Hi seran els serveis d’emergència, la Creu Roja, els Mossos, els veïns i botiguers de la Rambla i els taxistes\nImatge del minut de silenci a la plaça de Catalunya amb motiu de l'atemptat // ACN / Maria Fernández Noguera\nActualitzada el 26-08-2017 18:40\nLa mobilització anirà encapçalada pels herois de la nit dels atemptats: els serveis d’emergència, la Creu Roja, els Mossos, els veïns i botiguers de la Rambla i els taxistes. Tot plegat sota el lema “No tinc por” en una única pancarta.\nAl llarg del recorregut, uns voluntaris repartiran entre els assistents 70.000 roses dels colors de la ciutat de Barcelona, vermell, blanc i groc. La marxa acabarà a la Plaça Catalunya, on es farà un acte sobri, de menys de 10 minuts, que liderarà l’actriu Rosa Maria Calaf i l’activista musulmana Míriam Hatibi. Elles seran les encarregades de llegir uns textos a favor de la pau. I el punt i final el posarà la melodia del Cant dels Ocells amb un minut de silenci a les persones que van perdre la vida als atacs terroristes de Barcelona i Cambrils.\nCrida perquè la manifestació desbordi Barcelona\nLes administracions han fet una crida unànime perquè la manifestació d’aquest dissabte desbordi el centre de Barcelona.\nAdverteixen que, com més massiva sigui la participació, més contundent serà el rebuig al terrorisme després dels atemptats de dijous.\nN’han parlat Carles Puigdemont (des del Parlament), Ada Colau (a l’Ajuntament) i Mariano Rajoy (a la Moncloa):\nTenim una cita per contribuir amb el nostre esforç cívic a la derrota del terrorisme\nVull fer una crida als barcelonins i barcelonines, als veïns i veïnes de tot Catalunya i a persones de tot l’Estat i d’altres països que ens vulguin acompanyar\nAnimar a tothom a participar en la manifestació de Barcelona\nPuigdemont, Colau i Rajoy\nPuigdemont també ha demanat que la gent ratifiqui aquest dissabte que Barcelona és, des de fa dècades, una ciutat compromesa amb la pau i el civisme, i ha afegit que la manifestació ha de ser un exemple de gent molt diversa que treballa per un objectiu comú: viure en pau i en llibertat.\nObrirem els braços a tantíssima gent que es vulgui sumar en aquest esforç fraternal d’afegir el civisme com un dels actius en la lluita contra el terrorisme\nCarles Puigdemont demana tornar a mostrar una ciutat compromesa amb la pau i el civisme\nL’alcaldessa diu que la mobilització de dissabte ha de culminar una setmana molt dura i de resposta exemplar de la ciutadania. Colau afegeix que el protagonisme se l’han d’endur, sobretot, les persones que van atendre les víctimes, com són els professionals dels serveis d’emergències i de seguretat, així com els veïns de la Rambla i altres col·lectius com els taxistes o els comerciants.\nConvoquem aquesta gran manifestació, que tindrà aquesta única pancarta de capçalera protagonitzada per la ciutadania\nAda Colau assegura que el protagonisme ha de ser per les persones que van atendre les víctimes\nRajoy, per la seva banda, ha fet una crida perquè tothom assisteixi a la manifestació convocada a Barcelona. Diu que molts espanyols han de seguir l’exemple del Rei Felip Sisè, que hi anirà. I assegura que la unitat de totes les forces polítiques és fonamental en moments i situacions com aquesta. El president del govern espanyol diu que és el que els ciutadans reclamen: que es deixin de banda les ideologies i que es faci pinya per lluitar contra el terrorisme.\nLa unitat dels demòcrates provoca la desesperança dels criminals. La unitat política és fonamental, perquè és el que mereixen les víctimes\nMariano Rajoy reclama que es deixin de banda les ideologies\nLa manifestació serà a les 18 h, sota el lema “No tinc por”, i anirà des dels jardinets de Gràcia fins a la plaça de Catalunya, on hi haurà un acte breu i sobri.\nFelip VI participarà en la manifestació\nEl rei Felip VI participarà en la manifestació contra el terrorisme d’aquest dissabte a Barcelona. Ho ha confirmat aquest dijous a la nit La Zarzuela.\nLa CUP i Podem havien criticat la possible presència del rei a la marxa per les bones relacions de la monarquia espanyola amb estats del Golf Pèrsic com l’Aràbia Saudita, a qui acusen de finançar el terrorisme. Serà la primera vegada que el rei participi en una manifestació.\nLa marxa contra el terrorisme\nAda Colau fa una crida a participar en la manifestació. Una marxa que començarà a les sis de la tarda i que l’alcaldessa de Barcelona confia que serà multitudinària. La marxa arrencarà als Jardinets de Gràcia amb el lema “No tinc por”. L’encapçalaran representants dels equips d’emergència i de la policia que van atendre les víctimes dels atemptats de Barcelona i Cambrils.\nConvoquem aquesta gran manifestació que tindrà aquesta única pancarta de capçalera, protagonitzada per la ciutadania\nAda Colau sobre la manifestació de dissabte\nLa concentració acabarà a la plaça de Catalunya, amb la lectura de poemes i textos breus, però no hi haurà parlaments institucionals. Ja s’han acreditat per informar-ne més de mig miler de periodistes i tècnics de mitjans d’arreu del món.\nLa intenció és que els polítics quedin en un segon pla, però hi seran pràcticament tots. Ja han confirmat que hi seràn: el president Mariano Rajoy, la vicepresidenta Soraya Sáenz de Santamaría i pràcticament tots els ministres. També els presidents autonòmics i líders de partits com Pedro Sánchez, Pablo Iglesias o Albert Rivera. El govern espanyol ha llogat tres avions per traslladar-los a tots.\n24-08-2017 13:42 ATEMPTATS\nL’home que repartia abraçades a la Rambla: “Soc musulmà, no terrorista”\n23-08-2017 08:41 “NO TINC POR”\nEls líders espanyols seran a la manifestació contra els atemptats


RACC Bloc | Les noves marques viàries, què signifiquen? - RACC Bloc\nPor Núria Sales en Cotxe i Motoe RACC\nEls veïns de la localitat de Nava de Roa, a Burgos, fa poc que s’han trobat alguns trams de l’N-122 pintats d’una manera que no havien vist mai. Què volen dir? I per què només estan en aquesta localitat?\nDes del Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, juntament amb la Direcció General de Carreteres, s’està treballant una nova normativa sobre marques viàries amb l’objectiu de millorar la seguretat a les carreteres.\nPer ara, s’ha posat en marxa la prova només en un lloc, una travessia de l’N-122, i s’han fet servir dues menes de marques viàries, “dents de drac” i “línies de vora trencades”:\nQuè ens estan indicant les noves marques viàries?\n➡ Dents de drac: Aquesta marca s’ubicarà al principi de la travessia i obligarà els vehicles a reduir la velocitat respecte al tram anterior, adaptant la conducció a les noves circumstàncies de la carretera.\n➡ Línies de vora trencades: Aquesta marca s’ubicarà abans d’un pas de zebra per indicar al conductor que s’hi apropa i que ha de reduir la velocitat.\nAquesta fase experimental permet analitzar l’eficàcia, la percepció i la comprensió dels conductors davant les noves marques viàries abans d’implementar-les del tot als altres trams de la xarxa de carreteres.\nImatges: Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana


Fer un gràfic i insertar-lo en un google sites | Història! Bloc de Genís Barnosell\n← Armènia, 1915\nMichael Richards: Historias para después de una guerra (Pasado&Presente): la “memoria” de la guerra civil (1936-39) →\nFer un gràfic i insertar-lo en un google sites\nPosted on 19/04/2015\tby gbarnosell\nEs pot fer un gràfic de manera senzilla amb qualsevol full de càlcul. Aquí farem servir els Fulls de càlcul de Google, amb continguts de geografia de 1r d’ESO.\nAnem al nostre drive i creem un nou Fulls de càlcul de Google. Disposarem la informació en dues columnes, cadascuna amb el seu títol. En aquest cas, el nombre d’hectàrees cremades a Catalunya en incendis forestals, entre 1993 i 2014. Una vegada tenim la informació escrita al full, seleccionem totes les cel·les ocupades, inclosa la fila amb els títols:\nUna vegada seleccionades, fem Insereix i Gràfic i ens apareix el quadre de diàleg Editor de gràfics. A la pestanya Inicia ens assegurarem, clicant on indica la fletxa vermella que el gràfic es creï correctament d’entrada (ho veurem una mica més endavant).\nA la segona pestanya, Gràfics, triarem Línia i el primer model de línia i tindrem ja el gràfic gairebé fet del tot. Havent clicat abans les capçaleres ens haurem assegurat que la llegenda aparegui correctament com a “Nombre d’hectàrees”; i amb la columna B per a les etiquetes, que a l’eix horitzontal ens apareguin els anys (òbviament que la fila sigui la 4 o la 3 o la 2 i que la columna a utilitzar sigui l’A, la B o la C dependrà de quines columnes o files del full de càlcul hàgim fet servir per posar les nostres dades).\nFinalment, a la tercera pestanya, Personalitza, completem els detalls:\nEl resultat final ha de ser aquest:\nAra hi ha maneres diverses d’inserir el gràfic al nostre Google Sites. Ho farem de manera fàcil. Anirem al nostre Google sites, a la pàgina on volem inserir el gràfic i la posarem en mode Edició. Posarem el curso.r (o sigui, la fletxeta) on volem inserir el gràfic i després clicarem a Insereix – Gràfic\nEns va a un quadre de diàleg que permet triar el document del Drive on tenim el nostre gràfic; el triem clicant sobre ell dues vegades i ens apareix un quadre de diàleg com aquest:\nCliquem desa al nostre Google sites, perquè si no, no haurà quedat guardat, i ja està!


Aire gespa - Instruccions - Notes sobre equips i cronometratge - generalLlegir Més\nPrincipal generalAire gespa - Instruccions - Notes sobre equips i cronometratge\nCronometratge per a la ventilació de la gespa\nDispositius i eines\nAire gespa: instruccions\nLa ventilació de la gespa és un pas important que contribueix a la salut de la gespa i permet que les arrels de les gramínies respirin correctament. Les gespes s’espesseixen amb el pas del temps i cal revitalitzar-les per eliminar el potencial d’aigua i creixement d’arrels. L’aerificació no només depèn del moment adequat, sinó també dels equips, eines i passos de treball adequats.\nQui no ho sap "> Cronometratge per a la ventilació de la gespa\nUn dels punts més importants en la ventilació de la gespa és el moment adequat. Com que la gespa només s'ha de ventilar dues vegades a l'any, és important vigilar molt la quantitat de temps que es necessita per utilitzar-la de manera efectiva a la gespa. Com més exactes es compleixin els períodes de temps de ventilació, més ràpid es pot recuperar la gespa.\nEls millors moments són:\nMarç o abril després de la primera sega\nSetembre o octubre\nEl motiu d’això són els mesos anteriors. L’aire a la primavera ajuda a que les arrels del sòl i l’herba es recuperin del fred, les masses de neu i la humitat que ha prevalgut durant diversos mesos. Sobretot després d’un llarg hivern, el sòl està molt comprimit i, per tant, no només s’ha d’escarfar a la primavera, sinó també ventilar. L’airejat a la tardor també es tria com a temps, de manera que la gespa i el sòl es puguin preparar per a l’hivern que ve. Durant els mesos d’estiu, les causes següents solen ser el motiu d’una major consolidació:\nEstrès per jugar als nens\nDemanda d’animals de companyia, especialment gossos\nReunions com una barbacoa\nEsports com el futbol\nPosar en marxa diverses activitats de lleure, com ara una piscina\nprendre el sol freqüent sobre petites gespes\nAquestes són algunes de les raons per les quals és necessari, en la majoria dels casos, tornar a airejar la gespa. Això estimula el subministrament d’oxigen, la retirada d’aigua i la formació de microorganismes, cosa que garanteix una millor qualitat del sòl i de la gespa abans dels mesos d’hivern. A més, el temps de la ventilació de la gespa en el clima. Definitivament, heu de triar un dia en el termini esmentat anteriorment, que no afectarà negativament les condicions meteorològiques següents:\nllargs períodes secs\nLes gelades i sòls secs i durs no només dificultaran el treball, sinó que també poden afectar les arrels de les herbes. Per aquest motiu, heu de triar un dia en què no hi hagi risc de gelades, no estigui massa sec i el sol no sembli massa fort. Els dies ennuvolats són el moment ideal per a l’aire a la tardor. Si la gespa està exposada a un ús intens, pot ser que el sòl ja s’hagi compactat al cap de dos mesos. En aquest cas, caldrà airejar més de dues vegades a l’any per mantenir la salut de la gespa.\nConsell: podeu determinar el temps adequat amb més precisió mitjançant un penetràmetre, ja que aquest dispositiu de mesura penetra fins a un metre a la terra i mesura la compactació. Si no hi ha cap compactació, no cal que realitzeu airejament de la gespa, cosa que us estalvia molt treball i temps.\nPer fer l’airejament de la gespa el més eficaç possible, necessiteu l’eina o l’eina adequades, segons si treballeu a màquina o a mà. Quan seleccioneu el dispositiu, heu d’anar amb compte de no seleccionar accidentalment un scarificador. Tot i que això també ajuda amb la cura de la gespa, però no penetra tan profundament a les capes terrestres com l’afició a la gespa. Per a la ventilació de la gespa a la primavera també necessiteu un descarregador, però això no funciona per a les capes més profundes del sòl. Es poden trobar els següents airejadors i eines:\n1. Airejadors motoritzats: un airejador que funciona elèctricament des d’una presa d’energia o des de combustibles fòssils com la benzina són dispositius que perforen profundament la gespa. L’aparell només està guiat per vostè, mentre que el motor condueix les punxes o les urpes del ventilador responsables de la perforació. L’elecció d’espines depèn de les condicions del sòl. Els airejadors motoritzats faciliten la ventilació de gespes més grans, però han estat prohibitius per als individus, cosa que ha canviat. Cost d'adquisició per a airejadors:\nModels per al jardí hobby: 50 - 200 euros, segons el fabricant i el rendiment\nModels per al sector professional o gespes de més de 500 m²: de 1.000 a més de 4.000 euros\nCom podeu veure, els dispositius cars no valen la pena. Einhell ha demostrat ser eficaç en el camp dels ventiladors de gespa accionats mecànicament. Però no heu de comprar un dispositiu tu mateix, sobretot si rares vegades airejau. Potser fins i tot una vegada a l’any n’hi ha prou. En aquest cas, heu de considerar prestat el dispositiu. El preu d’un dia oscil·la entre els 60 i els 120 euros, els quals els models que s’ofereixen són majoritàriament airejadors d’alta qualitat, que són efectius similars als equips professionals.\n2. Forquilla d'aerificació: la forquilla corrugadora és la versió manual de l'airejador i es pot utilitzar igualment. Són ideals per al vostre jardí amb una àrea petita, ja que requereixen suficient temps i força física malgrat la seva especialització en ventilació de gespa. Estan equipats amb un mànec que s’assembla a una pala o a un marc que permet una orientació fàcil per a dues mans.\nL’operació de la següent manera:\nestan proveïts de culleres buides\naquests són conduïts a la terra\nErdwülste serà recuperat per les Culleres i recollit al contenidor de la recollida\nels forats es distribueixen uniformement\nsegons el model, es poden utilitzar diferents culleres\nEls costos d’una forquilla corrugada solen ser molt més barats i van entre 20 i 100 euros, les variants més cares solen ser més robustes. En triar, assegureu-vos que hi hagi almenys 2 cullerades a la forquilla. Aquí, però, com més, millor!\n3. Forquilla de graves: el clàssic. La forquilla és una eina original per generar aire, però es fatiga físicament i requereix temps. A més, és inexacte com els dispositius esmentats anteriorment, ja que no s’elimina cap terra, sinó que només es creen forats, que aporten l’aire a les arrels. No obstant això, una forca greu pot oferir efectivitat, especialment per a petites gespes. Els costos són de 10 a 40 euros .\nUna gespa convencional ho fa fins i tot amb gespes més petites.\n4. Sabates per a la gespa: aquest calçat està proveït de ungles de fons de cinc a deu centímetres de llarg, que es mouen pel moviment de la carrera cap a terra. Aquesta eina només està recomanada per a persones que s’adaptin físicament, ja que aquest treball pot ser transpirable, sobretot en gespes grans o molt compactades. El cost de la compra és d’uns 20 euros per parella.\nAra toca preparar-se. D’aquesta manera es prepararà la gespa per a l’aireig de la gespa i s’assegurarà un fluix flux. La preparació en detall:\nSi la gespa ha estat molsa al llarg de la primavera, primer cal escarificar-la\nsi no necessita escarificació, talleu la gespa de tres a quatre centímetres\nDesprés d’escarfar-se o segar, cal humitejar lleugerament la gespa\nTot i això, això no ha d’estar sota l’aigua\ndesprés seleccioneu les culleres o les espines adequades\nAquests depenen de la condició del sòl\nSi utilitzeu un airejador que funciona a màquina, heu d’estar al corrent dels períodes de descans legal, ja que el dispositiu és força sorollós. Sobretot, els diumenges haureu d’abstenir-vos d’utilitzar el dispositiu per no molestar els veïns. En alguns models es recomana protecció auditiva.\nDesprés de preparar la gespa per a l’airejament de gespa, podeu començar amb ella. No necessiteu cap altre estri o material, excepte la vostra instal·lació. Seguiu el següent:\n1. Connecteu el vostre airejador o agafeu l’airejador o la forquilla.\n2. Inicieu el aire posicionant la unitat a la vora de la gespa. No han de començar des de la meitat de la gespa, cosa que només dificultaria el procés.\n3. Engegueu ara la màquina i guieu-la a una velocitat constant al llarg de la vora fins al final de la gespa. Repetiu això a l’altra direcció, però poseu l’aparell a una distància de 15 a 20 cm al carril anterior. Assegureu-vos que la velocitat massa ràpida no afluixi el terra prou bé, mentre que si la velocitat és massa lenta, la perforació serà massa forta.\n4. Continuar fins que la gespa siga perforada. Segons si disposeu d’un recipient per a la botifarra de terra al vostre dispositiu, heu d’anar amb compte de no trepitjar-lo durant el treball. Hi hauria d’haver aproximadament 200 forats per metre quadrat per proporcionar condicions ideals per a la gespa.\n5. Finalment, elimineu la terra que queda sobre el compost.\n6. Si us pessebreu la gespa amb sorra fina de quars (gra 0 - 2 mm) després de l’aire, millorareu efectivament la qualitat del sòl. També podeu distribuir un topdressing que proporciona un autèntic augment de nutrients.\nL’aire de gespa crea gespes vitals\nperquè és un sòl compactat airejat\nTemps: primavera i tardor\nsovint a gran càrrega\nno després d’un llarg període sec\nno té risc de gelades\nEquipament: Airejador, forquilla d'aerificació, forca per excavar\n200 forats per metre quadrat\nProfunditat mitjana 10 cm - 50 cm\na intervals de 15 - 20 cm\nScarifiqueu abans la molsa\nEngegueu l'aparell o agafeu-lo a la mà\nsuau sobre una zona herbosa\nArena després de l’aire\nalternativament, distribuïu el topdressing de la gespa\nCopyright general: Aire gespa - Instruccions - Notes sobre equips i cronometratge - generalLlegir Més


Es necessita Rei, no monarquia - Diari de Girona\nEs necessita Rei, no monarquia\nmatías vallés 14.08.2020 | 00:23\nEs necessita Rei, no monarquia Diari de Girona\nQuan el politòleg s'esplaia pompós que «la monarquia simbolitza la unió transcendent del Rei amb el seu poble...», no convé badallar, pel que suposa d'amenaça de propagació del coronavirus. És més apropiat baixar el toreig a la sorra amb una pregunta terrenal:\n– Té vostè un/a rei/reina en condicions?\nUn país aclaparat per una pandèmia que torna a liderar, i enfangat en la major crisi econòmica de la seva història pel nombre d'afectats, necessita abans un rei eficaç que una monarquia teòricament virtuosa.\nJa que la decepció a la ciutadania ordida per destacades figures de la Família Reial és econòmica, el contingut de la guardiola supera en importància la seva descripció. Els capdavanters de les formes de Govern abstractes obliden que no se censura Joan Carles I per Rei, sinó per presumpta corrupció en el seu propi feu. El dopatge d'un ciclista no té relació amb l'esport que practica, però empenyerà lògicament l'afició decebuda cap a altres disciplines. I la desolació mai és proporcional a la quantitat defraudada, sinó a la il·lusió creada.\nEspanya es va aclimatar a un monarca epicuri, que va substituir el dens discurs per les breus gràcies. La ciutadania prefereix governants als quals tingui alguna cosa a perdonar-los. Joan Carles I ni tan sols va triar la variant més habitual en els líders tocats per la gràcia de Déu, el despotisme. Ha caigut sense ser un tirà, la qual cosa agreuja la seva situació. A continuació, els defensors d'una monarquia difuminada esquiven amb molt de compte l'enumeració de les virtuts concretes que ha de reunir el titular de la Corona, no fos cas que es comparin amb l'ocupant del càrrec.\nEs pretén que la monarquia és indiscutible al marge de les persones en què s'encarni, un abús de la irracionalitat en temps en què la medicina de l'evidència ha arraconat els principis en nom del pragmatisme. Imposar una institució sense disposar d'exemples personals de la seva utilitat suposa un objectiu clarament exagerat en els temps actuals. En les anàlisis precipitades que se succeeixen aquests dies, no ha quedat clar si el tractament camforat contingut en el pacte tàcit sobre la Família Reial es devia al fet que aquesta institució inapel·lable no aguanta la crítica racional, que han de suportar altres instàncies governamentals. Les condemnes per injúries a la Corona omplirien un voluminós volum, i més d'una hauria de revisar-se a la llum dels comptes suïssos.\nA mig discurs, el politòleg multiusos advertirà que els petits pecats d'un rei «no poden desacreditar una transició que ha conduït Espanya als anys de més prosperitat...». Aquí procedeix interrompre sense demanar la vènia, amb un senzill:\n– Provi d'etzibar aquest romanço a un menor de quaranta anys.\n«No hi ha preguntes estúpides» és la màxima que va adoptar Andersen com a lema de la faula en què un nen demostrava que el rei està nu. Sense necessitat de formular l'interrogant, els espanyols nascuts després de la coronació de Joan Carles I han après que la generació de la transició està molt sobrevalorada.\nEs desembarca així en el paper decisiu jugat pel Govern en la crisi. Sánchez no pretén enganyar ningú al manifestar en públic que desconeix la ubicació de Joan Carles I, convenientment escortat per nombrosos efectius policials de l'Executiu. Es limita a traslladar el missatge que la destinació del penúltim cap de l'Estat no li importa gens ni mica. És una crueltat, però no més gran que la duresa exhibida per Felipe González quan, al juny de 1992, va comentar que no havia pogut celebrar-se el despatx setmanal a La Zarzuela perquè el mateix Joan Carles I d'abans no es trobava a Espanya. La Casa del Rei al comandament de Sabino Fernández Campo va perdre l'alè per fer tornar a Madrid un monarca que sense avisar ningú havia gaudit d'una setmana suplementària de vacances. A Suïssa, naturalment.\nCulpar del que ha passat Podem, el dissolvent universal dels mals que afligeixen el país, ni tan sols arriba al mèrit de l'originalitat. És una altra reedició de la transició tentacular. En la dualitat Sánchez/ Iglesias, igual que succeïa en el tàndem González/ Guerra, sempre es culpa el vicepresident de les proclames estridents i les declaracions altisonants que corresponien en realitat a la línia dura imposada per la presidència. El titular actual de La Moncloa no se sent a gust amb un palau per sobre del seu. Recorre fins i tot a la clàusula moral, per accentuar la seva superioritat. «Sempre he dit la veritat», repetia l'altre dia amb l'excusa que es referia al coronavirus, però amb la mirada fixa en Joan Carles I.


Taller de dansa flamenc-àrab - anul·lat - Cultura - ( UPF )\n> Taller de dansa flamenc-àrab - anul·lat\nAquest curs de dansa s'inspira en la fusió de dues disciplines artístiques, diferents i agermanades alhora, como són el flamenc i la dansa àrab.\nLa dansa àrab, mitjançant la seva sumptuositat en els moviments, posa el focus principal d'atenció de la seva execució en el ventre, malucs i plexe solar, tant en conjunt o per separat. Per la seva banda, en el flamenc són els peus els que tenen una gran importància, ja que es converteixen en un instrument musical més.\nEn aquest taller s'estudien les tècniques de cadascuna de les danses por separat i s'uneixen en coreografies que combinen els dos estils de música. El benefici que s'obté de la dansa en general és evident: ajuda a la millora postural, augmenta la flexibilitat, la coordinació, la força, la resistència i millora l'estat d'ànim. L'objectiu del taller és millorar físicament, aprendre les bases principals de cadascuna de les danses i, sobretot, gaudir i divertir-se!\nLa durada de las classes és d'una hora i mitja.\nS'inicia amb estiraments, i es fan exercicis de tècnica per conèixer les bases principals de cadascuna de les danses.\nA continuació, es fan sessions de passos enllaçats i es desenvolupen coreografies on posar en pràctica l'aprés. Per arrodonir la sessió, es finalitza amb uns minuts de relaxació.\nHi ha lloc per a la improvisació i per a que cadascú senti la dansa i la música a la seva manera, i assaboreixi el seu poder alliberador.\nInma Arjona, ballarina, professora i coreògrafa amb més de 20 anys d'experiència en el món de la dansa àrab i el flamenc. La seva evolució com a ballarina i professora en el flamenc ha estat de la mà d'una de les mestres amb estil mes pur i autèntic, com és Gloria Belén. En dansa àrab va aprendre, entre d'altres, del que va ser un dels grans mestres, l'egipci Mahmud Reda, fundador de la primera companyia de dansa a Egipte. La seva passió per aquestes dues danses la impulsa a treballar la fusió de tots dos estils.\nAquest curs està adreçat a tota la comunitat universitària de la UPF. Requisits\nNo cal portar calçat específic de flamenc ja que es balla sense sabates. És aconsellable portar roba còmoda i mitjons per a protegir els peus. Places\nLa capacitat del curs és de 9 a 15 persones. Si no s'assoleix el número mínim d'inscripcions, el curs quedarà anul·lat.\nDijous de 17.15 a 18.45 h\nAula 40.s33 [edifici Roger de Llúria]\nCampus de la Ciutadella Calendari previst per al curs: 20 i 27 d'abril; 4, 11, 18 i 25 de maig; 1 i 8 de juny del 2017 El curs consta de 8 sessions d'1 hora 30 minuts cadascuna.\ncom inscriure't Has de tenir oberta la teva sessió a Campus Global CURS ANUL·LAT\nPots formalitzar la teva *inscripció fent un click a la icona [o a través del Punt d'Informació a l'Estudiant]. El pagament es farà en el moment de la inscripció. Si en el moment de fer la inscripció tens algun problema, entra al Centre d'Atenció a l'Usuari (CAU), indica que estàs interessat/da en fer el curs i deixa les teves dades de contacte.


Montse Pallarès - Sant Adrià de Besòs - 3/10/2010\n- Amb la ciutadania de Sant Adrià, Badalona i Santa Coloma\nConscienciar a grans i petits sobre el canvi climàtic és una tasca que s’aprèn amb petits gestos que afavoreixen la cura del nostre entorn. Els ajuntaments de Sant Adrià, Badalona i Santa Coloma han unit els esforços per fer una pedalada popular conjunta amb tots aquells i aquelles que hi volguessin participar.\nMés de 300 ciclistes de totes les edats han format part d’aquesta proposta impulsada des de la Generalitat de Catalunya. L’acte s’emmarca dins de la setmana de la mobilitat sostenible i segura i s’erigeix amb el lema “La revolució dels petits gestos continua”. Al seu torn, s’han repartit xapes, cartells i llibres per adults i infants que ajuden a comprendre la problemàtica de la contaminació i el canvi climàtic i alhora proposen alternatives de transport sostenible i reducció de la contaminació a nivell individual.\nEs tanca el procés de participació ciutadana del Pla de Mobilitat Urbana\nEls Mossos detenen a Badalona dos nois i una noia que es dedicaven a robar bicicletes per vendre-les\nÈxit de participació de la II Festa de la Bicicleta de Decathlon\nPedalada popular per un transport més sostenible\nCampanya de control de vehicles contaminants dins de la Setmana de la Mobilitat Sostenible i Segura


FCF | Seagull-Europa, duel de titans del futbol femení per televisió\nSeagull-Europa, duel de titans del futbol femení per televisió\nFutbol Femení | 13/04/2018\nEl conjunt de Badalona i l'Europa disputaran el partit de lliga de la Segona Divisió Nacional Femenina que es retransmetrà en directe per televisió.\nLa iniciativa s’emmarca dins del projecte #Orgullosa, engegat el passat mes de juny per l’actual Junta Directiva, i que té per objectiu promoure i difondre el futbol i futbol sala femení del territori. Per aquest motiu, i com ja va sent habitual des que s’ha iniciat la temporada 2017-2018, el diumenge 15 d’abril es podrà veure el partit de la jornada 25 de la Segona Divisió Nacional Femenina, Grup III, entre el CE Seagull i el CE Europa a les 16.00 hores en diferit, ja que el duel començarà a les 12.00 hores.\nAixí doncs, es tracta del vint-i-dosè enfrontament de lliga d’aquesta categoria de futbol femení que la televisió pública catalana emetrà en directe després del derbi Espanyol-Barça (0-5) del diumenge 25 de març; del Barça ‘B’-CF Igualada (5-0) del diumenge 18 de març; de l’Espanyol ‘B’-Europa (4-2) del diumenge 11 de març; de l’Europa-Barça ‘B’ (1-2) del diumenge 4 de març; de l’Espanyol ‘B’-Collerense UD (1-1) del 25 de febrer; de l’AEM-Espanyol ‘B’ (2-2) del 18 de febrer; del Barça ‘B’-AEM (3-1) del 4 de febrer de 2018; del RCD Espanyol ‘B’-CE Seagull (0-2) del 14 de gener de 2018 i del CE Seagull-FC Barcelona ‘B’ (1-0) del 7 de gener de 2018.\nVicky Losada visita la nova seu del Vallès Occidental-Terrassa\nEntrenaments de les seleccions comarcals sub 14 i sub 16 femenines del Baix [...]\nPresència federativa al Camp Municipal de la Torreta


Beatificació amb prop de 600 persones en plena pandèmia\nLa Sagrada Família acull la cerimònia de beatificació de Joan Roig Diggle, assassinat als inicis de la Guerra Civil. Hi assisteixen 588 fidels, que ocupen menys d’un terç de la nau i es protegeixen amb mascaretes. Tot i que la cerimònia, presidida per l’arquebisbe Joan Josep Omella i a la qual assisteixen també càrrecs públics, és autoritzada pel Procicat (Pla Territorial de Protecció Civil de Catalunya), el departament de Salut obre expedient als organitzadors de la missa per "un risc epidemiològic del tot injustificable".\nDimiteix el president de Kosovo\nEl president de la república de Kosovo, Hashim Thaci, dimiteix el càrrec. Thaci va comandar la guerrilla albanokosovar UÇK durant la guerra d’independència (1998-99) i està acusat formalment de crims de guerra i contra la humanitat, càrrecs dels quals es declara innocent. Junt amb altres ex-alts comandaments de la UÇK ha de ser jutjat pel Tribunal especial de la Haia.\nInforme de la Sindicatura de Comptes sobre l’Oficina Antifrau\nL’informe de la Sindicatura de Comptes lliurat al Parlament de Catalunya constata que l’exdirector de l’Oficina Antifrau de Catalunya (OAC), Daniel de Alfonso (destituït el 2016 arran de l’operació Catalunya), va cobrar, entre 2010 i 2016, 314.547 € en complements de manera irregular. Juntament amb els directors que el van precedir i succeir i altres alts càrrecs, De Alfonso va percebre també més de 232.600 € en triennis indeguts, entre altres irregularitats, que la Sindicatura atribueix en part a la insuficient normativa que regeix l’OAC.\nEl govern xinès atura la sortida a borsa d’Ant Group\nEl govern xinès atura en el darrer moment la sortida a borsa d’Ant Group, filial de la companyia de comerç electrònic Alibaba Group, fundada pel magnat Jack Ma. En cas de fer-se efectiva, hauria estat una de les sortides a borsa de més valor de la història. El 18 de desembre la Xina anuncia formalment la introducció de regulacions per evitar els monopolis, especialment en el comerç electrònic i les tecnologies de la informació i la comunicació en general.\nRescat d’Air Europa\nEls Estats Units celebren eleccions presidencials i legislatives. El demòcrata Joe Biden s’enfronta al president republicà Donald Trump, que opta a revalidar el mandat. Dies abans, Trump posa en dubte la validesa del vot per correu i dona a entendre que pot no reconèixer els resultats. Els primers resultats en tancar-se els col·legis són molt ajustats, però en les hores següents l'avantatge de Biden s'eixampla, superant còmodament la majoria absoluta de 270 delegats i guanyant a la majoria dels estats. Al Congrés, tot i un retrocés de 9 escons, els demòcrates mantenen la majoria absoluta (222 sobre 435) a la Cambra de Representants; al Senat, el 6 de gener els resultats donen un empat dels dos partits, però el control de la cambra passa als demòcrates atès que la presidència l'ocupa el vicepresident, el vot del qual decanta la majoria. En alguns dels estats en què els resultats són més ajustats, Trump denuncia irregularitats i reclama el recompte dels vots. Els jutges concedeixen el recompte a l’estat de Geòrgia, que confirma la victòria de Biden.\nEl rei emèrit Joan Carles I i la reina Sofia, investigats per l’ús de targetes opaques\nLa fiscalia anticorrupció investiga el rei emèrit Joan Carles I, la reina Sofia i alguns dels seus nets pel suposat ús de targetes bancàries opaques, que hauria tingut lloc després de l’abdicació i la pèrdua d’inviolabilitat del monarca (2014). El dia 5 es fan públiques investigacions de la fiscalia sobre presumptes regals a un empresari mexicà a través dels quals hauria evitat pagar uns 278.000 euros a hisenda en 2016-18. Els dies 10 i 11 de novembre dos mitjans de comunicació atribueixen al rei emèrit més diners i operacions irregulars a Suïssa i al Kazakhstan.\nEl Govern impedeix els desnonaments als grans propietaris\nEl govern català aprova un decret llei per aturar els desnonaments de famílies vulnerables mentre duri l'estat d'alarma. La norma afecta els grans propietaris d’immobles i habitatges, als quals dona l’opció d’oferir un lloguer social.\nPas del tifó Goni per les Filipines\nEl tifó Goni, un dels de més intensitat mai registrada i més devastadors dels darrers anys, travessa les Filipines els dies 1 i 2 de novembre. Els dies 3 i 4 passa pel Vietnam, on també causa danys importants, i es dissipa el dia 6. En conjunt, més d’un milió de persones han hagut de ser evacuades i, d’aquestes, més de 300.000 s’han convertit en desplaçats. Els morts i desapareguts són una trentena.\nAtemptats gihadistes a Viena\nQuatre persones moren i 23 resulten ferides en sis atemptats amb armes de foc al centre de Viena. El primer té lloc molt a prop de la principal sinagoga de la ciutat. Un dels atacants, abatut per la policia, és un simpatitzant d’Estat Islàmic nascut a Àustria.


Els tax rulings, en el punt de mira de Brussel·les | Món Empresarial\nPer Món Empresarial el 6 de febrer de 2017 Món Econòmic Des de Brussel·les\nEl cas conegut com a LuxLeaks va esclatar ara fa dos anys quan el Consorci Internacional de Periodistes d’Investigació va denunciar que centenars de multinacionals amb seu a Luxemburg s’havien beneficiat d’acords fiscals avançats (o tax rulings) per evadir impostos. A partir de llavors, la Comissió Europea va posar fil a l’agulla per analitzar l’ús indegut d’aquests pactes i esbrinar quins governs europeus fixen acords fiscals secrets que permeten a les empreses pagar menys impostos del que correspondria.\nDarrere dels LuxLeaks hi havia empreses com Apple, Amazon, Skype, Disney, Deutsche Bank o Ikea. Totes es van beneficiar de pagar un simbòlic 1% en el Gran Ducat. Els tax rulings no són considerats il·legals perquè permeten a les multinacionals que es traslladen a un nou país de saber de forma avançada quin serà el tractament fiscal que se’ls farà. Ara bé, la il·legalitat sorgeix quan l’Estat aplica un tractament selectiu i dóna aquest benefici a una empresa i no a una altra.\nEncara que el cas LuxLeaks va posar sobre el mapa mediàtic els tax rulings, les pràctiques il·legals a través d’aquests acords no són noves. A mitjan anys 90, la Comissió Europea ja havia començat a denunciar-les. Al juny del 2013, la institució liderada per Jose Manuel Barroso va posar fil a l’agulla i va començar a investigar. Un any i mig més tard, l’actual president de l’Executiu comunitari, Jean-Claude Juncker, va haver de donar explicacions sobre els Luxleaks pel seu paper com a primer ministre i titular de finances de Luxemburg entre el 1995 i el 2013.\nA partir d’aquí, l’Eurocambra va crear una subcomissió d’investigació i en els darrers dos anys, amb la comissària de Competència, Margrethe Vestager, al capdavant, els casos s’han anat succeint: l’última decisió ha estat també històrica. La multinacional tecnològica Apple haurà de pagar 13.000 milions d’euros a Irlanda per evasió d’impostos més interessos. I és que, a través d’un complicat entramat, Apple no només es va beneficiar dels tax rulings, sinó que va crear una empresa que només existia sobre el paper.\nEncara que el cas LuxLeaks va posar sobre el mapa mediàtic els tax rulings, les pràctiques il·legals a través d’aquests acords no són noves i la comissària europea de Competència ja ha avisat que “hi haurà més casos”\nConductes gens exemplars\nPerò el país que més ha estat en el punt de mira de Brussel·les és Luxemburg. Actualment, l’Executiu comunitari investiga formalment Amazon, McDonald’s i GDF Suez (companyia que té com a principal accionista l’estat francès). Però abans li va tocar a Fiat, que ha de pagar entre 20 i 30 milions d’euros (la xifra final no ha transcendit) per evasió d’impostos.\nI de casos tancats? Bèlgica va començar l’any 2016 amb mal peu, ja que la Comissió Europea va obligar el país a recuperar prop de 700 milions d’euros en impostos que, durant l’última dècada, va perdonar a 35 multinacionals estrangeres. El seu país veí, Holanda, també ha de recuperar entre 20 i 30 milions d’euros, aquest cop perquè la multinacional del cafè Starbucks tampoc no va pagar impostos gràcies a un acord avançat. Les investigacions segueixen i Vestager ja ha avisat que “hi haurà més casos”.\nLlegeix també: Entrevista a Margrethe Vestager, comissària europea de Competència\nTags: Comissio EuropeaComisión EuropeaTax rulingsVestagerLuxleaksLuxemburgo\nArticle anteriorEntrevista a Margrethe Vestager, comissària europea de Competència\nArticle següent Jeffrey Sachs El desenvolupament sostenible a l’agenda política de tots els líders mundials\nPingback: Entrevista a Margrethe Vestager, comissària europea de Competència | Món Empresarial


Sturgeon anuncia que comença el procediment per a un segon referèndum a Escòcia\nLa UE perd definitivament el Regne Unit, amb la contundent victòria de Johnson\tLa UE perd definitivament el Regne Unit, amb la contundent victòria de Johnson\nDaphne Caruana: l'assassinat d'una periodista que ha fet caure el govern de Malta\tDaphne Caruana: l'assassinat d'una periodista que ha fet caure el govern de Malta\nL'SNP ha aconseguit 48 escons —més del 80% en joc a Escòcia— i el 45% dels vots\nLa ministra principal d’Escòcia, Nicola Sturgeon, ha anunciat després de la gran victòria de Partit Nacional Escocès (SNP) que comença el procediment per a fer un segon referèndum d’independència. Segons que ha dit, demanarà formalment al primer ministre Boris Johnson el traspàs al parlament escocès la competència per a fer un nou referèndum, tràmit que en el seu moment ja va fer l’ex-ministre principal Alex Salmond. Llavors, el primer ministre britànic David Cameron va accedir a traspassar la competència i el referèndum es va fer de manera acordada, però Johnson ja s’ha manifestat en contra de repetir el que va fer el seu antecessor.\nTot i la majoria absoluta de Johnson al conjunt del Regne Unit, Sturgeon ha remarcat que no té el mandat per a treure Escòcia de la Unió Europea i ha remarcat que el futur d’Escòcia ha de dependre dels escocesos. ‘Independentment de si Escòcia s’acaba convertint o no en un país independent, s’ha de decidir votant. No és una decisió que pugui prendre un primer ministre des de Westminster, i encara menys després de la derrota patida ahir’, ha dit en referència al fracàs electoral del Partit Conservador a Escòcia, on ha passat de tretze diputats a només sis. En canvi, l’SNP ha aconseguit 48 escons —més del 80% en joc a Escòcia— i el 45% dels vots.\nSturgeon, després d’arrasar a les urnes: ‘Hem rebut un mandat enfortit per a un nou referèndum’


EL BLOC-Verds Compromís desmenteix que s’aprovaren per unanimitat els punts de l’ordre del dia – Compromís per Gandia\nEL BLOC-Verds Compromís desmenteix que s’aprovaren per unanimitat els punts de l’ordre del dia\nPublicat el 29 Juny 2011 en General\nEls econacionalistes asseguren que els temes tractats no es van sotmetre a votació. Sol·liciten al secretari que faça constar l’abstenció del seu vocal al consell d’administració, Facund Puig.\nEl Grup Municipal del BLOC-Verds Compromís a l’Ajuntament de Gandia ha mostrat hui la seua sopresa davant les informacions aparegudes als mitjans de comunicació en les quals s’assegura que es van aprovar per unanimitat tots els punts de l’ordre del dia de la reunió de l’empresa pública Gandia Protur, celebrada ahir dimarts.\nEl vocal econacionalista al consell d’administració, Facund Puig ha assegurat que cap dels punts (distribució de càrrecs, nomenament del secretari i cessament i nomenament gerent) es van sotmetre a votació per part dels consellers.\nÉs per aquesta raó, que Puig ha demanat al secretari, Vicent Gregori que faça constar a l’acta de la reunió la seua abstenció.\nD’igual manera, tampoc es va demanar el vot als consellers pel que fa a la ‘platja de varadero’, el canvi de sentit de la primera líniea de la platja o els acords amb Gandia Nàutica. Sobre aquests temes, únicament van ser informats pel president, Arturo Torró.\n← Per una Gandia de colors i de somriures. Compromís amb l’orgull LGTB 2011\nEL BLOC-Verds Compromís vol evitar l’enderrocament de l’alqueria Peiró →


Els virus com el coronavirus són creats per científics? 2020\nEls virus com el coronavirus són creats per científics?\nÉs clar que no. Els coronavirus són una família de virus. Molts tipus de coronavirus han circulat entre els humans durant mil·lennis. Causen refredats habituals. També hi ha coronavirus que afecten animals. El problema actual amb el coronavirus COVID-19 es deu al fet que de vegades, un coronavirus comú en una espècie animal es pot transmetre als humans, o també pot mutar espontàniament i tornar-se més agressiu que els comuns. Malgrat la ciència moderna, és molt difícil crear virus. A més, els virus fan males armes. És més probable que infecti la vostra pròpia població tant com un enemic. La investigació en bioweapons està gairebé abandonada per aquest motiu. Es fa recerca sobre com protegir-se contra els virus, no tant sobre com crear-los.\nNo. Crear virus tan sofisticats com el coronavirus és difícil perquè hi ha tants quintillions de variants possibles per avaluar patogenicitat, infecció i etc. Això queda molt millor a la selecció darwiniana en poblacions denses d'animals que tenen cura de si mateixes i de tant en tant ens presenten els resultats de la seva experimentació. Els ratpenats són ideals: obtenim moltes malalties víriques dels ratpenats. Els rosegadors també són bons: els podem agrair la febre de la picada de rata, la tularemia, l’hantavirus i el virus de la coriomeningitis limfocítica.\nDubto que crein nous virus. No es tracta de virus humans.\nEl científic necessita posar-se al dia. Tenen els coneixements, han après biologia.\nTambé han de resoldre aquesta malaltia pel virus de la corona.\nSé que alguna cosa és animal d'infecció humana. Tornaria als metges de l'escola vella. Quan els bytes dels animals reben una injecció de tètanus.\nPer què la gent té por del coronavirus de Wuhan (2019-nCoV) a Finlàndia? Com pot danyar l’economia d’aquest país?Una empresa farmacèutica està distribuïda per coronavirus per maximitzar els seus beneficis? És segur fer comandes en línia amb empreses americanes durant el coronavirus, ja que la majoria de productes s’envien fora de la Xina? Per què el coronavirus no causa danys a la font animal? A causa del coronavirus, serà més important que mai confiar en la informació proporcionada pel nostre govern. És probable que Trump faci servir pressió per influir en declaracions públiques que no s’ajusten a les seves necessitats?


Els autònoms i empreses de la comarca es podran beneficiar d'ajuts econòmics - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls autònoms i empreses de la comarca es podran beneficiar d'ajuts econòmics\nTotes les activitats econòmiques, excepte les de Gironella i Puig-reig, podran disposar de la subvenció\nredacció. berga 27.12.2020 | 22:04\nEls autònoms i empreses de la comarca es podran beneficiar d'ajuts econòmics Regió7\nEl Consell Comarcal posarà a disposició d'autònoms i empreses de la comarca uns ajuts econòmics distribuïts sobre un total de 100.000 euros. Cada negoci es beneficiarà d'una quantitat diferent en funció dels dies que hagi hagut de tancar la persiana per culpa del coronavirus. Tots els professionals autònoms empadronats al Berguedà i les empreses que tinguin l'activitat i la seu social en els municipis de la comarca podran obtenir la subvenció. Això sí, quedaran exclosos d'aquestes línies d'ajudes les activitats econòmiques de Gironella i Puig-reig, ja que en aquest 2020 el Consell Comarcal ja no hi presta recollida.\nLes sol·licituds i altres tràmits associatsal procediment de concessió, verificació i control de les subvencions s'han de formalitzar exclusivament pel canal electrònic, amb el 18 de gener com a data límit. Tota la informació i documentació es pot trobar a www.bergueda.cat/subvencioresiduscomercials.\nLa Seu activa un codi QR\nals edificis municipals per facilitar les gestions.\nEl Govern destinarà 4,3 milions en ajuts directes a la restauració, el turisme i el comerç de la Cerdanya i el Ripollès.\nUna entitat que atén cavalls que han estat maltractats marxa de l'Alt Urgell.


Coordinadora d'Entitats de Tarragona (CET) - La gala dels XXI Premis Ones Mediterrània omplirà aquest divendres el Teatre Metropol de Tarragona\nLa gala dels XXI Premis Ones Mediterrània omplirà aquest divendres el Teatre Metropol de Tarragona\nPublicat el Dijous, 04 Juny 2015 08:44\nAquest divendres 5 de juny, a partir de les 20 hores al Teatre Metropol de Tarragona, es portarà a terme la gala dels XXI Premis Ones Mediterrània, que organitza anualment Mare Terra Fundació Mediterrània. Els Premis Ones distingeixen des de fa 21 anys a persones, col·lectius o institucions que potencien iniciatives i projectes destinats a impulsar accions per a la defensa i millora del medi ambient, la solidaritat, la cultura, els drets humans i el desenvolupament social.\nL’excel·lent ritme en la reserva d’entrades fa que s’esperi un ple absolut del recinte per gaudir d’aquest esdeveniment que presentaran els periodistes Raquel Martínez i Albert Jansà. La cerimònia de lliurament de guardons comptarà amb les actuacions musicals dels grups tarragonins Sal 150 i Vergüenza Ajena i del cantautor hondureny Guillermo Anderson.\nEls Premis Ones Mediterrània tornaran a portar a Tarragona a grans personalitats de caràcter nacional i internacional. Són els següents:\n-Dianna Nammi: activista kurda, exmiliciana i fundadora i presidenta de l’associació Iranian & Kurdish Women's Rights Organisation (IKWRO).\n-Ángel García (Padre Ángel): fundador de la ONG Mensajeros de la Paz.\n-Marcel Mettelsiefen: periodista i documentalista guanyador d’un Premi Emmy.\n-Luis Gonzalo Segura: militar i autor del llibre ‘Un paso al frente’.\n-Manu San Fèlix: biòleg marí i director internacional de fotografia submarina de la revista National Geographic.\n-Guillermo Anderson: cantautor i Ambaixador Cultural d’Hondures.\n-Josep Lluís Domingo: catedràtic de Toxicologia i director del TecnATox.\n-Ajuntament de Juzbado i Fundación Tormes: pel projecte ‘Juzbado, libro abierto’.\n-Pius Font i Quer: científic i autor de ‘Diccionario de Botánica’.\n-Gerard Descarrega: atleta paralímpic guanyador de quatre medalles en campionats europeus.\nPer altra banda, i com és habitual, Sirusa aprofitarà la cerimònia per fer entrega del premi al municipi que més hagi incrementat la generació de fracció orgànica. Enguany, el guardó serà per als veïns de Vila-seca.\nCal recordar que l’entrada per assistir als Premis Ones Mediterrània és gratuïta, tot i que cal fer una reserva prèvia trucant al telèfon 977 55 13 00 o escrivint un correu electrònic a . Gairebé no queden seients lliures, però fins a darrera hora les persones que ho desitgin poden apropar-se al Metropol i en cas que encara existeixin places disponibles podran accedir al recinte.


Bunyol acull el II Congrés Autonòmic de Comerç organitzat per Unió Gremial, Ajuntament i l’Associació de Comerciants – tucomarca.com\nHomeLa Foia de Bunyol-XivaBunyolBunyol acull el II Congrés Autonòmic de Comerç organitzat per Unió Gremial, Ajuntament i l’Associació de Comerciants\n21 Octubre, 2019 administrador Bunyol, Infraestructures, La Comarca, La Foia de Bunyol-Xiva, Política, Secció 0\nUnió Gremial, l’Ajuntament de Bunyol i l’Associació de Comerciants i Empresaris de Bunyol han organitzat aquest passat diumenge a l’esmentada localitat el II Congrés Autonòmic de Comerç.\nLa Biblioteca Municipal i el Museu de la Tomatina han estat els espasios elegits per desenvolupar un programa compost per diferents conferències dedicades al comerç, a més de diferents activitats lúdiques.\nL’obertura del congrés s’ha realitzat amb diverses intervencions: les de Rebeca Torró, secretària Autonòmica d’Economia Sostenible, sectors productius, Comerç i Consum; la de Rosa Ana Seguí, directora general de Comerç; de Francesc Ferrer, President d’Unió Gremial; i de Jonquera Carrascosa, l’alcaldessa de Bunyol.\nTambé va assistir a la jornada la secretària autonòmica de Model i Finançament de la Conselleria d’Hisenda i Model Econòmic, la buñolense Mako Mira.\nLa primera ponència ha versat sobre com Desenvolupar models de negoci sostenibles basats en la relació amb el client, tècniques de mapeig per al petit comerç, a càrrec de Vanessa Camps, Co-directora del Màster d’Estratègia d’Empresa de la Universitat de València, professora de la facultat d’Economia i de la càtedra del bé comú de la Universitat de València.\nLa segona ponència s’ha desenvolupat sobre La felicitat com a motor de transformació del comerç i de la fidelització comercial, per Juan Planes, Llicenciat en gestió comercial i màrqueting per ESIC València i President-fundador de desencadena TEU Potencial.\nLa tercera ponència, La digitalització del comerç local: Nougremial, ha estat impartida per Dario Spitaleri, arquitecte de Software i Consultor de Negoci de Essedi it Consulting.\nLa cloenda de la part de les comunicacions del congrés ha anat a càrrec de l’alcaldessa de Bunyol, Jonquera Carrascosa, del president d’Unió Gremial, Francesc Ferrer, i del president de l’Associació d’Empresaris de Bunyol i Comarca, Pedro Rubio.\nA la tarda es van realitzar diversos tallers pràctics d’eines digitals. I els assistents van poder treballar amb la nova plataforma Nou Gremial.\nDurant el congrés, també hi va haver un programa lúdic alternatiu, amb tallers i mostres d’artesania del Centre d’Artesania de la Comunitat. A més de jocs, tallers i animacions per a tots els públics. Durant la tarda també es va poder participar en una interessantíssima visita guiada al Castell de Bunyol.


Jordi Cussà: Cavalls salvatges\nEntrevista a Jordi Cussà | Crítica: Experiència viva\nNo és gens estrany, sinó més aviat el contrari, que la primera d'aquestes històries comenci en un enterrament. Però en lloc del típic dia hivernal, cru o plujós, va escaure un enterrament tòrrid, en plena canícula.\nDins l'església, de fet, s'hi estava bé, almenys de temperatura, donat que les esglésies, ja se sap, són com frigorífics naturals, però quan («Germans, aneu-vos-en en pau... ») vam pujar als cotxes a esperar el fèretre per acompanyar-lo al cementiri, la xafogor reconcentrada dins el vehicle era tan opressiva que amenaçava d'asfixiar-nos. Dins la meva estimada Marlene, seguint la furgonetatransportacadàvers, viatjàvem, sense aire condicionat, l'Eulàlia (que aquella època encara exercia d'amant amb mi), la Lidia (que feia el mateix amb el Fermí), el Fermí en si mateix (l'inevitable Min) i jo (Alexandre Oscà i Punyol), que conduïa.\nNou o deu anys enrere, el Fermí, jo i la difunta, Lluïsa Cabellera i Enbosc (avui plorada per pares, germans, cosins i altres familiars, i amics), havíem conformat una autèntica cèl·lula unifamiliar --molt més «autèntica» que les convencionals. De fet, ho compartíem tot. I quan dic «tot», vull dir absolutament tot: sostres, taules, cotxes, festes, drogues. A vegades fins i tot els o les amants, i tot sovint, com a germans, els llits. I jo, per altra banda, havia estat el seu company, ja a Eivissa, l'any 75, i després de les aventures de Pont de Suert, durant el terrible 82. Per això, malgrat la fúria del sol, estàvem obligats a anar al cementiri a patir el nostre gra de nostàlgia impotent. Tant de bo, de camí, haguéssim punxat les quatre rodes i cremat el carburador\nDins la ciutat dels morts no entrava ni un esquinç de brisa i les poques ombres que hi havia al voltant del quadrat del nínxol ja les havia ocupat la família. Per tant, ens vam haver de palplantar sota una dutxa implacable de quaranta graus centígrads amb les nostres estúpides robetes de «quedar bé». Recordo que, sense voler; vaig començar a imaginar els morbosos processos bioquímics que en aquell mateix instant es desenvolupaven dins la caixa. I, per més que m'esforçava a pensar en una altra cosa, sols feia que «veure» la Lluïsa, embolcallada en un vestit blau exquisit que segur que no havia portat mai, transformant-se, en aquell mateix instant, en fongs i cucs i buit.\nÉs ben curiós, per dir-ho d'alguna manera, però no «veia» la Lluïsa dels temps recents, al caire del col·lapse físic per les batzacades de la sida i l'abús de la metadona, sinó aquella Lluïsa plena de gràcia, femella intel·ligent i esplèndida en més d'un sentit, que havia conegut, a Eivissa, dotze o tretze anys enrere. Un engranatge de la porció subconscient del cervell, que ja feia temps que jo no podia governar, va obligar-me a la terrible tortura de recordar aquell esquitx de «nirvana»: semblava tan remota la felicitat adolescent de les illes! En comptes de dotze anys, dins la meva ànima en ruïnes havien transcorregut dotze segles.\nDe bon grat hauria donat un parell de dits de la mà dreta per treure'm l'americana i descordar-me la camisa, i tots els de l'esquerra per ser a la terrassa del barmésproper amb un martini, sec, glaçat, doble, caient-me gola avall. No podia racionalitzar-ne el motiu, però la suor, que em xopava fins a l'ofec les aixelles i l’entrecuix, els peus, les mans i el cap, em feia sentir brut entre cometes, com si diguéssim culpable.\nAl final, com de costum, res no ens va servir de res: ni el sacrifici d'haver assistit a l'escenificació de l’infern, ni el detall d'haver-hi vingut amb robes convencionals. Algù, feia dies, ja havia decidit que nosaltres érem, sí, els culpables, i després de mitja hora llarga de rituals de paleta sota una bafarada capaç d'ofegar Neptù, quan ja érem fora del recinte sacre, ens va encalçar per darrere el Pep, el germà de la Lluïsa, i va girar el Fermí d'una manotada al muscle esquerre.\n--Mira que atrevir-te a venir aquí! Ja els tens ben posats, ja! Ara, que potser un dia et cauran, de tant que se’t gronxen!!\nTots vam entendre, per simpatia, de què parlava. I també que no era cap mena de broma sinó tota una tempesta.\n--Què et passa, Pep? De què vas? --li vaig dir en to suau.\n--Tu calla, filldeputa, que ets el primer culpable!\nEl «Repep», com l'anomenava la seva germana, estava absolutament fora de si: una impotència rabiosa, que jo en realitat compartia, s'havia apoderat de la seva pena, i si hagués pogut ens hauria esclafat a tots dos com qui trepitja un escarabat. Jo el coneixia una mica, de quan amb la Lluïsa ens vam instal·lar uns quants mesos al seu apartament de Blanes, el terrible 82 ja esmentat.\n--No entenc què collons brames. Ni crec que aquest sigui el lloc del moment --vaig contestar-li sense variar el to.\n--No et posis gallet amb mi, filldeputa, que t'ho diré d'una altra manera!\n--Pugeu al cotxe --ens va manar l'Eulàlia, interceptant el Pep per evitar que la tensió desemboqués en cops.\nEl seguici en pes havia sortit del cementiri i, després dels comiats i els ùltims condols, s'havia trobat la nostra trista escena allà davant.\n--Fem-li cas, Lex --va intervenir el Fermí girant cap a l'auto.\n--Fem-li cas, sí --vaig murmurar seguint-lo, entre emprenyat i avergonyit--, perquè si em toma a dir filldeputa...\nI aleshores va ser quan el Pep Repep va perdre els nords, els papers i els estreps:\n--Què has volgut dir amb això? --va cridar, llençant la Lali a terra amb una empenta del braç esquerra i llançant-se cap a mi just quan jo em tornava a girar.\nNo sóc una persona gens violenta, ho prometo, però si hi ha res que m'encengui és veure tot un home (el Pep ja en tenia quaranta repicats i alçava més de 1'80) maltractant físicament una dona. I més si la dona pesa cinquanta quilos, i és, en aquell instant, la meva companya. De manera que, tal com el gest em venia, vaig acabar de girar sobre el peu esquerre tirant el dret endavant i amunt, tan de pressa com vaig poder: el Pep hi va topar a deu quilòmetres per hora com a mínim, i els dos vam caure de cul, sobre la grava que cobria la plaça del cementiri, i aleshores el Min i tres o quatre figurins del seguici van venir a restablir la pau. De fet la guerra ja s'havia acabat: el Pep es cargolava en espasmes de dolor, mancat d'alè, amb les cames i els braços blegats sobre un punt entre el pubis i el melic, i jo m’aixecava, a peu coix, per anar a assistir l’Eulàlia just quan ella s'aixecava, a peu coix, amb l'ajut de la Lídia. Això sí, amb deu centímetres de cremada de graveta al tou de la cuixa com a «souvenir».\nRecordo que mentre el Min m'empenyia cap al cotxe vaig tornar a mirar el ruc del Repep per si en volia una altra amb l'altra cama de part de la seva germana enyorada, però ell, envoltat de familiars i amics, encara estava enrampat a terra. La seva actitud, la dels que 1'envoltaven, em va impulsar, per altra banda, a fer quatre saltets sobre el peu esquerre i instal·lar-me darrere el volant: ens vam escapar d'aquella, com de tantes altres, una mica esgarrapats i fent grinyolar les rodes.\nAl marge que vam fotre el camp del poble sense ni posar carburant a l’estómac, no puc establir cap mena d'ordre seqüencial sobre la resta del dia.\nLa següent escena impresa en la memòria parcel·lària del jo que jo era aleshores, certa tot i que nebulosa d'heroïna, és el Fermí, en calçotets i suant a raig, sota l'ombra nocturna de la magnòlia que bressava al pati de la caseta de les nenes, al carrer de les Acàcies, a Barcelona, preguntant-me, amb el cos dins la xeringa però la consciència desperta, si en realitat no érem nosaltres els culpables. Li vaig contestar, si el record no m'ha tergiversat 1'experiència com tantes altres vegades, que culpables no n'érem, però que jo, qui sap per què, me'n sentia. El que no podria assegurar, ni que m'hi anés la vida, és si va succeir la nit després de l'enterrament o al cap d'un mes.\nAUTOBIOGRÀFIQUES LLUÏSA: FLASCÓ I\nDon't discover the last twenty-five years,\nHoney, just in one night.\nAbans que res, les olors. Les olors marquen la mesura de la meva felicitat psicofísica. Fa mil anys, quan encara vivia a Arenys, «chez mes veillards», no podia suportar la fortor de peus que vessava de l'habitació del meu germà Repep per inundar el corredor i qualsevol estança que no tingués la porta ben tancada. També odiava els cigarrets canaris del meu pare i els sofregits de la mare, cuinant sempre que jo no tenia gana. Hi havia dies que, bon punt em llevava, havia de fugir de casa --cap al mar sempre-- per no entrar en basca. Mamà Angelina un dia em va copsar i es va pensar que estava prenyada. Però no era això, no: aquell dia no encara.\nQuan la primera fuga (només teníem setze anys i, aprofitant una excursió de l'institut al Museu de la Ciència, la Martina, la Raquel i jo ens vam «perdre» a casa d'un noviet meu de l'estiu passat), les aromes van marcar la pauta del meu alliberament durant els cinc dies que va durar l'aventura.\nEncara sento els efluvis vellutats de la meva suor en trànsit, i l'exhalació, dolcíssima i àcida, del meu sexe de verge, bategant desig. Encara sento el regust de sabó líquid de les seves aixelles i la flairança salobre del seu esperma mesclant-s'hi. El xicot, de fet, feia força bona olor en general. Almenys fins que la guàrdia civil va trucar a la porta acusant-lo de segrest i perversió de menors. Llavors el seu segell olfactiu personal va canviar de cop per convertir-se en un covard tuf de recances. El vaig treure del tràngol declarant que li havia jurat que les tres teníem divuit anys, però el vaig eliminar de la meva llista al mateix moment i, afortunadament, li he oblidat els noms i les sentors.\nQuan la segona escapada, l'estiu següent, l'aventura va ser molt més llarga i molt més rica. Un dia, passejant per la platja, la Martina es va trobar una bossa de carrer: un passaport espanyol, tres carnets (identitat, conduir i Club Nàutic de Barcelona) a nom d'una tal A. B. de la C.: vint anys, cabells i ulls foscos, estudiant de professió i amb domicili a Sant Cugat. A més a més, hi havia vint-i-tres mil vuit-centes quaranta-sis pessetes, que per a nosaltres eren molt perfum. Per molt que, a la Martina, no tornar-ho li fes pudor de socarrim cremat.\nDiuen que l'ocasió fa el lladre, i jo vaig enginyar-me un projecte delictiu de debò el primer pas del qual era, naturalment, llençar la bossa i guardar els calés i els documents.\n--Amb quatre retocs als cabells i una mica de maquillatge, qualsevol de nosaltres podria fer-se passar per la tal A. B. de la C.! Jo amb aquests papers em veig amb cor d'arribar a New-York!!\n--Ja ens enviaràs una postal --va mofar-se'n la Martina.\nPerò l'essència de la llibertat --«identifications & money»-- era massa atraient i les tres vam sucumbir\nTinc molt viva a la pituïtària de l'ànima, per exemple, la sentida que feien les Rambles de Barcelona el dia que, aprofitant un altre viatgeinstitut, vam aconseguir la segona documentació. La idea, força ben trobada, va ser de la Martina, però la Raquel i jo la vam escenificar. L'argument era senzill: jugant amb la innocència i la ignorància dels Homes respecte a les estratègies i el lèxic de les Dones, ens vam presentar a l'Oficina d'Objectes Perduts, Pl. Catalunya s/n, a preguntar, amb l'angoixa quasi desesperada pròpia d'unes càndides adolescents en problemes, si els havien portat una bossa de pell de color fosc. Les paraules havien estat curosament escollides per la Martina: bossa, per no cenyir cap mida; de pell, perquè per als homes tot és pell; i de color fosc per poder abassegar marrons, liles, blaus i negres.\nEl responsable que ens va atendre era un senyor amable amb bigoti i cabells de plata que feia flaire de viure a Gràcia, entre un eucaliptus i una acàcia. Mentre li explicava detalladament com la meva amiga havia perdut la bossa en un vagó del metro -«amb tant d'anar i venir, perquè avui portàvem un dia que tela marinera, i ara amb l'enrenou de la bossa qui sap, perquè... »-, l'home va eixamplar els ulls i arrugar l'entrecella. I quan vaig estroncar el torrent d'incoherències fingint vergonya i timidesa, li va sorgir un esbós de somrís a les puntes del bigoti, que fins em va fer sentir culpable. Per un moment.\nPer un moment i prou perquè, mentre el senyor es girava i mirava el prestatge inferior, jo sentia el baf curull de la victòria molt a l'abast, i si l'engany n'era el vehicle, benvingut l'engany. De manera que, després d'un altre doll de parides, banalitats i mentidetes especulatives, vam marxar amb una bossa petita, d'escai color gosquefuig, on hi havia un carnet d'identitat i sis mil cent noranta pessetes. Reconec que el botí va ser minso, però l'orgull d'haver-lo obtingut ens recompensava generosament l’esforç: el parc de la Ciutadella, on vam anar a celebrar-ho amb una ampolla de moscatell després de tres o quatre transbordaments a cegues, era un iris extasiant de fragàncies i emanacions encara molt més dolces que el moscatell.\nAvui que ja sóc prop dels trenta i em sé a les acaballes, comprenc que eren els humors dels nostres cossos i dels nostres esperits pubescents, obrint-se com flors silvestres als vents atzarosos de la vida dels adults.\nEl millor de tot va ser que, malgrat la defecció del nostre «cervell», la Martina, que de fet sempre havia tufejat a intel·lectualisme hamletià, el somni de la primera llibertat s'acabés materialitzant en un espai tan intensament perfumat com el Rosselló. El viatge amb autobús fins a Narbona i els seixanta-set dies de vint-i-cinc hores que va durar l'aventura encara estan tots prenyats i xops de brises de migjorn escampant essències de rostoll, de most, de fruits madurs.\nA la hisenda de Messieur Pipot, un immigrant de segona generació oncle d'un amic de la Raquel, vam collir, recollir i recol·lectar aromes de raïm verd i de raïm negre, de préssecs i carbasses, de prunes i llegums. I també tot tipus de fetors animals com ara truges, conills, eugues, gossos, ànecs i gallines. O les nostres pròpies irisades aromes, dins la nostra particular cambra particular; quan ens rentàvem o no ens rentàvem les deu felices hores de pagès treball.\nVam telefonar a casa i, quan el senyor Pipot els va dir que estàvem bé i treballàvem bonic, ens van deixar quedar fins a setembre: han passat deu o dotze anys i encara no tinc paraules! Cada vegada que ens tocàvem, ni que només fos la mà, tot l'entorn esclatava en fragàncies, i fins cremalls i fetideses destil·laven l’alè agredolç de la natura perfecta. Al matí quan ens llevàvem a trenc d'alba per anar als cultius, i a les nits, quan després de l'espectacle plàcid del capvespre ens ajèiem al llit, estiràvem juntes els braços i tocàvem el cel.\nNo m'estranya gens, vist amb perspectiva, que totes dues, Raquel i Lluïsa, Lluïsa i Raquel, escollíssim aquell nirvana per calibrar els nostres respectius potencials homosexuals. Compartíem realitats i somnis, menjars i feines, parets i sostres, i semblava lògic compartir també els llits d'aventura i el desig florescent.\nNo cal dir que a la tornada, «chez mes veillards», les pestes nauseabundes de sempre van quasi tornar-me boja, perquè a més s'hi barrejava, com un àcid bullent i corrosiu, una persecució mental a la meva persona. En ma vida he sentit tanta basca i espero no tornar-hi. Per sort, al cap d'una setmana i un dia, compliria els anhelats divuit anys oficials i fugiria a Eivissa a conviure amb la Raquel i la galàxia.\nO almenys això em pensava, perquè a l'hora de la veritat --el dia D i a l’hora H-- a l'andana del moll pitiús i amb dos tiquets als dits, la Raquel va fer uns sanglotets amb coragre d'obediències traumàtiques, i em va deixar el que se'n diu d'una peça. Però l'efluvi dels vaixells era molt més salat que les meves llàgrimes, de ràbia i de compassió, i després de recuperar l'import del seu trajecte vaig salpar cap a Eivissa sospirant el comiat de les rels i parint poncelles de futur a flor de llavis.\nILLES, SEXE I PSICODÈLIA\nP. SINFIELD-KING CRIMSON\nAl'atzar d'una mirada perduda, copso una Àliga damunt l'altaveu del racó. contempla la mitja dotzena d'éssers anònims que es contorsionen dins el succedani de pista de ball, com si analitzés la composició proteínica del seu sopar.\nsalta, elegant fins a la indolència, i arrenca netament el cap quasirapat d'una noiafideu que dansava a cops, imitant Nefertiti. Subnefertiti, sense cap, continua ballant amb els seus balladors, que tampoc no s'immuten i segueixen ballant.\nl’Àliga ha urpat la seva presa sense aturar-se, solemne i tediosa, i ha prosseguit el vol fins a l'altaveu de damunt la cabina: La veig, sobre el meu cap, cruspint-se, displicent i desganada, el cap de la fideunefertiti. i a mesura que, metòdica, el va espipellant (ara els ulls, ara el nas, després els llavis i les orelles), l’Àliga es va transformant en una esfinx de pedra vella: primer les urpes i les cames, després el cos i les ales, i amunt cap al cap, els ulls, la cresta (com en un somni cinematogràfic d'estil magrittià).\nquan engoleix l'últim mos de cervell, el bec esdevé també de pedra, i el monument cau en bloc i explota contra el vidre fumat dels meus ulls.\nAh sí: em dic Alexandre O. F. i sóc a la cabina de so d'aquest catau hippiós que la Martha de Los Angeles i el Bob de Glasgow van obrir amb el nom de Woodstock's ara fa dos anys, esforçant-me a decidir si tinc temps de mesclar-ne un de libanès (per embellir el ritme de la piràmide creixent) abans de mesclar les músiques (creixent i decreixent) en un moment irrepetible. Són les tres retocades de la matinada, o encara més, i al plat dret, sonant, hi ha el «Remember the future» dels Nectar, mentre a l'esquerre, per celebrar que fa tres dies que tempesteja malgrat tots els santjoans del calendari balear, preparo el «Riders on the storm» del Jim.\nSense que jo la vegi, Ella entra a la cabina. Sense demanar permís. Entra descalça i secreta a la cabina sense demanar permís i em toca el colze que quasi ratllo el disc i em demana --vesperon-- el tema que estic entrant. Es molt probable que, si no l'hagués tingut ja a mig canal, n'hagués posat un altre, per ensenyar-li bones maneres i preservar l'aura de seducció del punxaplàstics. Però la casualitat i, diguem-ho, la seva franca, oberta bellesa d'adolescent, em porten a celebrar, amb un petó que de seguida es fa dir morrejada, que haguem escollit la mateixa cançó en el mateix moment. Val a dir que en aquells temps, el Jim, tot i que mort, encara era el Jim.\nDesprés Ella em convida a un cilíndric pur de maria brasilera (que cargola i encén amb divertidíssima destresa), i jo, per no ser menys, la convido al terç de piràmide verda que s'està centrifugant, des de fa disset minuts, sobre l'etiqueta dels Nectar. Mai no sabré del cert si era o no veritat, perquè Ella, tot i que encara no s 'havia especialitzat en l'art de la mentida, ja sabia com dissimular les seves cosetes quan volia, però el cas és que, segons va dir, ja se n'havia pres «un», sencer, després de sopar, justament del mateix tipus. De fet, Eivissa n'anava plena i al «catau hippiós» n'hi havia per donar i per vendre.\nEns vam partir la meva espurna centrifugada entre rialles, besos i caricies, que no diré lascives però sí desvergonyides. Clar que aleshores nosaltres érem molt joves i al Woodstock's tothom tenia prou feina per a ell mateix. A més, el vidre de la cabina, n'estic del tot segur, era fumat de per vida. Vam continuar bevent, fumant, i acariciant-nos extremitats i llavis durant dos o cent minuts, i llavors Ella, mossegant-me el lòbul d'una orella fins al dolor, em va dir que volia fer l’amor amb mi.\n--Ja tens edat? --vaig preguntar-li en to de burla defensiva.\nRient, es va girar d'esquena a la sala, i amb gest fluid es va descordar els cinc botons, frontals, del vestit. El «vestit», una espècie de camisó rosa esmaperdut de quan a Berlin triomfava el cabaret, va badar-se a banda i banda mostrant els seus pits revolucionaris i totes les valls dels maquis confluint en l’infern. Del pubis.\n-A tu què et sembla? -va sil·labejar-me arrossegant els sons.\nDesprés d'uns quants segons de deliciosa inspecció general, que a través de l'àcid valien el pes d'una eternitat, vaig decidir que «posseïa» (com a regal del déu dels mars Posidó) uns muscles i uns turmells absolutament aquàtics: de sirena: d'ondina: de nereida.\n-No portes mai calces? -vaig articular, oblidant sostenidors i sabates.\n-A Eivissa mai. Si no tinc la regla.\nAleshores se'm va asseure, escamarlada, damunt la falda per tornar a l’escalfament, fins que, aprofitant la segona cara del «Double dose» de Hot Tuna, vam materialitzar la nostra primera còpula. (No sé si mai has tingut el goig de fer l'amor, inesperadament, amb una persona que no coneixes ni per fora, i en plena pujada d'àcid: t'asseguro que és una experiència absolutament inoblidable. O potser no, perquè de fet jo he viscut més d'una història semblant que se m'ha esvaït de totes les pells just després d'un orgasme per a sempre mai més. Probablement, vist amb perspectiva, va ser ella, la meravellosa Lluïsa Cabellera, amb la seva manera fresca i genuïna d'encarar les persones i les coses, qui em va enregistrar aquell coit a l'arxiu dels inoblidables.)\nAquella primera trobada, després que la Martha ens fes fora de la cabina amb rialletes de vergonya aliena típicament ianquis, vam acabar pujant a la barca del Nin Pescador (un dels incomptables amics que la Sirena tenia arreu del món) per solcar l'albada a trenc de Formentera. Ai, Formentera! Quan dic Formentera i Lluïsa em ve a la sang la primera novel·la del Quartet d'Alexandria. Deu ser per això que més tard em vaig acostumar a dir-li Justine. I a Ella, apassionada del mestre Durrell, aquest sobrenom la suggestionava tant que en llocs on no la coneixien el feia servir com si fos el seu. El que no puc deixar d'esmentar, ja que m'hi he posat, és el segon coit: sobre la platja encara fresca de rosada, així que vam desembarcar.\nPerò aleshores torna el túnel odiós, prenyat d'imatges i sensacions tan inclassificables en el pla cronològic com vives en el pla sensorial. Les pituïtàries dels meus universos van capgirar-se en vint-i-quatre hores: els matins, en comptes de mar, ressaca, o fruita, feien tots olor de Lluïsa. I a les nits, la seva fragància, com la d'un arbust amb transpiració animal, encara era més intensa (més que els eucaliptus i que el kif i que el peix fregit). Les botigues i els cafès, els porros i els cubates (jo aquell temps encara bevia rom amb cocacola), tot, absolutament tot, tenia un dens, feliç i especiat regust Sirena. I d'una manera encara més sensible, també les músiques, les platges, les onades, els núvols, els astres: semblava com si Formentera existís només per a nosaltres dos i tothom a Eivissa ho sabés i en fos còmplice.\nEl nirvana de torn va durar fins un mal dia que ella no va aparèixer pel Woodstock's (això no era pas estrany), i la vaig trobar a la disco del costat al·lucinant en cos i esperit amb un holandès. Mai he estat paradigmàticament gelós, em sembla, però la Lluïsa, aquell estiu, per a mi era molt més que una companya: era jo mateix. I el cos que jo veia, subjugat entre els braços de l’holandès (rosset, panxut, metrenoranta), era el meu. Vaig fugir com un diable sense ànima, perquè sentia que m'estaven violant l’esperit i perquè sabia que no podia protestar ni mitja síl·laba davant de cap déu, i em vaig emborratxfumar tant que l’endemà, i amb molt mala consciència, vaig haver d'explicar a la Lluïsa que, casualment, els havia vist.\n--Si cada vegada que trenques unes calces al bar, jo m'intoxiqués com has fet tu, acabaria alcohòlica en quinze dies, Lex!\nAquesta va ser la seva resposta honrada i tranquil·la: la seva vida i els seus sexes eren seus, i sí que la satisfeia o l’havia satisfet compartir-los amb mi però. Jo ho entenia i ho defensava, resoltament, de manera racional (o almenys això em semblava), però als vespres, si ella no apareixia al catau, un corc verdós em rosegava les entranyes dins la cabina. Primer vaig provar de posar-la gelosa, i després, en veure que encara era pitjor, de pactar-hi una certa fidelitat.\n--D'això ni parlar-ne --va respondre'm llepant-me el gland amb llengua de tenora--. T'estimo força i m'agrada jugar amb tu, però la vida té una sola línia, i jo seguiré la meva jugant sempre amb qui jo vulgui. Fica-t'ho al cap ara i per sempre.\nÉrem a la platja sota el far, nus i absents de la resta del món, si és que n'hi havia. Ella va acomplir una fel·lació que a més d'un plaer sublim, definitivament incomparable, em va significar un esqueix als íntims teixits definitivament incomparable: de cop i volta vaig comprendre que mai no seria meva, que mai no ho havia estat.\nLa inevitable separació va esdevenir tres o quatre setmanes més tard, però d'una manera gradual. Primer va començar no apareixent pel nostre pis durant una nit o dues. Després, recollint calces i sandàlies i prou, va marxar a viure a casa de l'Ester i el Ton. O sigui, al miniàtic que hi havia sobre el magatzembar. Això va ser menys dolorós que si se n'hagués anat a viure amb l'holandès, no cal dir-ho, però de tota manera la meva frisança per ella era terrible, i em va costar força histèria i molta llàgrima.\nPassava per l’Eston un parell de cops al dia, tot i que no quedava a prop dels meus recorreguts, només per demanar-li un cafè i obsequiar-li un somriure. Algun cop gosava oferir-li tornar al pis, ni que fos a l'habitació del costat, però ella, que em llegia les ferides de la passió i la gelosia més bé que un mirall, deia que de moment ja estava bé, que necessitava espai per ser qui ella era i volia ser (i això que l’àtic no feia més de 50 m2 i encara). Per cert, l’endemà a la tarda el Ton l’acompanyaria amb el jeep a recollir la guitarra i les torretes, si m’anava bé.\nDesprés va arribar el moment en què ja no gosava anar a l’Eston sinó de tant en tant, però m'hi passejava pels voltants fins a cansar-me'n, amb l’esperança que l’atzar ens tomés a posar l'un davant de l'altra. I sovint, massa sovint, creia veure-la, en una cabellera atzabeja que entrava en un comerç, en una figura magra i estilitzada que girava una cantonada. Què n'hauria tret, de qualsevol trobada casual, de fet, no m'ho plantejava. Recordo que tenia una idea fixada al mig del cervell i em deia i repetia que si havia conegut aquella dona d'aquella manera no podia ser per perdre-la al cap de tres mesos.\nJa en feia dos que no vivíem junts i jo encara estava convençut que qualsevol dia, de manera miraculosa, ho arreglaríem tot. Amb els anys he vist que això els passa gairebé a tots els mascles, i fins també a moltes femelles, quan, unilateralment, es trenca una relació. Ho he vist en matrimonis de cinquanta anys i en parelles de quinze. En persones que ho han paït en deu dies i en altres que no ho han cagat en deu anys. Hi ha casos, per sort excepcionals, que poden arribar a desenvolupar una autèntica ferida psicoemocional, allò que els especialistes en diuen «trauma», que hipoteca o malmet tota una vida. No vull pas dir que el meu cas fos tan greu, perquè l'ùnic que a mi em va implicar quan finalment va marxar cap a Amsterdam amb un amic de l’holandès van ser dos o tres mesos d'orgia diària amb àcids, sexes i alcohols. Setmanes després del seu adéu, vaig rebre una carta on em deia que tenia feina de rentaplats i que estava prou bé. Em feia la confiança d'enviar-me el telèfon i l’adreça, per si un dia. Però, clar, res de ximpleries ni persecucions.\nQuantes vegades he lamentat haver perdut aquelles gracioses quatre ratlles, no ho sé comptar. Per sort, el poema que les acompanyava encara el tinc:\nBlanca és l’empremta del meu camí\nsi em desvetlla un bes de llessamí.\nL'oneig dels rínxols en blau fermenta\nSi esmorzo un pastís de nata amb menta.\nCafè sol amb gel i cel tot sol\npaint la mandra amb un gladiol.\nTarda, i la pell tesa de l’alosa\nput a cony de mar i pits de rosa.\nL'ocàs és essència de lilàs\nquan l'ora és àrida dins del mas:\npresta a llançar els draps vers la galàxia,\ncopulant sentors de flor salvatge\namb carn d'estrella cremant la platja,\nsuro en núvols d'opi, zel i acàcia.\n(Datat a L'Eston, Eivissa, el 2 de desembre de 1975.)\nAra veig molt clar (més clar que l'alba sota el far de Formentera) que Ella era cent vegades més forta i més valenta que jo. Ella sabia què volia molt més bé que jo, i estava disposada a pagar-ne el preu, fos quin fos. Jo en tot cas no encara. Tot i que aleshores Ella tenia divuit anys acabats de fer i jo ja n'havia fet dinou.\nVist amb perspectiva, el Mín i el Lex, més que els seus botxins, havíem estat les seves víctimes. Víctimes, això sí, tan culpables com els botxins i com la més víctima i culpable: Ella. Rodolant pels torrents d'aquest món degenerat m'he topat amb casos de persones que s'han enganxat a un determinat tipus de «mala vida», o a un determinat tipus de droga dura, amb tot el que això pot implicar, incloent la mort i coses pitjors, només perquè a una altra persona li convenia. Però aquest, per sort i en ferm, no era el cas de la Lluïsa, el Min i el Lex. I a mi mateix m'ho argumentava i m'ho repetia cent cops cada dia, i m'ho recontrargumentava i m'ho tornava a repetir just l'endemà o abans-d'ahir, però, en termes emocionals, no aconseguia absoldre-me'n gens: pensava una cosa i en sentia una altra.\nAra ja fa anys que m'agrada creure que va ser aquesta angoixant sensació d'error (que em va perseguir durant mil nits després de la mort de la Lluïsa i la trista escena del cementiri), Allò que em va decidir, de manera alhora utòpica i terminant, a deixar l'heroïna i els mons que l’envoltaven per segona i penúltima vegada. Però aquesta és una altra història, més enrevessada i més llarga.\n© 2000 Jordi Cussà\nLa novel·la Cavalls salvatges ha estat publicada per Columna 2000, a qui agraïm el permís per publicar aquest fragment.


abril | 2018 | Escola Misericòrdia\nObra de teatre de P5\nEls nens de P5 vam fer la representació de “Els barrufets”. El capítol en concret de “Com barrufar un arc de Sant Martí”.\nHa sigut una experiència molt bona per a tots els alumnes que es van aprendre molt bé el seu paper i van gaudir… Llegeix més»\nA l’escola Misericòrdia estem preparant un videoclip. Hi participa tota la Comunitat educativa: nens i nenes, mestres, famílies, CFAM i AMPA. També hi col·laboren el Mas Carandell (Casa dels oficis) i l’Ajuntament de Reus (Ârea de joventut).\nEl dimecres 25 d’abril vam anar a gravar la… Llegeix més»\nCONCURS ANY POMPEU FABRA\nAhir vam anar a l’escola Pomeu Fabra per a participar quatre escoles en un concurs amb motiu de la celebració de l’Any Fabra.\nVam participar quatre alumnes de cicle inicial, quatre de cicle mitjà i vuit alumnes de cicle superior.\nEstem molt contents pels resultats de la… Llegeix més»\nTaller Tennis Taula\nEl passat dijous el responsable de la secció de tennis taula del Reus Deportiu, en Jordi, va venir a l’escola per ensenyar-nos i practicar els principals cops d’aquest esport. D’aquesta manera podrem aprofitar les dues taules de que disposen els nostres alumnes a l’escola, al… Llegeix més»\nCICLE MITJÀ, CICLE SUPERIOR, ED.FÍSICA, Primària 0\nAnem a collir faves (P3)\nHORT, P3 0\nTaller de l’hort (2n Cicle Inicial)\n2n, CICLE INICIAL, HORT, Primària 0\nANEM A LA PISCINA!!! (2n de Cicle Inicial)\n2n, CICLE INICIAL, ED.FÍSICA, Primària 0\nComencem els assajos !\nEls alumnes de l’escola Misericòrdia estem preparant un videoclip molt especial i aquesta setmana hem començat amb els assajos! Si voleu cantar amb nosaltres des de casa aquí us deixem la lletra i l’àudio, per poder-la treballar:\nLletra i música: Fito… Llegeix més»\n1r, 2n, 3r, 4t, 5è, 6è, AULA D'ACOLLIDA, CICLE INICIAL, CICLE MITJÀ, CICLE SUPERIOR, FESTES, Infantil, MÚSICA, P3, P4, P5, PARES I MARES, Primària 0\nHEM ANAT A L’HORT!!!\n3r, CICLE MITJÀ, HORT, Primària 0


Hanting Express Wuxi West Sheng'an Rd Wuxi Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHanting Express Wuxi West Sheng'an Rd\nNo.163, Xinhui Jiayuan, Shengde Road, Shanbei Sub-district, Beitang District, Wuxi, Beitang, Wuxi, Xina, 214037 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Wuxi, Hanting Express Wuxi West Sheng'an Rd és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hanting Express Wuxi West Sheng'an Rd, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, servei de despertador, escriptori, telèfon, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Hanting Express Wuxi West Sheng'an Rd és una selecció idònia per a la vostra estada a Wuxi.


Apartment Meljine Herceg Novi Montenegro - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Herceg Novi, Apartment Meljine és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Apartment Meljine, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Herceg Novi, faci de Apartment Meljine la vostra llar.


Rècord d'activitat i ocupació aquest trimestre a firaReus - firaReus Events\nRècord d’activitat i ocupació aquest trimestre a firaReus\n3 fires (Saló de la Moto, Fira de la Gent Gran i ReuSport), 2 congressos (Congrés de Radiòlegs de Catalunya i Congrés Internacional de Nutrició i Fruita Seca), 15 jornades, 10 sessions formatives, 7 reunions d’empresa i 1 fam trip conformen algunes de les activitats previstes a firaReus per aquest segon trimestre de l’any en que es celebraran un total de 40 actes i 3 fires, que comportaran 48 dies d’ocupació.\nAquest increment de l’activitat ha estat generat principalment per la diversificació de l’activitat, la creació de nous productes i serveis i la intensificació de les accions de comercialització. A més, tal com ha afirmat el president del comitè executiu de firaReus, Isaac Sanromà, “firaReus treballa amb un nou enfocament orientat a l’activitat empresarial i professional destinat atreure el màxim rendiment a les noves instal·lacions del Tecnoparc i del seu entorn empresarial”. El Reus Fòrum d’Inversió, la Nit Empresarial de la CEPTA o la Jornada Manageware són alguns dels esdeveniments que firaReus acull aquest trimestre i que s’orienten a la generació de negoci i a l’establiment de sinèrgies entreempreses i professionals.\nPel que fa a la captació de congressos, des de firaReus es continua treballant principalment en 4 sectors estratègics: salut, nutrició, tecnologia i industria.\nD’altra banda, en l’activitat firal, enguany també es batrà el rècord de certamens organtizats per firaReus arribant a un total de 13, tres dels quals de nova creació: FIBO, Fira de la Gent Gran i ReuSport. L’obertura a nous segments també és un del eixos estratègics de treball de l’organització.\nTal com ha destacat la regidora de Promoció Econòmica, Alícia Alegret, “totes aquestes accions es realitzen amb l’objectiu d’assolir la missió de firaReus que passa per contribuir a la dinamització de l’economia local amb accions generadores d’impacte econòmic en els diferents sectors de la ciutat”.\nEntre els clients que organitzaran els seus esdeveniments a firaReus aquest trimestre es poden destacar la Universitat Oberta de Catalunya, la Generalitat, la Caixa o MediaMarkt, entre d’altres.


L’home que es mirava el melic\nTemps feia temps vivia en un Poblet del Vallès, un home que vivia mirant-se el melic. Cada dia tot just llevar-se es mirava el melic una estona abans d’anar a treballar, al metro aprofitava els deu minuts que trigava a arribar a Barcelona per mirar-se el melic i un cop al treball, quan ningú l’observava ell es posava a mirar-se el melic. A la tarda, arribava cansat a casa i s’estirava al sofà i es posava a mirar-se el melic i s’anava a dormir mirant-se el melic. Alimentava cada dia el seu melic amb la seva mirada fins que un dia el melic se’l va menjar.\nEns coneixem de sempre. Compartim la vida. Depenc de tu per a tot, però tu de mi, ja no n’estic tan segur. Decideixes sempre tot el que haig de fer, i això no és llibertat. T’escric amb profunda sinceritat per dir-te que ja n’estic cansat. Cal que faci el meu camí.\nT´ho diu de tot cor,\nUn infart fulminant i tot s’ha acabat. No trigaran ni dos dies en enterrar un cos que ha demanat el divorci a la seva ànima.\nAsseguda a la terrassa del bar, sota un sol que emmandreix, somio escriure un relat que sigui com el millor cafè, curt, però molt intens, del que et fa tancar els ulls per assaborir cada paraula. Però quan els obro, el cambrer atabalat ha recollit la tassa que encara fumeja amb els meus somnis.\nA la presó. Tancada.\nVoldria tenir la clau que em donés la llibertat, voldria volar ben lluny i atrapar la lluna per convertir-la en blanca flor de nit.\nSomnio amb l’impossible, perquè ser presonera és un imant per imaginar. Hi ha temps per tot, per pensar, per observar amb lupa cada segon de la vida.\nEnyoro ser lliure. I quan temo que es converteixi en un mar de desencís… sona un mòbil. I em desperto en el seient de l’avió, que amb les ales ben esteses fa camí al paradís.\nPrimavera al rusc\nLes paraules són abelles, que volen per aquí i per allà buscant el néctar de noves imatges.\nTreballen nit i dia, i amelen als llibres, a la ràdio, pel mercat, pels carrers…\nEntren al rusc de la meva ment i busquen la cel.la on deixar el seu regal, per alimentar la abella reina, la meva ànima, amb el més dolç recull que han trobat pel món. LLavors, jo jugo amb elles, les combino, les penso, les pronuncio, les intercanvio, les regalo…i desprès les deso amb molta cura, cada una al seu lloc.\nPerò aquest any les abelles només han trobat carrers buits, portes tancades… Fan massa brogit, moren en sentir-se presoneres. Les cel.les perden el seu ordre i de vegades, costen de trobar. No m’enrecordo on les he desades.\nSomio una altra primavera, una nova esperança i deixar-les volar lliures.\nEl jardiner de Sant Jordi\nTothom recorda que Sant Jordi va salvar moltes vides però, sense voler-ho, també va enfonsar la meva. De ben segur coneixeu la llegenda: el drac, la sang, el roser… El que no s’explica és el silenci que va deixar darrere seu: la princesa n’havia quedat totalment enamorada, i quan tots pensaven que es casarien, ell va marxar. La vila va quedar sumida en una depressió generalitzada. La princesa passava les hores tancada als jardins que es van construir al voltant del roser, convertit en una relíquia o un fetitxe. Aleshores vaig arribar jo i vaig voler casar-me amb ella. Només va posar una condició: hauria de cuidar personalment el seu jardí. I clar, vaig acceptar. I va ser així com la gent va posar-me el sobrenom de ‘el jardiner de Sant Jordi’, i la meva vida va ser només l’ombra d’un heroi fugit.\nSempre l’havia vist cosint. Ja des de ben menuda, quan solíem passar certs vespres a can Pedrals, la recordo asseguda al seu vell balancí; en aquell racó glaçat i mal il·luminat, mentre teixia el que esdevindrien llargues cortines pels finestrals o barrocs tapetes per a les calaixeres repartides per tot el mas. I ho feia sense badar boca, mentre s’endormiscava soleta fins aclucar el ulls. Segons la mare, feia ja molts anys que patia mal d’ossos, però mai no li havia vist un mal posat ni li havia sentit un sol gemec. Ni un. Havent lluitat sempre per evitar l’ombra de la solitud, mai no hauria imaginat que, a la fi, una maleïda bestioleta l’obligaria a dir adeu endollada a un respirador i sense ningú estimat a qui estrènyer ben fort la mà. Vençuda i absolutament sola.\nTanta paperassa em fa perdre l’oremus!\nD’un rampell l’engego a pastar fang tot escampant-la per arreu. Quin desori.\nPenedida i a desgrat, l’arreplego tot seguit del terra. L’apilo. L’arrenglero.\nI llavors la veig: la pàgina insurrecta escapolida del meu llibre vital. Número 666.\nVet-ho aquí, t’he enxampat, trapella!\nNo entenc per què t’entossudeixes a tornar-me a lloc! s’exclama ella.\nRas i curt, perquè ets la meva vida escrita. T’he de bressolar per ser jo. Si et volatilitzes… jo em perdré pels amagatalls més tenebrosos de l’existència; però si t’aixoplugo, la vida m’encisarà amb paraules dites i escrites amb la tinta de la llum del sol.\n15 abril, 2021 by redaccio\t- 0 comments\nEncara puc escoltar el soroll del motoret d’aquell petit expremedor cada matí sens falta. Jo obria els ulls i sabia que em quedaven quasi un parell de horetes abans d’anar a l’escola. Era una sensació reconfortant. La certesa de la rutina de cada dia, de sentir te protegit, de planificar a què jugaria aquella tarda en tornar a casa. Ara, força anys després, em trobo aquí sense vosaltres, en plena matinada sentint també soroll de motoret però aquest és continu i no m’agrada, no em porta seguretat ni les certeses del dia següent. Ans al contrari és incertesa,por, de no saber si tot anirà bé de si els tornaré a veure a tots i ens podrem ajuntar com abans. Entretant les bombes fan la seva feina i els tractaments van passant. El pàrquing engega el llum verd, el sol treu el nas per Rosselló i a fora torna a començar la dansa de les formigues, la tant enyorada rutina.\n14 abril, 2021 by redaccio\t- 0 comments\nVermells, rosats, morats, grogs. Verd, molt verd. Explosió de colors que ens eclipsen la mirada i ens fan aclucar els ulls els matins de cel net i clar. Piular d’ocells, brunzit d’abelles, xiscles d’orenetes. Autèntics regals per les oïdes. Ens omplen i alhora ens aïllen dels sorolls quotidians. Suau, vellutat, sedós, càlid. Tactes imaginaris. Els podem percebre sense tocar-los.\nFlaires dolços de flors variades que s’uneixen en una sola ferum. Ensumem la frescor del matí, l’escalfor del sol primerenc i la humitat de la rosada. Olor a vida.\nPrimeres fruites vermelles, brots que creixen amb urgència, horta atapeïda. Afinant sabors de temporada.\nI sí. Malgrat tot, torna la primavera.


Pobles de l'etapa 11\nMunicipi: Fuentes de Ebro - Villa\nDescripció: Principalment de l'explotació de les pedreres d'alabastre..\nBanc / Caixa: Ibercaja, Banco Santander, Central Hispano, Cai, Cajalón, BBVA.\nDurant l'Edat Mitjana va formar part del patrimoni de la Família dels Luna, fins que l'any 1425 el monarca Alfonso V la va vendre al Senyor de Mora de Rubielos, Don Juan Fernández de Heredia. Amb aquest noble, pertanyent a una de les més destacades famílies de la noblesa aragonesa, es va formar el Comtat de Fuentes i la Casa Comtal. Com es pot observar el noble va donar al seu comtat el topònim de la localitat aragonesa.\nEl seu sector econòmic bàsic és l'agricultura de les riques hortes de l'Ebre. Són famoses les seves cebes i la seva alfals.\nMunicipi: El Burgo de Ebro\nSituació: A 14 km. de Zaragoza.\nDescripció: Comerç i petita indústria.\nBanc / Caixa: CAI, Ibercaja, Cajalón..\nEl Burgo de Ebro se situa enmig del Valle de l'Ebre que, com a Corredor industrial de l'Ebre, configura per la seva estratègica situació geogràfica i la seva bona xarxa de comunicacions, un dels eixos de desenvolupament peninsular més puixants.\nAmb un terme municipal que s'estén entorn de la C.N- 232, el *FFCC i el propi riu, escortat- al sud- pel Canal Imperial, les noves expectatives econòmiques sostenen un gradual creixement demogràfic que li col·loquen entre els pocs municipis aragonesos que superen la tendència recessiva.\nEls seus sectors productius predominants són la fabricació de plàstics i de paper, representades per grans empreses com Oerlikon, Tupersa o Saica.\nMunicipi: La Cartuja Baja\nSituació: A 6 km, de Zaragoza, és una prolongació de la capital aragonesa.\nDescripció: Tot viu al voltant de la Cartuja de la Inmaculada.\nLa Cartoixa Baixa està situada a 6 quilòmetres de Saragossa en la Carretera de Castelló (Nacional 232).\nEl casc urbà es localitza a la dreta d'aquesta carretera, dins de l'antiga Cartuja de la Inmaculada Concepción, un antic monestir de mitjan el segle XVII\nFarmàcies de l'etapa 11\nMapa de l'etapa 11\nAlbergs de l'etapa 11\nComunicacions de l'etapa 11\nAssistència sanitària de l'etapa 11\nDescripció de l'etapa 11


Lluís Torró: Ha adquirit Consuelo Císcar obres artístiques per a la seua col·lecció privada al cap de la màfia xinesa?\nHa adquirit Consuelo Císcar obres artístiques per a la seua col·lecció privada al cap de la màfia xinesa?\nRegolem una miqueta més sobre Císcar, l'IVAM i la seua relació amb l'empresari mafiós, Gao Ping (per cert, torne a insistir en la "casualitat" que sols es perseguisca a gran escala el frau fiscal "xinés"). La senyora Ciscar i el seu marit (el diputat i ex-conseller, Rafael Blasco) són uns reconeguts col·leccionistes d'art. I, com no pot ser d'altra manera, les relacions de Císcar amb l'IVAM ha facilitat enormement els contactes per a bastir la seua col·lecció. Pensem, per això, que caldria aclarir si les seues relacions privades s'han barrejat, en aquest cas, amb les públiques. El tema té la suficient entitat com per a no rebutjar-ho per raons de privacitat.\nLluís Torró (EUPV): “Císcar ha convertit l’IVAM en un mercat de compra venda de favors i de lleialtats”\nEl diputat i portaveu adjunt d’EUPV en Les Corts, Lluís Torró ha registrat una pregunta adreçada a la consellera de Cultura Lola Johnson interessant-se per si la directora de l’IVAM, Consuelo Císcar, va adquirir obres artístiques al presumpte cap de la màfia xinesa per a la seua pinacoteca personal. Per a Torró, la directora de l’IVAM ha convertit el museu en un “autèntic mercat de favors, on la compravenda de lleialtats, de patrocinis personals i professionals i de protecció política i institucional són moneda de canvi habitual”. “Volem saber si Consuelo Císcar va adquirir obra del presumpte cap de la màfia xinesa per a la seua coneguda pinacoteca privada”, ha assenyalat Torró.\nEl parlamentari considera que l’actitud de Císcar davant aquest “enèsim escàndol” resulta “lamentable” i ha reptat a la directora de l’IVAM a mostrar tota la documentació de l’adquisició de les obres a Gao Ping. “Si no en té res que ocultar per què s’amaga i deixa tot el marró a la consellera Johnson?”, s’ha preguntat el parlamentari d’Esquerra Unida.\nPublicat per EUPV a 18:34\nEtiquetes de comentaris: Blasco, Conselleria de Cultura, Consuelo Císcar, cultura, Gao Ping, IVAM, Lola Johnson