònim. Hi recull els noms ficticis que emprava i àdhuc els noms de les revistes i setmanaris en els quals col·laborava. Els seus múltiples articles eren molt variats i diversos, però, principalment, de temes picarescos, satírics, humorístics, anecdòtics i polítics.\nAl Papitu encapçalava les seves cròniques amb el nom de Gambant pel món i signava Faune Vell. A L'Esquella de la Torratxa i a La Campana de Gràcia, amb Ferran d'Egara, Faune Vell i X. En el setmanari picaresc Les Tuies, firmava Faune Jove, i en el setmanari separatista La Tralla, en el qual envestia i ridiculitzava tot allò que s'oposava a les aspiracions de la seva terra, Ferran d'Egara. En altres publicacions utilitzava els pseudònims de N. Ferma Carsareny, Edgar Farrena, Silop, entre d'altres.\nTambé confeccionava novel·letes lleugeres en espanyol per a un editor mig clandestí, amb els noms ficticis de Juan Frenético, Fabian de Espinoza i Javier Rudo. Amb Fernando Salcedo o Jorge Piedrafuego signava novel·letes roses, mentre que amb el nom de família escrivia articles a Cara y caretas de Buenos Aires, i al portaveu del Centre Català de la mateixa ciutat, parlant de Poblet i Santes Creus, de cançons nadalenques i de tota la poesia patriòtica, en un setmanari anticlerical El Peludo, publicava tots els seus articles de La Campana de Gràcia. Les cròniques que redactava en un altre setmanari anomenat L'Auca, les signava En Pipa. Aquest pseudònim acabà per ésser el sant i senya -explica a La vida en pseudònim- que em feia obrir a altes hores de la nit, la porta dels establiments on es reunia una humanitat tan brutal com solidària en una lluita sorda contra la societat que la tenia arraconada.\nEl processaren per delictes d'impremta, l'any 1923, però el deixaren en llibertat mitjançant una fiança de mil pessetes que feu efectiva un dels sostenidors del periòdic que va publicar els articles assenyalats pel fiscal. Havia demanat que les mil pessetes li fossin donades per passar la frontera i embarcar-se cap a la República Argentina, on tenia un oncle que s'interessava molt per ell. En sortir del jutjat, tirà en cara als del periòdic llur actitud: Aquestes mil pessetes haurien estat la meva salvació, però per no perdre-les em condemneu en un altre sentit. Mal profit us facin. Podeu donar-les per perdudes perquè no em presentaré els dies que el jutge ha fixat, em declararan en rebel·lia, i ja podeu córrer darrere meu i de les mil pessetes. Això s'escaigué amb l'adveniment de la Dictadura de Primo de Rivera. Fugí cap als Pirineus en ple hivern. El guia que li havien recomanat a Balaguer uns amics li digué que els ports eren infranquejables a causa de la neu. Esperà tres setmanes a l'hostal del poble del guia, la major part de les hores a la vora del foc. Se li acabaren els diners. Tornà a Barcelona; les passà tan malament com es podia. No s'acostava a les redaccions. Tenien por, i ell també en tenia una mica perquè l'havien declarat en rebel·lia. Es concedí una amnistia per als delictes d'impremta, però ell no va fer res per acollir-s'hi.\nLa seva amistat amb els dibuixants i pintors Torres Garcia, Pere Prat, Valentí Castanys, Opisso, Apa i molts altres data d'aquells temps, com també la seva relació amb els escriptors Salvat-Papasseit, Lluís Capdevila, Navarro-Costabella, Puig i Ferreter, Plàcid Vidal, Ignasi Iglésies, Joaquim Ruyra, Francesc Pujol, Alfons Maseres, Pous i Pagès, Joan Oller i Rabassa, etc.\nComplí vint-i-cinc anys, l'edat que ell havia fixat per a tornar a casa, és a dir a Terrassa, per a encarrilar la seva vida en l'ordre de les coses de les quals s'havia evadit. Mal reinstal·lat a la seva ciutat nadiua, s'escaigué l'arribada del seu oncle d'Amèrica. Això li permeté de mantenir-se en el seu orgull de no humiliar-se treballant per a aquells als quals no havia volgut supeditar-se, que el miraven amb sornegueria i que ell afrontava amb orgull.\nArribà el moment en què Ferran Canyameres trencà definitivament amb la vida de bohèmia. Fastiguejat d'amor a la babalà, d'amistat convencional, de protecció vexant, de vida desordenada, decidí anar a passar uns dies al Santuari de Balaguer, als exercicis del Pare Vallet, recomanat per mossèn Joan Oller i Soler. Aquells deu dies li serviren per analitzar seriosament la seva situació, per reposar i reprendre forces, per canviar de rumb. Les seves impressions les reflectí en uns articles que es publicaren a Crònica Social, un diari catòlic. Al cap de poc va ésser plaçat a la Secretaria de la Cambra Oficial de Comerç i de la Indústria de Terrassa, de la qual acabaria sent el secretari, un any després. Val a dir que encara de tant en tant, en algun setmanari terrassenc satiritzava i ridiculitzava les patums locals.\nL'any 1927 es prometé amb una noia senzilla, de la petita burgesia, filla de vídua, que treballava de mecanògrafa al Banc Hispanoamericà. Tanmateix aquest prometatge produí controvèrsies, discussions, tot un enrenou. Però, salvant totes les dificultats, es casaren el setembre de l'any 1928. Ja a partir del casament l'escriptor va prescindir dels pseudònims, només usant-ne algun que li permetia, a la quieta, d'opinar sobre temes palpitants que l'apassionaven. A La Nau, a D'Ací d'Allà i a Llegiu-me de Barcelona, a la Semaine Egyptienne del Caire, a L'Esprit Français de París, no signava amb nom fictici, com tampoc en altres publicacions de caràcter econòmic on col·laborava per raons del seu càrrec a la Cambra de Comerç i de la Indústria i a altres institucions similars en les quals portà a cap una tasca que, en ésser remarcada pels estaments superiors, culminaren en la realització d'una de les grans aspiracions de la seva vida: viatjar, car l'any 1932, fou nomenat per la República Espanyola, Delegat de les Fires Internacionals de Mostres.\nD'aquest període sabem que freqüentava diverses penyes barcelonines: la de Rusiñol, a la llibreria López, actualment Casa del Llibre; la de Prudenci Bertrana, al cafè Colom; la del cafè Austràlia, on anava també Plàcid Vidal, amb el qual l'uní una gran amistat. Continuava relacionant-se amb els escriptors, poetes, periodistes i artistes de l'època i cal recalcar que la seva amistat amb Puig i Ferreter, que anys després es convertiria en enemistat, data d'aquesta època.\nA Terrassa fou un dels fundadors del grup Els Amics de les Arts, compost d'escriptors i artistes. Hi organitzà conferències, lectures, exposicions, representacions teatrals, concerts i, els dies festius, alguna costellada o fontada pels voltants de la vila. Al pintor desconegut que prometia, l'emparava, l'encoratjava. Aquest fou el cas del pintor Isidre Òdena, deu anys més jove que ell, que guià i animà a dedicar-se plenament a la pintura. També llegia i s'interessava pels treballs dels escriptors novells, als quals esperonava a donar-se a conèixer.\nExposició de les seves obres a la Casa Alegre de Sagrera de Terrassa\nRespecte de la seva obra literària, el 1928 li premiaren el drama escènic Clavell de sang. Traduí els Paradisos artificials de Baudelaire, escrigué articles a Meridià, signant Brau Centaure. Redactà records dels seus viatges d'arreu del món que li publicaren alguns altres setmanaris. D'aquesta època destaca una novel·la curta Més enllà del rancor, editada pòstumament l'any 1987. També va escriure unes narracions que porten totes elles l'empremta de la passada vida bohèmia, els títols de les quals són: Novel·la de mals costums, A l'encalç d'una verge, Del cor als peus, Les delícies del cinema. Cal dir que apareixen publicades en el segon volum de l'Obra Completa, editada per l'Editorial Columna, als anys noranta. Tanmateix, aquest període de la seva vida és el menys productiu, literàriament parlant. Ferran Canyameres vivia més que no pas escrivia. No deixà mai, però, d'interessar-se per la literatura i el conreu de les lletres. L'escriptor i el poeta que havia d'ésser no havien sorgit encara.\nAl cap d'un temps d'esclatar la Guerra Civil, la seva amistat amb Puig i Ferreter, que primer havia estat elegit diputat al Parlament de Catalunya i que més tard fou nomenat conseller d'Assistència Social, li proporcionà després de marxar amb avió a França, l'any 1936, el càrrec de director de la Llar d'Infants Joaquim Costa, emplaçada a Horta, en un col·legi de jesuïtes. Aquesta nominació, però, li causà molts maldecaps, car era secundat per gent que li disputava el càrrec, sobretot per elements d'ERC, el partit de Puig i Ferreter, els quals, al cap d'un temps, van substituir-lo per un personatge del partit que regia la conselleria d'Assistència Social.\nArribem a l'any 1939. Ferran Canyameres, seguint la dissort del seu poble, va haver d'exiliar-se, juntament amb milers d'altres catalans. Així, doncs, el trobem a París el gener del 1939, acompanyat del seu fill, ja que havia deixat l'esposa i la filla a Terrassa. Allí, un cop passats els primers dies d'angoixa, trobà llit i taula per a ell i el noi, al restaurant d'un català resident a la capital, un tal Joan Pedret.\nTot seguit, al mes de febrer, va reprendre contacte amb en Puig i Ferreter i la seva amistat prosseguí, fins i tot semblà que, a l'exili, en terra estrangera, es feia més íntima, més forta. Això no obstant, aquesta impressió no durà gaire temps, ja que sorgí una sèrie de fets i actituds que engendraren una tragicomèdia, la qual finalitzà amb la ruptura entre els dos escriptors. En Canyameres, forçat pel capteniment d'en Puig i Ferreter, acabà trencant amb ell i, allunyant-se de París, deixà el seu càrrec de gerent de l'empresa tèxtil Innovations Textiles, que havia fundat amb dos terrassencs, els germans Ballbé, i anà a viure amb el seu fill a un poblet, denominat Bouglainval, a uns 100 km de París.\nEn aquest lloc es dedicà a escriure la novel·la El gran sapastre, que fou editada l'any 1977 per Agut Editor, i que relata les minúcies del drama i analitza els sentiments dels dos protagonistes. Un cop finalitzada aquesta al mes de març de 1941, l'escriptor en el seu recés, en la pau del camp, dedicà tot el seu temps a escriure. D'aquella època data la confecció de les memòries Quan els sentits s'afinen, De París el fel i la mel i La vida en pseudònim. Molt sovint els seus millors amics, exiliats com ell, el visitaven. Sebastià Gasch, Just Cabot, Rafael Tasis, entre d'altres. I quan ell anava a París no mancava de sortir amb el seu gran amic Gasch, a qui feia partícip de les cabòries i angúnies causades per l'altre amic que s'havia convertit en un enemic endut per la gelosia. Junts voltaven pels carrers de la capital, junts anaven al cinema i als espectacles, entraven als restaurants on acabaren per anomenar-los les deux orphelins. Aquest personatge entranyable inspirà l'escriptor per a escriure la narració L'home que volia patir, que és una vivíssima pintura del París de l'ocupació alemanya.\nEl mes d'abril del 1942, arribaren després de tres anys de separació, l'esposa i la filla. La família al complet, el drama ferreterià apartat, la vida semblava reprendre sota bons auspicis malgrat la guerra i les restriccions. Fins que s'acabaren les hostilitats el 25 d'agost del 1944 restaren a Bouglainval. Durant aquell període, l'escriptor no deixà d'escriure, de recollir material per fer la biografia sobre Josep Oller i la seva època que, més tard, primer en francès, l'any 1946, a París, i després en català, a Barcelona, l'any 1959, seria editat i premiat amb el Premi de la Crítica. Aquest llibre, tot i tractar-se de la biografia d'un català, fill de Terrassa, que creà el Moulin Rouge i tingué altres iniciatives que al cap de més de 150 anys encara subsisteixen avui dia a París, ha estat considerat una obra exemplar com ho demostra en certa manera el Premi de la Crítica, ja esmentat.\nLa producció literària que prové d'aquesta època és immensa. La narració Claror de nit que es publicarà a París, l'any 1945, amb litografies de Martí Bas, data d'aleshores; així mateix l'obra teatral El cercle de la por, que obtingué el Premi del Teatre Català, Tolosa de Llenguadoc, l'any 1948, i que fou representada pels exiliats catalans del Casal Català de París amb decorats i vestuari del pintor Antoni Clavé. Entren també en la producció d'aquells anys, els contes Món, dimoni i carn i El gos udolà a la mort, que obtingué el Premi Joan Santamaria, a Barcelona, l'any 1958, anomenant-se primer El cas Batllori, narració que evoca un cas sobrenatural ocorregut a la seva ciutat nadiua.\nAmb l'esperit en calma, en el silenci i la solitud de la nit, Ferran Canyameres es quedava escrivint fins a les tres o les quatre de la matinada. A banda de la redacció habitual de la seva obra, emprengué una nova tasca: la de poeta. Mai no s'havia dedicat a la poesia i mai més tampoc no escriuria millors poemes com escrigué en aquelles nits que, a les acaballes de la segona guerra mundial, els bombardeigs i les canonades antiaèries de la DCA alemanya n’interrompien molt sovint la inspiració i la creació.\nSi de dia llegia, traduïa, escrivia, redactava cartes per als familiars de Catalunya i per als amics catalans dispersats arreu de França i del món, intercalant-ho amb feines com tenir cura de l'aviram, serrar i partir llenya per a la cuina i l'estufa o anar amb bicicleta a la recerca de queviures per les masies disseminades d'aquells encontorns, de nit creava, componia poemes tot fumant en pipa.\nAl final de l'any 1942 fundà amb els germans Ballbé, els dos tècnics de la Indústria Tèxtil, l'Editorial Albor que es dedicà a publicar diverses edicions de bibliòfil d'autors catalans il·lustrades per Picasso, Clavé, Grau Sala, Martí Bas, Rebull, Pedro Flores. Aquesta editorial es creà sobretot amb la idea que així que les circumstàncies permetessin a Canyameres traslladar-se a la seva terra, instal·lar-la definitivament a Barcelona, denominant-la amb el mateix nom i amb la intenció d'editar principalment les obres de Simenon. En el Diari íntim, obra pòstuma publicada per l'Editorial Pòrtic, l'any 1972, evoca el viatge que feu a Aiguillon-sur-Mer on es posà en contacte amb el creador de l'inspector Maigret i encetà una entranyable amistat amb l'escriptor belga. Repetí la visita uns mesos després, aquest cop a La Rochelle, on Simenon s'havia instal·lat en un castell. Tornà del viatge amb el contracte signat el qual li donava dret a traduir i publicar a Barcelona tots els seus llibres.\nDesprés de viure les inclemències de la guerra que, sobretot els últims mesos, foren duríssimes a causa dels bombardeigs, esdevingué l'alliberament el 25 d'agost del 1944. Però a Bouglainval succeí una mica abans: el dia 16. Sobre aquests fets, molt en parla també en el Diari íntim, dietari que va escriure al llarg de la guerra, sota l'ocupació alemanya. A instàncies de l'esposa i del fill, es parlà de tornar a París. Val a dir que l'escriptor no s'acabava de decidir, ja que es trobava molt bé en la pau campestre d'ençà que les hostilitats havien finalitzat. Al mes de setembre, però, pocs dies abans de la rentrée, la família es reinstal·là en l'apartament que Canyameres conservava al barri de Montparnasse. Un habitatge molt petit, tipus taller d'artista, on viuria fins al juliol del 1949, data que retornà a Catalunya.\nDurant els anys de vida parisenca continuà la seva tasca d'escriptor, sobretot a la nit, car durant el dia li era impossible treballar en aquell espai tan reduït, on acollia compatriotes exiliats que el visitaven a tota hora i que molt sovint compartien el dinar i el sopar amb la família, allargant la sobretaula fins avançades hores de la nit. En aquella època portà a terme amb eficàcia la direcció de l'Editorial Albor, donant prova d'una gran activitat. A més a més de la feina que ja comportava l'edició d'una obra, havia d'estar constantment en contacte amb els intel·lectuals catalans, escriptors i pintors, els quals tard o d'hora col·laboraven amb l'Editorial. L'any 1948, aquesta publicà el llibre Ofrena a París dels intel·lectuals catalans a l'exili, obra en la qual participaren tots els poetes, escriptors i artistes disseminats per París i França. En aquells moments tingué un gran ressò.\nFerran Canyameres també anava traduint i, així mateix, feia traduir les obres de Simenon (més de cent en total) en vista de les pròximes publicacions en castellà que es portarien a terme a Barcelona. En aquesta tasca hi participaven gent de lletres com Rafael Tasis o Just Cabot. Fou també un gran promotor de la cultura catalana a l'exili, ja que contribuïa a fomentar-la en actes tals com l'homenatge a Pompeu Fabra que s'esdevingué el febrer del 1947, a Prada de Conflent, any en què l'eminent gramàtic complí 80 anys. Formà part del comitè executiu a tall de tresorer. L'any següent fou nomenat Secretari dels Jocs Florals de la Llengua Catalana. L'acte se celebrà a París, al mes de novembre del 1948, en el gran amfiteatre de la Sorbona que s'omplí de gom a gom. Fou conseller de l'Associació d'intel·lectuals catalans Cultura Catalana; col·laborà a la Revista de Catalunya i a la redacció d'un diccionari Català-Francès i Francès-Català.\nS'acostava però el seu retorn a Catalunya. L'esposa i el fill Jaume, l'any 1947, feren un viatge de prospecció per veure i comprovar la possibilitat de regressar sense cap perill. L'any següent, ell mateix, acompanyat de la filla Montserrat, repetiren el viatge i, després de visitar els uns i els altres, de treure les pròpies conclusions, de lligar caps de cara a les futures edicions simenonianes, retornà a París amb la intenció ben ferma de repatriar-se aviat i d'instal·lar-se definitivament a Barcelona. A principi de l'any 1949, feu un segon viatge, llogà un pis al carrer Rosselló, núm. 473, a la capital catalana i hi traspassà els mobles de la casa de Terrassa. D'aquesta anada també data el contracte que signà amb l'Editorial Aymà, la qual es comprometia a editar les obres de Simenon fins a l'aparició de l'Editorial Albor a Barcelona.\nEl juliol d'aquell mateix any, Canyameres amb l'esposa i la filla, ja que el fill es quedava a París ocupant l'estudi de la rue Armand Moisant, traspassà la frontera no gaire convençut, però, de l'èxit d'aquell retorn, i amb certa recança al cor, perquè encara que l'enyorança i l'amor a la pàtria el feien tornar, no oblidava que aquell retorn sota el règim franquista era una capitulació per part seva.\nSi en la dècada dels anys quaranta, i sobretot fins al 1945, creà una gran part de la seva obra literària, els anys cinquanta foren els anys que la feren conèixer al públic de Catalunya. Aquells poemes inspirats i escrits en el seu recés, durant la guerra, a Bouglainval, aparegueren en tres edicions l'any 1951 sota els títols de Migtemps, Com el Vallès no hi ha res i La Muntanya Brava. La sorpresa fou gran, perquè ningú no s'esperava que l'escriptor s'hagués convertit en poeta. La crítica acollí molt bé aquests tres llibres amb dibuixos d'Antoni Clavé el primer, i de Francesc Serra, Joan Vila Casas i Pere Prat i Ubach, el segon.\nEn el pròleg de Migtemps, Joan Oliver ens diu: Tanmateix aquest escriptor, ja del tot cristal·litzat, ens tenia reservada una sorpresa. Resultat d'algun empelt subreptici i tardà en una branca mig oculta, esclata tot just sota la darrera gran tempesta europea, una flor sobtosa: la poesia de Ferran Canyameres.\nDe Com el Vallès no hi ha res, que canta la bellesa de la seva comarca nadiua i que reflecteix l'enyorança que a l'exili sentia el poeta per la terra que havia recorregut pam a pam i que coneixia tan bé, Salvador Espriu comenta: Hi ha en aquest llibre del Vallès una autèntica emoció lírica i, a més, un esbalaïdor domini de l'ofici, una riquesa de llenguatge que fa rodar el cap. En aquest sentit, és un dels llibres de versos més remarcables que he llegit darrerament. A vegades, hom se sent temptat, enmig d'un fort sentiment d'envejosa admiració, de demanar-li mercè, car fa del seu instrument el que vol.\nHavent fixat la seva residència a Barcelona no deixà però d'anar freqüentment a París, amb la intenció que no li caduqués la Carte de Séjour francesa. De l'any 1949 a l'any 1954 repetí molt sovint els viatges i els estatges més o menys llargs a la capital francesa i aprofitava aquell anar i venir per portar, entre altres coses, encàrrecs i diners a famílies d'exiliats.\nEl 1952, s'associà amb un terrassenc i fundà altre cop l'Editorial Albor, ubicada primerament a la Rambla de Santa Mònica. I quan tot estava a punt per traslladar l'editorial i l'habitatge a la Rambla de Catalunya, núm 68, fou detingut. Era el 12 de juny del 1954.\nAquella detenció, que el sacsejà profundament, fou causada per l'ajut que prestà a Joan Comorera, llavors Secretari General del PSUC. Com és sabut, Comorera es desplaçà a Barcelona, l'any 1951, per amagar-s'hi, després de les grans tensions que hi van haver dins el Comitè Central d'aquest partit de tendències estalinista i espanyolista. Comorera, de tendències comunista i separatista, preferí fugir i traspassar la frontera de retorn a Catalunya.\nImmediatament després de la detenció de Canyameres, la policia registrà el seu domicili, on trobà un calaix de la seva taula de despatx amb més dues mil fitxes amb noms i adreces. Aquesta troballa feu creure als germans Creix que, a més a més de detenir dues importants personalitats polítiques, havien fet una descoberta fabulosa amb el fitxer. Aviat però, s'adonaren que s'havien equivocat. En primer lloc van comprovar que l'escriptor no era cap personatge polític, ja que no estava afiliat a cap partit, sinó que era simplement un enllaç de Comorera. No obstant això, en aquella època, amb aquest fet ja n'hi havia prou per carregar-se-la de debò. En segon lloc, van adonar-se que al fitxer hi havia les múltiples amistats i coneixences personals del detingut, car Canyameres tenia el costum de fer una fitxa amb el nom i l'adreça de cada persona que tractava. En el voluminós fitxer hi havia des de personalitats del món de la cultura i de la política, representants consulars i de l'Església, etc., fins a la portera, el lampista i el sabater del barri.\nNo cal dir que les conseqüències provocades per aquella detenció foren desastroses per a l'escriptor, la seva família i l'editorial que acabava d'emprendre un nou rumb. L'estada de Ferran Canyameres a la Via Laietana durà més d'un mes, del 12 de juny al 20 de juliol, data en la qual ingressà a la Model. És a dir que va estar confinat als calabossos de la Jefatura dormint per terra, primer embolcallat en una manta i després sobre un matalàs inflable. Les nits eren insuportables, ja que s'omplien de tota mena de gent sorollosa que, la majoria, desapareixia l'endemà al matí. Més d'un mes respirant aquella atmosfera molt més desagradable, segons ell, que la de la mateixa presó. Cap a la una del migdia i a les set del vespre, pujava al primer pis on l'esperava la família i l'advocat. Si el tractament dels germans Creix no fou brutal, aquella estada a la Via Laietana el destarotà per complet.\nQuè passava en concret? Per què no el deixaven en llibertat provisional o no el traslladaven a la Model com ho havien fet amb en Comorera? El cas és que esperaven ordres de Madrid, que feien certes diligències. Si del dirigent comunista sabien exactament de qui es tractava, de Canyameres no. L'interrogaven, buscaven indicis, no s'acabaven de creure, ni la policia ni el jutge -sobretot aquest últim, que de seguida estigué indisposat en contra d'ell més que pel fet de la detenció en si, per una Oda a Madrid que circulava aleshores i que li trobaren entre els papers guardats- que aquell personatge que havien agafat no fos algú important en el món de la política del país. Allò també que els va confondre, fou el gran nombre de persones influents que s'interessaven per ell.\nAl llarg d'aquells dies que no acabaven mai de passar, els germans Creix donaven a entendre que no el transferirien a la presó, sinó que li donaven esperances que sortiria al carrer sota llibertat provisional tan aviat arribessin ordres de Madrid. Debades, perquè el 20 de juliol del 1954, la notícia del seu ingrés a la Model li produí un gran trastorn. Si sis setmanes abans havia entrat a la Jefatura de Policía en bones condicions físiques i morals, en sortia aleshores en un estat desastrós que repercutiria ja per sempre en la seva salut i en la seva vida. Llavors tenia 56 anys. Acusat del delicte d'ajuda a la rebel·lió militar fou empresonat fins a l'estiu de l'any 1955. La família feu les diligències oportunes per fer-li l'estada a la presó més suportable i la més curta possible però, com és costum per a tots els presos que hi ingressen, estigué deu dies incomunicat en una galeria especial, passant a continuació a la galeria de presos polítics. Al cap de dos mesos, començà a trobar-se malament de salut i fou traslladat a la infermeria, on romandria fins a la primavera, data en la qual sortí de la Model per anar a l'Hospital Militar. En aquest lloc es va refer una mica i gaudí de més llibertat, car podia passejar pel recinte i rebre visites amb més assiduïtat. El 16 de juny del mateix any obtingué la llibertat provisional.\nAl llarg de la seva estada a la presó, sobretot els primers temps, l'escriptor se sentia massa inquiet, massa preocupat per tot el que passava en aquell sinistre ambient que desconeixia totalment. No tenia esma per escriure i es distreia llegint els llibres de la biblioteca. Més endavant s'aconseguí, a petició seva, fer-li arribar material per treballar, com alguns llibres, manuals i diccionaris. Va escriure poemes i en feu el recull que porta per títol Hores de prova i de retrobament, i que sortí publicat en el tercer volum de l'Obra Completa, editada per l'editorial Columna, als anys noranta. És una poesia que duu l'empremta d'aquells dies atziacs i tristos, és una mostra palpable de l'empresonament del qual el poeta en conservaria un record vivíssim en el seu esperit i en la seva carn durant els pocs anys que li restaven de vida. Aquest recull inclou un llarg poema titulat Oda a la pipa que fou premiat als Jocs Florals de Buenos Aires del 1960.\nPosat en llibertat provisional, es reintegrà a la vida social i cultural de Catalunya amb més ganes i més empenta que mai, com assedegat, però delicat de salut. Pel Nadal de l'any 1955, publicà un altre llibre de versos, editat per la mateixa Editorial Albor, titulat Poesia Secreta, amb una declaració de Joan Triadú i quatre dibuixos de Picasso.\nLa nit del 7 de març del 1956, fou representada amb molt d'èxit en una única sessió al Palau de la Música Catalana, per l'Agrupació Dramàtica de Sant Lluc, l'obra de Paul Claudel L'anunciació a Maria, en versió catalana de Joan Oliver i Ferran Canyameres, la qual editaria l'editorial Raixa l'any 1958.\nL'Editorial Albor continuava publicant amb penes i treballs les obres de Simenon i alguna novel·la policíaca d'algun altre autor dedicat a aquest gènere, com també altres llibres de temes diversos entre els quals destaca Vida i miracles de Santiago Rusiñol que amb el pseudònim de Jordi Estarelles, Canyameres s'encarregaria d'editar. Manuel de Pedrolo, que aleshores treballava a l'editorial, anà recollint, elaborant i ordenant tot aquell material fins que al cap d'uns quants mesos es va trobar amb més de dues-centes pàgines a les mans per ells parlades i per Canyameres escrites. "Ells" eren el mateix escriptor acompanyat de Joan Oliver, Jaume Passarell i Salvador Soler Forment que explicaven facècies, exposaven punts de vista sobre l'obra i la vida de l'autor. D'aquella època també és la biografia, escrita per l'escriptor i editada per Albor, de Maria Sanmartí, mare del pintor Antoni Clavé, que es dedicà a la pintura els últims anys de la seva vida. En una edició de bibliòfil va publicar els Escrits de Vilacasas amb textos i gravats de l'artista.\nAviat però, el primer soci es retirà de l'afer i el següent no millorà pas tampoc la marxa de l'editorial que acabà la seva curta existència l'estiu del 1958, sacsejada pels avatars soferts per qui n'havia estat el fundador. Entretant, el 12 de setembre del 1956 se celebrà el judici de la causa Comorera i el veredicte fou 30 anys de presó per aquest últim i dos anys per Canyameres. Tanmateix com que ja havia estat reclòs un any seguit i, emparant-se també en algun indult, li quedaren uns tres mesos de presó per complir. L'any 1957, després de la diada de Reis, ingressà de nou a la Model, en un estat menys neguitós i menys inquiet que la primera vegada. No obstant això, covava en el seu interior l'angoixa i la indignació que procurava dissimular però que traslluïa a través de la seva mirada i del seu posat.\nAprofità aquella segona reclusió per treballar de valent. Traduí, escrigué i, fins i tot, prengué nota de fets curiosos i anecdòtics que relataven els presos. Anotà, també, l'argot que empraven aquests, llurs acudits i llurs cançons. A la primavera d'aquell mateix any, sortí ja definitivament del carrer Entença.\nPocs dies després d'haver estat alliberat, l'Editorial Aymà publicà dins la col·lecció del Club dels novel·listes, la traducció de Canyameres de la novel·la El bon assassí d'Antoon Coolen, obra que havia estat traduint durant el seu primer estatge a la presó. L'Editorial Albor que es mantingué dempeus un any més, acabà per tancar. A partir d'aquell moment, l'escriptor ja no intentà emprendre cap més afer dins del ram editorial, i es dedicà per complet al conreu de les lletres.\nD'aquella època data la publicació d'El gos udolà a la mort, que guanyà el premi Joan Santamaria; de Josep Oller i la seva època, que s'emportà el premi de la Crítica, i de Quan els sentits s'afinen. L'any 1959, redactà la monografia El Vallès, vigor i bellesa, que obtingué el premi P. Maspons i Camarassa. Així mateix, aquell mateix any aparegué París en l'obra de Gaspar Miró, text que fou escrit en ocasió de complir-se el centenari del naixement d'aquest artista català que havia triomfat a França, lluny de la seva terra. Aquesta obra fou llegida per l'autor a la clausura de l'exposició-homenatge organitzada pel Foment Vilanoví, ja que el pintor era fill de Vilanova i la Geltrú.\nEn els anys que seguiren, es van editar obres seves que, bé ja havia escrit a París com Món, dimoni i carn, composta de dues narracions: L'home que volia patir i El misteri de Clara, publicades per l'editorial mallorquina Raixa, o bé que va escriure aleshores com Clavé, un solitari, biografia d'aquest pintor, gran amic seu. Així mateix va traduir El Mas Sant Miquel de l'escriptor rossellonenc Miquel Maurette i que també fou editat per Raixa.\nQuant a la lingüística, en aquella època va poder posar ordre en un diccionari de termes marítims que durant l'exili havia anat traduint del francès, amb noves aportacions lingüístiques, de gran interès morfològic, que ja feia anys anava confeccionant i preparant. Aquest Diccionari de Marina el publicaria l'Editorial Pòrtic, l'any 1987. D'altra banda, també anava treballant en un recull de locucions adverbials, prepositives i conjuntives, girs de frases, expressions figurades, familiars i trivials -unes tres mil fitxes- que aportava a la nostra llengua un innegable llegat. EDHASA, als anys setanta, estigué a punt de publicar-lo, revisat pel lingüista Joan Martí però, malauradament, a causa d'una sèrie de problemes poc clars, no es va dur a terme l'edició amb l'afegitó que l'esmentada editorial, en el moment de tornar les fitxes, adduí que s'havien perdut.\nEls últims anys l'empenta creadora de l'escriptor anà minvant a causa de l'edat i, sobretot, de la salut. Ell, però, continuava participant en tots els actes catalans d'aquells moments. Assistia als Premis de Santa Llúcia; a la firma de llibres, per la diada de Sant Jordi; a Cantonigròs, a l'estiu; als Jocs Florals de la plaça de la Llana, per la Mercè i als del Genêt d'Or, a Perpinyà, al mes de maig. Així mateix, contribuí amb la seva presència a mantenir el caliu dels pocs cenacles que vetllaven per la cultura catalana, tals com la penya Santamaria, la tertúlia entorn de l'escriptor Gaziel, la penya de Rafael Tasis i les Borbolles poètiques a casa d'en Joan Colomines, entre d'altres.\nPel mes de gener del 1963 Canyameres caigué malalt de gravetat sota els efectes d'una pulmonia i arribà a les portes de la mort. No obstant reaccionà favorablement i, a poc a poc, anà recuperant-se i reprengué la seva tasca d'home de lletres. D'aquest any data l'edició en castellà de Josep Oller i la seva època que Plaza & Janés publicà amb el títol José Oller, el hombre del Moulin Rouge. En aquells moments preparava una biografia sobre Picasso encarregada per l'Editorial AEDOS; treballava, així mateix, en un estudi, publicat l'any 1971, sobre la vida de la dansarina Roseta Mauri, filla de Reus, que havia triomfat i viscut a la capital francesa a primers de segle, convertint-se en la primera ballarina de l'Òpera de París. Redactà el llibre en castellà Carlos Baca Flor, un pintor peruà que després d'estudiar a Roma, destacà a Europa amb els grans artistes de final del segle xix, com a retratista del món financer, polític i religiós. Tot i que realitzà llargues estades a Nova York, Irlanda i Espanya, la major part de la seva vida la passà a la capital francesa on morí en el seu taller de Neuilly-sur-Seine, prop de París. L'esmentada biografia fou editada l'any 1980 per Agut Editor, amb una introducció de Jean Cassou i un estudi crític de Rafael Benet. L'escriptor col·laborava també a les poques revistes catalanes que aleshores sortien. A Serra d'Or, al Pont, a Inquietud, al Llibre de tothom, a la mallorquina Ponent i a d'altres d'Amèrica Llatina: Ressorgiment de Buenos Aires; Pont Blau de Mèxic, entre d'altres. Ràdio Nacional d'Espanya a Barcelona li encarregà entre 1961 i 1963 dos programes amb patrocini de Muebles Juliachs. L'un es titulava Leyendas y tradiciones i l'altre El personaje y su anécdota. Són un conjunt d'històries o anècdotes sobre personatges llegendaris i tradicionals, el primer, i reals, actuals, coneguts o anònims, el segon, que l'autor havia anat trobant al llarg de la seva vida. També aleshores, de tant en tant donava alguna conferència sobre la belle époque o sobre figures catalanes que s'han obert camí a les ribes del Sena, ja que aquest era un dels seus temes preferits que coneixia molt bé.\nA la tardor del 1963, emprengué un viatge a París per tal de cercar documentació per a la biografia de Roseta Mauri que duia a terme juntament amb Josep Iglésies. S'hi quedaria fins als voltants de Nadal. Aquest seria el darrer viatge a la capital francesa. A més a més de veure's amb el seu fill i els nets aprofità aquella anada per visitar els bons amics que encara romanien a la capital.\nL'any 1964, no se sap ben bé perquè però com dut per uns indicis premonitoris, es dedicà a ordenar tota la seva obra escrita i el seu arxiu personal que contenia escrits inèdits i publicats, epistolaris, dietaris, documents, notes, fotografies i dibuixos. S'ocupà així mateix del seu testament, elegint set marmessors a fi d'evitar la dispersió de la seva producció literària, posant-la sota la custòdia d'aquestes persones: Salvador Espriu, Rafael Tasis, Albert Manent, Josep Vidal Canyameres, el pare Marc Taxonera, Joan Agut i Montserrat Canyameres. Cal dir que aquest llegat literari està ubicat a l'Arxiu Històric Comarcal de Terrassa, des de l'any 2000, encara que havia estat emplaçat anteriorment a la Casa-Museu Alegre de Sagrera de Terrassa, a la Sala Ferran Canyameres, des del moment en què la seva filla Montserrat n’havia fet la donació l'any 1986. Tot i que la sala de l'escriptor continua oberta al públic amb la mostra dels seus objectes personals, retrats i dibuixos, la producció literària es troba a l'Arxiu terrassenc per poder ser consultada més fàcilment.\nA la primavera, passà una temporada a Mallorca, a Santanyí, acompanyat del seu fill. Allí li arribà la notícia de la mort del seu amic Agustí Calvet, Gaziel, que l'afligí moltíssim com també, a aquest traspàs, se n’hi afegiren d'altres: Julià Gual, el seu cunyat Antoni Martí, Joan Santamaria, Carles Riba, Just Cabot, Josep Sebastià Pons, Maria Sanmartí... Al seu retorn de Mallorca signà el contracte amb l'Editorial Bruguera que anava a editar-li De París, el fel i la mel seguit de La vida en pseudònim.\nA començament de l'estiu feu un viatge a Perpinyà. Arribaren les festes de la Mercè. Aquells dies anava atrafegat i cansat, ja que estava preparant una conferència sobre Pere Aldabert, personatge molt patriota, amic íntim d'Àngel Guimerà que fundà l'any 1870 el setmanari La Gramalla, i més endavant, El Renaixement i La Pàtria Catalana. Canyameres n’havia de fer la lectura el dia 29, al cercle sardanista del carrer Petritxol, malauradament el dia 27, a la tarda, una embòlia cerebral li estroncà la redacció, morint al cap d'unes hores, és a dir a la matinada del dia 28 de setembre.\nCom a epíleg remarcarem que Ferran Canyameres dedicà tota la seva vida i la seva obra a Catalunya, la seva terra, i al català, la seva llengua. Els seus contes, les seves novel·les autobiogràfiques porten totes l'empremta del seu país i, sobretot, de la seva comarca nadiua, el Vallès; retraten a meravella els homes que l'habiten, els costums que s'hi mantenen, la bellesa que s'hi reflecteix, el tarannà que hi trasllueix a través dels costums ancestrals. L'obra poètica, encara realça amb més sensibilitat, amb més delicadesa l'amor que sentia per la seva pàtria. Àdhuc gaudia traient de l'oblit figures insignes que havien viscut i triomfat fora de Catalunya i que ell, seguint el seu rastre, recollint material ací, prenent notes allà, donava a conèixer als seus compatriotes mitjançant llibres i conferències. I si arribà a escriure el català emprant un lèxic d'una riquesa esbalaïdora, tal com remarca el poeta Salvador Espriu, fou a força d'escriure sense descans, de treballar hores i hores amb el diccionari d'en Pompeu Fabra al costat, consultant i aplicant les normes fabrianes, amb una dedicació total, abstret en la tasca d'enriquir i expandir la nostra llengua. I tot això per servir, lloar i enlairar la nostra Pàtria.\nL'obra de Ferran Canyameres i Casamada és íntegrament dipositada a Google llibres, a l'enllaç que consta en cadascun.\nMigtemps, 1950, publicat a Aymà Editors (A Google Llibres En pdf)\nCom el Vallès no hi ha res, 1951, publicat a Aymà Editor (A Google Llibres En pdf)\nLa muntanya brava, 1951, publicat a Aymà Editor (A Google Llibres En pdf)\nPoesia secreta, 1955, a Editorial Albor de Barcelona (A Google Llibres En pdf)\nHores de prova i de retrobament, publicat a Obra Completa volum III el 1993, a Editorial Columna (A Google Llibres En pdf)\nEl paisatge, publicat a Obra Completa volum III el 1993, a Editorial Columna (A Google Llibres En pdf)\nL'amor esquiu, publicat a Obra Completa volum III el 1993, a Editorial Columna, 1993 (A Google Llibres En pdf)\nEl Vallès (vigor i bellesa), publicat el 1961 a Editorial Selecta (A Google Llibres En pdf)\nBarcelona a vol d’infant, publicat el 1949 a Editorial Albor (A Google Llibres En pdf)\nQuan els sentits s’afinen, publicat el 1959 a Editorial Selecta (A Google Llibres En pdf)\nDe París, el fel i la mel, publicat el 1965 a Editorial Bruguera (A Google Llibres En pdf)\nLa vida en pseudònim. De París, el fel i la mel, publicat el 1965 a Editorial Bruguera (A Google Llibres En pdf)\nDiari íntim, publicat el 1972 a Editorial Pòrtic (A Google Llibres En pdf)\nEl gran sapastre, publicat el 1977 a Agut Editor (A Google Llibres En pdf)\nClaror de nit, publicat el 1945 a Editorial Albor (A Google Llibres En pdf)\nEl gos udolà a la mort, Premi Joan Santamaria, publicat el 1959 (A Google Llibres En pdf)\nMón, dimoni i carn, publicat el 1962 a Editorial Moll (A Google Llibres En pdf)\nMés enllà del rancor, publicat el 1986 a Editorial Laertes (A Google Llibres En pdf)\nLes folles del mas, publicat el 2009 a Editorial Ensiola (A Google Llibres En pdf)\nL’homme de la belle époque, publicat en francès el 1946 a Éditions Universelles (A Google Llibres En pdf)\nMaria Sanmartí, publicat el 1954 a Editorial Albor (A Google Llibres En pdf)\nJosep Oller i la seva època. L’home del Moulin Rouge, publicat el 1959 a Editorial AEDOS (A Google Llibres En pdf)\nParís en l’obra de Gaspar Miró, publicat el 1960 pel Foment Vilanoví, de Vilanova i la Geltrú (A Google Llibres En pdf)\nClavé, un solitari, publicat el 1963 a Editorial Alcides (A Google Llibres En pdf)\nLa dansarina Roseta Mauri (1850-1923) Volum 1, publicat el 1971 per l'Associació d’Estudis Reusencs (A Google Llibres En pdf)\nLa dansarina Roseta Mauri (1850-1923) Volum 2, publicat el 1971 per l'Associació d’Estudis Reusencs (A Google Llibres En pdf)\nCarlos Baca Flor (1867-1941), publicar el 1980 per Agut Editor (A Google Llibres [https: A Google Llibres] En pdf)\nEl cercle de la por, publicat el 1957 a Editorial Nereida (A Google Llibres En pdf)\nClavell de sang, publicat el 1993 a Obra Completa, volum III', a Editorial Columna (A Google Llibres En pdf)\nDiccionari de marina, publicat el 1983 a Editorial Pòrtic (A Google Llibres En pdf)\nEdició de l'Obra completa[modifica]\nObra completa Volum I, publicada el 1992 a Editorial Columna (A Google Llibres En ``pdf``).\nQuan els sentits s’afinen\nDe París el fel i la mel\nLa vida en pseudònim\nObra completa Volum II, publicada el 1993 a Editorial Columna (A Google Llibres En ``pdf``).\nClaror de nit\nEl gos udolà a la mort\nMón, dimoni i carn\nMés enllà del rancor\nLes delícies del cinema\nNovel·la de mals costums\nA l'encalç d'una verge\nDel cor als peus\nA vol trencat\nLes folles del mas\nObra completa Volum III, publicada el 1993 a Editorial Columna (A Google Llibres En ``pdf``).\nHores de prova i de retrobament\nClavell de sang\nEl cercle de la por\nObra completa Volum IV publicada el 1994 a Editorial Columna (A Google Llibres En pdf).\nEl gran sapastre\nObra completa Volum V, publicada el 1995 a Editorial Columna (A Google Llibres En pdf).\nJosep Oller i la seva època. L’home del Moulin Rouge\nClavé, un solitari\nParís en l’obra de Gaspar Miró\nArtistes i músics catalans a París\nSemblances, facècies i anècdotes\nEl Vallès (Vigor i bellesa)\nObra completa Volum VI, publicada el 1996 a Editorial Columna\nEpistolari (1939-1951) (A Google Llibres En pdf).\nPremi de novel·la Ferran Canyameres\n↑ «Ferran Canyameres i Casamada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ Erill i Pinyot, 1998.\nElias, Jordi «Ha mort un home bo: Ferran Canyemeres». Revista de Palafrugell, 01-01-1964, pàg. Pàg. 13 [Consulta: 12 agost 2014].\nErill i Pinyot, Gustau «Ferran Canyameres: Entre la memòria i l'oblit». Edicions Baula [Barcelona], 1998.\n«Ferran Canyameres i Casamada». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC).\nLletrA. «Ferran Canyameres i Casamada». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.\nFerran Canyameres, "Qui és qui", Institució de les Lletres Catalanes\nBiografia de Ferran Canyameres a Google Llibres\nISNI: 0000 0001 1051 4329\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ferran_Canyameres_i_Casamada&oldid=30174660»\nArticles sense referències des de 2016\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 maig 2022 a les 11:36.


Hospitals en Jaipur - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Rajasthan - Índia - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Índia › Rajasthan › Hospitals en jaipur\nHospitals en jaipur Rajasthan > Índia\nHospitals en Jaipur recomanades:\nVolem continuar proporcionant informació útil i precisa a totes les persones que necessiten saber com trobar o contactar Hospitals en Jaipur. Per tant, instem a tots els nostres usuaris que, en cas de trobar errors, informeu-nos-nos perquè puguem corregir-los immediatament. Pots ajudar-nos?.\nSi vostè té un símptoma estrany o signar ara mateix que mai no ha tingut, pot ser l'alerta d'alguna malaltia. Trobeu a aquesta guia hospitalària de Índia, tots Hospitals en Jaipur que estan més propers a la vostra adreça.\nLes 2711758 persones que viuen Jaipur tenen serveis mèdics ambulatoris prop de la seva residència. Però moltes vegades, depenent de l'estat de salut del moment, cal anar a un dels Hospitals en Jaipur per rebre l'atenció mèdica deguda. Aquí podeu trobar tots els telèfons de contacte i adreça d'aquests hospitals.\nHospitals en Jaipur per categoria\nSi el vostre metge general li ha dirigit a un especialista que es troba en un dels hospitals públics Jaipur (Índia), aquí podeu saber tot sobre el vostre hospital. Trobareu el telèfon, correu electrònic, adreça i web\nEls hospitals que ofereixen tota la confiança als seus pacients poden prosperar i obtenir la confiança de totes les persones que vénen a ell o que coneixen altres persones sobre la seva forma de tenir cura de les persones. Si voleu trobar hospitals privats Jaipur (Índia) amb aquest nivell d'excel·lència, cerqueu-los aquí\nMostrant 1 Hospitals en Jaipur\nHospitals en Jaipur per ciutat\nMés destacats Hospitals en Jaipur


viurealspirineus 17:22 19/08/19\n‘El Pot Petit en concert’ com a novetat de la Festa Major 2019 vindrà el pròxim 20 d’agost al Palau d’Esports de la Seu d’Urgell.\namb el festa concert familiar petit\nTeatre familiar de Festa Major amb ‘El Pot Petit en concert’.\n‘El Pot Petit’ es caracteritza per ser festiu i familiar, combinant la música, els titelles i les danses. En el concert es pot gaudir de la música en directe amb vuit músics dalt l’escenari: baix, bateria, guitarra, piano/violí, saxo, trombó, titellaire i veus; i escoltar les cançons de diversos estils musicals que formen part dels tres discos amb temes propis: “Canta amb el Pot Petit”, “Ritmes i Rialles” i “A l’aventura!”. El seu objectiu és fer passar a petits i grans una molt bona estona.\nEn el contingut teatral hi trobem la Jana i en Pau juntament amb al seva banda musical, tots ells proposen “que no quedi cap nen i nena, cap mare, pare, avi i àvia i animals haguts i per haver, sense poder viure una aventura. Res de quedar-se tancats a casa i davant d’una pantalla, toca sortir i compartir noves aventures d’en Pau, la Jana amb la seva banda. Unes aventures d’allò més musicals que us faran bellugar sense parar”.\nL’entrada és gratuïta fins els 3 anys, 7 € de 4 a 14 anys i 12 € a partir de 15 anys. Venda d’entrades a l’Oficina de Turisme de la Seu i Turisme del Consell Comarcal.


El Teatre Arniches acull l’obra teatral ‘La casa de Bernarda Alba’ de Lorca\nEs tracta d’una adaptació del TNT (Centre Internacional d’Investigació Teatral)-El Vacíe protagonitzada per un grup de dones d’ètnia gitana sense formació\nL’Institut Valencià de Cultura presenta al Teatre Arniches d’Alacant l’obra teatral ‘La casa de Bernarda Alba’, de Federico García Lorca. Es tracta d’una adaptació del TNT (Centre Internacional d’Investigació Teatral)-El Vacíe protagonitzada per un grup de dones d’ètnia gitana sense formació i veïnes de l’assentament xabolista El Vacíe, que es representarà dissabte 7 de març a partir de les 20.30 hores.\nFa més de deu anys es va estrenar aquesta obra amb un èxit rotund que va dur l’espectacle a ser representat arreu del món. Rocío Montero Maya, qui protagonitza Bernarda en l’obra, té set fills i vivia a El Vacíe, igual que la resta de les components d’aquesta adaptació dirigida per Pepa Gamboa. L’obra aposta per traure l’autenticitat, l’espontaneïtat, el joc, la immensa energia i la generositat de les dones que la interpreten.\nLa responsable de l’IVC a Alacant, Alicia Garijo, ha assenyalat que “una de les grans barreres de la nostra societat és la pobresa, una barrera invisible, però en ocasions, insalvable. Aquesta peça teatral combina el text privilegiat de Lorca amb una interpretació des del poble humil i la redempció que pot suposar el teatre. Per a aquestes dones, Lorca i el teatre ha sigut una finestra cap a l’esperança”.\nLa impossibilitat de retindre un text en persones sense alfabetitzar, que només havien xafat una vegada en la seua vida un teatre, no és obstacle perquè Lorca estiga present en cada mirada, en cada pas i en cada acció de l’obra.\nLes entrades per a l’obra es poden adquirir en l’enllaç següent: https://ivc.gva.es/val/escena-val/programacio-escena/teatre-arniches-dalacant/la-casa-de-bernarda-alba-de-federico-garcia-lorca-v.


Mapa i Distàncies | Hotel Florida Park\nVostè es troba a: GFH Hotel Florida Park -> Mapes i distàncies -> Com arribar-hi\nPot triar de venir en avió, cotxe, autobús o tren...\nPot arribar a l'hotel Florida Park de Santa Susanna mitjançant qualsevol dels mitjans de transport següents.\nSanta Susanna té bona comunicació per carretera, tant amb Barcelona, com França o amb les terres de l'interior de Catalunya. Disposa de diferents rutes segons el punt d'origen:\nAutopista AP-7 (aprox. 70 min. des de la frontera de França)\nDES DE BARCELONA - hi ha dos trajectes:\nPer l'autopista: C-32 (50 minuts) *Recomanat!\nPer la nacional: N-II (80 minuts)\nPer la nacional: N-II (60 minuts)\nA la població de Santa Susanna, hi ha rètols indicatius que indiquen com arribar a l'hotel.\nVostè pot arribar a Santa Susanna amb avió a través dels aeroports del Prat-Barcelona o l'Aeroport de Girona. Els aeroports tenen bona connexió amb Santa Susanna per tren i carretera. També, l'hotel disposa de servei de "trànsfert" personalitzat amb tots dos aeroports. (* servei amb càrrec)\nÉs l'aeroport de Barcelona. Es troba a la zona sud de la ciutat, a tocar de la costa (Santa Susanna està ubicada en direcció nord).\nTé dues terminals (T1 i T2) que estan comunicades l'una amb l'altra per llançadores gratuïtes. Aquest aeroport té connexió directa amb tren amb Santa Susanna.\nFaci clic aquí para accedir als horaris de trens\nAquest aeroport disposa de molts vols Low Cost. Compta amb connexió de tren amb Santa Susanna, primer ha de prendre un autobús a l'estació de tren de Girona (trajecte de 90 minuts aproximadament).\nLa manera fàcil, ràpida i econòmica\nEl trajecte en tren és la manera més fàcil i còmoda d'arribar a Santa Susanna. La nostra població està unida a Barcelona, Girona, Costa Brava, a l'aeroport de Barcelona i al de Girona per línies de ferrocarril. Hi ha servei de trens cada mitja hora aprox. en cada sentit.\nTrajecte des de Barcelona: Aprox. 70 minuts\nTrajecte des de Girona: Aprox. 90 minuts\nTrobi més informació i horaris a www.renfe.com\nHi ha autobús directe des de Santa Susanna fins a Barcelona amb parada a diferents zones cèntriques i turístiques de la Ciutat.\nTambé hi ha autobusos directes des de Santa Susanna fins a les terminals T1 i T2 de l'aeroport del Prat-Barcelona, el trajecte és d'1 hora aproximadament.\nPodeu trobar informació sobre horaris i parades a les pàgines web de les companyies d'autobusos:


El lobby "Puente aereo" es reuniex per garantir la unitat d'Espanya i el capitalisme - Indymedia Barcelona\nEl lobby "Puente aereo" es reuniex per garantir la unitat d'Espanya i el capitalisme\nper Pepsicòleg\t 24 abr 2012\nAmb l’excusa del Barça – Madrid, el veritable partit ha tingut lloc en un sopar entre polítics i representants de les grans corporacions, tot s’hi val alhora d’assegurar-se certs privilegis\nCarles Vilarrubí, casat amb Sol Daurella, “la dona més influent de Catalunya"-Coca-Cola, Acciona, Banc Sabadell, Nespresso..- i membre del sector negocis de la junta del Barcelona, ha estat, un cop més, l’amfitrió d’una trobada de les elits econòmiques amb la classe política, amb l'excusa del partit de l’any. Al sopar hi van assistir insignes membres del lobby “Puente Aéreo” i polítics, entre aquests darrers, el President Mas, el seu portaveu Quico Homs, el nou secretari general de CDC Oriol Pujol, el nou vingut primer secretari dels socialistes catalans Pere Navarro i l’alcalde Xavier Trias. Pel sector negocis hi tenim confirmats, el Comte Godo i el seu fill Carlos, Josep Oliu (Banc Sabadell) Joan Maria Nin (La Caixa), Florentino Perez (ACS/Autopistes) i Fernando Fernández Tapias, i fins i tot un fill de la Duquessa d’Alba.\nEl lobby “Puente Aéreo” està preocupat per la revolta dels peatges\nConscients de les dificultats que tenen algunes de les principals empreses per seguir repartint grans beneficis que garanteixin uns valors estables a la Borsa, la revolta dels peatges i la seva campanya #Novullpagar va ser un dels plats estrella de la nit i de la llarga sobretaula.\nABERTIS perd en pocs dies un 15% del seu valor a Borsa\nSerà casualitat o no, però coincidint la campanya #Novullpagar la cotització de les accions de la principal concessionària d’autopistes ha perdut valor a la borsa, d’un valor de 10.350 milions d’euros de fa unes setmanes ha passat a 8854 al tancament de la sessió d’aquest divendres.\nPer un acord entre Catalunya i Espanya\nAquesta és una necessitat bàsica per la gent del “lobby del Puente Aereo” en uns moments com els actuals i per salvaguardar els seus interessos, reunir en una taula a representants dels dos principals partits catalans forma part del model de pressió per poder tenir-ho tot controlat.\nTota aquesta estratègia és la que va fer possible, en el seu moment, l’acord per un estatut ja retallat entre el PSOE i CiU, al marge del Govern de la Generalitat.


El Centre de Transfusió de Sang de la Comunitat Valenciana agraeix a Almàssera la seua solidaritat | Valencia Extra\nEl Centre de Transfusió de Sang de la Comunitat Valenciana agraeix a tots els veïns i veïnes del municipi la seua solidaritat i lliurament a l’hora d’acudir a la biblioteca d’Almàssera a donar sang per a les persones que el necessiten.\nDurant els últims mesos de quarantena Almàssera ha prestat una de les seues instal·lacions al Centre de Transfusió per a poder recollir sang destinada als hospitals valencians.\nMalgrat que la situació de crisi provocada per la Covid-19 van acudir 65 donants dels quals 53 eren aptes per a donar la seua sang i 4 d’ells ho feien per primera vegada.\nAmb els resultats obtinguts es va aconseguir que 159 pacients hospitalitzats reberen la sang o els hemoderivats que necessitaven.\nEl Cap de Servei del Centre de Transfusió de la Comunitat Valenciana, Roberto J. Roig agraeix la generositat dels veïns i veïnes d’Almàssera en nom de tots els malalts que han rebut una transfusió i continuen vivint gràcies a la seua solidaritat.\nCarmen Tomás, Regidora de Sanitat de l’Ajuntament d’Almàssera comenta que “ser solidari en temps tan difícils com els actuals és una cosa que ha d’omplir d’orgull i satisfacció a totes les persones que es van acostar a donar sang i des del consistori els donem les gràcies de tot cor”.\nRamón Puchades, Alcalde d’Almàssera recorda que “Donar sang salva 3 vides” i anima als veïns i veïnes del municipi a realitzar aquest acte solidari per la salut de tots aquells que el necessiten.


Alprazolam Online Cheap, Can I Buy Xanax From Canada\nTECHNOPOLIS s’emet els diumenges a les 8 del vespre en una franja de tarda-vespre-nit ocupada per la música d’arrel electrònica.\nPartint dels dos grans referents del gènere, Depeche Mode i Kraftwerk, intentem oferir una perspectiva de tota la música que bull al darrera del món dels sintetitzadors, descobrint propostes interessants aparegudes bàsicament els darrers 8 o 10 anys, però també tenint molt presents les arrels d’aquest estil, que sens dubte són els anys 80, als quals també acudim sovint.\nTECHNOPOLIS no té un esquema rígid i tancat, ni seccions fixes: simplement presentem aquells treballs que creiem que mereixen ser coneguts o recordats.\nSense ser un programa d’actualitat musical, intentem igualment reflectir les novetats més interessants que van apareixent.\nÉs important dir que, immediatament després del nostre programa, R90 emet dues hores de selecció musical basades en el mateix tipus de música, per la qual cosa el programa en certa manera tindrà continuïtat fins les 11 de la nit.\nEn definitiva, que TECHNOPOLIS és 1 hora (o 3, si hi afegim la selecció posterior) dedicada als amants dels sintetitzadors.


Què és el pèting? | TERMCAT\nRecentment, s’ha catalanitzat el terme pèting, adaptació de la forma anglesa petting (del verb to pet, que significa ‘acariciar afectuosament’) per a designar el conjunt de pràctiques sexuals sense penetració, que poden incloure des de petons, carícies i abraçades fins a la masturbació o el sexe oral.\nPerò fins on arriba el pèting? Us pensàveu que era cosa d’adolescents? Doncs el pèting és també una de les pràctiques més recurrents entre la gent gran. De fet, aquesta pràctica es considera el pròleg i l’epíleg de la sexualitat i és un dels jocs sexuals sense penetració més habituals entre joves i grans. Tot comença bé, si acaba bé!\nSi es vol gaudir del sexe amb llibertat i seguretat, és necessari conèixer-ne els termes bàsics per entendre com funcionen les seves regles. Per aquest motiu, el TERMCAT ha considerat necessària l’elaboració d’un recull que contingui la terminologia bàsica d’aquest àmbit i que tingui com a objectiu prioritari oferir terminologia inclusiva sobre el sexe que aplegui perspectives, orientacions i tendències ben diverses.


Barcelona acull la Copa d’Europa de Triatló : Servei de Premsa\nBarcelona acull la Copa d’Europa de Triatló\nLa platja de la Nova Mar Bella i els seus entorns acollirà la prova que consisteix en 750 m de natació, 20 km de bicicleta i 5 km de cursa a peu\nEn total participaran 69 triatletes en la categoria d’elit masculina i 34 triatletes en la categoria femenina d’àmbit nacional i internacional, amb noms com Javier Gómez Noya, Ivan Raña, Anna Godoy o Natalie Van Coevorden\nL’Ajuntament de Barcelona i la Federació Espanyola de Triatló (FETRI) han treballat durant aquests mesos perquè el retorn a la competició sigui una tornada segura, i per això, i sempre sota la supervisió de les autoritats sanitàries i governamentals, ha establert un reforç complementari en les mesures de seguretat que ja desenvolupava\nBarcelona serà la seu de la Copa d’Europa de Triatló 2020 en la modalitat d’esprint el proper diumenge 25 d’octubre. Barcelona torna a ser capdavantera en el món de l’esport oferint una prova d’alt nivell amb la participació de triatletes d’àmbit nacional i internacional. La prova està organitzada per la Federació Espanyola de Triatló (FETRI), la Federació Catalana de Triatló i la European Triathlon Union (ETU) en col•laboració amb l’Ajuntament de Barcelona.\nLa platja de la Nova Mar Bella i el seu entorn acullen les proves de la Copa d’Europa de Triatló Sprint 2020. Els i les esportistes hauran de realitzar 750 m de natació, 20 km de recorregut amb bicicleta i, per últim, els 5 km de cursa a peu.\nEl camp de futbol Agapito Fernández (Municipal Can Aranyó – Agapito Fernández), serà un espai bombolla perquè esportistes i personal acreditat estiguin en condicions de màxima seguretat. Per aquesta raó, una vegada s’hagi accedit a l’interior previ compliment de les mesures bàsiques higienicosanitàries, és a dir, el preceptiu qüestionari mèdic previ, la presa de temperatura, l’obligatorietat de l’ús de mascareta i la distància de seguretat, no es podrà sortir, tret que es disposi d’acreditació especial.\nEn total participaran 69 triatletes en la categoria d’elit masculina i 34 triatletes en la categoria femenina, d’àmbit nacional i internacional. Destaca la presència del pentacampió del món i medalla de plata als Jocs Olímpics del 2012, Javier Gómez Moya, Ivan Raña o David Castro, així com les triatletes Anna Godoy, Miriam Casillas, Xisca Tous o Sara Pérez Sala que intentaran batre l’australiana Natalie Van Coevorden, que parteix com a favorita al títol.\nLa Guàrdia Urbana de Barcelona participa en la Copa d’Europa de Triatló amb embarcacions del grup de platges.\nL‘Ajuntament de Barcelona i la Federació Espanyola de Triatló (FETRI) hna treballat durant aquests mesos perquè el retorn a la competició sigui una tornada segura, i per això, i sempre sota la supervisió de les autoritats sanitàries i governamentals, ha establert un reforç complementari en les mesures de seguretat que ja desenvolupava.\nBarcelona onejarà la Bandera Verda de l’Esport\nL’esport uneix a milions de persones arreu del món i és un bon aliat per transmetre els valors socials de tenir cura del planeta i preservar el medi ambient. La Federació Espanyola de Triatló s’uneix a l’Ajuntament de Barcelona en el seu compromís amb la sostenibilitat i per aquest motiu la Copa d’Europa de Barcelona lluirà la Bandera Verda de l’Esport (Sport Green Flag) com a reconeixement a la celebració d’un esdeveniment sostenible.\nPer a més informació cliqueu al dossier de premsa:\n– Dossier de premsa en català (PDF)\n– Dossier de premsa en castellà (PDF)\nVídeo de presentació de la Copa d’Europa de Triatló:\n– Descarregar vídeo en català\n– Descarregar vídeo en castellà


Absolen Josep Roselló i l'exadministrador d'Armonia Resort dels anònims de Calonge - Diari de Girona\nAbsolen Josep Roselló i l'exadministrador d'Armonia Resort dels anònims de Calonge\nLa jutgessa considera que no hi ha proves que els dos acusats fossin els autors o estiguessin darrere de la distribució de vinyetes i escrits difamatoris que atacaven els polítics Jordi Soler, Maite Pellicer i David Plana i l'empresari local Antoni Riart\ncarles torramadé 07.03.2018 | 07:10\nL´exalcalde Josep Roselló en una imatge d´arxiu Diari de Girona\nArxiu: Soler denuncia l´apoderat d´Armonia Resort pels anònims de Calonge\nArxiu: El jutjat investigarà si Josep Roselló és darrere dels anònims de Calonge\nArxiu: El pèrit que vincula Roselló amb els anònims va trobar el micròfon\nArxiu: La moció de censura torna l´alcaldia de Calonge a CiU\nL'exalcalde de Calonge Josep Roselló i l'exadministrador d'Armonia Resort SL Eugenio Morales han estat absolts dels delictes continuats de calúmnies i d'injúries pel jutjat penal número 1 de Girona per la redacció i difusió d'escrits anònims difamatoris contra l'equip de govern que va liderar Jordi Soler el mandat del 2007 al 2011 i l'empresari local Antoni Riart. L'Ajuntament va comunicar ahir que estudia la resolució judicial i valora si la recorre.\nLa sentència, del 9 de febrer d'aquest any, considera que hi ha «escassetat de prova de càrrec contra els acusats i, en correcta aplicació del principi d' in dubio pro reo –en cas de dubte, s'afavoreix a l'imputat–, toca dictar una sentència absolutòria». I és que, com fa evident la jutgessa, en aquest cas hi ha elements tan dispars com un informe pericial grafoscòpic dels Mossos d'Esquadra que diu que Roselló i Morales són els autors dels anònims, i un altre dels pèrits grafòlegs de la Guàrdia Civil que conclou que no en són.\nDavant d'aquesta situació, la jutgessa no té més remei que declarar que «no disposo de cap element objectiu ni dada contundent per inclinar-me a favor d'un o altre informe que, havent analitzat el mateix material, arriben a conclusions absolutament contràries».\nAquest procés penal per injúries i calúmnies dels anònims arrenca el 2009 quan Riart va denunciar Roselló com a presumpte autor dels dibuixos i textos d'origen desconegut de caràcter difamatori, els quals ja havien començat a circular a mitjan 2006.\nFins a les eleccions del 2007, en van aparèixer tres acusant de corrupció l'alcalde Soler, regidors del segu govern, funcionaris públics i empresaris. Durant el govern del socialista Antoni Esteve, i del qual n'era regidor Roselló, els anònims van desaparèixer, però van reactivar-se arran de la moció de censura que va tornar Soler a l'Alcaldia el març de 2008. Per aconseguir-ho, Soler va tenir el suport d'un exregidor del partit de Roselló, David Plana, i d'una exsocialista, Maite Pellicer.\nLa querella la va interposar Riart contra Roselló per considerar que era l'autor dels anònims arran d'un peritatge que havia encarregat. S'hi van unir posteriorment Soler, Plana i Pellicer, els quals també apareixien en els anònims difamatoris. Després, el batlle va incloure a la denúncia Eugenio Morales com a presumpte difusor.\nLa sentència recull les declaracions dels denunciants i denunciats i, per exemple, se cita el fet que hi havia un conflicte entre l'Ajuntament i Armonia Resort SL per l'enderroc d'un edifici que havia construït l'empresa, o què pensa Roselló de Plana –«opina que no val per a res», recull la sentència sobre la valoració de l'exalcalde del seu excompany de partit–. En tot cas, la jutgessa exposa que «no existeix cap testimoni directe dels fets (...) i ni tan sols tinc cap indici seriós del qual es pugui deduir que els acusats van ser autors de les lletres que figuren acompanyant les il·lustracions difamatòries (...). Els querellants i els querellats no mantenien una relació cordial, però tampoc s'ha posat de manifest una relació d'enemistat tal que motivés l'elaboració de les referides il·lustracions. Per tant, les sospites de l'autoria no constitueixen prova de càrrec suficient per condemnar els acusats».\nUna època convulsa a l´Ajuntament. El Baix Empordà


Open Catalunya - Club Falcons Sabadell - Tennis Taula\nPosted on 18 de Setembre de 2017 18 de Setembre de 2017\nGran inici de temporada per Falcons, amb una massiva inscripció de 20 jugadors a l’Open Catalunya, repartits entre les diverses categories on destaquem les cinc noies en categoria femenina, que segueix creixent de forma imparable, igual que la resta de la cantera.\nEn categoria Sènior, Falcons comptarà a partir d’ara amb 3 jugadors entre els 24 primers de Catalunya, ja que Miquel Muñoz i Arià Úbeda van quedar novens de la categoria A i Roger Blanco va accedir a les semifinals del B, guanyant-se per tant el dret a l’ascens. Gran actuació dels tres palistes, demostrant un molt bon nivell de forma de cara a l’inici de la lliga de Primera Nacional el dia 30 de Setembre, contra el Mataró. També van prendre part Albert Farrés i Alex Sayago en categoria B, a més de Jordi Farell i Roger Mitats en la categoria C, passant Mitats i Sayago de grup però quedant-se en la primera eliminatòria.\nEn categoria Femenina cinc jugadores de Falcons van participar a l’Open, amb Núria Macià com a representant més destacada lluitant entre les 24 p\nrimeres de Catalunya a l’edat de només 11 anys! Marina Bueno, només un any més gran i un dels fitxatges de Falcons de cara a la lliga de Primera Nacional Femenina, va arribar a quarts de la categoria B, en un molt bon inici de la seva etapa a Falcons. Destacar a més l’ascens de Maria Macià a la categoria B, en un increïble resultat en la seva primera competició, esperem que sigui la primera alegria de moltes! També van disputar l’Open per primera vegada Carlota Guerra i Sol Valero, i Abril Salanova es va haver de retirar per lesió desgraciadament. L’equip femení guanya més protagonisme que mai amb la creació d’un equip de Primera Nacional Femenina a Falcons.\nTambé es va disputar la categoria Infantil amb\nel Carlos Alises, que va arribar a quarts de final, l’Alejandro Cruz i el Manuel Serrano, en la seva primera competició, i en la benjamina vam iniciar la trajectòria de dues promeses de 6 i 8 anys, l’Aniol Font i el Fran Serrano, arribant a guanyar un partit i enduent-se una experiència molt positiva i que sumarà sens dubte al seu vagatge esportiu!\nPosted in Temporada 2017-18 and tagged Noticies, Open Catalunya.\n← LI Campionat de Sabadell (Festa…\nPòdium Falconista a l’Open de Vic →


La Cotorra de la Vall: FESTES 2012: Bous al carrer\nAspecte del Carrer Major aquest matí\nTot està apunt perquè demà a partir la 1 tinga lloc la primera prova dels “Bous al Carrer 2012”. Ahir van començar a muntar-se les barreres de manera que tot estava pràcticament acabat, però segons hem sabut, eixe muntatge s’ha de modificar perquè no s’ha fet tal com es va planificar des de l’Ajuntament. La modificació es farà al llarg del dia i el circuit quedarà un poc més curt.\nNo cal ni dir que s’hi compta amb tots els permisos, tots els sistemes de seguretat estan a punt així com els serveis mèdics i els de vigilància. Un any més la Penya Taurina s’encarregarà de vigilar i col·laborar perquè tot l’espectacle isca a la perfecció. La penya confia que els veïns seguesquen les indicacions dels penyistes i que tot l’espectacle es desenvolupe amb total normalitat.\nZona del Carrer Major que queda fora del circuit\nCom ja s’ha dit “si el temps no ho impedeix i amb el permís de l’autoritat” hi haurà “Bous al Carrer” demà dijous, divendres i dissabte a partir de la una de migdia i el dissabte també per la nit.