Fuig la conversa entre directius de Twitter a Linkedin?\nBy Victor Puigin Reputació Online, Xarxes socials, Xerrades i esdeveniments\nEn el que va d’any, a Zinkdo hem tingut oportunitat de treballar en diversos projectes d’orientació d’ús de xarxes socials per a directius. L’objectiu era triple: fer un diagnòstic de l’ús de les xarxes actual des del punt de vista de la prevenció en reputació online; explorar nous usos corporatius des de la veu dels directius i respondre a dubtes en l’ús de les xarxes per a professionals de sectors diversos amb poc temps que perdre.\nEn aquest últim punt, en la resolució de dubtes, una qüestió que s’ha repetit en diversos casos és la creixent reticència d’aquests directius a utilitzar Twitter, tret que siguin perfils amb una certa experiència en l’ús de xarxes i que ja vinguin de publicar a Twitter de forma habitual. Hem vist que el professional atribolat que ha d’obtenir un rendiment d’esforç a xarxes socials percep la de l’ocell blau com un entorn hostil, dissonant i donat a la crítica anònima. En canvi, ha deixat de ser tan repetit aquest antic mite que Linkedin només era útil si estaves buscant un canvi laboral.\nAl nostre entendre, conflueixen dos factors clau que expliquen aquesta possible migració de la conversa professional de Twitter a Linkedin: la impotència de Twitter davant l’ús abusiu de haters i trolls i l’encertada seqüència de millores a favor de la conversa que ha engegat Linkedin. Tot això, ha provocat un descens molt notable en les taxes de notorietat de Twitter respecte 2017.\nFins i tot Jack Dorsey, fundador i CEO de Twitter, ha manifestat en públic la seva frustració pels “abusos, fustigació, exèrcits de trolls, manipulació amb bots i campanyes de desinformació” que s’han dut a terme en la seva xarxa social. I s’ha compromès en un tweet (com no) fixat en el seu compte a ajudar a incrementar l’alt valor que podria tenir una conversa oberta i civilitzada a la seva xarxa.\nN’hi ha prou amb entrar a Twitter i veure què és trending topic avui. Fes la prova. Segur que com a mínim tres temes tenen a veure amb noms propis. Entra en aquests topics: aposto al fet que de seguida veuràs no menys d’una dotzena de tweets amb insults o faltes de respecte, amb desqualificacions o amb mitges veritats.\nLa culpa és de l’eina o és de com la fem servir? Ens molestem a informar-nos, a deixar de difondre rumors o versions tergiversades de fets que, segurament, perden importància si s’expliquessin tal com són? Utilitzem Twitter per explorar les idees dels qui no pensen com nosaltres o per injuriar-les i delectar-nos en qui ens diu el que ens agrada sentir?\nEl debat dóna per a molt i és molt interessant. Twitter ha estat una de les meves xarxes socials preferides, però no volgués desviar-me del tema d’aquest article, així que deixo aquí aquesta pregunta que prometo fer-me: El que tuitejas, el que “retuitejes”, el que marques com “m’agrada” a Twitter et fa millor? Ens fa millors als que et seguim?\nI Linkedin millora\nLinkedin sempre ha aspirat a ser l’entorn de la conversa professional: quedar-se en un repositori de currículums no és negoci. I ho ve intentant de vegades amb menys encert i de vegades amb més. Entre els intents fallits, considerem el més irritant el devessall de notificacions que els pobres usuaris enviaven empesos per la plataforma. Linkedin ha abusat, sobretot des de mitjans de 2016 a finals de 2017, de qualsevol activitat dels usuaris perquè ploguessin notificacions sobre els seus contactes: que si actualitzis el teu perfil, que si et falta un “detallet”, que si ara t’han validat en una aptitud, que si no voldràs per casualitat validar tu aquestes aptituds dels teus contactes, que si et suggerim que contactis a aquestes tres-centes persones.\nL’objectiu de la notificació, és clar, no és un altre que el que atreure visites recurrents dels usuaris a la plataforma: per veure el contingut de la notificació, has d’entrar. I tenir aquestes visites recurrents és l’única manera que s’acabi generant aquesta conversa. Avui segueix fent aquest tipus de trucs, però més subtilment: fins fa poc, si un usuari de Linkedin enviava un missatge curt a un altre en aquesta plataforma, el receptor veia el missatge en la notificació de correu electrònic rebuda. Avui, si vol veure el missatge ha d’entrar a Linkedin, encara que sigui per llegir un escarit “gràcies”. No és casualitat, és com Linkedin ens empeny a entrar, i tampoc ha de ser casualitat que aquesta xarxa hagi millorat en el disseny de la seva interfície des que va ser adquirida per Microsoft.\nLinkedin també va voler generar aquest debat entre usuaris a través de continguts llargs, i per això va posar en marxa Pulse, un entorn de blogs professionals dins de la plataforma que ara ha acabat integrat del tot entre les possibilitats de Linkedin: n’hi ha prou amb prémer a “escriure un article” en lloc de redactar unes línies i publicar. Veurem si el canvi té efecte, per ara no ho sembla…\nPerò el que atreu a l’ús de Linkedin en lloc de Twitter per a un entorn de negocis és la suma d’avantatges com:\nEls comentaris estan signats per nom i foto d’un professional amb el qual d’alguna manera estem en contacte. No hi ha anònims, no hi ha comptes falsos (suposadament), no hi ha crítiques irrespectuoses que no vénen al cas, oi?\nEls temes de conversa se centren en el professional. Vigila, perquè això que era un mantra fins ara, potser estigui canviant una mica: afloren opinions on la relació amb el laboral és de vegades molt tangencial. Som davant un símptoma que hi ha qui voldria un “Twitter pacificat”?\nIgual que a Twitter, a Linkedin ara podem silenciar a qui no ens interessa, sense haver d’esborrar-lo dels nostres contactes. Aquest filtre és molt útil per deixar en pausa a qui volem mantenir a la nostra xarxa malgrat que els seus continguts no ens resultin interessants. Reitero que em refereixo a l’ús professional de xarxes socials per a persones amb poc temps que volen mantenir-se informades. Estem segurs que aquesta opció es va a utilitzar, i molt.\nSi en lloc de silenciar a algú volem eliminar-lo de la nostra xarxa de contactes a Linkedin, ara és molt més fàcil. Abans calia donar una bona marrada per l’aplicació, però ara n’hi ha prou amb anar a “La meva xarxa” i desplegar el menú al costat de cada contacte.\nVeure l’activitat d’un contacte interessant és ara molt més fàcil. Linkedin ha donat més visibilitat al que fem en aquesta xarxa (ens referim a publicacions, comentaris i interaccions), amb el que si tenim professionals que ens serveixen de referència, resulta més senzill veure en què s’estan fixant ells. N’hi ha prou amb visitar el perfil d’aquest professional i veure l’apartat “Articles i activitat”. Això repercuteix en la percepció de qualitat dels continguts que pugui tenir per a nosaltres aquesta xarxa social.\nSom tots més conscients que les recomanacions creuades es noten. A mesura que visitem més perfils i guanyem una mica d’experiència en aquesta xarxa, ens adonem de seguida que aquells perfils que només tenen recomanacions dels seus recomanats perden una mica de frescor. Això ens fa ser més selectius, o més generosos, amb les recomanacions a altres perfils. Ambdues actituds ens poden ser molt útils, en funció del cas i el moment.\nPodem ser més discrets. Ara podem triar quins canvis del nostre perfil volem comunicar i quins canvis no han de generar notificacions als nostres contactes. Això facilita que ens animem a actualitzar els nostres perfils sense por de que se’ns percebi com uns pesats, la qual cosa acaba generant perfils de més qualitat i detall.\nEvitem distraccions. És inevitable: un entra a Twitter per informar-se d’un tema o un altre i acaba llegint molts més tweets dels quals pretenia, i segurament acaba indignant-se, enfadant-se o avorrint-se molt més del que pretenia. És molt més difícil que això succeeixi a Linkedin, ara per ara.\nMés audiència? Aquesta afirmació és més arriscada, perquè dependrà de molts factors diferents, però en resum, sembla fàcil intuir que un usuari que tingui un volum de seguidors a Twitter similar al dels seus contactes a Linkedin i que publiqui en ambdues xarxes de tant en tant amb un nivell d’interacció semblat, tindrà més audiència a Linkedin que a Twitter. Pel senzill motiu que el seu contingut està més segmentat en públic (arriba a contactes “reals” i no a usuaris de tot tipus) i en tema (contingut professional per a professionals). Això és el que hem notat gestionant els nostres propis perfils i els de alguns directius als quals ajudem, però no ens atrevim a extrapolar dades més enllà d’una intuïció bastant segura…\nA Zinkdo seguirem atents a aquests canvis i evolucions per ajudar als nostres clients en l’ús professional de Twitter i Linkedin, amb l’objectiu d’optimitzar el seu temps i millorar la gestió de la seva marca personal i la seva reputació online.


Com evitar problemes per instal·lar el Windows 10 versió 1809 (actualització d’octubre de 2018) & bull; - Windows\nCom evitar problemes per instal·lar el Windows 10 versió 1809 (actualització d’octubre de 2018)\nAquests consells us ajudaran a preparar-vos i a passar per una bona instal·lació de l’actualització de Windows 10 d’octubre de 2018 quan es publiqui aquesta tardor.\nACTUALITZAT 10/3: La versió 1809 de Windows 10 (actualització d’octubre de 2018) és la sisena actualització principal que està disponible per a dispositius a partir del 2 d’octubre. Tot i això, abans de fer clic al botó “Instal·lar”, voleu estar preparat per evitar errors i problemes.\nTot i que quan es publiqui una nova actualització de funcions, es recomana instal·lar la nova versió per mantenir el vostre dispositiu i les dades segures i segures, i obtenir les mans i les noves funcions, aquest tipus d’actualitzacions no són les vostres actualitzacions acumulatives mensuals. Windows 10 versió 1809 és una nova versió que desencadena una nova instal·lació del sistema operatiu, que moltes vegades pot causar problemes. A més, durant el llançament inicial, s'espera que els usuaris topin amb errors i errors en funció del maquinari.\nEn aquest guia, obtindreu diversos consells per evitar problemes i errors durant la instal·lació Windows 10 d’octubre de 2018 Actualització.\nInstal·leu només l’actualització d’octubre de 2018 quan estigui disponible automàticament\nCreeu una còpia de seguretat completa abans d’actualitzar\nRestablir l'actualització de Windows per descarregar la versió 1809\nElimineu qualsevol configuració de bloqueig per permetre l'actualització\nEviteu problemes de configuració després d’instal·lar la versió 1809\nCorregiu els errors d'actualització de Windows 10 de la versió 1809\nInstal·leu Windows Update 10 d'octubre de 2018 manualment\nMicrosoft admet diverses maneres d’instal·lar una nova versió de Windows 10, però sempre és bona idea esperar fins que s’ofereixi l’actualització de funcions automàticament mitjançant Windows Update per evitar problemes.\nNormalment, voleu esperar perquè durant els primers dies, les actualitzacions significatives no són totalment compatibles amb totes les configuracions de maquinari, per tant, Microsoft bloqueja l’actualització a propòsit en dispositius que se sap que tenen problemes de compatibilitat.\nSi el vostre ordinador no obté la nova versió automàticament, és probable que hi hagi una bona raó. A més, si feu servir 'Eina de creació de suports' o 'Ajudant d'actualització' per forçar l'actualització, és molt probable que veieu problemes i problemes de compatibilitat.\nQuan el nou refresc per a Windows 10 , no us apresseu a instal·lar-lo, només espereu fins que quedi disponible automàticament.\nNormalment, voleu esperar uns mesos o fins que quedi disponible per a les organitzacions, cosa que sol passar cada quatre mesos. (Utilitzeu aquesta guia per a ajornar la versió 1809 de Windows 10 mitjançant el canal semestral.)\nSi realment no podeu esperar, utilitzeu els següents consells per minimitzar les probabilitats de problemes i errors en intentar instal·lar la nova actualització de funcions.\nUn pla de recuperació és el pas més important abans d’una actualització. Sempre hauríeu de passar una mica de temps addicional crea una còpia de seguretat completa del dispositiu amb la instal·lació, la configuració, les aplicacions i els fitxers per si necessiteu tornar a la versió anterior.\nEn general, el procés d’actualització a una nova versió de Windows 10 no té problemes i hi ha molts mecanismes integrats per revertir els canvis de forma segura si alguna cosa no funciona correctament. Tanmateix, sempre es recomana crear una còpia de seguretat en cas que falli alguna cosa, o almenys fer una còpia dels seus fitxers personals.\nUn dels problemes més comuns durant una actualització en lloc a una nova versió de Windows 10 és No hi ha prou espai d’emmagatzematge disponible per completar l’actualització, que desencadena almenys tres missatges d’error, inclosos 0x80070070 - 0x50011, 0x80070070 - 0x50012 o 0x80070070 - 0x60000.\nLa disponibilitat d’emmagatzematge és un problema freqüent en dispositius amb discs durs limitats, com ara els pressupostos i els equips més antics. Podeu evitar aquest problema assegurant-vos que el dispositiu tingui almenys 20 GB d’espai disponible per a la descàrrega i instal·lació d’arxius.\nWindows 10 Storage Sense a la versió 1803\nUna de les raons per les quals la instal·lació falla les aplicacions de seguretat. Si teniu un antivirus (que no sigui Windows Defender Antivirus) o un altre programari de seguretat, haureu de desactivar-los o desinstalar-los temporalment abans de l'actualització a la versió 1809.\nDesinstal·lar aplicacions de Windows 10 està activat Configuració > Aplicacions > Aplicacions i funcions seleccioneu l'aplicació, feu clic a Desinstal·lar i seguiu les instruccions que apareixen a la pantalla.\nA més, els programes dissenyats per a una versió anterior del sistema operatiu poden causar problemes de compatibilitat. Abans de la instal·lació, assegureu-vos de desinstal·lar qualsevol programari que pugui causar problemes durant la instal·lació. Podeu tornar a instal·lar-les més endavant.\nEs coneix que el Windows Update és un component fiable per descarregar les actualitzacions, però de vegades pot no funcionar tal com s’esperava, i pot ser que això sigui el motiu pel qual el vostre dispositiu no rep la nova actualització de funcions.\nSi teniu problemes de Windows Update, podeu fer-ho restablir els seus components per solucionar l'actualització bloquejada intentant descarregar i instal·lar. Si això no soluciona el problema, haureu d’utilitzar l’eina Update Assistant per instal·lar l’actualització de Windows 10 d’octubre de 2018 després que estigui disponible.\nTambé podria passar que el vostre equip estigui configurat actualment per diferir les actualitzacions de Windows 10. Si és així, l’actualització d’octubre de 2018 no descarregarà ni instal·larà al vostre dispositiu.\nUna connexió contrària també bloquejarà la instal·lació al Windows 10 de la versió 1809 al vostre ordinador. Si teniu la connexió sense fils o per cable configurada com a mesura, podeu eliminar aquest bloc Configuració > Xarxa i Internet > Wi-Fi (o Ethernet), seleccioneu la xarxa i desactiveu la tecla Estableix com a connexió mesurada commutador.\nDe vegades, Windows 10 podria reiniciar 'accidentalment' algunes de les configuracions, com ara la privadesa i les configuracions predeterminades de les aplicacions, durant el procés d'actualització. Si heu personalitzat una instal·lació amb una configuració determinada, haureu de tenir en compte la vostra configuració abans d’instal·lar l’actualització d’octubre de 2018, en cas que es restableixin algunes de les configuracions i hagueu de tornar a configurar-les.\nEls perifèrics, com ara impressores, càmeres, sobretot suports d’emmagatzematge (per exemple, unitats flash USB i discs durs externs) connectats al dispositiu poden causar errors i altres problemes durant la instal·lació.\nPer evitar molts problemes, desconnecteu tots els perifèrics connectats a l’ordinador. Només necessiteu un monitor, teclat i ratolí i una connexió a Internet.\nDe vegades el Bluetooth pot ser un problema, ja que és una bona idea desactivar-lo abans de passar per l'actualització. Només cal que aneu a Configuració> Dispositius> Bluetooth i altres dispositius i desactiveu el commutador de commutació Bluetooth.\nNo importa la manera de preparar-lo, sempre hi ha possibilitat d’errors durant l’actualització a una nova versió per a Windows 10. Si teniu problemes, és probable que no sigui l’únic que tingueu el mateix problema. El millor que podeu fer és anotar el missatge d’error i buscar en línia la solució o solució. Si es tracta d’un problema conegut, normalment Microsoft publicarà el problema, l’estat i el calendari per a una correcció permanent. De vegades, l'empresa fins i tot publica solucions temporals per a alguns problemes.\nA més d'errors i errors inesperats que es podrien ocultar a Windows 10 versió 1809, hi ha un munt de problemes coneguts (no considerats errors) que es poden produir durant el procés d'actualització. Per exemple, un codi d’error que comença amb 0xC1900101 (per exemple, 0xC1900101 - 0x20004, 0xC1900101 - 0x2000c, 0xC1900101 - 0x20017, 0xC1900101 - 0x30018, 0xC1900101 - 0x3000D, 0xC1900101 - 0x4000D, 0xC40000101normalment un error del controlador de dispositiu.\nSi trobeu l'error 0xC1900208 - 0x4000C, vol dir que anl'aplicació és incompatible amb l'actualització. Un altre codi d’error comú és 0x80070070 - 0x50011 (0x50012 o 0x60000), la qual cosa significa que generalment no hi ha prou espai al dispositiu per completar l’actualització.\nQuan es tracti d’errors i altres problemes que no coneixeu la solució, envieu les vostres preguntes als ABCwebcamsforums. També podeu contactar amb l'assistència de Microsoft directament o a Twitter@MicrosoftHelps. Si esteu ubicats a prop d’una botiga Microsoft, porteu el dispositiu a la botiga per veure si algú us pot ajudar.\nSi suposem que no és un problema amb la nova versió, la millor manera d’evitar problemes durant una actualització és realitzar unainstal·lació neta de Windows 10 amb l’actualització d’octubre de 2018i, a continuació, simplement reinstal·leu les aplicacions, torneu a aplicar la configuració i restaureu els fitxers de còpia de seguretat.\nQuan l’actualització d’octubre de 2018 estigui disponible, en lloc de fer una instal·lació neta, també podeu provar una actualització al lloc mitjançant l’Eina de creació de suports que us guardarà les vostres aplicacions, configuració i fitxers.\nPer fer una actualització al lloc, descarregueu-laEina de creació de suportsde Microsoft, feu doble clic al fitxer per llançar l'eina i utilitzeu-laActualitzeu aquest PC araopció A continuació, seleccioneu l’opció de conservar els vostres fitxers i aplicacions (si encara no està seleccionat) i continueu amb les indicacions a la pantalla. (Consulteu aquesta guiaper a instruccions més detallades sobre com actualitzar a la versió 1809.)\nSi no esteu preparat per fer el salt a l’actualització de Windows 10 d’octubre de 2018,podeu ajornar les actualitzacions de funcions fins a un moment posterior- o utilitzaraquesta guia per tornar a la versió anterior del sistema operatiu.\nSi veieu errors o problemes a la instal·lació de la nova actualització de funcions, podeu utilitzar-laABCwebcamsforumsper demanar ajuda.\nCom muntar una unitat com a carpeta a Windows 7\nCom canviar el color del tema del panell d’eines de desenvolupador a Microsoft Edge\ndescarregar pintura fresca\nplantilla de fons de pantalla Xbox One


Junta Directiva de La Unió - La Unió\nMembres associats col·laboradors\nOficina d’Atenció a l’Associat\nLínies estratègiques 2016-2020\nÒrgans de participació dels associats\nRepresentació institucional i àmbits de negociació\nParticipació i col·laboració en institucions i entitats\nPremis La Unió a la Innovació en Gestió\nManifest Una nova societat, una Unió més compromesa\nLlei reguladora de l'Eutanàsia\nEstudis i recerca\nPRACTICUM En gestió sanitària\nConvenis col·lectius del sector sanitari\nConvenis col·lectius del sector social\nAltres convenis col·lectius\nRelació d'ofertes vigents\nLlistat de currículums\nComunicació i premsaBlogContactarVersión en español\n* Nom usuari\nMantenir sessió 30 dies (amb cookies activades)\nComitè de Sectors\nConsell de Coordinació\nEntitats adherides al Manifest\nWebinar de La Unió\nProcés de l'Eutanàsia\nNota Informativa de La Unió Llei d'Eutanàsia\nParticipem en espais de debat\nNomenats els membres de la Comissió de garanties i avaluació de Catalunya sobre la llei de l'eutanàsia\nFormació per a professionals amb UCf\nÒrgan de govern i estructura executiva\nInnovar X Transformar\nPerfil de Compromís Social\nCatàleg de serveis de la Fundació Unió\nPla d'acompanyament post COVID-19\nConsultoria de gestió\nCodi Tipus i protecció de dades\nAcreditació i benchmarking\nAssessorament en responsabilitat penal de les persones jurídiques\nRequisits de certificació\nPreu de la matrícula\nCentres de pràctiques on es desenvolupa el programa\nMembres del Grup Promotor\nJunta Directiva de La Unió\nNotes de premsa de La Unió\nNotes de premsa dels associats\nLa Unió als mitjans\nFont dels continguts\nEls continguts i les notícies són elaborades per La Unió excepte les notes de premsa dels associats que facilita cada entitat.\nEl passat 29 de juny, es va celebrar la Junta Directiva de La Unió en el transcurs de la qual, el coordinador general de les Tecnologies de la Informació i la Comunicació del Sistema de Salut, Pol Pérez, va presentar el Pla Director de Sistemes d'Informació del Departament de Salut. Pérez va destacar que cal reduir el nombre de plataformes; que s'ha de promoure que les implementacions es facin amb regles compartides que permetin la compartició de know how tecnològic i de processos en plataformes i versions més estandarditzades; que les noves plataformes ja contemplin l'ús d'un model de dades també estandaritzat i que la incorporació de tecnologies/processos en resposta a noves necessitats assistencials es faci a nivell global. Després de la seva intervenció, el torn de paraules per part dels associats a La Unió va ser molt participatiu a causa dels dubtes que genera aquest Pla Director.\nA la segona part de la reunió, es van tractar diferents aspectes, entre els quals cal destacar:\nEl president de La Unió, Enric Mangas va explicar la darrera reunió mantinguda amb el director i sots director del Servei Català de la Salut, durant la qual es va abordar la situació de les llistes d'espera, la situació de la rehabilitació i la contractació 2017.\nEl director de prospectiva i anàlisi econòmica de La Unió, Josep Fusté, va presentar el Pla d'estabilització del sector sanitari concertat, un document de proposta al CatSalut perquè permeti, a mig termini, minimitzar la situació de la pèrdua del poder adquisitiu dels professionals, en el marc de la negociació col·lectiva, i que ajudi els centres a normalitzar els comptes d'explotació per recuperar la política d'inversions (reposició i nova inversió). El document es va aprovar per unanimitat de la Junta Directiva.\nEn l'informe de la direcció general, la directora de participació associativa de La Unió, Anna Riera, va presentar el document de proposta per tal que La Unió es presenti a la candidatura del Congrés Mundial d'Hospitals 2020 a Barcelona hostatjant la International Hospital Federation (IHF) i la Junta va aprovar la presentació a la candidatura de forma unànime.\nS'aprova que el Consorci del Laboratori Intercomarcal de l'Alt Penedès, l'Anoia i el Garraf (resultat de la unificació de l´antic Consorci del Laboratori de l'Anoia, el Laboratori Clínic Intercomarcal de Vilafranca del Penedès i el Laboratori de l'Hospital Residència Sant Camil, de Sant Pere de Ribes) formi part de Junta Directiva de La Unió.\nS'aprova l'adhesió al Cercle de Salut.\nPer ampliar la informació sobre el Pla Director de Sistemes d'Informació del Departament de Salut, vegeu el document adjunt.\nPresentació Pol Pérez\nLa Unió Catalana d'Hospitals\nCom arribar-hi a La Unió\nPublicacions de La Unió\nMemories i anuaris\nAvís legal · Política de cookies · Política de privacitat · Mapa web · Contactar\nValència, 333 baixos\n08009 Barcelona (Barcelona)\nTel 93 209 36 99\nData última actualització:&nbsp22/10/2021


Casas Nuestras Roquetas de Mar Roquetes de Mar Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nCasas Nuestras Roquetas de MarCalle Diagonal, Sabinar, Roquetes de Mar, Espanya, 04740 - Veure al mapaExcepcional9,1Basada en21comentarisCasas Nuestras Roquetas de MarVeure més fotosplatjaVeure més fotosVeure totes les 33 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Roquetes de Mar, no busqui més enllà de Casa Nuestra. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Casa Nuestra, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, restaurant, bar. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent camp de golf (a 3 km), piscina exterior, buceig, massatge, solàrium. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Roquetes de Mar, el Casa Nuestra és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Nosaltres vàrem haver d’esperar que morís el dictador. – Tot ve d'udol\n3 Març 20111 Novembre 2011\tNosaltres vàrem haver d’esperar que morís el dictador.\tSom una societat contradictòria i amb molts de prejudicis, prejudicis de tot tipus, també polítics: “tots són iguals”, els polítics. Ningú ho diu dels empresaris, mestres, ferrers, picapedrers… I darrere molts de casos de corrupció, a més a més d’un polític, hi ha hagut molts d’empresaris. També sovint sentim dejectar polítics com Chávez, a qui es titlla de vertader dictador. “Chavez és vol perpetuar en el poder i se les ha enginyades per poder ser reelegit indefinidament”, diuen. Això sense tenir en compte que moltes democràcies occidentals poden elegir els seus representants una, dues, tres vegades, … sense que ningú pensi que aquell mandatari pretengui ser un dictador o es vulgui perpetuar en el poder. Chávez ha desenvolupat polítiques educatives i socials que han ajudat les classes més desafavorides, però Chavez també té un discurs i unes formes autoritàries. És ver. Tampoc no agrada per la seva actitud messiànica, d’acord. Però, des d’occident s’han lloat repetidament dictadures per la seva “incipient” democràcia (diguem-ho així) que no és altra cosa que una pura representació de titelles. Els nostres governants es fotografien amb famílies reals, emirs, xeics, coronels, generals i els anomenen amics o aliats. Necessitam el seu petroli i el seu gas. Són aliats econòmics que regalen cavalls, inverteixen en equips de futbol i en les caixes que es convertiran en bancs (quina gràcia). És igual qui ens alimenti, mentre tenguem menjar… Les revistes i diaris ara es fan ressò de la bellesa de les primeres dames i de les seves mans foradades (a costa del seu poble, però). La bellesa, la riquesa, els cotxes, la guapa reina occidentalitzada que participa en actes benèfics i que malgasta ingents quantitats de diners en trivialitats són cosa guapa per mirar. Quina elegància, que n’és de guapa …\nSom capaços de criminalitzar presidents elegits democràticament i de lloar dictadors que tenen el poble sotmès. No es poden justificar determinades actuacions d’algunes persones pel simple fet que hagin estat elegides pel poble: “això és el que la gent vol”. No. Sobradament ho sabem per terres mallorquines i sobradament tenim exemples des de dictadors repugnants moralment fins a presidents moralment reprovables. Però som humans, tendenciosos, partidistes, … i a més a més estam sotmesos a la parcialitat dels mitjans dels mitjans de comunicació. Sabem allò que volen que sapiguem, ens marquen l’agenda informativa. Així, els amics i veïns de fa dos dies ara són criminals de guerra i Chavez segueix essent un dictador. Però Chavez es va atrevir a malparlar al Rei i això no se li perdona, el Rei és intocable, malgrat ho sigui per raons de naixement i el seu fill hereti el tron (anacronisme!?).\nVeim aquests pobles revoltats des del prejudici, des de l’òptica europea. Els veim com a societats tancades en si mateixes, des del fanatisme religiós, des de la incultura, etc., etc. Però ells són capaços d’enderrocar els seus règims -ja veurem si hi triomfarà la democràcia o no. En canvi, nosaltres vàrem haver d’esperar que morís el dictador.\nPublicat a Ingènere humà, PoliticafriccióEtiquetat Corrupció, EuropaPer Biel Coramet1 comentari\tUn pensament sobre “Nosaltres vàrem haver d’esperar que morís el dictador.”\tjaume alomar ha dit:\t9 Març 2011 a les 14:04\t“…es fotografien amb famílies reals, emirs, xeics, coronels, generals i els anomenen amics o aliats.” Fins hi tot hi ha caps d’estat occidentals (sense anar més enfora el cap d’estat de l’estat espanyol) que tractava de germà al difunt rei del Marroc i ara de fill a l’actual rei. Tant un com l’altre ara son amics nostres, amics dels occidentals, com eren Sadam Husein, Bin Laden o Gadaffi, fins que algú es desperti i consideri que del dia a la nit han tornat dictadors (i que no ho són ara?). Quan arribi aquest dia el nostre estimat rei, haurà de respondre per les seves declaracions? Bé, sempre podrà que ell té immunitat, impunitat i el que sigui necessari; per qualque cosa és el rei!!.\nPer cert, estic cansat de veure telenoticies o diaris que presenten els tunissians, egipcis o libis com a gent tercermundista quan no n’hi ha cap que no parli amb anglès i el mérs important, han tengut els “collons” de fer fora el seu dictador de torn. A Espanya només podem dir que varem tnir una “transició envejable”, evidentment no per tothom.\n← Captura d’un Lleodril a l’escola.Sígfrid executat al matí. →


Llibres: 4 propostes per aquest estiu\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right Quatre llibres per llegir aquest estiu\nQuatre llibres per llegir aquest estiu\nAmenitzeu aquest estiu de ventilador i peus a la gelera amb aquest quatre llibres que us recomanem!\nPer Josep Lambies Data de publicació: divendres 8 agost 2014\nDe petits detestàveu els matins d'agost amb la pudor del repeŀlent de mosquits que us pujava per les cames i els maleïts exercicis del 'Vacaciones Santillana', que sempre fèieu a contracor amb el banyador preparat per quan s'aixequés la veda a les 11 en punt. Jo no us torturaré de la mateixa manera. Sou grandets per fer el que us roti amb el vostre estiu. Ara, si voleu seguir el meu consell...\nL'herba de les nits (Patrick Modiano)\nEviteu els succedanis de Ken Follet, les noveŀles d’hipermercat i aeroport tipus 'La princesa Paca' i derivats. Si el que us agrada és el rotllo històric, comenceu el mes amb l’última de Patrick Modiano, el de la Trilogia de l’ocupació, que escriu sobre un París fantasmal sortit del coŀlaboracionisme, on hi ha més misteri i boira que en qualsevol d’aquestes milongues sobre templaris i rituals de maçoneria que pesen més que un roc a la faixa. Té poc més de 150 pàgines, així que no us embargarà les vacances com aquests totxos execrables.\nPastoràlia (George Saunders)\nPels volts de Nadal, el 'New York Times' publicava una llista dels millors llibres del 2013, triats pels seus crítics. Un d’ells era '10 de desembre', de George Saunders, un recull de contes amarats d’un humor tan negre com la tinta del calamar que ens van deixar a tots de pasta de moniato. Fa poc que els d’Edicions de 1984 van treure aquest nou aplec de relats que no crec que us duri més de tres vespres a la tauleta de nit. Són 180 pàgines!\nA l'oest de Roma (John Fante)\nAra us recomanaré un clàssic. Un de John Fante. Curiós, el seu cas: va morir fa més de trenta anys, però fins que en Martí Sales no va treure la traducció catalana de 'Plens de vida', era poc menys que un desconegut a casa nostra. Ara, en canvi, s’ha convertit en un imprescindible. 'A l’oest de Roma' és l’últim llibre que n’hem desenterrat. Curtet, però brutal.\nN’esteu fins als nassos de rellegir 'Els deu negrets', les trames d’Andreu Martín ja estan molt vistes, i per més que us seguiu enganxant a les reposicions de 'S’ha escrit un crim' us esteu adonant que hi ha massa laca, ombreres i naftalina vuitantera. Amants de la novel·la negra, no us perdeu l’última d’en Pere Antoni Pons: hi surten el taüt de River Phoenix, el cadàver d’un pederasta i un paisatge insular devastador. Aquesta és un xic més llarga que les altres. Potser us dura fins a principis de setembre i tot!\nTres estius horribles\nEl del relat de John Cheever, veí d’un suburb americà, que en un dia de ressaca va decidir creuar la contrada saltant de piscina en piscina, i es va quedar atrapat en un estiu etern. Burt Lancaster li va donar vida al cine.\n¿Heu llegit 'Algo supuestamente divertido que nunca volveré a hacer'? És un dels seus microassajos, còmic i queixós a parts iguals, en què explica una terrible experiència a bord d’un creuer pels mars del Carib.\nA 'Sang a la piscina', el mític detectiu d’Agatha Christie se’n va anar a passar un cap de setmana a la mansió Hollow i es va trobar una escena tipus 'Sunset boulevard': un cadàver banyat en clor.


50è ANIVERSARI - Casal Familiar De Viladecavalls\nmarç 8, 2019 març 8, 2019 Casal\nCom ja sabeu, aquest any és el 50è aniversari del Casal Familiar de Viladecavalls. És una efemèride molt important per una entitat com la nostra que sempre ha volgut ser un eix d’unió i de trobada entre els convilatans de Viladecavalls.\nPer celebrar aquest aniversari prepararem durant tot l’any diferents activitats per rememorar el significat del Casal al nostre poble i als nostres cors. Esperem retrobar-nos amb tots vosaltres en els diferents actes que organitzem i us animem a ajudar-nos a aportar idees i a col·laborar perquè el 2019 sigui un any especial i entranyable per a tots els socis del Casal Familiar.\nD’entrada hem creat un logotip que es va presentar a l’assemblea ordinària per commemorar aquest 50è aniversari i que utilitzarem per identificar la celebració en tots els actes i activitats que es realitzin durant aquesta campanya.\nSense més, només ens queda felicitar-vos per aquests 50 anys a tots els socis i sòcies que feu possible que el Casal segueixi sent una entitat especial pels més petits, pels joves, els pares i mares, els avis i àvies i per a tota aquesta comunió de socis que en formem part.\nSalut i a per 50 anys més!\n← 3a PUJADA AL ROS\nCaramelles 2019 →


Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI - Página 3\nSecció italiana del circuit modular Calderí-MOMI\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Gen 08, 2014 11:30 am\nSóc nou a Itàlia i té la primera notícia dels italians!\nLes imatges hi són tan aviat com arribi a un kit de fotografiar. Es desmunten i una caixa plana, sempre que el costat.\n- Només dos caps estàndard Momi - Euro 25,00\n- Mòdul Kit 30x60 - Euro 35,00\n- Mòdul Kit 60x60 - Euro 45,00\n- Mòdul kit 120x60 - Euro 55,00\nMés despeses d'enviament. Per a Itàlia, cal afegir € 12,00. No sé per a Catalunya. Si t'interessa et puc dir.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Gen 09, 2014 8:10 am\nI no feu cap kit 90x60 cm?\nEsperem impacients les primeres imatges...\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Ds Ago 30, 2014 5:15 am\nSón per presentar el desenvolupament del sistema de Momi a Itàlia. Com vostè sap que hi ha hagut problemes entre el nostre grup i un petit fòrum italià. Per despit que han decidit fer un sistema modular dels seus que no és compatible amb Momi. Ara tenim dues xarxes en els mòduls. La nostra és Momi que només es pot connectar a un altre sistema a través del panell de passatge. Per als problemes que no crec que es connectaran els dos sistemes!\nDaniel escriu de tant en el fòrum italià, però ningú respon, perquè és part d'un altre sistema. Qui els veu ens fereixen i després també Momi.\nEl nostre sistema és Momi però és des de fa molt de temps. La meva malaltia i els problemes que pateixen les persones que treballen amb mi s'han desaccelerat. Per llest el bàsic. Estem posant la pista en aquests dies. Per Hobby Model Expo a finals de mes tindrem els mòduls del nostre projecte i estem preparats amb connexió ferroviària amb la resta del camí.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Ds Ago 30, 2014 8:06 pm\nEm saben molt greu tots els petits problemes que comentes...\nD'adopció d'un sistema Modular ha de ser una desició lliure personal o col.lectiva, però mai hauria de ser un motiu de disputa, des-unió, o enfrontements...\nCadascu ha de poder triar el sistema modular que més li agradi, o que més li convingui pels seus interessos...\nA FiraTren, aquest setembre, connectarem 4 sistemes modulars diferents de escala IIm... 3 són compatibles MOMI, 1 recareix un "tram" d'adaptació... Però l'important és salvar les diferencies i estar units... I poder jugar tots junts...\nM'alegra veure l'estructura del primer mòdul... És fusta de 15mm? Quines dimensions té?\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Ds Ago 30, 2014 9:18 pm\nMalgrat els problemes que tinguen eos modulistes, es important qe no ho deixeu.\nGracies per les informacions.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Set 17, 2014 11:02 am\nEl primer mòdul està prenent forma. Seguiment establert amb cura de respectar les normes. Comences amb alguna cosa fàcil, a continuació, seguiu els mòduls com pel nostre projecte.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Set 17, 2014 4:52 pm\nBravo... Tan de bo algun dia poguem muntar-los junts...\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Set 17, 2014 5:18 pm\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Set 17, 2014 8:44 pm\nEsperem que aquesta reunió\nSperiamo che questo incontro\nnous espérons cette réunion\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Oct 02, 2014 2:09 am\nI "el nostre objectiu. Mentrestant, felicitacions a Riccardo Salvati que està treballant per al sistema Momi italià. Durant la fira Expo Hobby Model a Milà vam fer la presentació del primer mòdul.\nEls altres estan en tràmit i crec que el llarg hivern portarà alguna cosa nova.\nE' il nostro obiettivo. Intanto i complimenti vanno a Riccardo Salvati che sta lavorando per il sistema MoMi Italiano. Durante la fiera Hobby Model Expò di Milano abbiamo fatto la presentazione del primo modulo.\nGli altri sono in cantiere e penso che il lungo inverno porterà qualcosa di nuovo.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Oct 02, 2014 3:09 am\nAixò son bones noticies...\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Oct 08, 2014 10:47 am\nAmb una lleugera variació sobre el tema Calderí-Momi també pista italiana té cames. Sistema similar però obtingut amb diferent marca que requereix l'estructura de muntatge. Alçada ajustable +/- 2,5 cm.\nEl nostre company Riccardo Salvati començar a posar llast. Aparença veu bé. Què penses?\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Oct 08, 2014 1:18 pm\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dc Oct 08, 2014 7:35 pm\nAquest sistema de potes és el que utilitza el company Euripo... Compra les potes a una ferrateria de barri...\nD'altra banda em sembla que el suport de les potes és debil, i pot ser massa fràgil si hi ha molt tragi... Potser posaria un tac de fusta a la punta perquè la fusta que serveix de suport a la pota no estigues en voladis...\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Oct 09, 2014 12:39 am\nConsell vàlida. Estem arreglant amb estructura de fusta que fa la força.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Oct 09, 2014 2:36 am\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Oct 09, 2014 5:58 am\nel dia que ens trovem tots serà una trobada INTERNACIONAL!!!!, italia, anglaterra, frança, catalunya!!!\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dj Oct 09, 2014 1:02 pm\nEsperem que aquest dia és aviat. Ens estem preparant tot i que només hem poc en comparació amb vostès que han començat abans.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dv Oct 10, 2014 8:05 pm\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dg Oct 19, 2014 11:28 am\nQuan no està treballant amb el mòdul, es comença a treballar en els detalls.\nEdifici de serveis en construcció. Forex amb gravats.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dg Oct 19, 2014 6:01 pm\nCom ho fas per a gravar el Forex, Massimiliano?\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dg Oct 19, 2014 7:02 pm\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dl Oct 20, 2014 11:58 am\nNon ë Bruciata. Se Incide.\nNomés un clau o un ganivet afilat amb fulla de bisturí.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Dl Oct 20, 2014 6:30 pm\nAixò és totalment art.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI Ds Oct 25, 2014 12:54 am\nDesprés que el primer mòdul de llast Momi nostra accionista Riccardo.\nL'OTAN també el primer encreuament de ferrocarril.\nAgraïm els seus suggeriments i opinions.\nAssumpte: Re: Secció italiana del circuit modular Calderí-MOMI


Holiday home Markovac 11 Markovac Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Markovac.\nMarkovac, Markovac, Croàcia - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Markovac 11\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Markovac, no busqui més enllà de Holiday home Markovac 11. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Markovac 11 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina exterior. Holiday home Markovac 11 és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Markovac.\nAllotjaments a Markovac


Pintura subaquàtica. 150 anys d´història 2016. En Museu Maritim de Barcelona, Barcelona | La Ventana del Arte\nL’MMB ofereix per primera vegada al públic la possibilitat de recórrer la història d’un gènere pictòric força desconegut. La mostra permet valorar per mitjà de la mirada de diferents artistes la interpretació de la particularitat plàstica, lumínica i cromàtica dels diferents espais i paisatges submergits pintats sota l’aigua. Conformen la mostra alguns objectes dels escassos artistes que s’han atrevit a practicar aquest tipus d'art.\nAl llarg de la història les diferents civilitzacions han representat la seva particular visió del món submarí. A través de la imaginació i de l'escasa informació real obtinguda en les incursions en aquest medi. No és fins el segle XIX que arriben les primeres imatges fidedignes dels fons submarí.\nA la mostra podrem veure obres, d'entre d'altres, les del pintor, Alfonso Cruz que al nostre país és un dels pocs artistes que es dediquen a la pintura subaquàtica.\nCruz té una dilatada experiència com a pintor i bussejador professional. L'any 1982 va donar un important gir a la seva trajectòria artísitca per iniciar-se en l'experiència de pintar sota el mar.\nInicio » Mapa de museos y exposiciones » Cataluña / Catalunya » Barcelona » Barcelona » Museu Maritim de Barcelona » Pintura subaquàtica. 150 anys d´història » exposición Nº 16520


Ludi Saguntini – Teatre Grecollatí – IES JUAN de GARAY – 46012963@gva.es\nLudi Saguntini – Teatre Grecollatí\nPROGRAMACIÓ DEL FESTIVAL (fes click)\nUna senya d’identitat del nostre IES Juan de Garay és la programació d’activitats extraescolars, tan importants per a la formació completa del nostre alumnat. Fins i tot, en pandèmia, hem pensat que era més necessari que mai fer-les!\nAixí l’alumnat de Cultura Clàssica i d’Arts Escèniques i Dramatització de 4t d’ESO anaren al teatre el dimarts 20 d’abril de 2021 a Sagunt a veure la representació de la comèdia d’Aristòfanes, Les Assembleistes, posada en escena pel grup Caligae, de Yecla.\nEl dijous 22 d’abril va ser l’alumnat de llatí de 4t d’ESO i el de llatí i grec de 1r i 2n del Batxillerat d’Humanitats qui va tenir el plaer de veure la representació de la tragèdia de Sòfocles, Antígona. El grup actuant era Komos, del Districte Marítim de València. La pluja va ser-hi present, però l’actuació es va canviar al teatre Mario Monreal, també de Sagunt. Quina sort vam tenir!!\nAra tocava tornar al teatre romà de Sagunt a l’aire lliure, el divendres i a veure una comèdia de Plaute, Els Bessons, també representada pel mateix grup del dijous. Aquest dia era l’alumnat de Cultura Clàssica de 3r d’ESO qui gaudiria de l’excursió!!\nA més el grup d’Arts Escèniques del nostre institut VA REBRE EL PREMI ESPECIAL PER HAVER PARTICIPAT A LA MODALITAT TALIA DEL CONCURS COMPITALIA, convocat per l’Associació Prósopon Sagunt, organitzadora del Festival de Teatre grecollatí dins dels LUDI SAGUNTINI. La nostra enhorabona i a la seua professora Cristina Morant!!\nGràcies al nostre alumnat i a les seues famílies per haver confiat en què seria possible acudir a les representacions teatrals en uns temps tan complicats; i a les professores que van apostar per aquesta activitat extraescolar.


UE Llagostera-Costa Brava 2-1 Hércules CF: La força dels almogàvers pot amb tot | Llagostera - Web Oficial\nUE Llagostera-Costa Brava 2-1 Hércules CF: La força dels almogàvers pot amb tot\nLlagostera és un poble petit, el Municipal un camp humil i la UE Llagostera-Costa Brava el club amb menys recursos de Segona B. Res a veure amb Alacant i un tros de camp com el Rico Pérez. El que passa és quan a una part important del poble gosa concentrar-se al Municipal i per animar un equip emb el caràcter del Llagos, conquerir aquesta plaça es fa molt complicat. Et diguis Hércules o portis el nom de qualsevol altre club històric amb passat a Primera Divisió. I dissabte va quedar demostrat una vegada més. Hércules, ferit per les anteriors batalles perdudes, venia disposat a ocupar Lacustaria i sortir victoriós. Però es va formar un autèntic exèrcit d’almogàvers per alçar la primera victòria a la fortalesa del Municipal. Oriol Alsina, com sempre, va liderar la resistència en aquesta remuntada, en aquest primer triomf a casa. El Municipal va començar la tarda fent goig amb la presentació del futbol base i va acabar fent goig amb el triomf del primer equip. De fet, tots i cada un dels petits almogàvers que es van deixar la veu animant els seus ídols del primer equip són molt culpables d’aquest nou llagosterasso. Perquè, sí, ens hem acostumat a veure-ho, però que un conjunt d’un poble de 8.000 habitants com Llagostera guanyi a un equip d’una ciutat com Alacant de més de 330.000 s’ha de continuar definint com un llagosterasso.\nQuan busques una paraula al diccionari, la definició d’aquesta sempre va acompanyada d’algun exemple per ajudar a entendre el seu significat. En el cas del terme ‘equip’, la paraula ‘UE Llagostera’ hauria de figurar en l’exemple. No es pot denominar d’altra manera el grup que formen els nois d’Oriol Alsina, sempre disposats a donar-ho tot per l’altre, a arribar a on no arribi el company, a entrar a l’onze per un company i fer-ho igual. Noms com els d’Eric, Aimar i Lucas Viale figuraven a la llista de baixes. Però el Llagos té l’art de fer que les absències es notin el menys possible com va demostrar contra l’Hércules. Sergio Cortés, des del punt de penal en dues ocasions, va ser l’encarregat de capgirar el gol de Carlos Martínez i coronar un vertader recital d’equip, un concepte que el Llagostera representa com ningú.\nAmb baixes sensibles, però sabent que a la plantilla sempre trobarà jugadors que entraran i ho faran igual de bé que els que no hi són, Oriol Alsina va optar per un onze inicial amb Marcos a la porteria; Noel i Diego com a parella de centrals amb Crespo de lateral dret i Maynau de lateral esquerre; Juvanteny i David García al doble pivot i Nahuel i Cortés a les bandes i Sascha a dalt amb Gil Muntadas per darrere. L’Hércules, amb l’orgull tocat després d’un mal inici de temporada, va despertar des del principi del partit la bèstia que porta dins i va atacar la porteria de Marcos des del minut 1. Però el Llagos no es va deixar atemorir i va ensenyar les urpes amb una jugada d’estratègia que va acabar a les mans de Falcón. La igualtat regnava al Municipal però l’Hércules, que cada vegada feia circular la pilota més ràpid i ho intentava amb entrades per banda, va desnivellar el marcador al seu favor amb una bona acció personal de Carlos Martínez. El ’10’ va rebre entre línies i va col·locar un xut ajustat al pal des de la frontal al minut 14.\nLa resposta del Llagos, tan instantània com contundent. Sascha, que el dia que es retiri podrà guanyar-se la vida perfecament donant classes magistrals de com baixar la bola, va fer aterrar una pilota llarga i va ser objecte de penal. Sergio Cortés va prendre la responsabilitat des dels 11 metres i cap a dins. Molta sang freda la de l’extrem cardedeuenc per enganyar amb molta seguretat un veterà com Falcón, empatar, i marcar, de pas, el seu primer gol com a almogàver. L’empat del Llagos va esperonar encara més l’Hércules, que se’n va anar amb decisió cap endavant. Tot i així l’equip llagosterenc, cada vegada més sòlid sense pilota amb el pas dels minuts, no va permetre cap ocasió clara fins el descans més que un cop de cap en una falta lateral. Els alacantins van insistir sobretot per banda esquerra amb les internades de Borja, que es va batre en un apassionant duel individual amb Crespo del que el mallorquí en va sortir vencedor. Minuts abans del pas per vestidors, Gil Muntadas va rebre un altre penal i Sergio Cortés, sense que li tremolés el pols, va repetir com a encarregat de materialitzar el llançament.\nEl guió del partit no va registrar cap canvi al segon temps. L’Hércules administrava i el Llagos contenia, posant cada vegada més complicacions al quadre alacantí. Els visitants havien pogut filtrar passades entre línies a la primera part però no ho van poder fer a la segona, ja que el mig del camp del Llagos es va posicionar de manera més escalonada per tapar els passadissos interiors. D’aquesta manera, les bandes de l’Hércules van reclamar més atenció. Però els extrems del conjunt de Jesús Muñoz main va gaudir de situació d’avantatge gràcies al treball solidari dels extrems del Llagos, en tot moment recolzant els laterals. I si feia falta, Sascha es marcava una cursa des del mig del camp per ajudar a tapar. I és que, en aquest equip, ocupis la posició que ocupis, la solidaritat no té límits. Tot i així, i malgrat topar amb un excels exercici defensiu com el del Llagostera, l’Hércules va aconseguir imposar la seva qualitat en un curt lapse de temps on el conjunt d’Oriol Alsina va saber patir. Un breu període de temps on els jugadors del Llagos es van jugar la integritat física per salvar el seu equip. Primer Diego González, va posar la cara per tapar un potent xut, després Marcos va recórrer a una estirada brutal per evitar el gol, i immediatament, Crespo va posar el ventre en el rebuig per salvar l’empat.\nEncara Nani va culminar una bona acció personal amb un tir al lateral de la xarxa i Carlos Martínez va tenir un cop de cap al final d’aquest tram més crític. Els més patidors podien pensar que això era un preludi del que li esperava al Llagos fins al final del partit davant d’un Hércules que anava amb tot però res més lluny de la realitat. L’equip llagosterenc, amb el suport infinit dels més de 1.300 almogàvers congregats al Municipal, va ser capaç d’aguantar sense patir fins el final del partit. Els homes de refresc -Bigas va entrar per Maynau, Pol Gómez per Juvanteny i Pasquina per Cortés-, hi van tenir molta culpa, ja que van aportar molta consistència. Victòria que sap molt bé i que ens fa sentir encara més orgullosos de ser almogàvers. La propera parada és Orihuela dissabte que ve a les 19:00. Ho donarem tot, però, fem el que fem, ningú ens podrà treure ja aquesta inoblidable tarda de dissabte.\nFOTO 1: Els jugadors van convertir el Municipal en una fortalesa inexpugnable amb l'ajut dels almogàvers\nFOTO 2: Crespo va saber contenir el potencial ofensiu de l'extrem Borja\nFOTO 3: Sascha, un treball descomunal amb i sense pilota, com tot l'equip


Revista número 18 – 1001\n1 de desembre de 2012 26 d'agost de 2021\nPortada de la Revista 18\nUn Milú juganer és el protagonista de la revista del desembre de 2012, un any força positiu per l’associació tant a nivell econòmic com a nivell d’activitats, tal i com destaca el president Víctor Niubò en l’editorial. Un dels principals actes d’aquest any ha estat la trobada tintinaire a Sant Andreu de Palomar (per primer cop a Barcelona), fet que recull en Josep Sucarrats al primer article de la revista després de les habituals notícies i curiositats breus de la secció “Calaix de sastre”.\nL’Enric Roig ens relata una setmana cultural a l’entorn de Tintín a l’escola Mare de Déu de Núria, en Joan Manuel Soldevilla ens fa treballar la imaginació (o no?) en base a un extracte d’una novel·la de Teresa Pàmies a “Tintín va venir a Barcelona” i en Lluís Ribé ens explica les il·lustracions que feia Hergé per Nadal i l’Any nou a “Cap d’any”. D’altra banda en Xifort ens il·lustra en les pàgines centrals la comercialització els anys 60 d’un refresc amb gas anomenat Tintin Orange i en l’article “La novíssima cançó” ens parla de les referències a Tintín en cançons de grups catalans.\nFinalment en Jacint Guillem, tot un expert en les fonts d’inspiració que utilitzava Hergé, ens sorprèn en aquest cas amb les de “El secret de l’Unicorn”. Com podeu comprovar una sèrie d’articles ben interessants que complementats amb les seccions habituals ens faran passar una estona molt agradable amb la seva lectura.\nTintín a l’escola\nTintín va venir a Barcelona\nLa novíssima cançó\nConversant amb: Oliveira da Figueira\nVides paral·leles: Tharkey, el sherpa


Els pastissers gironins confien vendre més de 157.000 mones, un 5% més que el 2017 - Diari de Girona\nacn / ddg | girona 28.03.2018 | 10:03\nEls obradors de les pastisseries artesanes de Catalunya ja treballen intensament per enllestir les mones que es posaran a la venda per aquesta Pasqua.\nUn dels principals protagonistes de les figures de les mones de Pasqua d'enguany serà Coco, l'última pel·lícula de Disney. Els protagonistes d'aquest film d'animació conviuran amb altres personatges familiars per al públic infantil com són les figures de Star Wars, els jugadors del Barça, els superherois de PJ MAsks, Ladybug o els cadells de la Patrulla Canina. També està tenint un "repunt molt important" el personatge del Mic, protagonista de la sèrie de TV3.\nD'altra banda, també creix la demanda de les mones personalitzades, que s'elaboren amb la tècnica del 'xocotransfer'. Amb aquesta tècnica, basada en la impressió en tintes alimentàries, i en un termini de 15 dies, els clients poden traslladar a la xocolata les imatges que desitgin.\nUna de les mones que més demanaran els petits de la casa durant aquesta Pasqua - ACN\nPel que fa als preus d'aquesta peça tradicional de pastisseria varien en funció de la grandària de la figura de xocolata i el tradicional pa de pessic.\nEl Gremi de Pastissers Artesans de les comarques gironines afronta aquesta Setmana Santa amb bones perspectives a nivell de vendes. Confien superar les 157.000 mones, el que representa un 5% més que l'anterior campanya.\nEl president del Gremi, Josep Costa, ha matisat que no es pot parlar de recuperació perquè les mones continuen essent més petites que abans de la crisi per animar les vendes. Com a conseqüència, els preus també són ajustats. De fet, asseguren que el que es paga per les mones és el mateix que en els últims quatre anys amb preus d'entre 20 i 40 euros en funció de la mida.\nLa mona de xocolata és la "que marca tendència" i la més apreciada a la demarcació, tot i que s'ofereix un ampli assortiment per arribar a tots els gustos. Un any més, les figures de la televisió competiran amb grans clàssics, com el pollet i l'ou, per sorprendre els fillols. Des del gremi, reivindiquen la qualitat d'aquest producte artesanal: "La mona del dia i de pastisseria", subratlla Costa.\nA nivell de Catalunya el Gremi de Pastisseria de Barcelona i Província espera que al conjunt de Catalunya es venguin unes 700.000 mones de Pasqua artesanes, un 1% més que l'any passat.\nSegons ha explicat el president del Gremi, Elies Miró, uns dels motius que explicarien aquest lleuger increment és que enguany la celebració coincideix amb els primers dies del mes, un període més favorable per a l'economia domèstica.\nTot i això, hi ha territoris on s'espera una caiguda important de vendes com és el cas de la demarcació de Tarragona, on preveuen que les vendes puguin ser un 40% inferiors a les del 2017. Quant als preus, aquests es mantindran i oscil·laran entre els 20 i els 100 euros, en funció de la complexitat de la figura.\nPiulets amb tricornis, urnes de l´1-O i llaços grocs, entre les mones més reivindicatives. Comarques\nGremi de Pastissers Artesans de les comarques gironines


Butterworth Juru Guesthouse Penang Malàisia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nParkview Residence, Jalan Perusahaan, Highway Auto-city, Seberang Perai, Penang, Malàisia, 14000\nTemple Manggalanayagi Amman1,67 km\nMasjid Tuan Haji Mohd Desa2,04 km\nMasjid Tok Lebai Hashim2,31 km\nAcadèmia de Salut Mèdica Holistica3,57 km\nAEON Seberang Prai City4,1 km\nEagle's Wing Tabernacle4,28 km\nHospital Especialista Bukit Mertajam4,43 km\nAuto City Juru4,63 km\nEsglèsia Faith Community4,96 km\nEsglèsia Metodista Xinesa Bukit Mertajam4,97 km\nApartament de 55 m2 amb 2 habitació i 1 bany privat a Georgetown\nMés informació sobre Butterworth Juru Guesthouse\nDissenyat tant per oci com per negoci, Juru Autocity Parkview Guesthouse està situat idealment a Seberang Perai; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nJuru Autocity Parkview Guesthouse també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Penang. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nL'ambient de Juru Autocity Parkview Guesthouse es reflexa en cada habitació. aire condicionat, ventilador, caixa forta a l'habitació són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior, ping pong, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Penang, faci de Juru Autocity Parkview Guesthouse la vostra llar.\nEstació ferroviària de KTM Butterworth\nEstació d'autobusos de Pengkalan Raja Tun Uda\nPont de Penang - 9,42 km\nKhoo Kongsi - 13,6 km\nMansió Penang Peranakan - 13,65 km\nMuseu Camera - 14,08 km\nGurney Drive - 16,55 km\nTemple Kek Lok Si - 18,65 km\nPenang Hill - 19,28 km\nParc Nacional de Penang - 26,29 km\nParc Temàtic Escape Adventureplay - 26,94 km\nTemple Manggalanayagi Amman - 1,67 km\nMasjid Tuan Haji Mohd Desa - 2,04 km\nMasjid Tok Lebai Hashim - 2,31 km\nAcadèmia de Salut Mèdica Holistica - 3,57 km\nEagle's Wing Tabernacle - 4,28 km\nHospital Especialista Bukit Mertajam - 4,43 km\nEsglèsia Faith Community - 4,96 km\nEsglèsia Metodista Xinesa Bukit Mertajam - 4,97 km


El Govern decreta ara el confinament total de la Conca d'Òdena durant 15 dies | L'Alerta Canal\nAnoia Catalunya Govern Igualada Òdena Penedès Política Salut Santa Margarida de Montbui SOCIETAT Vilanova del Camí fa 2 anys\nEl Govern decreta ara el confinament total de la Conca d’Òdena durant 15 dies\nL’executiu espanyol haurà d’autoritzar la mesura que restringeix les activitats d’àmbit laboral\nEl conseller d’Interior, Miquel Buch, ha explicat aquest dimecres que el Govern ha aprovat una resolució pel confinament total de la població a la Conca d’Òdena durant 15 dies. En una compareixença, Buch ha demanat a tota la ciutadania quedar-se a casa confinats per “vetllar per la salut dels veïns”, amb excepció dels treballadors dels serveis essencials.\nEl titular d’Interior ha assegurat que després d’iniciar el confinament el passat 13 de març ara es passa a una segona fase on es vol restringir més les activitats en l’àmbit laboral. Això sí, Buch ha dit que han transmès la resolució a la justícia i al govern espanyol.\nL’executiu de l’Estat haurà de validar i autoritzar el confinament.\nDurant la compareixença Buch ha recordat que per vèncer el coronavirus cal la “implicació de tothom” perquè el virus “no viatja sol” sinó que “ens necessita a nosaltres per propagar-se”. Ha defensat que la millor arma per lluitar és “quedar-se a casa”.\nHa explicat que el 13 de març es va iniciar una primera fase del confinament a la Conca d’Òdena que se centrava en la zona perimetral per controlar l’entrada i sortida de vehicles. Com que aquest dijous finalitzava la vigència del període que van acordar, aquest dimecres Buch i la consellera de Salut, Alba Vergés, han signat la nova resolució després de la reunió del comitè tècnic i el consell assessor del PROCICAT.\nBuch ha assegurat que ens els informes del Govern sobre la pandèmia de coronavirus tenen dades que a Catalunya es produeixen 6,9 morts per cada 100.000 habitants.\nUna xifra que a l’Estat és de 7,4 defuncions per 100.000 habitants, a Madrid 27,9 traspassos per cada 100.\n000 habitants i a la Conca d’Òdena 63,1 morts per 100.000 habitants.\nAmb aquestes dades sobre la taula, el conseller d’Interior ha defensat la mesura que l’ha prioritzat per “protegir a la població” i no tant per evitar que el coronavirus es “propagui” fora de la zona. Buch ha dit que no es planteja que el govern espanyol davant de les dades “esfereïdores” no contempli ampliar el confinament.\nBuch ha dit que amb la resolució signada ja no es podia parlar que la mesura sigui només una “recomanació”. Ha reconegut que qui té l’autoritat “per decidir si protegeix la salut és el govern de l’Estat i el poder judicial”.\nPer la seva banda, la consellera de Salut, Alba Vergés, ha explicat que aquesta mesura “dràstica” és “absolutament necessària” per “aplanar la corba de casos” el més aviat possible, tallar les cadenes de transmissió, el risc de transmissibilitat i l’índex de transmissió. “Tot el que fem estricte avui serà temps guanyat després, i si ho fem bé, després ens podrem recuperar millor”, ha dit Vergés.\n“No tenim por de mesures dràstiques”, ha reblat, recordant que les mesures actuals no tindran efecte immediat, sinó d’aquí uns dies. “És una crisi humanitària”, ha conclòs.\nA més, ha recordat que el brot és especialment greu perquè dels 306 casos positius, gairebé la meitat, 140, són sanitaris de l’Hospital d’Igualada, cosa que ha obligat a derivar malalts a l’Hospital General de Catalunya, a Sant Cugat del Vallès, i a reforçar el personal amb plantilla de l’Hospital de Bellvitge. A més, l’atenció primària pediàtrica s’ha concentrat en un CAP i el SEM ha muntat una carpa de triatge per a casos sospitosos de covid-19.\nIgualment, ha dit que no rebutgen cap ajuda exterior, inclosos els hospitals de campanya muntats per l’exèrcit espanyol, que es podrien demanar quan fos necessari. Segons ella, l’augment tant important, tant a la Conca d’Òdena com a la resta de Catalunya, és el que ja es preveia, i sobre la taula de la Conselleria hi ha diversos escenaris plausibles, el més dolent dels quals situa el pic de casos a finals d’abril i amb uns 13.\n000 morts a tot el país. A més, un cop arribi el pic de casos, encara quedaran tres o quatre setmanes complicades.\nLa consellera també ha agraït a la població de la zona l’alt grau de compliment de les recomanacions sanitàries, sabent les conseqüències personals que comporta, que a ella mateixa també l’afecten.\nTags: #Alba Vergés #Conca d'Òdena #confinament #coronavirus #Miquel Buch\nCovid 19 fa 12 mesos\nConsellera Vergés: “Ara ve el més difícil, què és seguir baixant i consolidant aquesta tendència”\nConsellera Vergés: “Hi ha una desacceleració de l’epidèmia de la Covid-19 a tot Catalunya però encara estem molt lluny de l’objectiu”.


Carles Mundó: "L'1 de novembre vaig esmorzar amb els meus fills i la meva dona i els vaig explicar que no tornaria” ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dissabte, 24 de juliol de 2021 21:47 h\nPolítica Última actualització Dijous, 7 de desembre de 2017 14:00 h\n"Volia tenir un record molt especial per l’Oriol. Va ser un moment molt dolorós deixar-lo allà. No me’l trec del cap", explicava el conseller de Justícia destituït\nRedacció | "El moment més trist d’aquest episodi va ser quan l’1 de novembre vaig esmorzar amb els meus fills i la meva dona i els vaig explicar que marxava i segurament no tornaria", ha explicat Carles Mundó en una primera entrevista després de sortir de la presó d'Estremera a RAC1.\nCarles Mundó, reaparegut a l'acte d'inici de campanya d'ERC\n155, Carles Mundo, Estremera, Oriol Junqueras, presó, presos polítics, Rac1\nEl conseller de Justícia destituït per l’aplicació de l’article 155 ha explicat com va viure la declaració a l’Audiència Nacional, el trasllat a la presó, els 33 dies de reclusió i la tornada a la llibertat.\nMundó ha explicat que sospita que la jutgessa Carmen Lamela ja tenia redactada la interlocutòria que els enviava a la presó perquè no els va escoltar quan declaraven.\nDe ruta per les presons\nPer altra banda, Mundó ha detallat que després de dues hores als calabossos de l’Audiència Nacional, el van traslladar a la presó d'Aranjuez amb Santi Vila. Anaven emmanillats, amb els braços a l’esquena, sense cinturó de seguretat. Després, els van comunicar que tornaven a marxar i els van traslladar a Estremera.\n"La decisió inicial va ser dispersar-nos, com habitualment fan amb els terroristes" i ha afegit que "quan em van dir que no sabien on estaven els nostres companys i que ens havien separat, em va caure el món a sobre. Sabia que Santi Vila marxaria l’endemà i que jo em fotria de fàstic".\nEls dies a Estremera\nMundó ha exposat que van fer entre 200 i 250 km en una tarda. Emmanillats, en una furgoneta en un banc on "si hi cabien les mans, no hi cabia el cul".\nDurant l'entrevista, també ha explicat on ha passat i què ha fet durant aquests 33 dies: “Eren tres metres d’ample, per cinc de llarg. Hi ha una llitera, una prestatgeria d’obra, dos petits escriptoris, dues cadires, i en un espai molt reduït, un pica molt petita, un lavabo i una dutxa”.\nS'ha referit també a les visites dels seus fills: "Tothom ens havia dit que no féssim passar els nostres fills per l’experiència de veure’ns a través d’un vidre. És la impotència màxima. És millor tenir un altre record que no pas no poder ni donar-te la mà".\nUn record per Junqueras\nMundó també ha volgut recordar al seu company de cel·la Oriol Junqueras al seu pas per RAC1: "Volia tenir un record molt especial per l’Oriol. Va ser un moment molt dolorós deixar-lo allà. No me’l trec del cap. Em puc imaginar què deu estar fent a cada minut del dia. Segur que s’ha recuperat de la sotragada i que fa el que sap fer: llegir i escriure molt".\nSense ganes de repetir al Govern\nD'altra banda, Mundó ha explicat que ara mateix no té massa ganes de repetir com a membre del Govern, per raons personals i professionals. "Per comoditat i tranquil·litat personal, el cos no m'ho demana, per qüestions professionals hi veig fàcilment més inconvenients que virtuts", ha remarcat.\nTambé ha assegurat que hagués entès que el 26 d'octubre el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, hagués convocat eleccions anticipades. "Vaig escoltar i vaig parlar poc aquella nit; el president estava absolutament determinat a convocar eleccions i a convèncer a tothom, i jo hagués entès que hagués pres la decisió, però no sé si va ser un error no convocar-les, no ho sabrem mai", ha explicat.\nEls tribunals marquen l'inici de campanya 04.12.2017.\n8 de desembre de 2017, 09.43 h\n-els vaig dir que me n'anava. No "explicar que marxava"\n7 de desembre de 2017, 17.34 h\nVisca la mare que t'ha/ús ha parit. Sou "medalla d'or catalana". Els vostres fils deuen estar molt, orgullosos de vosaltres. Parir una República Catalana no és qualsevol cosa. Si us serveix, sou l'exemple de moltíssima gent democràtica i honrada que, amb cada vexació, que us fan, us veiem més grans. Sols falta que us crucifiquen per a superar la gesta del "crist". Els executors uniformats ja estan a l'escena, amb els seus uniformes del moment.


Dietari operístic: enero 2007\n"VIVVA VERDI" O "DON CARLOS" AL LICEU\nPeter Konwitschny és un director d’escena molt seriós, que assumeix el seu ofici amb responsabilitat. I fins i tot amb riscos que desemboquen en resultats òptims. La seva lectura de Don Carlos elimina els elements sobrenaturals i, sense renunciar a notes d’inqüestionable humor, explica la història de l’infant Carles, el fill imbècil de Felip II ressucitat amb dosis d’idealisme per Schiller i immortal gràcies a la sempiterna partitura de Verdi, estrenada al Liceu en la seva versió original en cinc actes, en francès i amb la música del ballet “La Peregrina”.\nUna història ben explicada\nA veure: la trama ens situa enmig d’un conflicte familiar al costat del qual les històries d’El cor de la ciutat o Mar de fons no són més que provatures maldestres de guionistes de quarta regional. Ot plegat en el context –i això és important- d’una cruïlla històrica político-religiosa. I això és, en definitiva, el que veiem al muntatge de Konwitschny.\nD’acord, el ballet no es balla i es rebateja com a El somni d’Eboli en el marc d’una pantomima amb sopar familiar inclosa. Com la parella formada per Charles Chaplin i Paulette Godard a Modern Times, Eboli és l’esposa feliç i embarassada de Carles. Ell arriba, exhaust, de la feina i ella li ha comprat un batí. Que monos! Aquella nit hi ha sopar: vénen el sogre d’ella (“papà” Felip) i la seva segona esposa (“mamà” Elisabet). Però heus ací que el sopar es crema. Doncs caldrà recórrer a Posa’s Pizza i Rodrigo, el pizzer, porta una hawaiana i una margherita. Certament, la cosa és trencadora. Però... no era trencador, per a un home de teare com Verdi, que el 1867 hagués d’escriure una òpera francesa al gust dels “messieurs” que anaven a sopar a Maxim’s i que arribaven a l’òpera al tercer acte, just en el moment del ballet, per seleccionar les ballarines (o ballarins) que més els agradaven i poder compartir-hi el ressopò a les avantllotges, mentre a l’escenari l’infant Carlos es desganyitava damunt del cadàver sangrant de Rodrigue? En ple segle XXI, i posats a incloure la música (d’altra banda preciosa) del ballet d’una “grand opéra” com Don Carlos, ¿perquè no fer-ho d’acord amb la trama de l’òpera i de les utopies de la princesa d’Eboli, enamorada de Carles?\nL’escena de l’acte de fe esdevé una performance que trenca amb la quarta paret i implica el públic fins arribar a diverses dependències del teatre, amb presentadora televisiva inclosa. I què? Per què no plantejar, en aquests temps de marasme postmodern i d’hiperfragmentacions apropiacionistes, una escena de ressonàncies eminentment polítiques? Konwitschny és seguidor de l’èpica brechtiana i això inclou posicionar l’espectador. Jo mateix, republicà i antimonàrquic convençut, em vaig veure aplaudint un rei, i sobretot un monarca d’infausta memòria com Felip II! No és l’òpera un “art total” i, com a tal, no pot dialogar amb els diversos llenguatges audiovisuals?\nKonwitschny no trenca res, sinó que proposa. I a més busca i, al meu entendre, troba: el primer acte, el de Fontainebleau, supleix els boscos frondosos per un cel estelat, un marc ideal per a una relació ideal i impossible. Quan es confirma que Elisabet es casarà amb Felip, baixa una paret asèptica, de portes minúscules, que encerclarà irremissiblement els personatges en la seva pròpia presó. Només Carles V, l’emperador, que no és un fantasme sinó un frare que amaga dins del seu bonet la seva corona, és qui s’adona que Espanya “no va bé”. Una mena de Melitone que optarà al final per endur-se Elisabet i Carlos lluny de les urpes de l’ultracatolicisme de Felip i l’Inquisidor, després d’haver abufetejat el seu fill.\nMés idees: “Elle ne m’aime pas” és cantada per Felip després d’haver passat la nit amb la desgraciada Eboli, rellegada a dona objecte. No és la pròpia princesa qui confessarà a Elisabet que ha estat seduïda pel rei en una esena que supleix la de la seducció i que Verdi va eliminar per a l’estrena a París? És clar, com diu Konwitschny, molta gent “perquè no reconeix la ‘seva’ obra, pensa que no és en absolut la mateixa obra. Confonen la forma en què tradicionalment s’ha presentat l’obra amb l’obra en si”. I aleshores protesten, xiulen, criden, protesten i s’enfronten amb els qui aclamen, vitoregen, aplaudeixen... o els qui simplement callen, ja sigui perquè pensen i processen la informació del muntatge (que no és poca) o perquè senzillament, bo i no agradar-los la proposta, són educats i opten per guardar silenci.\nNo hi ha fissures, doncs, entre text, música i muntatge, per bé que podem fer una objecció a l’excessiu soroll imperant a l’acte de fe. Tot i que (i que ningú s’esquinci les vestidures): la música d’aquesta escena, massa d’acord amb el gust francès, no és el millor de l’òpera.\nMúsica ben servida\nMusicalment, aquest Don Carlos té més encerts que errors. Maurizio Benini dirigeix una partitura densa, llarga i eclèctica sense perdre pistonada, amb pols ferm. Prioritza l’espectacularitat i l’efectisme (que hi és) i potser oblida aquelles rocambolesques irisacions cromàtiques que requereixen més subtilesa. Per exemple, aquells colors foscos dels dos duets del rei al primer i quart actes, és a dir al costat de Rodrigue i de l’Inquisor respectivament. Però en general el rendiment orquestral va ser bo al llarg de la vetllada, així com el coral, amb la feliç participació, a més del cor titular, del Cor Savina del Conservatori de Cervera que dirigeix Núria Mas.\nEl rol titular era assumit per Franco Farina. Despistat, no va acabar de col.locar la veu al llarg de les gairebé cinc hores de funció. No calia bufar-lo ni escridassar-lo (almenys es va esperar al final), però certament la seva no és una veu per a Don Carlos, tot i un volum potent i de color bonic, però absolutament descontrolat. Confesso que no sento simpatia pel paper d’Elisabeth, i potser això va fer que em mirés (i m’escoltés) Adrianne Pieczonka amb certa desconfiança al principi, i val a dir que no em va convèncer en la seva ària al costat de la Comtessa d’Aremberg. Després, vaig anar-ne apreciant les virtuts i crec que va anar guanyant en carnalitat fins a una excel.lent ària al cinquè acte. Sonia Ganassi, en canvi, va merèixer una merescuda ovació després de la cançó sarraïna del segon acte i la cosa no va baixar de nivell. Al contrari, va anar a més fins a l’apoteosi d’”Ô don fatal”. La mezzo italiana té el vellut i la bravures pròpies de l'òpera romàntica i la seva meteòrica carrera, en ascens, està plenament justificada.\nCarlos Álvarez va començar amb una ambivalència excessiva, potser influït per la incertesa de Farina i calant les seves intervencions al duet del primer acte. El baríton andalús, però, és prou intel.ligent per arreglar les coses i va tornar a fer-se valedor del seu nom, tan lligat als papers de baríton líric verdià, i va fer una exemplar escena de la mort. Giacomo Prestia va ser un rei d’autoritat majestàtica, timbre rodó i potència vocal, pero és evident que no destronarà molts reis que l’han precedit (no cal dir nomes, oi?), potser per un color lleument impersonal en la veu del baix florentí. Per la seva banda, hem sentit Eric Halfvarson en millors ocasions. Havent sentit el seu Inquisidor en la versió discogràfica de Pappano, gravada en directe a París, esperàvem més d’una prestació que va resultat bastant inferior a les altres que recordem d’aquest baix nord-americà, que va fer un Inquisidor pervers però sense la rotunditat esperable. Algú em va dir que estava una mica refredat. Potser sí.\nDon Carlos tampoc ho posa fàcil als secundaris, però el muntatge del Liceu permet escoltar bones veus per als papers del monjo/Carles V (Dan Paul Dumitrescu), Thibault (Ana Nebot) i la veu celestial (una Eliana Bayón amb pinta de Marilyn Monroe). Per cert, no hi ha baixos a casa nostra per assumir papers com el del monjo?\nResultat final: “Vivva Verdi!”. D’això es tractava, no? Especialment el dia de l'estrena de l'espectacle al Liceu, un 27 de gener del 2007, exactament 106 anys després de la mort del mestre!!! (casualment, aniversari del naixement de Mozart... però aquesta ja és una altra història...)\nposted by Jaume Radigales at 20:51 2 comments\nTRES FULLS DE DIETARI\nEntrevista a Pedro Lavirgen, a Catalunya Música. Em sembla una persona excel.lent. Mai no vaig tenir la sort de veure’l actuar, però he sentit el doble estoig recopilatori amb gravacions fetes en directe a Viena, Nàpols, Barcelona o Buenos Aires. El seu Andrea Chénier és de vertigi: ocupa el mateix tron al costat del gran Franco Corelli. El tracte personal és directe, afable, sumament cordial i molt sensible. Li espurnegen els ulls quan parla dels seus col.legues, especialment de Montserrat Caballé. Lavirgen és un home que ha patit. Però (deu ser cosa de la sang andalusa) sap positivar fins i tot les clatellades que ha rebut... i que no han estat poques. “¿Nos estamos quedando sin mitos?”, li pregunto. Respon afirmativament. I jo que m’angoixo.\nConcurs de guanyadors de la XLIV edició del Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas. He tingut una setmana boja després del meu retorn de Roma i no he pogut sentir cap de les proves eliminatòries. Tinc classe divendres i tampoc assisteixo a la prova final. Però sí al concert, des de l’escenari, per la transmissió (incomodíssima, per cert) de Catalunya Música. M’acompanyen en Marc Heilbron i en Roger Alier. Insisteixo sobre el tema dels mites (és que fa dies que estic una mica tonto, a les portes com estic de la biòpsia...). En Roger diu que ha sentit un Flórez espectacular a La fille du régiment del Covent Garden i que el seu Tonio pren el relleu de la mitomania. I jo que callo. I que escolto els guanyadors. I que constato que hi ha bona tècnica però nul.la personalitat. Potser a excepció de la soprano nord-americana Jacquelyn Wagner. Guapíssima, per cert. I amb un lleu metall al registre superior que la fa fascinantment imperfecta. Obté el segon gran premi femení. Entrevisto breument el primer gran premi femení (l’únic, perquè el masculí ha quedat desert), Beatriz Díaz González. Bona noia, potser massa jove, i amb riscos escassos en les àries de Bellini i Sorozábal. Insisteixo: bona tècnica, però ni gota del tremp dels artistes que van més enllà de les notes.\nPresentació de la propera temporada al Liceu. Llarga, llarguíssima, eterna. Segur que Plácido Domingo no s’acomiadarà, com a cantant, del teatre de La Rambla, després de la seva Valquíria en versió de concert? El millor de la temporada: el retorn d’Electra i l’estrena estatal de Mort a Venècia de Britten. Evoco les paraules d'August von Platen a propòsit de Tadzio: “Qui ha contemplat cara a cara la bellesa ja està preparat per a la mort”.\n(Ja us ho deia que estic tonto...)\nposted by Jaume Radigales at 21:57 2 comments\nCAMINANT CAP A "DON CARLOS"\nM’agrada molt Don Carlo/s. Tant la versió en francès, com la italiana en les dues versions (Nàpols i Mòdena) em semblen el resultat d’un “work in progress” que fan d’ella, potser, l’òpera més perfecta i completa de Verdi. Amb perdó d’aquest oasi que és Falstaff, o de la rauxa d’Il trovatore, per no parlar del sentit madur del melodrama en La traviata.\nPotser sigui en Don Carlos, més que en cap altra òpera verdiana, que el músic entén el “pathos” i la tensió internes dels personatges. Els sentiments afloren només entre línies, en un marc d’aparences escenogràfiques com la cort de Felip II. És evident que en aquells murs herrerians la passió ha de sortir per algun costat, i quan emergeix ho fa amb una contundència a la que és molt difícil oposar resistència. Deu ser que Verdi entén el drama intern de Friedrich Schiller, que obvia la veracitat dels fets (l’Infant Carles d’Àustria era poc més que un perfecte imbècil babós) per centrar-se en el conflicte de passions que assoten una família.\nNo cal, doncs, apropar-se a Don Carlos amb perspectives historicistes, malgrat muntatges emblemàtics com el de Luchino Visconti per al Covent Garden (1958) i que durant dècades va passejar-se arreu d’Europa. Per cert, aquesta versió, gravada en directe, acaba d'aparèixer en disc amb una magnífica versió dirigida per Carlo Maria Giulini i protagonitzada per noms de pes: un jove i encara per amanerar Jon Vickers, una Gré Borowenstijn lleugerament pàl.lida com a Elisabet, una immensa Fedora Barbieri com a Eboli, un notable Tito Gobbi com a Posa i un Boris Christoff força mesurat com a Felip II (segell Royal Opera House-ROHS003).\nPer apropar-se com cal a Don Carlos n’hi ha prou amb seguir allò que diu Friedrich Schiller, autor de la peça original, en el seu tractat Sobre l’art tràgic (1792): “Demostra una concepció molt estreta de l’art tràgic i fins i tot de la literatura en conjunt, el fet de portar el poeta tràgic davant del tribunal de la història i de demanar ciència a qui (...) només es fa responsable de l’emoció”*.\nM’atreveixo a afegir unes paraules del mateix Schiller de la seva obra Calias o Sobre la bellesa: "Davant de la naturalesa (en tant que fenomen), ens comportem o bé passivament o bé activament, o bé passivament i activa a la vegada. Passivament: quan tenim una mera sensació dels seus efectes; activament: quan nosaltres determinem els seus efectes; ambdues coses a la vegada: quan ens la representem (...) En contemplar el fenomen ens comportem passivament, perquè en rebem les impressions [i] activament, perquè sotmetem aquestes impressions a les nostres formes de raó"**.\nEm sembla que les dues actituds són perfectament compatibles quan s'assisteix a un espectacle operístic, perquè a la complexitat del discurs musial i literari cal afegir el vessant escènic, amb un llenguatge no sempre fàcil de discernir. Cal ser actiu i passiu a la vegada, i escatir les claus de lectura d'un muntatge que, en el cas del que proposa el Liceu amb direcció escènica de Peter Konwitschny, segur que no deixarà indiferent. Caldrà, doncs, deixar-se d'historicismes, però ja es veu que el mateix Schiller refusava la cal.ligrafia històrica per posar en escena una obra amb personatge amb més o menys ressò real en la història. I serà necessària una mirada nova, concentrada en el veritable drama de família que és Don Carlos.\nTot plegat amb una partitura molt difícil, i que requereix un planter artístic excepcional: un tenor lírico-spinto per al príncep Carles; un baix per al rei Felip II; un baix profund per al funest Inquisidor; una soprano lírico-spinto per a Elisabet, esposa de Felip II i enamorada del seu fillastre Don Carlos; un baríton dramàtic per a Rodrigo, marquès de Posa i amic íntim de Carles. A tot això, i al llarg de quatre hores que s'acaben fent curtes, cal afegir-hi un cor mixte a quatre veus i una gran orquestra, essencial en aquesta versió per al ballet que, en la versió de Konwitschny, esdevé un somni d'Eboli. Que ens aprofiti!\n*Extret del Full informatiu nº60 del Gran Teatre del Liceu, 27 de gener del 2007\n** SCHILLER, Friedrich: Escritos sobre estética. Madrid: Tecnos, 1991, p. 11\nDISCOGRAFIA DE LA VERSIÓ FRANCESA\nPlácido Domingo, Katia Ricciarelli, Lucia Valentini Terrani, Leo Nucci, Ruggero Raimondi, Nicolai Ghiaurov. O. i C. de la Scala de Milà. Dir.: Claudio Abbado. DEUTSCHE GRAMMOPHON (1983)\nRoberto Alagna, Karita Mattila, Waltraud Meier, Thomas Hampson, José Van Dam. Eric Halfvarson. O. de París. Cor del Teatre del Châtelet. Dir.: Antonio Pappano. EMI (1996)\nRamón Vargas, Iano Tamar, Nadja Michael, Bo Skovhus, Alastair Miles, Simon Young. O. i C. de la Staatsoper de Viena. Dir.: Bertrand de Billy. ORFEO (2005)\nposted by Jaume Radigales at 12:01 0 comments\nDilluns, 15 de gener del 2007. Sóc a Roma, en un viatge de quatre dies que m'impossibilitat estar present a la roda de premsa i a l'acte de presentació de la Fundació Victoria de los Ángeles. Com a patró de la mateixa, se'm demana que elabori un discurs que llegeix el meu company i amic Àlex Robles. És aquest.\n<<Avui fa exactament dos anys que moria a la seva Barcelona natal Victoria de los Ángeles López García. Moria una dona, però l’artista que tants havíem admirat i admirem encara, feia temps que havia ultrapassat les fronteres de la més terrenal de les existències. Per això avui ens hem aplegat aquí, per presentar entre amics la institució que a partir d’ara vetllarà perquè romangui el llegat artístic i personal de Victoria de los Ángeles.\nLa nostra Fundació s’obre a l’art en majúscules, de la mateixa manera que Victoria de los Ángeles era sensible no només a la música, sinó també a la literatura i a les arts plàstiques. Una sensibilitat, la seva, que va saber compartir i comunicar, sempre amb amb generositat, i mitjançant la veu, possiblement el millor instrument de tots, el més fràgil.\nAmb aquest instrument, amb sensibilitat i domini de la tècnica, Victoria de los Ángeles va fer art majúscul. Un art que, en el seu cas, ultrapassa una única forma musical com l’òpera. El lied, el concert i l’oratori van ser manifestacions en què la soprano barcelonina es va sentir còmoda, ja des dels seus inicis i a partir del seu debut al Palau de la Música Catalana, el maig de 1944. Set mesos més tard, es presentava en un recital privat al Gran Teatre del Liceu i el gener de l’any següent debutava a la sala del coliseu barceloní amb Le nozze di Figaro de Mozart. D’allà a la materialització d’una brillant carrera internacional només hi havia un pas, i Victoria de los Ángeles el va donar, amb seguretat i amb senzillesa, fins a passejar la seva veu pels cinc continents, sempre ben rebuda i estimada pel públic dels teatres i sales de concert més prestigiosos del món. Finalment, i després d’un recital, la petita figura de Victòria s’escolava per les bambalines de la Sala Gran d’aquest Teatre Nacional de Catalunya el 28 desembre de 1997. Aquella va ser la seva última aparició pública com a intèrpret de recital, tot i que més tard aquesta gran dona que va ser Victoria de los Ángeles encara va trobar temps per impartir diverses lliçons magistrals als estudiants de la Escuela Superior de Canto de Madrid.\nLa versatilitat d’una veu única, la personalitat d’una dona irrepetible i la sensibilitat d’un ésser humà tan estimat com discret a la vegada són algunes de les millors virtuts que defineixen el tarannà d’una persona que va passar per la vida amb les paraules inicials del cèlebre lied de Mendelssohn: “sobre les ales del cant”. Aquest cant va ser la raó de ser de la vida de Victoria de los Ángeles. Pel cant va sacrificar una vida privada, però va saber cantar a aquesta mateixa vida de la mà de compositors de casa i de fora, reconeguts o anònims, sempre amb el mateix rigor, responsabilitat, sensibilitat artisticitat. Un art, el de Victoria, immaculat i contestat amb fervor i unanimitat tant per la crítica erudita i especialitzada com pels espectadors devots d’un personatge absolutament excepcional. Un art que va ser lliçó de vida i una vida que va ser lliçó de cant. Per cert que a ella no li agradava això de les lliçons. Quan, en ocasió del 80è aniversari de Victòria dels Àngels (2003), l’Editorial Pòrtic em va encarregar la seva biografia, amb l’aleshores editor Francesc Boada ens discutíem pel títol. S’imposava el de “Lliçó de cant, lliçó de vida”, però ens vam adonar que Victòria dels Àngels, una dona senzilla, no ho hauria acceptat. Ha estat una mestra en moltes coses perquè molts hem après del seu art i la seva vida ha estat modèlica en dignitat i compromís. Però precisament la seva dignitat ha estat emparentada amb la seva senzillesa. I una persona senzilla mai acceptarà erigir-se en mestre de res ni de ningú. Finalment, doncs, ens vam posar d’acord amb el títol definitiu per a la publicació del llibre: Victòria dels Àngels. Una vida pel cant. Un cant a la vida. En això sí que estaríem tots d’acord, fins i tot la mateixa Victoria de los Ángeles.\nAra som nosaltres, responsables de tirar endavant aquest vaixell que suposa la nostra Fundació, els qui haurem d’agafar la velocitat de creuer per tirar endavant un projecte que ha de perpetuar en la memòria individual i col.lectiva el testimoni vital i humà, personal i artístic, d’una gran dona del segle XX: Victoria de los Ángeles López García.>>\nposted by Jaume Radigales at 07:45 0 comments\n2007: L'ÒPERA FA ANYS\nEls qui ens hem format en aquella ciència estranya anomenada « història » (en majúscula o minúscula?) no ens podem estar de commemorar, recordar i celebrar de forma periòdica i, de vegades, malaltissa. Deu ser cosa de la mentalitat occidental, racionalista i obsessivament numèrica. El valor relatiu del nombre i del temps, doncs, no impedeix que periòdicament fem festa grossa davant d’aniversaris considerats rodons: 1991 i 2006 han estat “anys” Mozart; 1983 va ser “any” Wagner; 2001 va ser el torn de l’”any “ Verdi. I el 2007 serà el de l'òpera, amb motiu del seu quat centenari. 400 anys d'aquesta forma (o gènere) musical que va més enllà del pentagrama per erigir-se en espectacle de síntesi.\nEls orígens de l’òpera són clars i estan prou domentats a través del que queda de les « camerate » florentines. Amb la voluntat de recuperar la manera de representar a l’antiga Grècia i oposant-se a la polifonia que convertia en inintel.ligibles els textos cantats, teòrics com Vincenzo Galilei (pare del cèlebre astrònom) aplegats a l’entorn de la Camerata de la família Bardi van posar les bases de l’”opera per musica” (obra [teatral] amb música) que havia de presentar obres de tipus al.legòric, en un primer moment destinades a representacions a palaus i grans salons de cases senyorials. En pocs anys, es van obrir els primers teatres i de seguida Florència, Màntua o Venècia van gaudir d’espais aptes per a les representacions d’un gènere teatral i musical nou: l’òpera.\nIl pastor Fido de Guarini (perduda) es considera la primera obra escrita d’acord amb els nous paràmetres, tot i que com a primera òpera hom parla de la també perduda Daphne de Jacopo Peri (1597). L’Euridice (1600) del mateix autor esdevindria així la primera òpera conservada, però no seria fins al 24 de febrer de 1607, amb l’estrena al Palau Ducal de Màntua de La favola d’Orfeo de Claudio Monteverdi, que es van assentar les bases de l’òpera com a espectacle de la modernitat. A partir d’aleshores, la història d’aquesta manifestació artística de primer ordre està prou documentada i és molt coneguda.\nEls debats a l’entorn de la primacia de la paraula per damunt de la música o viceversa van ocupar alguns dels espais intel.lectuals dels segle XVII o XVIII. Conxorxes, querelles, picabaralles i enfrontaments de tot tipus, fins i tot la discussió a l’entorn de la primacia d’unes formes “nacionals” per damunt d’unes altres (l’òpera francesa enfrontada a la italiana, per exemple), han estat d’altres espais que han alimentat l’òpera com a art majúscul.\nEl proper mes de febrer, a París es celebren unes jornades europees a l’entorn de l’òpera, una manifestació que ens defineix i que ajuda a delimitar els paràmetres d’occident. Serà bo que els debats reneixin i que la discussió a l’entorn de la revisió de l’òpera com a espectacle, la seva interacció amb els nous mitjans de reproducció de masses (des del disc fins a Internet, passant pel cinema o la televisió) o la validesa dels clàssics es compagini amb els nous compromisos que l’òpera ha de prendre en aquest segle XXI que ja comença a caminar sol. L’òpera és un art viu, però només es pot mantenir amb vitalisme renovat mirant endavant a partir del que ha estat. La tradició s’ha de tenir en compte, però sense perdre de vista els reptes de futur. Un any rodó com aquest hi pot contribuir. En tot cas, d’aquí a 400 anys en podem tornar a parlar.\nposted by Jaume Radigales at 19:57 1 comments