Com pal·liar els efectes de la quimioteràpia de manera natural | ets el que menges\nCom pal·liar els efectes de la quimioteràpia de manera natural\nDurant el procés de quimioteràpia en la lluita contra el càncer, el cos pateix un gran sotrac, ja que els fàrmacs que s’administren són molt potents. Una bona alimentació és sempre molt important, però, en el cas de tenir càncer i estar sotmès a un tractament de quimioteràpia o radioteràpia, hi ha aliments que poden ajudar a pal·liar el malestar, a estar ben nodrits per ajudar, així, en el procés de recuperació.\n10 d'octubre 2016 | Actualitzat el 25 de desembre 2020 per Lluca Rullan\nEn el tractament integratiu del pacient oncològic, l’alimentació és un factor modificable i que de ben segur que ajuda. En qualsevol cas, s’ha de tenir en compte que el càncer és una malaltia complexa i multifactorial. Per tant, és molt important posar-se en mans d’un nutricionista per valorar l’estat concret de la persona i fer un tractament personalitzat.\nLa quimioteràpia té per objectiu matar les cèl·lules canceroses, però, de retruc, també destrueix altres cèl·lules que estan en desenvolupament, com mucoses, teixits, cèl·lules productores d’eritropoetina (que generen glòbuls vermells). En conseqüència, doncs, apareixen els coneguts efectes secundaris.\nEfectes secundaris que afecten l’alimentació\nA continuació, mencionem els efectes secundaris més comuns, cosa que no vol dir que s’hagin de tenir tots. Depèn del tipus de càncer, de la part del cos afectada, del tipus de tractament i de la duració d’aquest:\nDisminució de la gana (anorèxia): És aconsellable fer més menjades de poca quantitat i menjar sempre que es tingui gana. Els germinats de fenigrec ajuden a obrir la gana abans dels àpats.\nAlteració de les papil·les gustatives: L’oncòloga i xef Rebecca Katz recomana afegir oli d’oliva en cas de regust metàl·lic; de llimona si es nota un regust massa dolç, massa salat o encartonat, i xarop d’auró si és massa amarg.\nAnèmia: L’espirulina, la remolatxa i els germinats d’alfals seran de gran ajut.\nSequedat de mucoses bucals: Fer esbandides amb oli verge de sèsam.\nLlagues, problemes dentals o gingivals, dificultat per empassar: Els liquats o cremes de verdures seran més fàcils de menjar.\nNàusees: El gingebre en infusió, afegit als brous o ratllat quan cuinem les verdures. També s’han vist beneficis amb el cànnabis macerat en oli d’oliva.\nDiarrea o restrenyiment: En cas de diarrea, poma o pastanaga ratllada oxidada i llimona. Si hi ha restrenyiment, mucílags de lli.\nDebilitament i fatiga: Ginseng\nAlimentació durant la quimioteràpia\nA la guia ABC anticàncer de l’ETS, trobareu el punt de partida d’aliments que s’haurien d’eliminar o evitar al màxim possible del dia a dia com els sucres, els processats, els lactis, els embotits i carn processada, la sal refinada o l’alcohol. Per altra banda, hi ha els aliments que sí que hem de potenciar: una base d’hortalisses que ens aportaran micronutrients i fitoquímics (especialment les crucíferes, all i ceba, pastanaga i api); fruita (sobretot fruits del bosc, magrana i alvocat), algues (excepte clorel·la) i certes espècies (cúrcuma i gingebre).\nS’ha de vigilar més que mai la qualitat dels aliments i les tècniques culinàries. Hem de prioritzar, tant com puguem, que siguin ecològics per no intoxicar el cos amb pesticides i altres fitosanitaris. Les tècniques culinàries també són importants. Ens decantarem per coccions suaus: vapor, bullit o planxa. En general, triarem aliments i coccions fàcils de pair.\nAtès el procés de debilitament de l’organisme, la pèrdua de gana i les nàusees, l’objectiu principal serà ingerir aliments encaminats a:\nÉs molt important assegurar la proteïna, ja que l’anorèxia i la ràpida sensació de sacietat fa que molt sovint hi hagi una desnutrició proteica i, per tant, quedi afectada la reconstrucció de teixits. Són bones opcions el peix salvatge (si és blau, petit), ous o llegums. Si es menja carn, hauria de ser ecològica i evitar la vermella. Si cal, es pot valorar prendre concentrats proteics de qualitat com espirulina, cànem, pèsol o llavor de gira-sol.\nAliments rics en antioxidants: fruits vermells i de color lilós (nabius, móres, maduixes o gerds). El te verd japonès, a més de ser un antioxidant potent, conté una gran quantitat de polifenols que inhibeixen la formació de nous vasos sanguinis (angiogènesi) que irriguen i nodreixen la massa tumoral. S’ha d’infusionar deu minuts.\nAliments antiinflamatoris: omega-3 (peix blau petit i llavors de lli ), cúrcuma (amb un polsim de pebre negre), gingebre o oli de coco verge.\nTambé són molt interessants certs aliments que afavoreixen la mort de cèl·lules tumorals (apoptosi) com l’alvocat, la magrana, el bròquil, l’api, el julivert i els fruits vermells.\nPer altra banda, cal evitar aliments molt calents, irritants de la mucosa digestiva (com el cafè i els picants forts). Una fruita desaconsellada durant la quimio és l’aranja, que conté compostos que augmenten la biodisponibilitat de fàrmacs.\nSopa de miso amb alga wakame\nAliments per mitigar els efectes de la quimioteràpia\nCom hem comentat, en les sessions de quimio hi ha destrucció o dany en les mucoses. Tractar el sistema digestiu ajuda a assimilar nutrients i, per tant, beneficia la salut en general.\nLa nutricionista Lucía Redondo aconsella alguns aliments:\nAliments rics en betacarotens (color ataronjat) com la pastanaga, carbassa o moniato pel seu poder antiinflamatori.\nGerminats, que aporten enzims que faciliten la digestió.\nHatcho miso sense pasteuritzar, que facilita la digestió gràcies als enzims i probiòtics. Es pot afegir a un brou remineralitzant d’hortalisses i algues.\nKudzú: enforteix i regenera les mucoses digestives i normalitza el trànsit intestinal, tant en cas de diarrea com de restrenyiment. Dosi: dues tasses al dia, preferentment fora els àpats.\nÀloe: ajuda a desinflamar les mucoses. Es pot prendre en forma de xarrups. Cal treure la pell i netejar molt bé per eliminar les antraquinones, que són molt irritants.\nLiquat de col i pastanaga amb dues cullerades soperes d’oli de gira-sol verge. La patata i la col calmen la cremor i l’acidesa. A més, la patata calma el mal de panxa i la col és cicatritzant en cas d’úlceres. L’oli de gira-sol, molt ric en vitamina E, és anticancerigen. Dosi: dos o tres gots repartits durant el dia.\nAliments per mitigar els efectes de la radioteràpia\nLa radioteràpia és un altre tractament que s’aplica per combatre el càncer. A continuació, us citem alguns aliments que ajuden a reduir els efectes secundaris, a potenciar l’efecte del tractament o a protegir les cèl·lules sanes:\nTe verd: potencia els efectes de la radioteràpia i té propietats desintoxicants.\nClorofil·la: redueix els efectes de la radiació.\nVegetals amb sofre: bròcoli, coliflor, col arrissada i raves netegen l’organisme de restes metabòliques tòxiques.\nCúrcuma: protegeix les cèl·lules sanes. A més, és antiinflamatòria i anticancerígena.\nPol·len d’abella: protecció contra la radiació.\nAlga kelp i kombu: protector contra la radiació.\nMiso: protecció de les cèl·lules sanes.\nRemeis dietètics per pal·liar els efectes de la químio i la ràdio\nRaïm negre, móres i te verd: són rics en transresveratrol, un bioflavonoide que ajuda a protegir la disminució d’hematies, plaquetes i glòbuls blancs.\nSuc de remolatxa, api i poma és un gran suport en el tractament de quimioteràpia o radioteràpia. Es poden prendre dos gots al dia durant dues o tres setmanes abans o després del tractament.\nSuc d’herba de blat: dos gots al dia, durant dues o tres setmanes abans i després de la quimio i ràdio.\nPuré de bròcoli, ceba i alga cochayuyo. Dos gots al dia durant tres setmanes.\nBrou remineralitzant d’hortalisses (ceba, pastanaga, nap, api,) i algues (wakame i kombu). Afegir una mica de hatcho miso sense pasteuritzar.\nMés enllà de la dieta\nMolts estudis assenyalen que l’acupuntura o acupressió reverteix els efectes secundaris de la quimioteràpia i la radioteràpia. L’acupuntura mitiga la fatiga, les nàusees i els vòmits.\nL’exercici físic moderat també disminueix la fatiga, les nàusees, la diarrea i millora la funció immunitària. És el cas d’exercicis terapèutics com el taitxí, ioga o txikung. Segons l’estat de salut del pacient es pot valorar l’exercici cardiovascular com córrer o bicicleta.\nTambé pot ser interessant fer ènemes de cafè, que depuren i descarreguen el fetge de tòxics.\nEn cas de depressió, s’ha estudiat que la meditació i l’atenció plena són efectives.\nEl nutricionista David Gasol acompanya nutricionalment a malalts de càncer a La Consulta de l’Ets.\nLucía Redondo. “Dieta paliativa durante quimio y radioterapia”. Seminari IFPS Roger de Llúria, 2016\nOlga Cuevas i Lucia Redondo. Tratamientos naturales al alcance de todos. Cenadiher, 2011.\nDr. David Servan-Schreiber. Anticáncer. Una nueva forma de ver la vida. Ed Espasa, 2008.\nDr. Xavier Uriarte. El alimento como medicamento: una guía para el paciente oncológico. Ed Atica, 2004.\nAmerican Cancer Society: “Nutrición para la persona durante su tratamiento con cáncer: una guía para pacientes y sus familias”. 2015\nGreenlee H et alt. “Clinical Practice Guidelines on the use of integrative therapies as supportive care i patients treated for breast cancer”. JNCI Monographs, 2014.


60é Festival de Pollença - Piotr Beczala + Camilo Radicke - Diario de Mallorca\n60é Festival de Pollença - Piotr Beczala + Camilo Radicke\n60é Festival de Pollença - Piotr Beczala + Camilo Radicke 60é Festival de Pollença - Piotr Beczala + Camilo Radicke\nPiotr Beczala és un dels tenors lírics més sol·licitats del nostre temps i un convidat habitual en els principals teatres d’òpera del món. L’artista, nascut a Polònia, és aclamat no només per la bellesa de la seva veu, sinó també pel seu ardent compromís amb cada personatge que retrata. A més del seu treball operístic ha interpretat moltes de les grans obres vocals amb les orquestres i directors més importants del món.\nLa seva temporada 20/21 comença amb un recital al costat de la soprano Sondra Radvanovsky al Gran Teatre de Liceu de Barcelona. A continuació actuarà en un concert que tindrà lloc a la Konzerthaus Vienna. En format de concert visitarà també el Musikverein Graz, el Konzerthaus Viena, la Semperoper de Dresden -des d’on el canal de televisió alemany ZDF transmet anualment el famós concert de Cap d’Any, enguany sota la direcció de Christian Thielemann-, i el Teatr Wielki de Varsòvia. Com a part del cicle de concerts Great Voices, Piotr Beczala actuarà a la Philharmonie am Gasteig de Munic, a la Konzerthaus de Viena i viatjarà a Moscou per participar en una gala al costat de l’Orquestra Filharmònica de Moscou dirigida per Marc Piollet. Una gira de recitals amb la pianista Sarah Tysman el portarà a Oviedo, Las Palmas, La Palma i Barcelona. Finalitzarà la gira a Madrid amb una gala al Teatro Real. Piotr Beczala Cantarà Das Lied von der Erde de Gustav Mahler amb l’Orquestra de Filadèlfia, sota la batuta de Yannick Nézet-Séguin, a Filadèlfia (Verizon Hall) i a Nova York (Carnegie Hall), així com la Missa de rèquiem de Verdi al Festival Grafenegg. En el terreny operístic, Piotr Beczala comença la temporada al Teatr Wielki de Varsòvia en el paper de Werther a Werther de Massenet. A més, actuarà a la Kammersänger de l’Òpera de Viena, on se’l podrà escoltar en tres ocasions com a Werther a Werther i com a Prince a Rusalka. Altres moments destacats de la temporada inclouen Lohengrin a la Deutsche Oper Berlin i al Festival de Bayreuth i Lucia di Lammermoor (Edgardo) a l’Òpera de Zuric.\nDes del seu debut com a Duca el 2006, Piotr Beczala ha estat un convidat habitual de la Metropolitan Opera. Des de llavors ha donat vida a personatges com Lenski (Eugene Onegin), Prince (Rusalka), Edgardo (Lucia di Lammermoor), Rodolfo (La Bohème), Vaudémont (Iolanta), Riccardo, i també als personatges principals de Roméo et Juliette i Faust. El 2011 va fer una gira per Japó amb el Met i va debutar en el paper de Grieux al Manon de Massenet el 2012. Piotr Beczala també col·labora freqüentment a les òperes estatals de Munic i Viena i a La Scala de Milà. El 2016 va debutar com a Lohengrin a la Semperoper Dresden al costat d’Anna Netrebko, sota la direcció musical de Christian Thielemann.\nA més de la seva carrera operística, Piotr Beczala desenvolupa una activitat molt important tant en concert com en recital. El 2011 i el 2012 va actuar en els concerts de Cap d’Any a la Semperoper Dresden sota la batuta de Christian Thielemann, aquest últim publicat en CD i DVD per Deutsche Grammophon. Altres col·laboracions en concert l’han portat a Baden-Baden, Amsterdam, Madrid, Budapest, Viena, Milà i Oman.\nPiotr Beczala ha enregistrat dos àlbums en solitari per a Deutsche Grammophon, My Heart’s Delight el 2013 i The French Collection el 2015. A més, el 2017 es va publicar un DVD del seu impressionant debut en el paper principal de Lohengrin al costat d’Anna Netrebko com a Elsa. El seu primer àlbum en solitari a Pentatone, Vincerò!, va ser publicat per maig de 2020.\nNascut a Dresden, el pianista Camillo Radicke va cursar estudis musicals a la seva ciutat natal de la mà de Regina Metzner, Amadeus Webersinke i Arkadi Zenziper.\nVa guanyar el primer premi en els concursos internacionals de piano de Palma (F. Chopin) 1990, Atenes (Maria Callas) 1992 i Vercelli (GB Viotti) 1992. Des de llavors ha ofert nombrosos concerts com a solista i músic de cambra a gairebé tots els països d’Europa, Orient Mitjà, Cuba, Sud-amèrica, Japó, Corea i als Emirats Àrabs Units.\nHa estat convidat per festivals internacionals com el Salzburger Festspiele, Klavierfestival Ruhr, Beethovenfest Bonn, Chopin Festival Duszniki, Edinburgh Festival, BBC Lunchtime Concerts London, Festival Great Irish Houses, Festival Costa Verda, Al Bustan Festival Beirut, Haydn Festspiele Eisenstadt, Rheingau Musik Festival, Dresdner Musikfestspiele, MDR-Musiksommer i la Schubertiade Schwarzenberg.\nHa col·laborat com a solista amb orquestres de la talla de la Filharmònica de Dresden, Staatskapelle Dresden, Stuttgarter Philharmoniker, Münchner Kammerorchester i l’Orquestra Simfònica Nacional de la RAI de Torí, i ha treballat al costat de directors com Marek Janowski, Gerd Albrecht, Michel Plasson, Juri Temirkanow, Tamas Vásáry, Bernhard Klee, Ludwig Güttler, Jörg-Peter Weigle i Peter Schreier.\nHa estat presentat en algunes de les sales de concerts més prestigioses entre les quals es troben La Scala de Milà, Metropolitan Opera New York, Teatre Colon de Buenos Aires, Concertgebouw Amsterdam, City Opera Hall Tòquio, Alte Oper Frankfurt, Berliner Philharmonie, Musikverein i Konzerthaus a Viena, Tonhalle i Opera Zürich, Mozarteum Salzburg, Philharmonie Colònia, Herkulessaal München, Teatro de la Zarzuela de Madrid, Gran Teatre del Liceu de Barcelona, Cité de la Musique i Opera Palais Garnier a París, Wigmore Hall Londres, Megaron Athens, Sala Prestes Sâo Paulo, Teatre Municipal Santiago de Xile, Dubai Community Theatre, Opera La Monnaie de Brussel·les, Gran Teatre de Ginebra, Konzerthaus Berlin, Konzerthaus Dortmund, Gewandhaus Leipzig, Semperoper i Frauenkirche de Dresden i Elbphilharmonie d’Hamburg.\nCom a acompanyant, ha col·laborat amb cantants com Peter Schreier, Olaf Bär, Juliane Banse, Ruth Ziesak, Piotr Beczala, Marlis Petersen, Sondra Radvanovsky i René Pape.\nEl 2006 va interpretar les vint-i-sis sonates per a piano i violí de W. A. Mozart juntament amb Wolfgang Hentrich (concertino de la Filharmònica de Dresden), de les quals n’hi ha una selecció disponible en CD. Aquest mateix any va ser membre de jurat de l’ARD Music Competition de Munic.\nPer al segell discogràfic Harmonia Mundi, Camillo Radicke gravar els Liebeslieder Walzer de Brahms i els Spanische Liebeslieder de Schumann a quatre veus i piano a quatre mans al costat de Marlis Petersen, Stella Doufexis / Anke Vondung, Werner Gura, Konrad Jarnot i Christoph Berner. Des del 2007 aquesta formació ha interpretat aquest repertori a sales de concerts de tot Europa.


SANT ILDEFONS: Els punts claus de la Cimera de Nacions Unides sobre refugiats\nLa intervenció espanyola a la trobada l’ha feta el rei Felip VI, qui ha aportat un discurs que semblava anar en bona direcció quan apuntava “la nostra responsabilitat és acollir-los”, “compten amb la plena disposició d’Espanya”, però que de seguit ha adquirit connotacions menys humanitàries quan ha dit que és important que “els refugiats respectin els valors dels països d’acollida”. Recordem que Espanya practica devolucions en calent, manté tanques, abús policial, discriminació i acords de readmissió amb tercers països i entre d’altres només ha complert un 3% dels compromisos pel que fa al 2016, com diu el professor Javier de Lucas, qui titlla el discurs d’obscè.\nAltres intervencions a destacar han estat les del Líban, el qual ha fet una crida desesperada a la comunitat internacional per poder fer front a la ratio d’1 refugiat per cada 5 habitants. La despesa que ha hagut de fer el Líban (15 bilions en 3 anys) juntament amb els esforços dels libanesos per adaptar-se a la situació, diu que no tenen precedents. I per tant proposen crear un pla de retorn pels sirians que es troben al Líban en condicions de seguretat i dignitat, un sistema de quotes per compartir la càrrega amb països de la regió o per exemple intensificar el finançament de projectes de desenvolupament, entre d’altres mesures.\nPer la seva banda, Theresa May, la recent nova primera ministra britànica, ha estat de les més contundents afirmant que cal assegurar-se que els refugiats realitzin la petició d’asil al primer país segur al que arribin [evidentment beneficiós pel RU]. A més demana una distinció més clara entre refugiats i migrants econòmics i per últim el dret de tots els països a controlar les seves fronteres i la responsabilitat que tenen per gestionar les fronteres i reduir els fluxos il•legals i la migració incontrolada.\nEl text que ha aprovat aquesta reunió, la Declaració de Nova York, té carències significatives com ara les referències molt per sobre als desplaçats interns, a la detenció de menors i l’absència total de compromisos concrets, com ara un sistema obligatori de quotes per acollir refugiats i sol•licitants d’asil. La declaració no dóna una resposta fàctica, més enllà dels discursos, a una crisi de caire global, en la qual els 6 països més rics només acullen al 9% de refugiats mundials. D’altra banda, el fet que la Declaració l’hagin signada 193 països, entre ells Espanya, dóna peu a què les organitzacions puguin exigir compromisos a governs i institucions.\nAnna Sangrà - Publicat el 26 Setembre 2016 per Justícia i Pau


L’objectiu és que totes les titulacions que passin per un procés d'avaluació eliminin les barreres que sostenen la desigualtat de gènere.\nEs tracta d’una iniciativa del Consell Universitari de Catalunya (CIC) i de l’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari (AQU Catalunya)\nLes titulacions universitàries catalanes incorporaran la perspectiva de gènere a partir del curs 2020-2021, gràcies a la iniciativa conjunta de la Secretaria d’Universitats i Recerca, mitjançant el Consell Interuniversitari de Catalunya (CIC), i l’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya (AQU Catalunya). Es tracta d’una mesura pionera a tot Europa, que implicarà que els estudis de grau i màster que passin per un procés d’avaluació hagin de tenir en compte aquesta perspectiva en les guies docents, els programes de les assignatures, els currículums, i les metodologies, entre d’altres, per tal d’obtenir llum verda per impartir el títol.\n“És important que la docència que s’imparteix a les universitats catalanes tingui en compte tant les necessitats i els interessos de les dones com els dels homes, i que des de la universitat es contribueixi a eliminar les barreres, sovint invisibles, que sostenen la desigualtat de gènere”, ha destacat el secretari general del CIC, Lluís Baulenas, que ha recordat que el document marc elaborat per AQU Catalunya neix a iniciativa de la Comissió Dones i Ciència del CIC.\nPer la seva part, Martí Casadesús, director d’AQU Catalunya, ha afegit que “l’Agència contribueix amb aquest marc a la implementació, de forma efectiva i continuada, de la perspectiva de gènere a tots els estudis universitaris que s’ofereixen a Catalunya, posicionant així el sistema universitari català com un referent a tot Europa.” Casadesús també ha explicat que la implementació d’aquesta mesura es realitzarà de manera progressiva en els processos d’avaluació, a partir del gener del 2020. Concretament, es tracta dels processos de verificació, seguiment, modificació i acreditació, l’anomenat marc VSMA.\nAmb aquesta mesura es dona compliment a l’article 28.1 de la Llei 17/2015, del 21 de juliol, d'igualtat efectiva de dones i homes, que indica que la perspectiva de gènere i els estudis sobre les dones han de ser promoguts i inclosos als estudis de grau i de postgrau de totes les disciplines i que serà tinguda en compte en les acreditacions.\nEl document elaborat per AQU Catalunya aclareix els conceptes i dimensions més rellevants i proporciona un marc amb diferents elements de diagnòstic i amb indicadors d'avaluació que afecten tant el plantejament de les titulacions com la manera en què s'imparteixen. Així, fa una definició exacta del que és adquirir la competència transversal de gènere, és a dir, de desenvolupar la capacitat d’avaluar les desigualtats per raó de sexe i gènere per tal de dissenyar solucions.\nLa perspectiva de gènere permet aprofundir en la comprensió de les necessitats, comportaments i actituds del conjunt de la població, defugint així tant de les interpretacions parcials, com dels essencialismes sobre els homes i sobre les dones. Alhora, una docència amb perspectiva de gènere també estimula el pensament crític de l'alumnat, en proporcionar-li noves eines per identificar els estereotips, normes i rols socials de gènere que li permetran evitar la ceguesa al gènere en la seva futura pràctica professional.\nEl document ha estat elaborat pel grup de treball coordinat per Glòria González (Universitat de Autònoma de Barcelona) i Tània Verge (Universitat Pompeu Fabra), i format per Eulalia Pérez (Consejo Superior de Investigaciones Científicas, CSIC), Maria Teresa Ruiz (Universitat d'Alacant), Inés Sánchez (Universidad Politécnica de Madrid), Encarna Bas (Universidad de Murcia), Maria Àngels Gensana (Institut Català de les Dones) i Eva Benito (AQU Catalunya). Així mateix, en l’elaboració del document marc de l’Agència s’ha pres com a base l’informe La perspectiva de gènere en docència i recerca a les universitats de la Xarxa Vives.\nPrecisament, una de les integrants de la Xarxa Vives, la vicerectora de Responsabilitat, Inclusió i Igualtat de la Universitat d’Alacant, María José Rodríguez, ha presentat avui el document d’AQU Catalunya a la comissió sectorial de polítiques de gènere de la Conferència de Rectors de les Universitats Espanyoles (CRUE) com a exemple a seguir en el sistema universitari estatal.


La relació entre precarietat estructural de l’ocupació assalariada i autònoma i els casos d’autèntica explotació laboral, amb el creixement del negoci turístic illenc, és un assumpte recurrent. A tall d’exemple diré que, a finals dels anys 90 del segle passat i en els primers anys d’aquest segle XXI, alguns ja ens plantejàvem si, aleshores, existien unes condicions de feina al nivell de la Comunitat Autònoma líder en renda per càpita o bé érem els líders en renda per càpita perquè treballàvem en pitjors condicions que els altres. Ja no som els líders en renda per càpita, però continuam amb unes condicions laborals deplorables. Potser ara la qüestió s'hauria de formular en els següents termes: És possible parlar, com fan els hotelers, d’èxit turístic sense poder parlar d’excel·lència en les relacions laborals? Aquesta és la qüestió.\nÉs evident que la indústria turística illenca viu una situació econòmica envejable: a la Mediterrània gairebé no hi ha competència a una oferta de sol i platja segura com la balear i la pitiüsa; la legislació turística feta a mida dels interessos dels hotelers ha possibilitat que el temps necessari per a la recuperació de la inversió aquí s’apropi al temps amb què es recuperen les inversions caribenyes; i la legislació laboral de la devaluació interna (reforma laboral de 2012 i el seu desplegament) ha abaratit, com mai, els costos laborals. És a dir, una situació privilegiada en aquests anys de crisi financera, econòmica i social que des de 2008 sacseja Europa. Gairebé tots els sectors empresarials han redimensionat a la baixa la seva capacitat de producció, prestació de serveis i volum de negoci que, cada pic, depèn menys del volum i més del valor afegit i del preu final. Però, vet aquí que el sector turístic hoteler illenc ha tingut i té un tarannà ben diferent de la resta del món empresarial. Hom podria dir que les polítiques europees d’austeritat per als no rics no han restat mercat de vacances d’estiu i, en el pitjor dels casos, la baixada de l’estada mitjana s’ha compensat amb escreix amb un major volum d’arribades. Això explica que, en plena crisi i mentre els industrials reduïen producció i els constructors desmuntaven grues, els hotelers demanessin i aconseguissin augmentar el nombre d’habitacions en els hotels. És cert que l’austeritat sí que ha afectat les possibilitats de fer vacances no estiuenques a les classes, diguem-ne, mitjanes-baixes europees, com ara d’alguns col·lectius de pensionistes alemanys que han tingut una considerable pèrdua de poder adquisitiu i que, alhora, s’han convertit en sustentadors principals de llars on hi ha molt actiu amb ‘minijobs’. La resposta a aquesta situació no ha estat una altra que la de més estacionalitat.\nEn resum, el sector hoteler, sense patir els efectes de la crisi, ha gaudit i gaudeix d’un marc laboral, teòricament per fer-li front, i que veritablement allò que ha fet és minvar drets laborals i socials (d’estabilitat laboral, protecció de l'acomiadament, suficiència salarial, salut laboral, etc.) i, alhora, ha afeblit el paper dels sindicats en els centres de treball. En aquest context sembla gairebé lògic que creixi la precarietat i l'explotació laboral. Què fer?\nAmb la minvada capacitat d’autogovern de les Illes Balears, no és una tasca fàcil la d’aconseguir un lideratge turístic amb bons llocs de treball. Tot i que la legislació laboral és competència exclusiva de l’Estat (no podem fer una regulació autonòmica de l’externalització), hi ha coses que sí que es poden fer des d’aquí. Alguns exemples: millorar estructuralment la Inspecció de Treball per poder garantir la competència d’execució de les polítiques laborals amb uns mínims de decència i eficàcia; modificar la Llei turística, introduint la fixació de plantilles mínimes en els hotels i garantint unes condicions saludables de treball (llits i carros de roba ergonòmics, etc.); fer de les Illes Balears un referent del treball decent en el turisme amb activitats conjuntes amb l’OIT i l’OMT, i convertir-nos en líders en R+D+i en prevenció de riscos i malalties laborals en el turisme.\nEl que no convé fer és amagar, darrere de suposades campanyes de demonització del turisme, les evidències. Al Govern li toca liderar un acord social que planti cara a la realitat per a transformar aquesta realitat de precarietat i d’explotació laboral en una de treballs que garanteixin el funcionament dels ascensors socials ascendents. En qualsevol cas, el pitjor negoci per a la nostra societat seria transformar les ànsies de canvi en un simple neguit d’impotència.


setembre de 2015 – Pàgina 3 – Compromís per Paterna\nCarles Martí: “Compromís vol anara més enllà de Puerto Mediterráneo i obrir un debat sobre el model de ciutat\nPer al regidor de Compromís resulta indignant que Sagredo continue amb les polítiques del PP i es pregunta “on està el canvi promés per Sagredo”. Per a Compromís, el PSOE va enganyar als paterners i paterneres en no dur els temes importants com ara Puerto Mediterráneo al seu programa electoral. Sabent que si explicava el […]\nCompromís demana una reunió amb la Directora de l’EIGE per solucionar el deute de l’entitat amb la Cooperativa de la Coma\nJuanma Ramón denuncia que l’anterior directiva del PP de l’Entitat deixà un deute amb la Cooperativa de la Coma de més de 245.000.euros La Cooperativa de la Coma es va crear per a donar treball als aturats i aturades d’aquest barri de Paterna. Es dedica des de la seua fundació, fa més de 23 anys, […]\nCompromís exigeix l’obertura de les escoles d’adults que va tancar el PP per a acabar amb les places per sorteig\nJuanma Ramón proposa que s’augmente el pressupost per a formació de persones aturades per al 2016 Des de Compromís som conscients “del greu problema que tenim a Paterna amb el nivell formatiu dels nostres aturats i aturades”. Juanma Ramón, portaveu de Compromís per Paterna, considera que “a Paterna portem massa anys patint mancances i falta […]\nCompromís demana la supressió de les dietes dels Consellers de Gespa\nPer a Juanma Ramón, portaveu de Compromís, “hui s’ha perdut una bona oportunitat per a estalviar 76.500 euros a Paterna i lamenta que PP, C’s i PSOE voten en contra de la supressió de dietes dels consellers de l’empresa pública. També ha avançat que la seua formació renunciarà a les dietes que corresponguen als seus […]\nJuanma Ramón: “Sagredo no pot continuar ningunejant al poble de Paterna amb el tema del by-pass”\nCompromís reclama a l’ajuntament respecte a la societat civil que és qui sempre ha encapçalat aquesta lluita amb el vis-i-plau de tots els grups municipals Compromís demana la convocatòria del Consell Sectorial d’Urbanisme i Medi Ambient i critica la unilateralitat de Sagredo en el tema del By-pass, ja que aquest tema ha estat sempre encapçalat […]


e m p r e m t e s: Finances que trontollen\nSilvia 7/10/08 19:08\nMolt bona aquesta jugada, Aleix!!! Ja que ells s'aprofiten al màxim, nosaltres també ho hem de fer...\nAleix 8/10/08 00:28\nSuposo que sí, que és el que cal fer. Per cert, que hi ha un cafè, gelat o gelat de cafè o cafè amb gel, pendent. ;-)\nJesús M. Tibau 8/10/08 23:52\nI la pregunta és, per què no les oferien abans aquestes condicions?\nLa resposta és evident, perquè s'aprofiten de la seva situació de superioritat\nAleix 9/10/08 23:26\nExacte! A més, per gent que hi té familiars sé que tenen moltes cartes per jugar, vull dir productes a oferir al client, i suposo que aquests asos se'ls guarden per al final.


Notícies :: Com financem la custòdia :: Convocatòria Momentum Project 2013\nConvocatòria Momentum Project 2013\nDimecres 6\tFebrer 2013 - 16:43\nMomentum Project (http://momentum-project.org) és el programa d’emprenedoria social impulsat per la Fundació BBVA i ESADE, i amb la col·laboració de la fundació PwC.\nMomentum Project dóna suport persones que detecten un problema social i decideixen buscar una solució innovadora i sostenible que contribueixi a la resolució de reptes socials i ambientals per mitjà d'una iniciativa empresarial.\nEl suport que s’obté és en formació (10 dies presencials i intensos al Campus Sant Cugat d’ESADE), acompanyament estratègic (elaboració conjunta d’un Pla de Desenvolupament) i accés a finançament (a través del Social Investment Day i del Vehicle de Finançament) a més de comunicació i networking.\nPer a presentar candidatura en aquest programa, es consideren emprenedors socials aquells que reuneixen les següents característiques:\n-Impacte social rellevant, sostenible econòmicament, innovador i escalable.\n-2 anys en operació.\n- Mínim 100.000 € d’ingressos anuals.\n- Màxim un 50% d'ingressos provinent de donacions i / o subvencions.\n- Activitat i impacte a Espanya.\nFins a 15 de febrer podeu presentar les vostres candidatures d’emprenedors socials a través de la seva web.\nEl procés de selecció de Momentum Project 2013 constarà de 3 fases:\n1a fase – recepció de candidatures a través del formulari online. Es preseleccionaran els candidats que passaran a la següent fase. Us recomanem que consulteu els criteris de selecció del programa a les bases completes.\n2a fase – es demanarà més informació a les candidatures preseleccionades. Durant aquest periode els candidats iniciaran un procés d’aprenentatge online en matèria d’empreneduria social guiats per estudiants del MBA d’ESADE. Els exercisis realitzats serviran a l’equip de Momentum Project per realitzar un segon filtre del procés de selecció.\n3a fase – el Comitè Científic de Momentum Project es reunirà a finals d’abril i seleccionarà als 10 emprenedors que participaran al programa. A partir de juny començarà l’etapa de formació i acompanyament estratègic per a l’elaboració del pla de creixement.\nCal destacar que l'organització del programa estima que el suport que rep cada candidat escollit té un valor de més de 50.000€ en formació i un pla de comunicació global estimat en 100.000€.\nPer a més informació consulteu la web del Projecte: www.momentum-project.org o les Bases de la Convocatòria en PDF.\nMés, sobre...: xct , momentum project , emprenedoria , finansament


CIDOB - 17A: Barcelona canvia de guió\nL’objectiu d’un atemptat terrorista no són les morts en si, sinó la resposta que aquestes provoquen. En el seu llibre de referència Terrorism: how to respond (2010), Richard English afirma que l’amenaça que representa el terrorisme per a la democràcia no és el perill de mort i destrucció, sempre limitat en comparació amb una guerra, sinó el perill de provocar respostes malpensades i contraproduents per part dels estats. Segons Simon Jenkins (2016), el perill es dona quan les morts es converteixen en política. Aquí és on rau, justament, el que Yuval Noah Harari (2017) anomena estratègia de la mosca. Sabent-se petita i fràgil, la mosca entra dins l’orella de l’elefant perquè aquest acabi provocant els efectes que ella no pot produir per si mateixa. Així és com, en molts atemptats terroristes, es passa de les morts al terror i del terror a la política de la por.\nDes de la perspectiva dels terroristes, les morts són l’emissor a través del qual es reivindica i es difon un determinat missatge. Per a Al-Qaeda, primer, i Estat islàmic, després, són morts necessàries per defensar-se de les guerres perpetuades per Occident i, en conseqüència, per recordar que el món viu sota amenaça permanent. Des de la perspectiva dels països i les ciutats afectades, els atemptats han tendit a generar discursos reactius de polarització. Un dels casos més emblemàtics és el dels Estats Units després de l’11 de setembre de 2001. Segons Kellner (2007), l’Administració Bush va construir tota una retòrica maniquea basada en la distinció entre el bé i el mal, entre aquells que «com nosaltres» estan a favor de la llibertat i aquells que «des de l’eix del mal» ens volen destruir. Des d’aquí, la «política de la por i la mentida» així com l’«espectacle de la guerra» van fer possible canvis legislatius fins al moment impensables, una expansió sense precedents de la indústria armamentística i la intervenció militar a l’Afganistan i l’Iraq.\nTambé a Europa s’han desplegat arguments similars després de cada atemptat. Hi ha qui ha equiparat terrorisme amb islam, immigració o refugiats; qui ha tornat a posar en dubte la integrabilitat dels musulmans; qui ha distingit sense matisos un Occident de la raó i a favor de la llibertat davant un Orient bàrbar i destructor. Aquests arguments han portat molts governs a declarar-se en guerra. Aquí és on la narrativa es converteix en fets. Declarar-se en guerra no implica necessàriament l’inici d’una guerra. França, per exemple, formava part d’una coalició contra Estat islàmic des del 2014. Declarar-se en guerra vol dir formalitzar verbalment estar en guerra i llançar una operació militar contra un lloc concret (Raqqa, en el cas de l’atemptat de París de novembre del 2015) amb el propòsit, no de guanyar la guerra, sinó de castigar simbòlicament apel·lant a la justícia —encara que implícitament també a manera de venjança—, aquells que suposadament van atemptar contra els propis.\nPerò a Europa, després de cada atemptat gihadista, la guerra s’ha declarat sobretot contra un suposat enemic interior. La millor il·lustració d’aquesta guerra cap a dins és la declaració de l’estat d’emergència, amb el desplegament indefinit de l’exèrcit, el reforç de mesures de vigilància en línea i fora de línia, la introducció de penes preventives i la retallada de drets i llibertats fonamentals a canvi de més seguretat. Són mesures d’emergència que es poden desplegar de manera indefinida (tot i l’oxímoron que pugui semblar l’estat d’emergència indefinit) i que, en alguns casos, s’acaben convertint en llei. Aquí, de nou, el cas de França és paradigmàtic, amb una nova llei antiterrorista (de novembre del 2017) que, segons el Govern, representa el «just equilibri entre llibertat i seguretat» i, segons organitzacions de drets humans, implica convertir en llei mesures fins ara estrictament excepcionals.\nJuntament amb la securitització de l’estat, en moltes ciutats europees s’ha produït també una progressiva «criminalització» de la immigració. De nou, això ha tingut lloc, en un primer moment, en l’àmbit discursiu, explicant el terrorisme per origen, religió o falta d’integració. En un segon moment, la narrativa s’ha convertit en fets, ergo en polítiques, amb mesures cada vegada més restrictives contra la immigració irregular, un major control sobre les entrades (incloent-hi les dels refugiats que havien de ser reubicats des de Grècia i Itàlia) i més programes d’integració, no només per donar suport als processos d’inclusió cultural i socioeconòmica, sinó també per demostrar (de manera gairebé declarativa) que l’estat acabarà amb els outsiders, premiant aquells que s’integrin i penalitzant els que no. Algunes mesures busquen més gestos declaratius que resultats. Això demostra que les polítiques no sempre es converteixen en fets, o si ho fan, sovint segueixen mantenint-se en el pla del discurs o de la simbologia.\nEn aquest context, què ha passat a Barcelona després dels atemptats del 17 d’agost de 2017? Fins a quin punt s’han desplegat discursos similars o, per contra, Barcelona ha canviat de guió?\nEls tres nos\nDurant els primers dies després dels atemptats del 17 i 18 d’agost a Barcelona i Cambrils (17A) es van succeir tres nos. El primer, com a la resta de ciutats europees, va ser el no al terrorisme. Els missatges de condemna al terrorisme van ser unànimes per part de totes les institucions, els partits polítics, les entitats socials, els governs i les institucions internacionals. Fins aquí, Barcelona va mantenir el guió.\nJuntament amb els missatges de condemna al terrorisme, es va desplegar un segon no: el no al racisme i la xenofòbia. Així com els atemptats de l’11 de març de 2004 a Madrid (11M) es van interpretar com a conseqüència de la guerra d’Iraq i, per tant, la discussió va ser fonamentalment política, després del 17A els actes d’odi contra l’islam van créixer de manera significativa: des d’atacs a mesquites a Montblanc, Granada, Sevilla, Logronyo i Fuenlabrada, a petites manifestacions de grups d’extrema dreta. Aquesta vegada, les xarxes socials també van amplificar els missatges xenòfobs i d’odi cap a l’islam, per exemple convertint l’etiqueta #StopIslam en trending topic durant els dies posteriors a l’atemptat. En aquest context, la resposta per part de la major part d’actors polítics i socials va ser contundent: no a la xenofòbia, al racisme i a la islamofòbia, gairebé amb la mateixa intensitat que el no al terrorisme.\nAl cap d’uns dies, va anar prenent forma un tercer no: el no a la por, que es va verbalitzar en el «No tinc por». Aquest va ser, de fet, el lema que va encapçalar la manifestació del 26 d’agost (26A) en rebuig dels atemptats. Després de la pancarta, no hi anaven polítics. Per decisió de l’Ajuntament de Barcelona, els que van encapçalar la manifestació van ser els cossos de seguretat, els serveis d’emergència i protecció civil, els treballadors municipals de neteja, els taxistes, els ciutadans anònims que van ajudar les víctimes, en resum, tots aquells que havien estat en primera línia durant els atemptats. La manifestació va acabar amb un discurs en el qual s’explicava a què no tenim por i per què no tenim por (ara dit en plural). Entre altres motius, s’afirmava que «no tenim por» perquè «en lloc de dividir-nos ens trobaran més units en la defensa insubornable de la llibertat i la democràcia des de la nostra diversitat de cultures i creences» i perquè «ni la islamofòbia, ni l’antisemitisme, ni cap expressió de racisme ni de xenofòbia tenen cabuda en la nostra societat».\nBarcelona sí que va canviar de guió en aquest triple no al terrorisme, la xenofòbia i la por. Són tres nos que no van ser rebatuts, no van ser objecte de discussió. En aquest sentit, van funcionar més com a lemes que com a punts d’arribada després d’un debat públic i polític en profunditat. Tanmateix, els lemes també tenen la seva força. Condemnar la xenofòbia gairebé amb la mateixa intensitat amb què es condemna el terrorisme implica justament recordar que la qüestió no és d’uns contra els altres. De fet, la declaració de la manifestació del 26 d’agost no parla ni d’enemics ni de terroristes. Declarar «No tinc por, no tenim por» significa també rebutjar, encara que sigui implícitament, l’estratègia del terror dels uns i la política de la por dels altres.\nVíctimes enfront terroristes\nEl 17A va passar a Barcelona, però ho va fer d’una manera estranya, diferent a altres atemptats similars en altres ciutats europees. A l’agost, Barcelona es buida; als barris, els comerços tanquen; la sensació general és que només queden turistes als carrers de la ciutat. I més encara a les Rambles, o a la Sagrada Família, on sembla que volien atemptar al principi. Per tant, no és estrany que entre els 16 morts hi hagués, a més d’espanyols, ciutadans d’Itàlia, Bèlgica, el Canadà, els Estats Units, Austràlia i Portugal, i que la majoria dels 155 ferits fossin també turistes de 34 nacionalitats diferents. L’atemptat, doncs, no va ser en un tren ple de gent camí de la feina a primera hora del matí, com a Madrid; o durant una festa nacional amb un passeig marítim ple de famílies de la mateixa ciutat, com a Niça; o en un mercat nadalenc una tarda qualsevol, com a Berlín. En l’atemptat de Barcelona les víctimes representaven el món sencer.\nI qui eren els terroristes? D’una banda, tenim Abdelbaki Es Satty, presumptament el cervell de la cèl·lula terrorista. Com assenyala Galdon (2017), la seva trajectòria sí que respon al retrat tipus del gihadista europeu: home jove (però no adolescent), socialitzat en la petita delinqüència (contraban d’haixix, en el seu cas), amb un temps a la presó i contactes amb Estat islàmic en alguns dels seus viatges a l’estranger. I, de l’altra, tenim un grup de joves d’entre 17 i 24 anys, d’origen marroquí i crescuts a Ripoll, un petit poble del Prepirineu català. Segons Galdon, mai abans s’havien vist terroristes tan joves. Tots eren coneguts al poble, amb treball, amics i una vida aparentment normal. Tal com recordava en una carta oberta Raquel Rull, treballadora social a Ripoll: «Eren nens com tots. Com els meus fills, eren nens de Ripoll.» (1)\nMentre que les víctimes procedien del món sencer, els terroristes eren d’aquí i, a Ripoll especialment, es consideraven (almenys després dels atemptats) part del nosaltres. Això explica que la gran pregunta per a molts fos: per què ells? Més enllà dels discursos culturitzants que expliquen els processos de radicalització per origen i religió, es van desplegar dos relats paral·lels no excloents l’un de l’altre. D’una banda, la radicalització dels joves de Ripoll es va explicar com a resultat de la manipulació d’Abdelbaki Es Satty, qui sembla que els va convèncer des de la seva posició d’imam de Ripoll. La mateixa alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, denunciava «la infinita crueltat dels que deshumanitzen adolescents i els converteixen en assassins» (2). Possiblement per la seva edat, perquè gairebé no van tenir temps de tenir motius, o no suficients, per preferir morir matant, es va obrir la pregunta: fins a quin punt van ser conscients del que van fer, fins a quin punt volien realment morir matant?\nPerò, de l’altra, la radicalització dels joves de Ripoll va plantejar també la pregunta de què estem fent malament com a societat. Com va declarar la germana d’un d’ells en l’acte de Ripoll, «que un jove que ha nascut o ha arribat de petit a Catalunya es rebel·li contra el país i contra el més preuat que té, la seva ciutat, vol dir que tenim un veritable problema que no hem d’amagar»(3). Què ha fallat perquè tants joves hagin preferit morir matant a formar-se, enamorar-se o divertir-se? Com s’explica que l’imam de Ripoll pogués trobar en un municipi de 10.000 habitants una dotzena de joves, gairebé adolescents, amb més ràbia que ganes de viure? Segons el mateix alcalde de Ripoll, «havien gaudit de l’escola pública, de programes d’integració laboral, tenien xicota, feien esport»(4). En paraules d’Olivier Roy (2016): «no eren els més pobres, els més humiliats ni els menys integrats».\nAquestes dues narratives no van estar lliures de crítica. Mentre que uns van denunciar la poca atenció que havien rebut les víctimes (per exemple, en la manifestació del 26A), altres van criticar la proximitat i la condescendència amb què van ser tractats els terroristes i les seves famílies. Referint-se a un acte organitzat a Ripoll, Antonio Puigverd (2017) va assenyalar en un article a La Vanguardia «que no semblava que les víctimes fossin els morts de la Rambla (citats només una vegada) sinó els magribins de Ripoll». Per a Puigverd ja no eren «els nostres joves» sinó «magribins». Veus com la seva demanaven establir una línia més gruixuda entre víctimes i terroristes, entre nosaltres i ells. Aquesta mateixa crítica va reaparèixer setmanes després arran del pregó amb el qual la filòsofa Marina Garcés va obrir les festes de la Mercè de Barcelona. Garcés va al·ludir a l’absència tant de les víctimes com dels «joves de Ripoll» i va recordar que mai sabrem «si realment volien morir matant, com van fer» (5). Aquesta simple pregunta va desencadenar denúncies per part d’alguns partits polítics i diaris i, posteriorment, una allau d’acusacions a través de les xarxes socials.\nNosaltres enfront ells\nMolts van veure l’assassinat del cineasta Theo van Gogh a mans d’un extremista islamista (Amsterdam, 2004) com la prova irrefutable del fracàs de les polítiques multiculturals. Per a molts va ser també la confirmació definitiva que l’islam és incompatible amb les democràcies occidentals, que els valors dels uns no poden conviure amb els dels altres. De manera similar, França ha viscut «els seus atemptats» com un atac directe perpetrat des de dins per part d’aquells que rebutgen els valors fundacionals de la República. En un article recent, Gilles Kepel (2017) parla de la necessitat d’«integrar els outsiders en l’univers dels insiders». Tant en un cas com en l’altre, s’han establert línies divisòries, cada vegada més demarcades, entre un nosaltres il·lustrat, defensor dels valors liberals, i un ells bàrbar, obscurantista i fanàtic, sovint associat amb la immigració i l’islam.\nAquest pensament dicotòmic ha estat relativament absent en els relats que es van desplegar després del 17A a Barcelona. A més de la condemna de la xenofòbia, la islamofòbia i el racisme, la major part de discursos institucionals van coincidir a insistir una vegada més en els missatges integradors i de defensa de la convivència en la diversitat. Hi va haver, però, una gran excepció: Xavier García Albiol, líder del Partit Popular (PP) a Catalunya, va demanar més control de les mesquites i els oratoris i que es tanquessin tots aquells centres religiosos que fossin il·legals. Encara que va admetre que la majoria de musulmans no «practiquen el terrorisme», sinó que són una minoria, va afirmar que l’islam és l’única religió en el món que «mata en nom de Déu». García Albiol també va aprofitar l’ocasió per justificar el rebuig cap als immigrants en general amb el conegut i reiteratiu argument de «primer els de casa». Això el va portar a afirmar que «aquí no hi ha islamofòbia, el que hi ha són uns senyors que han vingut a aprofitar-se del nostre sistema»(6).\nTanmateix, a diferència d’altres ciutats europees, aquest discurs excloent i dicotòmic no va ser el relat dominant, ni tan sols aquell que va pugnar per dominar. Va ser fet des de posicions aïllades i, en el cas de García Albiol, fins i tot dins del seu propi partit. Això no vol dir que la societat catalana i espanyola sigui més tolerant o oberta a la diversitat. De fet, les enquestes d’opinió mostren que les actituds cap a la immigració no difereixen substancialment de les de la resta de països europeus. El que sí que és diferent és el discurs polític dominant. Paraules com convivència, diversitat o interculturalitat estan en boca de la major part de partits polítics. Les polítiques d’integració, ara amb pressupostos molt minvats, s’elaboren i es justifiquen des d’aquests mateixos principis de convivència i interculturalitat. Això explica per què els discursos, però també les polítiques, no canvien substancialment quan es produeixen canvis de Govern, com en el cas de l’Ajuntament de Barcelona.\nEn un article publicat a l’Ara, el politòleg Jordi Muñoz (2017) explicava el predomini d’aquests discursos més inclusius per l’absència de partits xenòfobs. No és que no hagin aparegut opcions clarament contràries a la immigració, com ara Plataforma per Catalunya o el mateix PP en moments determinats, sinó que quan s’han produït, no han funcionat. En el cas de Catalunya, cal no oblidar tampoc els efectes del Pacte Nacional per a la Immigració (2008), que va consensuar una visió compartida entre la major part de forces polítiques (excepte el PP), les entitats municipalistes i els principals agents econòmics i socials. Si bé la predominança d’aquests discursos va evitar distincions dicotòmiques a l’estil del que hem vist en altres ciutats europees, també va tancar discussions importants. La pregunta «què estem fent malament com a societat?» difícilment es pot respondre sense qüestionar al mateix temps què hi ha més enllà del discurs mateix. I si els «joves de Ripoll» no es van sentir tan part del nosaltres com els nostres relats ens volen i els volen fer creure? I si el nostre model de convivència difereix del que creiem tenir?\nSegons l’investigador Bourekba (2015), és fonamental «desislamitzar» l’enfocament del fenomen gihadista i considerar-lo com un tipus, entre d’altres, de violència política. És a dir, deixar de posar l’accent en la narrativa religiosa dels protagonistes, que reforça la idea d’incompatibilitat entre islam i democràcia i, en conseqüència, afavoreix l’estigmatització creixent dels musulmans a Europa. Parlar, en canvi, de «violència política» implica entendre els motius de la seva radicalització en el context més ampli del renaixement de l’autoproclamat Califat en terres musulmanes i les guerres que allà tenen lloc. Si analitzem quines han estat les respostes fins avui a Europa, podríem concloure que han pesat més les explicacions culturitzants i islamitzadores, equiparant l’extremisme gihadista amb l’islam, la immigració o els refugiats. Quan s’ha llegit en clau política, ha estat, com hem vist, per «declarar la guerra». En aquest context, què ha passat a Barcelona després del 17A?\nNi a Catalunya ni a la resta d’Espanya, cap polític ha declarat la guerra. Segurament la guerra d’Iraq, els atemptats de l’11M a Madrid i la llavors massiva mobilització ciutadana, que no només va canviar el Govern, sinó que va portar a la retirada immediata de les tropes, són fets massa recents com perquè cap polític els hagi pogut oblidar. Però no solament no s’ha declarat la guerra. A Barcelona, una part de la ciutadania, encapçalada per les entitats socials, ha denunciat la participació (directa o indirecta) de l’Estat espanyol en aquestes altres guerres sovint oblidades des d’Occident. A la manifestació del 26A, eren els que anaven vestits de blau i van reprendre antics lemes com «No a la guerra» o «Les vostres guerres, les nostres morts». Segons Francesc Mateu (2017), director d’Oxfam Intermón a Catalunya, van voler anar més enllà d’un cert model de manifestació de dol i condemna per apuntar també responsabilitats i exigir polítiques i actituds diferents.\nQuines van ser les reivindicacions dels que anaven de blau (#anemdeblau) a la manifestació del 26A? El manifest unitari feia cinc grans demandes: insistia en la condemna de la xenofòbia i la islamofòbia; exigia que la resposta a l’atemptat del 17A no fos més seguretat repressiva; recordava aquelles moltes altres morts que «no surten a les portades dels diaris»; denunciava la hipocresia dels polítics, sobretot del Govern espanyol i la Monarquia, «que promouen guerres i alimenten conflictes armats mitjançant la venda i el comerç d’armes a països com l’Aràbia Saudita»(7); finalment, en clara continuïtat amb la campanya ciutadana «Casa nostra, casa vostra» (#volemacollir) i la gran manifestació que va tenir lloc a Barcelona el febrer del 2017, demanava fronteres obertes per als refugiats.\nLa manifestació del 26A va quedar parcialment tenyida de blau. Igual que les manifestacions que van seguir l’11M a Madrid, part de la ciutadania va respondre reclamant com a pròpies aquelles altres morts oblidades des d’Occident (amb consignes com «Madrid = Bagdad» o «També són les nostres morts») i qüestionant el paper dels governs occidentals en les guerres, que s’entenen com a causants últimes dels atemptats. «L’enemic és la guerra», es cridava des de Madrid. «Les vostres guerres, les nostres morts», es va tornar a cridar des de Barcelona. Amb aquest tipus de consignes, els atemptats van ser llegits en la seva dimensió de «violència política», demanant no «més guerra», sinó un «no a la guerra», qüestionant el paper del mateix Govern en la violència que s’amaga darrere de l’extremisme gihadista a escala mundial i, amb això, dissolent les línies divisòries entre amic/enemic, demòcrates/violents, Occident/barbàrie.\nFins a quin punt Barcelona ha canviat de guió? A diferència d’altres ciutats europees, l’elefant —tornant a l’estratègia de la mosca de Harari (2017)— no s’ha mogut com s’esperava. Més enllà de la reproducció gairebé mimètica i ritualitzada de l’expressió del dol i la condemna, Barcelona no s’ha declarat en guerra ni cap a l’exterior ni cap a un suposat enemic interior. En els relats posteriors a l’atemptat han dominat els relats de no al terrorisme, no a la xenofòbia, no a la por i, finalment, des de les organitzacions socials i part de la societat civil, no a la guerra. Des d’aquí, no s’han construït els raonaments dicotòmics amic/enemic, Occident/barbàrie o insider/outsider, tan propis dels relats desplegats en altres ciutats europees. Des del no a la por, tampoc hi ha hagut lloc per a la «política de la por»: ni hem presenciat una progressiva securitització de l’Estat ni una gradual criminalització de la immigració. O no de moment ni de manera dominant. Tampoc no va passar a Madrid després de l’11M.\nPerò que l’elefant no es mogui com s’esperava no vol dir que no reaccioni. Ho ha fet puntualment, amb veus que demanaven una major delimitació entre víctimes/terroristes o nosaltres/ells. I ho ha fet sobretot en l’eix nacional, en la confrontació Catalunya/Espanya. Aquí és on l’elefant ha anat més lluny. Diaris com El País, El Mundo, La Razón o l’ABC van denunciar que la gestió dels atemptats s’utilitzés per «fer campanya del Procés», mentre que al mateix temps demanaven que el 17A servís com a toc d’alerta per acabar amb «les absurditats democràtiques» atribuïdes als independentistes catalans. Una de les principals dianes en aquesta batalla de narratives van ser els Mossos d’Esquadra. El 17A va posar en evidència la gravetat de la descoordinació policial entre uns cossos i els altres, així com les implicacions de tenir cossos de seguretat amb competències en terrorisme, però sense accés a les principals bases de dades internacionals. Els Mossos es van convertir en l’objecte de crítica d’aquells que reclamaven una gestió unitària de la crisi, mentre que a Catalunya van ser aclamats per molts polítics, mitjans de comunicació i part de la ciutadania com un exemple (gairebé heroic) de lluita antiterrorista i protecció ciutadana. En aquest context, no ens ha d’estranyar que la manifestació del 26A, més enllà dels que «anaven de blau», es convertís també en espai de confrontació entre els uns i els altres.\nPerò tampoc en això l’11M a Madrid va ser molt diferent. Aquí l’elefant tampoc es va moure en la direcció esperada. En lloc de convertir les morts en terror i el terror en política de la por, els atemptats de Madrid van desencadenar una confrontació inaudita entre el Govern, que durant els primers dies va seguir insistint en l’autoria d’ETA, i tots aquells, cada vegada més, que ho posaven en dubte. Com a conseqüència, tampoc aquí la manifestació va ser unitària. Tal com recorda Amador Fernández-Savater (2015), al final de la manifestació, de manera sorprenent i imprevista, la capçalera de polítics va haver d’abandonar precipitadament el carrer, perseguida per gent anònima que preguntava a crits: «qui ha estat?» Si a Barcelona la confrontació va ser en l’eix nacional, a Madrid la confrontació va ser més aviat en l’eix dreta-esquerra. Com també assenyala Fernández-Savater, llavors va reaparèixer l’enfrontament civil entre «les dues Espanyes»: la que insistia en l’autoria d’ETA i, en conseqüència, apel·lava a la Constitució, i la que no només es va preguntar qui va ser, sinó que va exigir la fi immediata de la guerra.\nEl fet que tant a Barcelona com a Madrid l’elefant corregués en una direcció inesperada només confirma una evidència: quan parlem d’immigració, però també de terrorisme, no fem més que parlar de nosaltres mateixos. La mosca pot desencadenar la reacció irada de l’elefant, però, la direcció que aquest prengui no serà altra que la marcada per la senda per la qual ja caminava prèviament.\n(3)Vegeu: http://www.europapress.es/catalunya/noticia-hermana-oukabir-protagoniza-acto-ripoll-contra atentados-20170826221815.html.\nBourekba, Moussa. «Después de Charlie Hebdo. El reto de la interpretación multidimensional del radicalismo», Foreign Affairs Latinoamérica, vol. 15, núm. 2 (2015).\nEnglish, Richard. Terrorism: how to respond. Oxford: Oxford University Press, 2010.\nFernández-Savater, Amador «”El enemigo es la guerra”: ¿por qué el 11-M de 2004 no se convirtió en otro 11-S?». eldiario.es (20 novembre de 2015) (en línia)\nGaldón, Gemma. «17A: entre ISIS y Columbine», Contexto, núm. 131 (23 d’agost de 2017) (en línia)\nHarari, Yuval Noah. «La stratégie de la mouche: pourquoi le terrorisme est-il efficace?». BibliObs (18 d’agost de 2017) (en línia)\nJenkins, Simon. «The scariest thing about Brussels is our reaction to it». The Guardian (24 de març de 2016) (en línia)\nKellner, Douglas. «Bushspeak and the Politics of Lying: Presidential Rhetoric in the “War on Terror”». Presidential Studies Quarterly, núm. 37 (2007), p. 4.\nKepel, Gilles. «Le procès Merah, une radiographie de la contre-société salafiste». Le Figaro (3 de novembre de 2017).\nMateu, Francesc. «Més enllà del dol». El Punt Diari (30 d’agost de 2017).\nMuñoz, Jordi. «Els beneficis del bonisme». Ara (30 d’agost de 2017) (en línia)\nPuigverd, Antonio. «Dedo en la llaga», La Vanguardia (28 d’agost de 2017) (en línia)\nRoy, Olivier. Le Djihad et la mort.Paris: Seuil, 2016.


Els dies de Dèdal: Inversions al circ romà i al castell de Sagunt\nInversions al circ romà i al castell de Sagunt\nL'ajuntament de Sagunt ha donat el vist-i-plau als projectes que l'elèctrica Unión Fenosa, dins del conveni de col·laboració firmat per a cinc anys. Entre altres obres, l'empresa emprendrà un projecte ajornat des de fa anys a Sagunt i pressupostat ara en 180.000 euros: el condicionament de les restes de l'antic circ romà amb la construcció d'una plaça en un solar que porta dècades utilitzant-se com a aparcament públic. La nova plaça es farà a l'altura de monument, perquè se'n pugui apreciar la magnificència.\nD'altra banda Unión Fenosa, que actualment construeix la central de cicle combinat a Sagunt per a la producció d'energia elèctrica, patrocinarà el projecte de nova il·luminació per al Castell de Sagunt.\nA més, el govern espanyol destinarà 1'2 milions d'euros a l'adequació del Castell de Sagunt i altres actuacions durant el 2006 i s'ha compromès a arribar a un conveni amb l'ajuntament de Sagunt i la Generalitat Valenciana perquè anualment es destinin inversions similars al patrimoni de la ciutat.\nInformació: Levante (per cortesia d'Ana Ovando) i ajuntament de Sagunt\nEscrit per Sebastià Giralt el dia 9.12.05\nNovetats de literatura grega\nRestes romanes trobades fora del nucli arqueològic...\nUna nova casa per a l'emperador Marc Aureli\nEl Castell de Sagunt parador nacional?\nDonació d'un retrat funerari romà al Museu d'Histò...\nNous recursos didàctics\nJordi Pujol en la presentació de la Ilíada de la F...\nUna inscripció confirma que Xàtiva era munipici ro...\nAstèrix a Alacant\nDomus Aurea de Roma i termes de Lleida\nRoma, la sèrie, comença a emetre's\nS'acaben les excavacions a l'Embassament de Sau\nLa Ilíada, un manual d'autoajuda per pujar a terce...\nFossa militar i altres notícies\nTàrraco cinc anys després\nA Sagunt els arqueòlegs desenterren tombes, restes...\nAqüeductes: Tarragona 0, Segovia 1\nEl Museu d´Empúries s'ampliarà per sota terra


Participació ciutadana - Periodic08640\nLa regidoria de Participació Ciutadana de l’Ajuntament posa en marxa una campanya informativa per facilitar la comprensió de la diversa normativa municipal relacionada amb la Participació Ciutadana. L’objectiu de la campanya és que la ciutadania sàpiga quines són les diferents vies i els diversos mecanismes de què disposa per participar en els afers municipals, i així, potenciar i impulsar la participació ciutadana.\nLa campanya es farà a través de les xarxes socials i el web municipal, alhora que també amb materials com fulletons informatius que rebrà la ciutadania a casa seva, i que pretenen acostar a la ciutadania les diferents fórmules participatives existents a Olesa. La informació arrencarà amb el contingut del Reglament orgànic municipal (ROM), i posteriorment continuarà amb el nou Reglament de participació ciutadana, que s’està enllestint.\nPer tal que la ciutadania pugui diferenciar en quin contingut se centra la informació difosa, aquesta s’identificarà amb colors: el granat per a publicacions que parlen del ROM; el groc per a les parlen específicament del Reglament de participació ciutadana; i el verd per a publicacions informatives genèriques sobre participació.\nArticle anteriorAjuts per al lloguer\nArticle següentConsultori animat


Saber més respecte al cognom Bradgate és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Bradgate sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Bradgate.\nEl cognom Bradgate en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Bradgate, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Bradgate és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Bradgate\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Bradgate en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Bradgate, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Bradgate que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Bradgate, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Bradgate. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Bradgate és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Bradgate del món\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Bradgate en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Bradgate poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Bradgate és un cognom més freqüent, i en quins països Bradgate és un cognom insòlit o inexistent.\nNom de Famille Bradgate


- Instància específica, degudament emplenada i signada (*)\n- Document acreditatiu de la reassignació\na) Quan l'estudiant ha estat reassignat a un altre centre per part de l'oficina de preinscripció: es retornarà l'import ja abonat dels crèdits matriculats excepte les despeses de gestió de matrícula i expedient acadèmic (Cal la presentació del document acreditatiu). En els casos que l'estudiant torni a fer una nova preinscripció universitària o bé sol·liciti un canvi de preferències estant matriculat en un dels centres universitaris de TecnoCampus, no hi haurà retorn de l'import de matrícula.\nb) Quan, després de formalitzar la matrícula, es produeixen modificacions dels horaris, de les dates previstes d'exàmens o es detecten errors administratius: l'estudiant podrà sol·licitar la rectificació de la matrícula amb dret a retorn de l'import abonat en excés si així resulta de la nova matrícula.\nc) Quan l'estudiant sol·liciti per escrit la renúncia de la matrícula abans de la data d'inici de curs: es retornarà l'import abonat excepte les despeses de gestió de matrícula i expedient acadèmic.\nd) Quan l'estudiant sol·liciti per escrit la renúncia de la matrícula un cop iniciat el curs es tindran en compte els següents supòsits:\n- Renúncia efectuada entre la data d'inici de curs i el 30 de novembre: es retornarà la diferència entre l'import abonat menys 600 euros i les despeses de gestió de matrícula i expedient acadèmic. Si l'import abonat és de menys de 600 euros es reclamarà la diferència.\n- Renúncia efectuada per estudiants de nou accés que s'han incorporat als estudis un cop iniciat el curs acadèmic: es retornarà l'import abonat excepte les despeses de gestió de matrícula i expedient acadèmic sempre que l'escrit de renuncia s'efectuï en el termini de 15 dies naturals després de la data de matrícula. Si la renúncia s'efectua després d'aquest termini es retornarà la diferència entre l'import abonat menys 600 euros i les despeses de gestió de matrícula i expedient acadèmic.\n- Renúncia efectuada per estudiants de l'últim curs de grau amb una matrícula igual o inferior a 26 crèdits: es retornarà l'import abonat excepte les despeses de gestió de matrícula i expedient acadèmic sempre que l'escrit de renúncia s'efectuï entre la data d'inici de curs i el 30 de novembre.\nCanvi de grup UPF estudiants ESUPT\nCanvi de grup UPF estudiants ESCSET\nProgressio d'estudis UPF


Tàrrega innova els seus Pastorets amb nous decorats, actors i escenografia - Tàrrega Televisió\nTàrrega innova els seus Pastorets amb nous decorats, actors i escenografia\nDesprés de molts assajos amb grups reduïts ahir les prop de 150 persones, entre grans i petits, que participen en les representacions dels Pastorets de Tàrrega van fer el primer assaig general al Teatre Ateneu.\nAquest any el grup de teatre BAT ha apostat per una renovació total dels clàssics Pastorets de Folch i Torres, que giren entorn de les aventures d’en Lluquet i Rovelló i que venent representant des de fa 50 anys\nDos joves directors s’han fet càrrec de l’obra, renovant la posada en escena, la il·luminació, el vestuari, la sonorització i les coreografies . Han jubilat els vells decorats de paper i n’han fet un de nou amb relleu, profunditat i elaborat amb material reciclat. Un decorat que no podem ensenyar per què volen sorprendre els espectadors.\nEls nous directors busquen trobar l’equilibri entre la representació tradicional dels pastorets i el toc modern.\nLes representacions dels Pastorets seran els dies 3, 4 i 6, al Teatre Ateneu de Tàrrega a les 6 de la tarda


Una bomba trobada a una vinya s’incorpora a l’exposició de la ruta “Última Defensa de Barcelona”\nUns pagesos van descobrir-la durant la verema en el lloc de frontera de Gelida i Sant Llorenç d'Hortons\nEl passat mes de setembre, uns pagesos que treballaven a una vinya en els límits municipals de Gelida i Sant Llorenç d’Hortons van trobar una bomba de la Guerra Civil sense esclatar. No és la primera vegada que es descobreix un material de guerra semblant. Fa només un any, uns nens van estar jugant una bona estona amb una granada al Coll d’Estenalles, a la zona de Mura.\nEls pagesos la van portar als responsables de la ruta “Última Defensa de Barcelona”, que recorre el tercer diumenge de cada mes els vestigis dels darrers combats a les muntanyes de Subirats abans de la presa de Barcelona per l’exèrcit franquista. En aquest temps, el projectil ha estat revisat i desactivat per experts i s’incorpora ara a l’exposició de material bèl·lic recuperat de les trinxeres i nius de metralladora que es visitarà ja aquest diumenge 20 de febrer.\nSegons els historiadors locals, la bomba correspon a la mateixa ofensiva que a finals del gener de 1939 es desenvolupava en aquesta zona del Penedès i possiblement tenia l’objectiu d’atacar les unitats republicanes que circulaven per la carretera propera en retirada.\nL’itinerari turístic i cultural “Última Defensa de Barcelona”, que promou el Patronat de Turisme de Subirats, és l’embrió del futur Centre d’Interpretació de la Memòria Històrica de Subirats, el qual divulgarà els fets succeïts a les acaballes de la Guerra Civil i el seu impacte al món rural i agrari.\nBombes de la ruta “Última Defensa de Barcelona” FOTO: TURISME DE SUBIRATS


Associa't ara a l'APdC i et regalem una quota! - APdC\nInici / Actualitat / Associa’t ara a l’APdC i et regalem una quota!\nAssocia’t ara a l’APdC i et regalem una quota!\nÉs el moment d’unir esforços i sumar veus per recolzar el nostre col·lectiu\nA més, accediràs a nombrosos avantatges exclusius per a ballarins/es\nSi ets professional de la dansa o estudiant, associa’t a l’APdC! Si et registres ara et regalem una quota i només hauràs de pagar la inscripció (12 euros per a professionals i 6 euros per a estudiants).\nSi ja formes part de l’APdC i penses que un amic o amiga pot estar interessada en associar-se, anima-la i us regalem una quota a tots dos*.\nJuntes som part del canvi\nGràcies a la teva aportació, l’APdC seguirà treballant per negociar amb les administracions públiques, per aconseguir unes polítiques culturals adequades i unes ajudes que permetin pal·liar els efectes de la crisi que vivim actualment. Seguirem lluitant per aconseguir unes condicions laborals dignes, una regulació dels ensenyaments de dansa i per aixecar projectes que ajudin al reconeixement de la professió. Projectes que malgrat les restriccions sanitàries no s’han aturat, com és el cas del Dia Internacional de la Dansa, Balla’m un llibre, Fem Dansa, Circula!, Premis Dansacat o les ajudes a projectes de dansa aplicada de Carretera i Dansa…\nVeure totes les línies de treball de l’APdC.\nA més, podràs gaudir de nombrosos avantatges:\nAccés exclusiu a la borsa de treballl (ofertes de feina, audicions, convocatòries…).\nBeques de formació, classes i entrenaments a preu molt reduït.\nAssessorament legal i acompanyament psicològic per parts d’especialistes de cada àmbit.\nWeb de dansacat.org on podeu publicar la fitxa professional, trajectòria, imatges, vídeos… i connectar amb la resta de professionals del sector.\nDescomptes: entrades per espectacles a preus reduïts, descomptes de fins a un 20% en cursos, serveis fotogràfics, serveis mèdics, fisioterapeutes, etc.\nConsultar tots els serveis al soci.\nSi tens qualsevol consulta, envia’ns un e-mail a: info@dansacat.org o truca’ns al 93 268 24 73.\nPromoció vàlida fins el 30 d’octubre de 2021.\nPer a poder acollir-se a la promoció de soci/a és imprescindible tenir compromís de permanència de dues quotes.\n*Si formes part de l’Associació de Professionals de la Dansa de Catalunya i ens presentes un amic/ga, us regalem una quota a tots dos i ella només haurà d’abonar la inscripció inicial (inscripció: 12 euros per a professionals, 6 euros per a estudiants). Et regalem tantes quotes com futurs socis ens presentis. Posa’t en contacte i explica’ns-ho.


Divina Seguros Joventut - Web Oficial :: Noticias Hora de reprendre la dinàmica\nNotícies Hora de reprendre la dinàmica\nHora de reprendre la dinàmica\nEl Divina Seguros Joventut visita l’Unicaja de Màlaga (diumenge, 18.30h) en el retorn de la Lliga Endesa després de l’aturada per la finestra FIBA\nVentura, en l'últim partit a l'Olímpic / D. Grau - CJB\nEl Divina Seguros Joventut visita l’Unicaja de Màlaga (diumenge, 18.30h) en el retorn dels verd-i-negres a la Lliga Endesa després de l’aturada per seleccions de la FIBA. Els de Diego Ocampo, que arriben al partit amb una dinàmica de tres victòries en els últims quatre partits, s’enfrontaran al repte de vèncer al Carpena, on la Penya no hi guanya des de la temporada 2013/14.\nDeclaracions d’Ocampo i Ventura\nL’entrenador del Divina Seguros Joventut, Diego Ocampo, ha valorat la tornada a la competició: “Veurem com reaccionem pel fet de no haver jugat partit, ens exigirà estar més concentrats i tenir més intensitat en el partit del diumenge. Podem buscar les excuses que vulguem però el més important serà la intensitat perquè l’Unicaja a casa seva està rendint molt bé”, ha declarat.\nEl tècnic també ha donat les claus per competir: “Per a nosaltres el més important serà dominar el rebot defensiu, perquè l’Unicaja és el millor equip d’Europa, a l’Eurolliga, en rebots ofensius i està entre els millors a la Lliga Endesa, per tant serà fonamental dominar el nostre tauler”, ha explicat.\nSobre la dinàmica de l’equip, Ocampo ha volgut relativitzar les dades: “Ens ho hem de prendre fredament perquè aquestes dinàmiques es tenen per molts motius, aleshores per a nosaltres el més important és reprendre la temporada amb molta concentració i intensitat, independentment del resultat”, ha finalitzat.\nPer la seva banda, el capità Albert Ventura ha comentat la singularitat dels últims dies: “Ha sigut una setmana estranya, amb jugadors fora per les seleccions i per tràmits del visat, però ara ja hem pogut entrenar al màxim per preparar el partit de l’Unicaja, on volem seguir la línia dels últims partits, competint, i esperem arribar-hi bé”, ha confessat.\nVentura creu que la clau per guanyar serà “tancar el nostre rebot, evitar que corrin perquè no puguin jugar fàcil i nosaltres jugar al nostre ritme, fent el nostre joc per aturar el seu contraatac”. A més ha recordat que l'aturada "no ens ha vingut molt bé perquè veníem de guanyar 3 dels últims 4, però la Lliga és així. Ara hem de seguir fent un bon treball i és una bona oportunitat per anar a Màlaga i guanyar”, ha matisat.\nOcampo no podrà comptar amb Patrick Richard, baixa per problemes amb el visat. D’altra banda, Simon Birgander serà dubte fins a l’últim moment per gastroenteritis i Joel Parra completarà l’expedició verd-i-negra a Màlaga.


Abrera destinarà el 30% dels edificis de nova construcció a habitatges de protecció oficial en règim de lloguer a proposta dels comuns - Abrera En Comú\nAbrera destinarà el 30% dels edificis de nova construcció a habitatges de protecció oficial en règim de lloguer a proposta dels comuns\nBy Abrera En Comú01/12/2018 No Comments\nLa moció presentada per Abrera En Comú, aprovada a l’Ajuntament de Barcelona el passat mes de setembre, planteja mesures pioneres a l’Estat que s’encaminen a un model d’habitatge més just i social.\nAhir el Ple Municipal de l’Ajuntament d’Abrera va aprovar una moció, presentada per Abrera en Comú, que acorda destinar el 30% dels edificis de nova construcció o sotmesos a rehabilitació integral a habitatges de protecció oficial en règim de lloguer. La moció va comptar amb els vots favorables d’Abrera en Comú, Ad’A i el govern municipal.\nLa proposta recull mesures aprovades a l’Ajuntament de Barcelona el passat mes de setembre a les quals s’han anat sumant altres municipis. La moció inicialment va ser impulsada per diferents entitats com la Plataforma d’Afectats i Afectades per l’Hipoteca, la Federació d’Associacions de Veïns i Veïnes de Barcelona o el Sindicat de Llogaters.\n«Ara caldrà vetllar perquè en el procés de revisió del Pla d’Ordenació Urbanística Municipal aquesta obligatorietat de cessió del 30% es faci efectiva i que permeti augmentar el parc d’habitatge públic de lloguer, una necessitat urgent a Abrera».\nEn la mateixa línia, el Ple Municipal demanarà a la Generalitat que no introdueixi modificacions a l’acord pres per Barcelona sobre el 30%, entenent que rebaixar la proposta afectaria a tots els pobles que estan assumint aquestes mesures, com Abrera. El portaveu d’Abrera en Comú, Valeri Mena, va declarar amb rotunditat que la intervenció de la Subcomissió d’Urbanisme de la Generalitat, pels comuns suposa «una ingerència inacceptable en l’autonomia local, que respon a interessos que desconeixem però que, en tot cas, no són ni els de la ciutadania ni responen a l’interès general».\nDes de l’Assemblea d’Abrera En Comú declaren: “ara caldrà vetllar perquè en el procés de revisió del Pla d’Ordenació Urbanística Municipal aquesta obligatorietat de cessió del 30% es faci efectiva i que permeti augmentar el parc d’habitatge públic de lloguer, una necessitat urgent a Abrera ja que el lloguer al municipi és dels més cars en relació als municipis dels voltants i també hi ha una escassa oferta.”


Apartment Pula Puntizela II Pula Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Apartment Pula Puntizela II\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Pula Puntizela II és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Pula. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Pula Puntizela II ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Pula Puntizela II és una elecció inteligents per a viatgers a Pula, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Torna la mascareta a l'aula\nLa mesura afectarà als estudiants de tercer curs de primera ensenyança o cursos equivalents fins batxillerat, formació professional o universitaris\nUn alumne amb mascareta a l'escola andorrana de Santa Coloma a l'inici de curs.\nActualitzada 05/11/2021 a les 20:35\nEl Govern ha informat a través d'un comunicat que a partir del 8 de novembre els alumnes hauran de fer ús de la mascareta a l'aula. La mesura afecta a tots els estudiants a partir dels vuit anys que corresponen als alumnes de tercer curs de primera ensenyança o cursos equivalents, inclosos també als estudiants de batxillerat, formació professional i universitaris.\nUn cop acabades les vacances escolars, dilluns els centres escolars reprendran els cribatges habituals. Aquesta mesura es revisarà setmanalment segons l'evolució de la pandèmia. L'objectiu del Govern és, segons el comunicat, "normalitzar al màxim la vida a les aules tan bon punt sigui possible".\nUn ingressat menys per Covid i 23 nous contagis\nLa incidència de la pandèmia segueix en la línea de les últimes setmanes, un lleuger increment dels contagis, concretament 23 en les últimes 24 hores i un menor nombre de recuperacions, 9 en total, ha motivat l’augment de les persones amb el virus actiu que arriben als 213 casos. Tot i això, la situació a l'hospital millora ja que de les 3 persones a planta, en resten 2 i es manté 1 a l'UCI amb necessitat de ventilació mecànica.\nEn aquest context, un total de 15.641 persones han patit la malaltia des de l'inici de la pandèmia, segons destaca l'actualització sanitària del Govern d'aquest divendres i en són 15.298 les recuperades. El total de defuncions, sortosament, es manté a 130.\nPel que fa a la població escolar, hi ha 10 aules sota vigilància activa, dues menys que ahir. D'aquestes 2 es troben en confinament total i 8 parcial, a més de 20 en vigilància passiva.\nXavi va dir..Ells no la resta si...Una putada però és així són transmissors de primera.\ntransmissors som tots, vacunats o no, els nens tindran immunitat natural, de ramat, i l'excusa que s'ho poden passar a persones adultes i de risc que ja estan protegides no em sembla gens justa, és la meva opinió\n#15 Sr, ASSESOR\nI per això s'han de tendré assesors. Flipant,ufff.\nI have a dream va dir..parar si us plau amb aquesta bogeria, és vergonyós com es canvia d'idea d'un dia per un altre, això no és normal, deixar els nens en pau d'una vegada, està més que comprovat que no corren pràcticament riscos contraient covid, ja està bé\nElls no la resta si...Una putada però és així són transmissors de primera.\nNO AL RETORN DE LES MASCARETES, SIUSPLAU US HO DEMANEM, NOMES PENSEU EN VOSALTRES, NO US PODEU IMAGINAR PER ALGUNS NENS/NENES EL QUE HAN PASSAT. I ARA VOLEU TORNAR ENDARRERA. LLAVORS, FEU HO PER TOTHOM IGUAL, A TOTS ELS LLOCS...\n#12 I have a dream\nContagis a dojo va dir..Ells potser no corren tants riscos però si que l escampen per tot arreu, a casa als pares, als avis, als restaurants... són màquines de contagiar així que al amb mascareta\nperò els adults i les persones de risc estan vacunades\n#11 Marta Codina\nIncrèdul va dir..Deixeu a la pobre canalla en pau que ja prou han patit aquesta situació esperpéntica. Està demostrat que el cervell de l'infant necessita oxigen per desenvolupar-se, que a nivell emocional necessiten identificar les expressions facials. La factura física i emocional que passarà aquest desgavell serà l'autèntica pandèmia. Ja n'hi ha prou!\nEls nens també son portadors igual que els adults! Penso que si les mesures han tornat es per algun motiu.\n#10 Contagis a dojo\nElls potser no corren tants riscos però si que l escampen per tot arreu, a casa als pares, als avis, als restaurants... són màquines de contagiar així que al amb mascareta\nDeixeu a la pobre canalla en pau que ja prou han patit aquesta situació esperpéntica. Està demostrat que el cervell de l'infant necessita oxigen per desenvolupar-se, que a nivell emocional necessiten identificar les expressions facials. La factura física i emocional que passarà aquest desgavell serà l'autèntica pandèmia. Ja n'hi ha prou!\nUn circ en tota regla\nAra si, ara no, ara sí, ara no....


Tractaments corporals - Wellness by Raquel Romero\nTRACTAMENTS CORPORALS PEL BENESTAR DE COS I MENT\nEls nostres tractaments corporals s’adapten a les característiques de la pell, i són 100% fets a mida. Estudiarem el teu cas i et proposarem el millor tractament. Combina’n més d’un per obtenir el màxim exponent de Bellesa i Benestar.\nMitjançant massatges, tractaments amb cosmètic i embolcalls aconseguirem els propòsits desitjats, utilitzarem cosmètics professionals, respectuosos amb el medi ambient.\nA més, gràcies als coneixements adquirits a l’India, oferim diversos tipus de massatges ayurvèdics .\nEl massatge aiurvedic és un massatge tradicional provinent de l’India. S’utilitzen olis essencials seguint les pautes de la medicina Ayurveda. En els seus orígens, aquest tipus de massatge tenia com a última finalitat el equilibri entre les energies que flueixen entre el cos i la ment.\nA Wellness by Raquel Romero treballem amb marques de cosmètic d’alta gamma com Massada i Gernétic , referents a cosmètics a nivell nacional i internacional\nEn el tractament de pressoteràpia introduïm al client en unes botes i faixí abdominal, aquests s’inflen d’aire, realitzant un massatge ascendent i que millora el retorn venós i problemes derivats de mala circulació.\nEl massatge és molt similar a un drenatge limfàtic manual per això és un tractament agradable i molt indicat en post operatoris, embaràs i trastorns circulatoris, com ara edemes, cames cansades, aranyetes vasculars, cel·lulitis i acumulacions de greix.\nELS TRACTAMENTS MANUALS\nEls tractaments INDIBA Corporals tenen molts beneficis, i estan destinats a tots els tipus de pells i edats.\nLes persones més joves notaran el benestar, la lluminositat i la hidratació que ens proporciona la radiofreqüència juntament amb les cremes de tractament.\nPer a aquelles persones amb cel·lulitis, sigui tova, dura o edematosa amb INDIBA realitzarem el tractament necessari que s’adapta a la seva problemàtica i millorarem el seu aspecte.\nPer a persones amb excés de greix localitzat, farem una remodelació corporal amb INDIBA per reduir el volum.\nPer aquest motiu, independentment de l’edat que tinguis, INDIBA és un tractament per a tu, que t’aportarà a més dels beneficis del tractament, una gran relaxació a cada sessió.\nCONEIX ELS NOSTRES BONS DE TRACTAMENTS\nEstalvia comprant sessions per avançat, de 5, 10 o 15 sessions de 1h o 30min.


València posa en marxa una nova iniciativa per difondre la música en valencià: per gèneres musicals a través de llistes de Spotify | Valencia Extra\nValència posa en marxa una nova iniciativa per difondre la música en valencià: per gèneres musicals a través de llistes de Spotify\nEl Gabinet de Normalització Lingüística (GNL) de l’Ajuntament de València continua promovent la música en valencià a través de llistes temàtiques en la plataforma Spotify. En esta ocasió, el GNL publicarà de forma periòdica i a partir d’aquest dimecres, dia 16, vora 20 llistes més en el seu perfil d’eixa xarxa social (GNLVLC) per mostrar la gran varietat de gèneres i subgèneres musicals que hi ha en valencià: pop, rock, indie, soul, blues, rock- and-roll, rumba, folk, reggae, ska, electrònica, entre altres. S’ha prestat una atenció especial als gèneres urbans com el hip-hop, el reggaeton i, fins i tot, el trap, populars entre la gent jove, per acostar-los les cançons en valencià.\nEl resultat és un ventall molt ampli que va des dels gèneres tradicionals fins als estils urbans. En este sentit, la iniciativa pretén trencar els tòpics que associen la música en valencià només al folk tradicional, a les cançons de rock amb instruments tradicionals com la dolçaina o a les lletres reivindicatives. “En valencià es fa tota mena de música i les lletres parlen, també, de les coses més diverses: d’amistat, d’amor, de desamor, de la quotidianitat, de festa, d’oci… Per això és tan important la tasca de normalització i difusió que promovem des de l’Ajuntament i des del GNL en concret”, ha destacat la regidora de Gestió de Recursos, Luisa Notario.\nTotes les llistes es poden escoltar gratuïtament en Spotify. Cal accedir al perfil GNLVLC i consultar totes les llistes públiques. Si es vol crear un accés ràpid, es poden guardar entre les llistes preferides fent clic en ‘Seguir’ (o ‘Follow’). També es poden enviar suggeriments de cançons per tal de mantindre-les actualitzades constantment.\nAquestes llistes se sumaran a les deu que ja ha publicat el GNL des del passat mes de març: la llista de cançons amb veus femenines per reivindicar el 8 de març, les huit llistes per moments (per despertar, relaxar-se, cantar, fer esport, cuinar, ballar…) i la llista amb motiu de l’Orgull LGTBI.