El servei hospitalari, al centre de l'Evangeli - Arquebisbat de Barcelona\nEl servei hospitalari, al centre de l'Evangeli\nLa Pastoral de la Salut organitza la Jornada Catalana sobre el Servei d'Assistència Religiosa Catòlica Hospitalària on s'aborda l'augment de la diversitat religiosa\nCom actua la Pastoral de la Salut? Quines preocupacions hi ha avui dia? La Delegació de la Pastoral de la Salut ha organitzat una jornada interdiocesana entorn el Servei d’Assistència Religiosa Catolica Hospitalària (SARHC) per abordar alguns dels temes de més actualitat, aprofundir en la tasca que es desenvolupa i posar en comú diferents interessos.\nDiversitat religiosa als hospitals\nTal com ha expressat la delegada de la Pastoral de la Salut, M. José Martínez, es tracta d’una jornada de “formació per tractar els temes de més actualitat i posar-nos al dia”. Principalment, s’ha parlat sobre L’assistència religiosa catòlica dins de la multiculturalitat en l’àmbit de la salut, tema que ha desenvolupat el director d’Afers Religiosos de la Generalitat de Catalunya, Enric Vendrell. Concretament, s’ha centrat en l’evidència sobre l’augment de diversitat religiosa en els darrers anys la qual també es veu reflectida als hospitals.\nVendrell ha començat exposant l’augment en els darrers sobre de la presència de les diferents religions al territori català i ha continuat abordant el marc legal que les acull en els poders públics. Tal com especifica la Llei Orgànica tothom té dret a la llibertat religiosa, que es caracteritza per la “laïcitat positiva”- tal com explicava Vendrell-, què determina que l’estat no es posiciona però si ha de col·laborar per establir acords amb les diferents religions. En aquest sentit, el director d’Afers Religiosos, ha destacat la necessitat d’aplicar aquest context legal en l’àmbit hospitalari, en el qual es percep cada vegada més, entre els pacients, una diversitat més àmplia de confessions religioses.\nVendrell ha agraït la tasca de tots aquells que treballen a la pastoral de la salut, en l’àmbit hospitalari, els quals assisteixen tant pacients catòlics com d’altres religions, fent de fil conductor i buscant els seus agents religiosos, ja siguin budistes, musulmans, jueus, etc. És un servei que fomenta objectius com: El respecte a la llibertat religiosa, la garantia d’aquesta assistència aconfessional, la cooperació entre les confessions i els poders públics i promoure la tolerància i l’avinentesa entre les religions són part dels objectius Vendrell a exposat, els quals són possibles.\nEl malalt, una prioritat pastoral\nD’altra banda, el bisbe auxiliar de Barcelona Mons. Sebastià Taltavull ha presentat la seva ponència sobre La pastoral hospitalària en el marc de la pastoral Eclesial. Ha destacat com des d’aquesta pastoral, s’actua com Jesús va fer, posant els malalts al centre de totes les prioritats.\nEl bisbe auxiliar ha iniciat la ponència amb les cites del Papa Francesc respecte pastoral hospitalària, on aquest demana als pastors i cristians que s’apropin al món hospitalari per trobar els reptes que ofereix l’evangelització. Un sector on es pot aprofundir en els “trets de presència i acció evangelitzadora”, així com, “revisar, renovar i donar un nou impuls als equips de servei religiós hospitalari”. Un àmbit en el qual aquest any cal implicar-se, tal com diu la 5a obra de misericòrdia: assistir els malalts.


RECULL RECURSOS TIC PER AL TRACTAMENT DE LA DIVERSITAT: de juliol 2011\nDes del blog IDEES MAGISTRALS\nAquesta és la programació de psicomotricitat que vaig utilitzar el curs passat. Està pensada per P3, P4 i P5 encara que moltes activitats es repeteixen en els 3 nivells. Com a l'escola em van facilitar la que s'havia fet l'any anterior, ha sigut fàcil adaptar-la. L'únic problema que m'he trobat és que no he pogut fer activitats massa variades perquè el material no era molt divers; només hi havien bancs, aros, pilotes, cordes, xanques i algun que altre mòdul.\nPublicat per jos a 23:40 Cap comentari:


Una conferència a la Facultat de Dret parlarà de la situació jurídica dels menas - Departament de Dret Públic i de Ciències Historicojurídiques - UAB Barcelona\n10.04.2019 - L’any passat van arribar a Catalunya fins a 3.659 menors estrangers no acompanyats, coneguts com a MENA’s van arribar a Catalunya i durant aquest 2019 la Generalitat estima que n’arribaran 4.400 més. D’aquesta manera, conferències com aquesta volen tractar la irregularitat i inseguretat en què es troben aquests joves, la majoria de nacionalitat marroquina, quan arriben a la recerca d’oportunitats en una societat que té dificultats per a adaptar-los i en moltes ocasions es veuen obligats a malviure.\nEl proper 29 d’abril l’Aula Magna de la Facultat de Dret de la UAB serà l’escenari de la conferència “Menors no acompanyats a Catalunya: preguntes i respostes des de les polítiques públiques i des del Dret”. L’acte és organitzat per l’Institut d’Estudis Europeus de la UAB (IEE-UAB) i ocuparà tota la franja matinal, de 10:00h a 14:30h.\nLa jornada començarà a les 10 del matí amb la inauguració, que en aquest cas anirà a càrrec de la Dra. Esther Zapater, Degana de la Facultat de Dret de la UAB, i el Dr. Ivan Jiménez, de l’IEE-UAB. Tot seguit tindran lloc dues taules rodones. La primera d’elles, a la franja 10:30-12:15, sota el nom de “Situació jurídica dels menors no acompanyats a Catalunya”, serà moderada pel Professor de la UAB Josep Maria de Dios i comptarà amb la presència dels Drs. Rafael Arenas i Judith Solé de la UAB I Mª Jesús Larios, en representació del Síndic de Greuges. La segona taula rodona començarà a les 12:45 serà moderada pel Dr. Lluís Perez i comptarà amb la presència del Professor de la UAB Roger Mancho; Ester Sara Cabanes i Oriol Amorós en representació de la Generalitat de Catalunya i Lluís Pradell, inspector dels Mossos d’Esquadra.\nL’any passat van arribar a Catalunya fins a 3.659 menors estrangers no acompanyats, coneguts com a MENA’s van arribar a Catalunya i durant aquest 2019 la Generalitat estima que n’arribaran 4.400 més. Fins ara, l’arribada d’aquests menors ha provocat una gran polèmica a la societat catalana entre els que defensen el seu acolliment i els que els veuen com una amenaça per a la convivència al nostre país. D’aquesta manera, conferències com aquesta volen tractar la irregularitat i inseguretat en què es troben aquests joves, la majoria de nacionalitat marroquina, quan arriben a la recerca d’oportunitats en una societat que té dificultats per a adaptar-los i en moltes ocasions es veuen obligats a malviure.\nL’acte serà de lliure entrada, i tots els assistents podran sol·licitar un certificat d’assistència, el qual serà entregat després de deixar les dades al full d’assistència que es repartirà durant l’acte i posteriorment enviant un correu electrònic al correu ivan.jimenez@uab.cat.\nMés informació: Seminari situació jurídica dels menas


Dau Barcelona, festival de jocs de taula a la Fabra i Coats | Barcelona Cultura\nDau Barcelona, festival de jocs de taula a la Fabra i Coats\nLa segona edició es durà a terme els dies 14 i 15 de desembre, divulgant el joc com a producte cultural\nEls dies 14 i 15 de desembre, la fàbrica de creació Fabra i Coats acull la segona edició del festival de jocs de taula Dau Barcelona. Un programa farcit d'activitats especialment adreçades al públic adult i a aquelles persones més especialitzades en la matèria.\nEntre les nombroses activitats que acollirà enguany el recinte, hi destaca el campionat de 24 hores d’scrabble o altres competicions de jocs populars o desconeguts com ara l’escacs, el carcassonne, el ligretto i l’enigmàrius.\nTambé hi haurà dues zones específiques dedicades a dos tipus de jocs espectaculars i amb molts seguidors, però força desconeguts pel gran públic: jocs de simulació històrica (o wargames), a càrrec del club especialitzat Rvbicon, i jocs de rol, a càrrec de l’expert Jonathan Delgado i el club Kritik.\nL’espai inclou també una secció dedicada als mots encreuats, commemorant el centenari dels primers crucigrames de la història, que es van publicar en un diari de Nova York el 21 de desembre de 1913. La Plataforma per la Llengua, d’altra banda, organitzarà una ludoteca per donar a conèixer al públic assistent molts dels jocs i joguines editats també en català.\nA partir d’aquesta edició, el festival incorpora el lliurament dels premis Dau Barcelona, que tindrà lloc el divendres 13 de desembre a les 19 h al Palau de la Virreina i que serà retransmès en streaming a través del web www.bcn.cat/barcelonacultura. Un dels premis ha recaigut en l’editor alemany Erwin Glonnegger per la seva trajectòria professional i en reconeixent per haver estat “la primera persona en la indústria internacional del joc de taula que va saber veure que un joc és una obra de creació i que, per tant, el paper dels autors és fonamental i irreemplaçable.” Durant la cerimònia s’entregaran dos guardons més: millor autor i millor nou autor de 2013.\n'(BAM) Cultura' viva porta a La Mercè una manera nova de pensar en la música\nTorna a Fabra i Coats (BAM) Cultura Viva, una activitat que es basa en la música, però que ens convida a...


Predrag Bogdanović Ci (1944) ha estudiat Teoria de la literatura a la Universitat de Belgrad. Els seus poemes acostumen a aparèixer en les antologies de poesia sèrbia contemporània, tant al seu país com a l’estranger. PALIMPSEST En el meu rostre uns monjos van esculpir el seu. Les arrugues van ser esborrades. Una boira se m’incrustava. Destrament, van escriure la teva vida en les meves formes. Un riure inesperat, sense motiu, et recorda que encara visc.\nJarosław Jakubowski (Gdańsk, 1974). Ha estudiat arquitectura tècnica i ciències polítiques. Ha publicat set llibres de poemes. CRACÒVIA – BYDGOSZCZ. DE NIT El tren és ple de soldats (tristesa de color caqui). Esquemes confusos de mecanismes amagats: la xarxa de trens polonesos cobreix el país amb enginyosos enllaços de brutícia i cansament. M'he perdut en aquest exèrcit, i en qualsevol moment poden desenganxar el meu vagó. No pressentiré res, tan sols que més tard no hi haurà gens de llum i farà cada cop més fred. Per sort, aquí ja estem tots mobilitzats, la guarnició vetlla com un enorme gos negre, el vent caporal els fa suar fel, reconeixement, crida, i en callar, percebem que la guerra és ben a prop.\nKajetan Kovič, poeta, narrador i traductor, va néixer a Maribor en 1931. Publica els primers poemes l'any 1948 en una revista, i cinc anys més tard és un dels autors del llibre col·lectiu Poemes dels quatre , una publicació clau en l'evolució de la poesia eslovena contemporània. Els autors que l'integren, Ciril Zlobec, Janez Menart, Tone Pavček i el mateix Kovič s'enfronten al realisme imperant en l'època i proposen un tipus de poesia de caire més intimista. D'aleshores ençà, la seva obra poètica s'ha ampliat amb més de 14 llibres. També ha publicat narrativa i llibres per a infants. Ha traduït poesia de l'alemany, el francès, l'hongarès, el txec, el serbocroat i el rus. VISITA En memòria de Sandor Weöres No visiteu els poetes vells. Les seves llargues soledats flueixen més difícilment que el vostre temps vertiginós. Al seu front no resplendeix l'esclat de la cinquena edició de les seves obres completes. Claven la seva mirada esmorteïda en\nJoanna Wajs va néixer a Varsòvia en 1979. És poeta, prosista, crítica literària i traductora, principalment de literatura italiana. Ha publicat un llibre de poemes, en 2005, i entre els autors que ha traduït hi ha Italo Calvino o Dino Buzzati. EL DIA S'ESTAVA ACABANT passàvem per una prada el dia s'estava acabant i la terra tremolava sota el pes de l'estiu ens érem alternativament propers i desconeguts com mai fins aleshores per un instant ens va mirar una llebre grisa i quan va desaparèixer en el blat movedís s'endugué amb ella el que va veure qualsevol cosa que volgués dir això el fum sec de les fogueres la verdor fangosa de l'estany i nosaltres si és que vam ser tant importants com la boira del camp potser en els seus ulls es difuminà aquesta imatge - un migdia d'estiu, dues persones, el blat- o potser eternament creuarem la prada i res no canviarà en aquest retrat doble per molt que vulguem\nBranislav Prelević (1941) va estudiar a Belgrad. És poeta, narrador, assagista i traductor. Ha publicat diversos volums de poemes i tradueix poesia del portuguès i de l’espanyol. He triat el poema per l’homenatge que fa l’autor a un dels poetes més importants del segle XX, de qui encara no tenim ni una sola traducció (com de tants i tants altres excel·lents, i fins i tot m’atreviria a dir imprescindibles, poetes). VASKO POPA Aquesta llengua és transparent: hi resplendeix el cel, expressat, copsat en la paraula. El seu passat és misteriós. Els seus records, el cap d’un llumí que encén una mà invisible. Tot ja ha estat escrit. Les cobertes d’aquest llibre giren incessantment al voltant de l’eix del seu propi llom. Seria de doldre posar un dit a la paraula, interrompre la lectura, capgirar el curs del sol. En aquesta posta s’amaguen totes les albades que no es veuen quan l’ombra del silenci es projecta en el sol. Aquesta llengua es completa en si mateixa sense deixar cap altra petja\nDragan Dragojlović (1941). Escriptor serbi. Llicenciat en econòmiques. El seu primer llibre va sortir en 1974, des d’aleshores ha publicat més de 12 llibres de poemes i ha estat traduït a diverses llengües. ON ETS? Potser has marxat al Nord a algun país ric amb els nous emigrants d’Europa del Sud? Potser has marxat per buscar una pàtria millor? No ets enlloc. Potser has marxat allí on les estrelles són unes altres, on no se senten els cants dels recollidors de rosada, on el matí no fa olor de record? Potser te n’has anat a la lluna on els enamorats no parlen sinó que garlen. Potser has tornat allí on tot va començar, als anys que passen la tristesa de contraban sota la nostra finestra, allí on el silenci uneix una mà amb l’altra, el passat amb el futur? Allí on el nostre amor va construir la seva casa en què mai no viurem.\nUn poema de Janusz Szuber que ha sortit publicat al darrer número de Zeszyty Literackie . L’evolució d’aquest poeta és molt interessant. En un primer moment, dóna la sensació que s’acosta a un discurs net, a la simplicitat de l’expressió en poesia. Però és una il·lusió. Cada cop més els seus poemes esdevenen més difícils de traduir, ja que el seu món esdevé un microcosmos molt particular. COMPRO FORMATGE, CANVIO OLI Compro formatge, canvio oli. Entro les dades personals als formularis. Dormo i somnio. Com cadascú, algú individual. A ells, és a dir, a mi, se’ls esmuny la pluja en els vidres dels anuncis. El jazz ardent, el blues superb. L’aspiradora recull burilles. L’herba verda, les llambordes rosades. La baieta llepa les rajoles de marbre. Inesgotables en els seus rombes de la definició euclidiana. I què en traiem, de tot això? Com un emplastre allí on fa mal un poema que, a falta d’una forma definitiva, ell mateix és la forma.\nTothom queda sota la influència del que llegeix, fins i tot del que és una porqueria (i es pot defensar la tesi que allò que ens repugna exerceix una influència més gran que allò que ens atrau). Tanmateix, per definició, les influències reculen davant el talent, esdevenen un segon violí. Tots hem llegit Babel, Borges i Schulz, però és Danilo Kis qui ha escrit Jardí, cendra, i no nosaltres. Josif Brodski: Conferència sobre Danilo Kiš\nNatalia de Barbaro (1970) és poeta, i psicòloga de professió. Publica regularment als Zeszyty Literackie (Quaderns Literaris). *** Entre una confessió i una altra les pauses són cada cop més llargues. On ets aleshores. On ets: et veig a l’habitació, seus, rígid, d’esquena a la finestra. Ni tan sols no intenten entrar-hi: deixen la safata al llindar, truquen i no esperen, se’n van per on van venir. Les píndoles, trossos de diaris, engrunes volen lents per la finestra, aterren a l’altra banda del portell, capgirats. Cada dia vora les dues el sol comença el seu recorregut ardu i indiferent: primer el tamboret sota la finestra, el paper de la paret, la taula, la pinta, la catifa i el llit: i finalment arriba el teu torn. Un moment per a la batalla, un moment per a la batalla perduda, un moment per a la batalla perduda sempre però mai no abandonada mantenen la llum i la memòria, les coses bones, el somni, la tendresa.\nVeronika Dintinjana (1977). Poeta i traductora eslovena. Des de 2002 publica els seus poemes en les revistes literàries més prestigioses d’Eslovènia. L’any 2008 apareix el seu primer llibre. Quant a la traducció, centra el seu interès en poetes nord-americanes com Muriel Rukeyser o Louise Glück. SANT FRANCESC creix vers el cel fins que esdevinguis un arbre ple d’escollida pluja i de tendra terra què et podrà fer el vent quan la flor et cobreixi? la singularitat és el teu ceptre ni l’or ni la plata no donen el seu cos a una taula, a un llit i quan els ocells s’adormen a la teva capçada, i deixes de moure’t un alfabet de signes substitueix el silenci\nAcabo de tornar del meu passeig, d’uns 30 minuts d’anada i el mateix de tornada, tot i que en les condicions que tenim ara, una mica més. Fa quatre dies que no pugem dels 12 graus sota zero. Ha nevat també a ratxes intermitents. Aquesta nit sembla que ho ha fet. Avui, diumenge, ni les màquines llevaneus ni els veïns no s’apressen a retirar la neu, que cruix sota les sabates amb un so inconfusible. Recordo que fa anys vaig escriure el poema “Aspectes d’una ciutat de l’Est”, tot pensant durant algunes passejades. El poema s’inclou a Retorns de l’Est (Tria de poemes 1990-2005) . Hi he introduït algun canvi respecte la versió publicada. ASPECTES D’UNA CIUTAT DE L’EST (i) El sol, com un infant que juga a fet i a amagar, s’esquitlla per les cortines. Més aviat el que hi ha és una vaga llum barrejada amb una boira densa com el cotó. Et despertes abans que et molesti el despertador. Els llençols fan olor encara de somnis trencats. Penses: aquesta absència de persianes és com una lluita s\nPiotr Kępiński (1964), ha ocupat diferents càrrecs en prestigioses revistes culturals de Polònia. Ha publicat sis llibres de poemes i alguns llibres d’assaigs en què fa una anàlisi de poetes que pertanyen a la seva mateixa generació. TOT A LA VORA en els vagons amb les ungles d’un adolescent en els vagons restaurant amb cortines que pengen de gomes de calces en corredors a la vora d’aquests corredors entre un cop ben fort a la porta que duu als mateixos llocs i un altre cop que l’obre a un altre espai retalls de ficció a les pestanyes tot\nAcabo de veure que els amics de Papers de Versàlia , aquest excel·lent projecte que hauria de tenir molt més ressò, han tret el darrer número de la seva col·lecció de plaquettes. El títol és subjugat per les dòcils arrels, sobre el desarrelament. Hi he col·laborat amb el següent poema. Us podeu descarregar tot el número aquí. FOTOGRAFIES I així arribem a la ciutat buscada, en les converses vora el volant i tu fent fotografies pel camí que quedaran en carpetes meves. La ruptura es fon en aquests records, trossos d'imatges que de sobte surten dels llocs més inesperats. Són escorpins. Sotjant sempre amb l'agulló a l'espatlla. I són fotografies emmarcades pels límits d'un parabrises. Amb la imatge d'un volant que ara ja no condueix enlloc, blocat per sempre en el desglaç de la memòria. Sí, arribem a la ciutat buscada, a la teva ciutat, que sempre em rep oberta, amb uns braços que m'empenyen a llocs que acabaran en carpetes. Només els trasllats els descobrir\nHe viscut entre diferents tradicions, que m’han ofert la possibilitat de conèixer altres llengües, altres autors. La meva tradició s’amplia amb cada nou llibre que m’arriba a les mans. I trobo afinitats amb poetes que no pertanyen a la meva mateixa llengua. I així creo la meva pròpia tradició transfronterera. Sense cap dubte, Paulo Teixeira forma part d’aquesta tradició, d’aquestes afinitats. EL SUPERVIVENT En té prou amb el món fundat en el silenci. Vigilat tan sols per les aus, el moviment d’un animal ocult entre el fullatge, deixa al terra la seva petjada de supervivent com un segell prehistòric. El defensa un sentiment. El paisatge que reneix al seu torn el consola del que veu, en despertar tot alçant, la pedra del seu somni, el cap del coixí. Ningú no es creua amb ell; ningú, en veure’l, el saluda amb el cap. Comptant en va les síl·labes del nom, la malesa trenada d’un record li és un bàlsam per als sentits. Li creixen els cabells que li freguen les espatlles en una carícia.\nUn altre poema de Bartosz Konstrat . VISITA Me’l vaig trobar a l’escala, a punt de sortir. Com va? Feia dies que no et veia. Les jaquetes fregaren en passar, però no li vaig donar la mà. I tan sols als pulmons vaig notar una tremolor sobtada. Evidentment, ho podem deixar: tot va bé, tinc una nova feina. Evidentment, ho podem deixar: voldria que finalment ho deixessis estar. Quan vaig sortir, encara no hi era. Un gos bordava tancat al lavabo. Vaig pensar, per què m’obligues a fer-ho, d’on ve aquesta manca de tacte? Però no vaig fer res. Va guanyar algú, o va ser un empat?\nUn poema de Kārlis Vērdiņš , en aquest cas, una selecció d'un cicle de poemes que també vaig fer a Ventspils. NOSALTRES 2 Hivernem en la calor i en la llum, agafem de casa objectes esmolats i fràgils. Cap fórmula inesperada, cap gest sobtat, en la tova foscor ens esquitllem mútuament en nosaltres per despertar-nos al matí en un llit ple de rajos esquerdats. 4 Plens de salut i encara en vida les converses, plenes de felicitacions, ens mantenen: “Espero que algun dia siguis feliç” abandonen el teu Job el Dia de la mare, carbó de sucre al tió, ous per Setmana Santa. 8 Vaig parlar amb mon pare, vell, a casa seva, plena d’andròmines. Em va preguntar: “On aniran a parar les meves coses, els estris i la resta de ferralla quan mori?” Li vaig contestar: “Al mateix lloc on aniran a parar algun dia els meus llibres”. 10 Alguns busquen una feina; altres, casa; i encara uns altres, un nou amic. Les cares són tristes, i la factura del telèfon, immensa. Que el dur destí et reveli l’art\nUn altre poema de Donatas Petrošius . EN UN SOMNI RETORNO A BELGRAD He reflexionat amb les butxaques cosides. En pensaments recorro els contorns d’un mapa, abandonant-ne les ciutats, i els seus noms on tot el que hi ha és de meitats del segle XX turisme d’aquarel·la amb torres de rellotge per estrenar, bústies bloquejades plenes de sobres buits. Miro com si no m’ho cregués – els rellotges s’han posat en contra meu. Els vianants passen més ràpid que ràpid, com si irradiessin alguna cosa més que ells mateixos.\nUn altre poema d' Artūras Valionis que facilita una altra perspectiva vers la seva creació. DHARMA KAYA I qui sap si algun cop domaren aquest foc dolorosament mosseguen les seves llengües entrenades marcant les mans les puntes dels dits i la cara si s’hi està massa a prop minuts quan l’acolliment del racó s’escampa en els ressalts sobresortint del foc rellisca entre els dits (havent llambrejat no no pas amb el cop d’un llamp el somriure d’un animal salvatge sota l’ungla que ara somnolenta descansa) i ja no és creat és tan sols un temps plujós tan sols els llops surten a caçar II es tanca lentament el ganivet de les dents d’un gos famolenc les piràmides de sorra apagant-se apaivaguen el paladar famèlic de l’alba III un bot curosament apedaçat un enfonsament no aturat en la superfície de la forma oval al mirall que s’aparta de les riberes bronzejades dues banderes multivocals onegen a l’aire, una vers l’altra vers la closca dels cargols empolsimada de carbó de sorra\nJa de tornada a l'estimada Cracòvia, que retrobo en una esplendor gràcies a un temps que no m'esperava pas, encara que, tal com anuncien, pot canviar aviat. I pot ser que arribi l'estimada neu, que ens ajuda a passar les hores de foscor. A la ment, encara ressonen els poemes que vam fer a Ventspils. La realitat de la vida quotidiana no pot desplaçar el llenguatge, les construccions amb què s'ha conviscut intensament durant uns dies. Segueixo amb alguns dels poemes que van sortir a la trobada letona. I amb una poeta del país, Ingmāra Balode . BON VESPRE, SENYOR GAUGUIN (també titulat: Noli me tangere. 1889. Oil on canvas. Narodni Gall\nAmb Donatas Petrošius (1978) tanco la presentació dels poetes que han format part del seminari a Ventspils. Donatas és llicenciat en Llengua i literatura lituanes. El seu primer llibre, publicat l’any 2004, va rebre dos premis al millor debut de l’any. Acaba de publicar un segon llibre fa un parell de mesos. Actualment, viu a Vilnius. A DÉU LI ENCANTA QUE TINGUI TANTA GANA Quan vaig entendre que m’havien eximit del Cel vaig començar a collir i a menjar pomes podrides, arrencava tot el que podia. Senyor, si m'és donat, protegiu-me de les visions: conteniu-me, perquè en la meva inexperiència no prengui nota del que m’espera demà. Tinc por de veure-hi massa i de quedar-me cec perquè, Senyor, quin és el valor del món real? Les opcions del seu dolç repartiment? Fruits secs i vi quan la meva sang seguirà sent tan agra com sempre? Quin és el valor d’aquests documents de fe i propietat si hi renuncio per endavant? El temor que podria agafar alguna cosa que no em pertany? Deixar ditad\nKārlis Vērdiņš va néixer a Riga en 1979. Està considerat un dels autors més importants de la seva generació. Ha publicat tres llibres de poemes. Actualment, treballa en la seva tesi doctoral relacionat amb la història de la literatura. Ha traduït T. S. Eliot, William Carlos Williams i altres poetes americans. PLUJA Ja no la neu, sinó la pluja ha vingut. Camines per la teva gran casa, tanques les finestres i apagues els llums – en aquest tranquil paradís art nouveau on no tenen accés ni les olors acres ni els sorolls de la badia. Però la pluja (torrencialment sobtada i esmolada) intenta arribar fins a tu pel sostre segur i per diversos pisos. Et toca un alè humit, i munts de papers cruixen en els racons de l’habitació. Sorprès i nu, caus de genollons, de manera que la pluja et fueteja les galtes i deixa gotes càlides al tors. Però algú al cel de nou s’ha espantat i torna a tancar la cremallera. Romans en la teva sequedat esmorte\nDemà al matí ja deixem Ventspils. Marxem a Riga, on al vespre tindrem una lectura dels nostres poemes i traduccions a la llibreria Satori (en podeu veure imatges a la part superior dreta d'aquest enllaç ). M’agradaria presentar tots els poetes que formen part del seminari abans d’aquesta lectura, i per això presento més d’una entrada seguida. Bartosz Konstrat va néixer a Lublin en 1977. Ha estudiat Gestió cultural i Ciències polítiques. Ha publicat tres llibres de poemes, i la seva poesia apareix habitualment en diverses revistes culturals. Una de les claus per entrar en l’obra de Konstrat és el contrast d’un estil elevat i referències del món més popular (sense escatimar elements fins i tot vulgars) que insereix sense cap advertiment. APROXIMACIONS La llum a les finestres són flors en les tiges de la nit. Anem en la seva direcció ensopegant amb nosaltres. Hi ha silenci i les nostres sabates entren suaus al fang. Ferides en els cossos dels pobles. I de sobte gossos, protesten, g\nSeguim amb els poetes de la trobada a Ventspils. Un taller organitzat per Literature Across Frontiers i amb la col·laboració de l’ Institut Ramon Llull . Artūras Valionis va néixer a Druskininkai (Lituània, 1973). Es va llicenciar en sociologia. Actualment viu a Vilnius. Ha publicat un llibre de poemes, i n’està preparant el segon perquè surti aviat. La seva poesia presenta de vegades un diàleg lúdic amb les convencions que de vegades ens lliguen en excés. És en aquests poemes on l’humor de Valionis destaca especialment. També juga amb les notes a peu de pàgina, que formen part del poema i, de vegades, fins i tot es constitueixen com a altres poemes autònoms. DISCURS PRONUNCIAT L’OCTUBRE DE 2005 A DRUSKININKAI EN REBRE EL III PREMI PER UN POEMA ANÒNIM (*) Jo també he matat. Una granota. És ella qui m’ho deixà fer, potser tenia la pell dura, o potser no hi havia aigua a la font, quina és la diferència, en què consisteix, en la forma com jeu al sol, sobre les pedres? La distància\nÚltimament, el silenci ha entrat a formar part del blog. Cal buscar-ne el motiu en les feines que apareixen una rere l’altra. Sempre, però, feines agradables. Fa una setmana, em trobava al costat d’aquest geni del teatre que és Krystian Lupa, amb la versió escènica de Les presidentes , de l’autor austríac Werner Schwab. I d’una punta d’Europa a l’altra. De mar a mar. De la Mediterrània al Bàltic. Aquests dies passejo algunes estones per Ventspils , a Letònia, i la resta del temps, la passo tancada amb poetes letons, lituans i polonesos en un seminari de traducció i poesia que fem a la casa de l’escriptor i del traductor d’aquesta encantadora ciutat letona . Com que ja tinc algunes versions, i amb el permís dels seus mateixos autors, començo un petit cicle amb els seus poemes. Ingmāra Balode va néixer en 1981. Es llicencià a Riga en Belles Arts. Treballa com a editora literària del portal ¼ Satori . Va publicar el seu primer llibre l’any 2007. Tradueix, principalment del polonès i de l\nEn cada nova lectura de qualsevol llibre de poemes de Janusz Szuber sempre podem trobar poemes que ens deixen sense alè. Ens hi endinsem i passem per un procés de redescoberta constant. CORPOREÏTAT L’ànima? No, és la corporeïtat la que els paralitza els ulls, quan són innocents aparentment fins a la crueltat, dels matolls de les pestanyes es miren mútuament, van un maluc vora l’altre. Sota l’ala de la respiració amb els llavis ell recull pigues de la galta d’ella. Un arc triomfal de peus i un nus de braços, i l’alot pla de les ones vora la riba tranquil·la en la nuesa de la llum riuen del seu llenguatge rítmic.\nRadosław Wiśniewski va néixer el 1974 a Varsòvia Ha publicat quatre llibres de poemes. AHIMSA A I. B. Singer em dic carpa i no tinc veu quan ve la mort sense pensar sols espetego amb la boca buida com un home. he vist per quina banda t’obligaren a enfonsar les mans com una xarxa. eren infantils, però n’havia de rebre el sagrament dur com la vora d’una banyera. d’acord amb la tradició de l’àvia, la mare, del besavi a qui dispararen a tomsk havia de ser tal com mana. va ser un tret concret, viril, del qual es talla la fresa, s’espesseix la sang. no va anar del tot bé i s’havia de rematar el ferit convuls que s’aferrava a la resta de vida cobert amb una tovallola a fi que el cervell no esquitxés. en el futur ensenya els nens que hi ha un objectiu, un cop, que quan déu neix, cal sang. després res ja no fa mal, res no fa llàstima de debò.\nGustav Januš (1939) va néixer a Caríntia, a Àustria, on hi ha una comunitat important de la minoria eslovena. És poeta i pintor. L’any 1978 va publicar el primer llibre de poemes. A Alemanya, s’han publicat seleccions de la seva poesia a Suhrkamp Verlag, traduïdes per Peter Handke. FOTOGRAFIA DEL DIA Una fotografia del dia que m’enduc amb mi quan entro en el meu tancat espai visual. Un llibre infantil fora del temps és ara el meu domicili. Malgrat que la foscor celebra la seva completesa, me n’aparto i ballo com un raig lluminós en la paret del meu nom encara no escrit. També a la llum, en el meu jo suspès contradic la llum, celebro la creu de la finestra, segueixo el vent del sud i escolto atentament el diàleg dels oms. M’és molt difícil emmudir.\nUn poema de Peter Semolič que segurament subscriuria (sense abandonar aquest deix de nostàlgia i d'ironia) tota una generació de persones que es va formar en el que eren les beceroles d'una autèntica revolució. REFLEXIÓ Si hi penso bé, mai no he estat un nen de la naturalesa. Comparava els espiadimonis amb helicòpters, i l’esmolada aleta del tauró amb un periscopi. Si hi penso bé, els vaquers i els indis d’una peli de l’oest per a mi eren, si no més reals, almenys sí més importants que els grangers que portaven llet a la cooperativa del poble cada matí a la mateixa hora i pel mateix camí vora casa nostra. Si hi penso bé, els dibuixos animats de les set del vespre era un esdeveniment molt més tempestuós que aquelles terribles tempestes que s’embravien a Morost. Si hi penso bé, durant molts anys, l’única posta de sol real era per a mi la de la tècnica en blanc i negre.\nAgnieszka Kuciak és una poeta de producció lenta. Fins ara ha publicat dos llibres de poemes, bastant breus ambdós. Però alguns dels seus poemes poden ser bones companyies durant força temps. La teva carta m’ha trobat de nou enmig de paraules. Com va tot? Una remor de diccionaris. Capa rere capa grato la foscor d’un fresc en un santuari. O viatjo a unes antípodes agradables amb una petita barqueta de paper. De nou enmig de paraules. Tinc molta feina, ja que els autèntics encanteris queden anotats en un llenguatge que no existeix. Sé que existeixen perquè n’experimento els miracles quotidians: ell viu i la bèstia torna al mar. En els matins clar ja es nota la primavera. Aprenc un llenguatge que no existeix.\nFa un dia que sóc a casa (si és que hi ha algun lloc que sigui casa nostra). Tinc el paisatge, que m’atreu i rebutjo a la vegada (acostumat al verd del nord, bé, ara les diferents tonalitats que adopta el gris), però el que em fa sentir més a prop és el llenguatge. Avui, dinant, la mare ha dit una paraula que m’ha activat tota una sèrie de records, i ha establert un lligam directe amb el meu jo que és i no és el mateix d’ara (ni el mateix d’aleshores). En la memòria tot queda difuminat com una boira permanent. Era la paraula “rostar”. Després, la meva ment ja deformada per la recerca constant de les paraules, ha volgut trobar els equivalents en les llengües que més o menys conec. I sí, els corresponents, els tinc, però sense cap càrrega, o amb una càrrega diferent. Al tren, direcció a Barcelona, llegia una selecció d’assajos sobre el viatge de Claudio Magris publicada a Polònia. Confrontava les dues llengües, el xoc a què em sotmeto diàriament. En l’excel·lent pròleg, Magris fa una exh\nArtur Szlosarek va publicar el llibre Sota un cel estrany l’any 2005. Un llibre que deixa entreveure una nova línia en la seva poesia, que s’endinsa més en la quotidianitat. Però també seguia amb els elements que caracteritzaven la seva primera etapa, plena de reflexions a partir d’una observació estranyada. DIES Els dies són per perdre’s en ells. Els dies no fan vaga de fam, ni tampoc no porten diaris indecents que s’abandonen a la primera paraula. Entren en un metro que arriba tard sota un pàrking, sota un núvol de fang, sota un pilar de pedra, i es banyen en la font subterrània d’un pobre instant. Els dies guien els moviments de les nostres il·lusions, quan ens dediquem als nostres enartaments particulars.\nEl següent poema de Maciej Woźniak entaula un diàleg amb l’excel·lent poema de Zbigniew Herbert , Informe des de la ciutat assetjada. El va escriure vint anys després del poema herbertià, aquest darrer quasi un himne de tota una generació. Vint anys són molts, potser. Vint anys per oblidar i recordar, vint anys per tornar a les ferides. Vint anys per veure les il·lusions perdudes. Vint anys per entrar a la història, sense saber si això significa massa cosa. Vint anys com els que arreu volen celebrar aquests dies. INFORME DES DE LA CIUTAT ALLIBERADA La ciutat ja no està assetjada. Les tribus bàrbares escriuen instàncies oficials per empadronar-se, per abonar-se la televisió i tenir descomptes als súpers. La ciutat sap que ja és massa tard per lliurar-se a fi de permetre que l’esclavitzin. Sols per la força de voluntat enarbora al matí la bandera blanca del cos en l’espinada. La ciutat ha esdevingut un riu on havia de romandre. En lloc de ponts hi ha avingudes, molls de ciment, li\nAmb el poema d'avui, tanco el cicle que vaig iniciar amb el nou mes. Novembre, un dels mesos més enigmàtics de l'any, la foscor pertot, el fred que comença a entrar i vol fer-se el seu racó, els dies curts, cada cop més curts. La presa de consciència que s'ha acabat la llum del Sud. Això aquí, quan sóc a Cracòvia. Quan era petit, novembre eren els moniatos, els raigs de sol intensos durant una hora (amb l'alegria de viure, la llum del Sud), i eren els tubs amb que canalitzàvem el fum de l'estufa de gasoil. Era la vida al menjador (massa fred a les habitacions), la roba estesa damunt l'estufa, la rutina d'omplir-la i no vessar gens de líquid, un aprenentatge, lent i meticulós. Tot esdevenia un recer on era (i és) possible ser feliç. Era l'olor del fum de la xemeneia dels veïns. Intensa. Més intensa quan s'enfredoria l'aire. Novembre ens demana records, la llum que falta als carrers la recuperem en nosaltres, per il·luminar-nos en el camí fet que,\nA pesar que el referent no aparegui implícit en molts poemes, cada poeta pren el seu entorn immediat com a punt de partença. Vaig créixer en un poble, a L’Espluga de Francolí, i aquest fet ha determinat la meva visió del món. La vida d’una comunitat quan és petita es veu abocada a relacions intenses, directes. Per molt que hagi viscut en altres llocs, en altres països, de fet, mai no he sortit del meu poble. No és que en el poema següent el cementiri reflectit sigui el del meu poble, però hi té elements en comú. GUIA D'UN CEMENTIRI RURAL (de Petita guia de paisatges) Aquí només s’hi pot venir els dies assenyalats (la resta de l’any tanquen). En aquest lloc no es designen els morts ja que esdevenen, cada any, un record viu. En el fons tothom sap que és veí de l’altre, fins i tot del que contempla la vida des del seu racó marmori. Així, el cementiri es converteix en un local més que el poble conserva, com els diversos bars on recuperen l’oblit, com els pocs bancs en què no es f\nRecordo la primera vegada que vaig visitar un cementiri el dia de Tots Sants a Polònia. Em va causar una profunda impressió. No hi ha nínxols, i això ja et fa perdre aquella visió tètrica que ens envaeix quan passem per un cementiri dels nostres. Tot estava ple d'espelmes ( vegeu-ne una foto en el blog de l'Abel Múrcia ), i tot semblava tenir un aire de placidesa. Recordo que en vaig escriure un poema més tard. En aquests dies, recupero aquest poema concret, i dos més que pertanyen al cicle "Petita guia de paisatges". Tots els poemes es poden trobar a Retorns de l'Est (Tria de poemes 1990-2001) , publicat per l'editorial Arola. TOTS SANTS Les espelmes il·luminen camins que ningú no voldria transitar. És com una processó en el mar, en plena nit, un joc de focs i llums. Si no et fixes en les lloses amb noms estaries en una excursió al bosc (potser és això el que buscaven). La pluja, companya sempre del dia, no pot extingir els senyals que han deixat els pas\nVISITA La temperatura empata amb el termòmetre, no per massa temps. Sol, surto quan s’instal·la la foscor, tasca fàcil a Cracòvia, quan a les cinc ja toquen les hores negres. Passejo uns vint minuts per arribar fins al cementiri. Ja des de lluny es pot veure el mar de petites flames que s’estén, i la gent, afluents crescuts que hi desemboquen. M’endinso també en aquest mar, i la memòria em du lluny d’aquí. Penso en les persones properes que ja no hi són, el meu pare, l’Eloi, en Paweł. Els he dut fins aquí jo també. Perquè vegin la llum reflectida d’aquest mar. Al meu voltant, sento les converses en uns sons massa familiars, ja no sé on rau la veritable llengua, la pròpia. Però no vull parlar amb la gent. Ja he encetat una altra conversa. La combustió de les flames es barreja amb el fum fred en respirar, creant imatges de companyies inexistents. Un miratge. Els fonaments per definir-me que trasllado amb mi constantment.\nAgnieszka Ćwieląg (1977). Ha debutat i després ha publicat altres poemes als "Quaderns Literaris". Viu a Cracòvia. ESTIU AL LLAC MAŁSZEWSKIE Un lloc igual des de fa segles. Les boquetes obertes dels peixos que emergeixen en el llac tremolós enterbolit sols pel moviment dels seus lliscadissos cossos atrets per una ratlla de boira cada cop més gruixuda. A aquestes hores cada cop més fosca (aviat ja serà negra). Les arrels dels arbres s’endinsen en les càlides aigües del llac de vegades intactes com si tot hagués de romandre igual per a sempre. Excepte jo.\nZbigniew Dmitroca (1962) és poeta, contista, satíric, dramaturg i traductor. Ha publicat quatre llibres de poemes, 18 poemaris per a nens, i obres de teatre. Quant a la traducció, es dedica principalment a la poesia russa, de la qual ha traduït autors com Akhmàtova, Nikolaj Gumilov, Vladyslav Khodasèvitx o Michail Kuzmin. PÈRFIDA IMAGINACIÓ De nou últimament en el somni no podia arribar a casa El camí que em sabia de cor em conduïa vers un camp Els autobusos eren plens com quan era jove i semblava com si de manera expressa en veure’m canviessin la seva ruta perquè no pogués arribar a temps a la parada Fins i tot un paisà meu de Niewirków em va aixecar la camisa tot assenyalant que no hi havia lloc per a mi Amb pedres em vaig desfer d’una gossada que es multiplicava i s’agegantava Transformant-se als meus ulls en criatures diabòliques dels judicis finals a l’Edat Mitjana Quan la pèrfida imaginació dels pintors amb el pretext d’una humil devoció impunement traspassava els lí\nUn poema de Mirosław Dzień no publicat en llibre. Va aparèixer a la revista Zeszyty Literackie. NEU AL FEBRER Altre cop neu. Neva tota la nit i al matí. S’endinsa als narius, s’empara de l’oïda, amb milions de partícules convenç del seu poder sobre l’herba, la branca, la teulada de la torre. En blanc dibuixa les ànimes en la sorra. (Un àngel segella la inscripció per al temps fixat). Diuen que és una taca inesperada en el color, un vestit blanc de la innocència, un llençol que cobreix les pedres, les coves i les fonts, i també un pressentiment de l’apogeu, un anunci de l’acord, la unió dels elements en el seu punt definitiu.\nJacek Dehnel acaba de treure un nou llibre de poesia. 28 anys i una producció al darrere que causa impressió: 4 volums de poemes (més un cinquè on es recullen els dos primers i alguns poemes que no s’havien publicat), dues novel·les, dos llibres de contes, la traducció dels poemes de Philip Larkin. Realment, un cas atípic de joventut, escriptura (i publicació) constant i qualitat. En el darrer llibre de poemes, Carta d’ajust , l’autor sembla que cedeixi en moltes ocasions a la moda d’altres joves poetes polonesos, a la línia d’una poesia de la quotidianitat amb un discurs fragmentari i de vegades amb associacions inconnexes (en el fons, com en moltes altres literatures, una mala lectura de la poesia americana). Però quan torna als seus temes, i al seu discurs coherent, aconsegueix poemes excel·lents com el que segueix. URARTU Qui ha sentit parlar d’Urartu? Algun professor polsós en una venerable universitat. Les ciutats arrasades fins el silenci, a les cases visqué la neu i l’arr\nSUCCESSIÓ III Els colors de l’edat d’or empal·lideixen en el record. Els imperis, que en punts determinats s’apropien de la història, s’enfonsen. La seva antiga glòria adorna els espais intermedis entre les tapes dels llibres, les parets de sales fredes i despista el present. En sorgeixen nous, amb el mateix somni sobre les eleccions i les forces, amb el mateix somni sobre una llengua conformen la seva variant del mite i, com els seus predecessors, imiten els grans sistemes mítics de manera desviada, Les seves errònies interpretacions i lectures literals canvien els espais interns de l’ànima per la sang d’aquells que veneren Déu, amagat sota un altre nom. Una espècie inferior d’organismes, ràpida en desenvolupar nous sistemes de defensa, maten els superiors, més intel·ligents. El pes del mal lliure i secret de nou torna sota la mateixa forma, que ja hauria de ser passada. Ja fa segles que dura el procés, sense possibilitat de redempció. Tan sols els noms dels botxins i les víctime\nSegon poema del cicle de poemes d'Uroš Zupan que vam iniciar ahir . SUCCESSIÓ II La tardor comença al juliol. Els palaus del cel s’abismen al fons del mar que respira dintre nostre. Els animals dormen murallats fins als ulls amb la pluja. En els camps creix el silenci. Al graner d’una vida ja passada guardem la darrera collita. Una passió ardent xerrica quan es vessa una paraula freda. El carro es ret i la humitat s’acumula als llavis per ofegar totes les veus en la blancor que ha d’arribar. Cap estació no té res a veure amb el calendari, tan sols hi ha un trasllat de l’estat intern cap a fora. Vivim així. Sempre preparats per al somni salvador en què les velles successions esdevinguin noves. Cada naixement és en el mateix instant de ser concebut un somni de la mort. En l’endemig, només un riu fangós, perseverant, que sempre va vers una altra direcció buida un rierol a través de somnis oblidats, mesurant humilment el temps, el nostre i el diví.\nUn dels poetes eslovens més interessants de la seva generació és Uroš Zupan . Una afirmació que té un pes afegit si tenim en compte que els poetes nascuts durant la dècada dels 60 a Eslovènia són nombrosos i de gran qualitat. Zupan es troba entre un discurs que reprèn dels beat poets, amb versos llargs i cabalosos com rius, i un discurs més contingut, però d’un caràcter més fosc, de vegades quasi críptic. El poema que presento (un cicle de quatre parts) forma part d’aquesta segona tendència. De vegades podem pensar que allò que no entenem d’un poema escrit en una llengua que no és la nostra és a causa que se’ns escapen alguns elements d’aquesta. Matisos. Connotacions que només pot copsar un nadiu. Però quan comentem aquests elements més aviat foscos amb un nadiu ens adonem que no és ben bé així, que allò que no enteníem és fruit d’un ús determinat que el poeta fa del llenguatge. És una estranyesa que també intenta reflectir la traducció. SUCCESSIÓ I Una sèrie de reflexos és la nos\nMichał Sobol va néixer en un poble a prop de Cracòvia en 1970. Ha estudiat Història de l’Església i Filosofia. Ha publicat dos llibres de poemes, el primer, Planys, publicat l’any 2001 va rebre un premi al millor debut poètic de l’any. LLÀNTIA Als anys setanta a casa nostra encara teníem una llàntia, una ampolla en forma de pera, de vidre fi encaixada en un pot, amb el seu diafragma, el ble, el mirallet. Però no és això el que importa ara. Hi ha coses semblants, fins i tot més antigues, als museus. La devoció pel detall creix quan moren els vincles. Tenir una llàntia estava lligat a la cura, avui oblidada, que posàvem a fer sortir bé la flama, a netejar la pantalla de manera que no es trenqués, a no vessar el querosè, i a proveir-nos-en a fi que ens pogués durar per tot l’hivern.\nAquest divendres comença el Festival Miłosz . Després d’estires i arronses, que ara no detallaré, finalment es farà a Cracòvia. Presenta un programa molt interessant. La lectura poètica inaugural reunirà tres grans noms. Wisława Szymborska, Seamus Heaney i Tomas Venclova. Dos premis Nobel i un altre poeta que se’l mereix igualment. De tots tres, en el fons, qui em fa més il·lusió veure és el poeta lituà. Molt em temo que tots els que ens dediquem a la poesia hem passat per una època “heaneyana”. Em van captivar els seus primers llibres (i ho segueixen fent), potser fins a North . Després, la recerca de noves veus em van portar a poetes que, actualment, tenen més pes en el meu panteó poètic personal. Sense sortir de la lírica irlandesa, posaria primer Derek Mahon . No cal dir que, quant a la poeta polonesa, la segueixo amb molt interès, i és indubtable que té poemes excepcionals (celebro des d’aquí l’aparició de la traducció del seu darrer llibre, Aquí , publicat a Bartleby i traduït d\nEl darrer llibre de Marek Wojdyło , publicat ara fa dos anys en una de les editorials més prestigioses de Polònia, va rebre diverses crítiques des d’alguns sectors, qüestionant-ne la qualitat. Amb tot, considero que és un llibre notable, i que conté poemes en què deté perfectament l’instant, com el que segueix. CINC MINUTS DESPRÉS DE DESPERTAR-SE Ha vingut. Ha passat. I no res. Ni més lluny. Ni més a prop. Sense àncores. Sense dolor. Una nova habitació deserta. Un grinyol de les portes tancades. De nou ha passat. S’ha fet enrere. Estem sols. Encara un altre pont, una riba, un sol cosmos. Una finestreta brilla en una torre alta, doncs és. Se senten passes. La nit ensenya les dents. Doncs endavant. Conduïts per un gest de sorpresa de l’aranya del sostre, per la cadira que s’arronsa d’espatlles, pel rústec silenci del parquet, per la niciesa del mirall, per la impertinència de la bombeta. Amb arrogància badalla la finestra mig oberta.\nPiotr Szewc (Zamość, 1961) va començar publicant un llibre de poemes, que sortí en 1983, i després es dedicà a la prosa, on ha excel·lit amb un estil ben propi. També ha escrit un llibre sobre Julian Stryjkowski, autor considerat, al costat del gran I. B. Singer, com un dels últims creadors d’una èpica sobre la societat jueva a Polònia. Szewc ha publicat aquest any un altre poemari. Aquesta darrera producció poètica és un desafiament a la gramàtica, les relacions entre les paraules són quasi inexistents, i el que presenta és una associació d’idees perquè el lector en pugui extreure un sentit. SOLCS BLANCS Fulls solts en ells poemes començats també correus electrònics telèfons afegeixo ratllo em traspapero en tot això somriu em dic tinc un desordre terrible la vida personal sota un control parcial i què amb l’ànima també un desori segurament per això noto la Teva mirada faig miques i llenço a la tassa aquests poemets retalls de metàfores naveguen desapareixen em troben s’adreça un p\nMirosław Dzien PRINCIPIUM IDENTITALIS Un toll, un espai tèrbol en què la pluja ha trobat la realització. La unió de dos elements foscos, l’acord per damunt de les contradiccions com l’amor d’una dona vers un home (i molt més a l’inrevés); i papers, un bitllet picat va a la deriva per la vora amb l’encant d’un valuós atrezzo. Així tot el món en el camp de la teva visió, retallant-se estretament en la ment amb la seguretat d’un acord incontrolable entre els objectes i els elements.\nAvui ens ha sorprès, de bon matí, la neu. Sí, els meteoròlegs, aquests xamans del nostre temps, ens ho varen anunciar. Però era difícil creure que arribaria amb aquesta intensitat. Sembla ser que no pararà fins el divendres. En polonès (i també en altres llengües) existeix un fraseologisme que és “això m’importa tant com la neu de l’any passat”, és a dir, no res. Però clar, enguany també hem tingut neu al maig. Així, es fa difícil no oblidar-la. Encara que sigui massa aviat, celebrem la primera neu. Com en el següent poema d’ Urszula Kozioł . LA PRIMERA NEU La primera neu no cobreix res. Deixa el temps obert de sota els munts de neu treu enfora retrats nostres d’anys tan llunyans que són quasi irreals. A l’oïda sonen les campanes de trineus d’antany i la borla acolorida de la bufanda o de la gorra cau amb el reflex d’un patí en una bola de neu. La blancor ens sorprèn. Romanem en silenci i entrem en nosaltres com en una casa recuperada després d’un llarg viatge on algú ens retorna\nFeia temps que no apareixia algun poema de Marzena Broda . PEDRA INCANDESCENT Quan l’impetuós vent esclata a viure, escapa Més amunt de la muntanya eterna, si a la Terra, Que és rodona i no té massa camins, No hi ha ningú que et protegeixi: amor meu. Siguis el que siguis, alba, posta de sol, Sortida del sol, pluja que colpeja En l’hivernal i tancat llac, escapa On els camins no tenen ni principi ni final. Aquí sense motiu la foscor t’arrabassa l’oïda, La vista, el peix a la sorra, el somriure de la cara, El doll de sang en la mà encetada, la pedra Incandescent, que et dóna calor i tranquil·litat. Tot.\nGregor Podlogar AL FINAL DEL DIETARI Al meu amic viatjar per la Índia li ha canviat la via, ara jo furetejo pels llibres sants i encara em pregunto: per què? De vegades quedem per fer un te. Xarrupem sentiments i recordem en veu alta com destrossàvem la individualitat i desapareixíem en les tapes dels Upanishad. Pel dietari desxifro que tenia por, però no sempre. No he escrit, ni tampoc no he dit quan era el pitjor. Per això, al final del dietari han quedat pàgines en blanc.\nUn altre poema de Jarosław Iwaszkiewicz. Sembla com el dia que s'ha despertat avui, recorrent el vidre de les finestres amb la humitat. ALBADA TARDORAL Du Doppelgänger... H. Heine Les oques criden rere el bosc. Em desperto de matinada. Una boira lletosa cobreix el món i penja dels arbres, el sol encara està amagat, el crit s’apaga i de nou esclata tan planyívol com uns arpegis nocturns. A la nit, cal tancar ja les finestres. Fa fred. La tardor torna al bosc, a la casa, a la gent, ens tranquil·litza. En la boira silenciosa de lluny se sent tan sols com passen normalment els trens. Fa encara no res (però també pot ser fa molt temps) era en una passarel·la lleugera sobre l’aigua verda i he sentit un alè que amb el camí ha eixamplat el pit. He abraçat el cos agradable, encara que ja no jove, i ara, quan surt de\nUn altre poema de Mira Kuś . Parla en un moment dels mètodes per endevinar, i el primer és la cera en l’aigua. És un procediment que es fa a Polònia el 29 de novembre, la vigília de Sant Andreu, i consisteix a vessar cera calenta en aigua, normalment a través del forat d’una clau. I d’aquesta manera, amb la forma de la cera, o quan aquesta fa ombra en una paret, es pot formar la figura de la futura persona estimada. HERBA Un cec que pren el ratllador per un llibre en Braille: del tot com jo quan intento endevinar per la cera en l’aigua del pòsit del cafè o també de la forma dels núvols com li va exactament a l’herba el llenguatge de l’herba sé que en silenci l’herba em cobreix els peus d’amagat s’enfila pel cos fins que al final diu el que ha de dir: directament a l’orella.\nMarcello Potocco va néixer en 1974 a Ljubljana. Va estudiar Teoria de la literatura i actualment ensenya a la Universitat del Litoral Eslovè. Ha traduït poesia anglosaxona, i reconeix com una de les seves influències fonamentals el poeta canadenc John Newlove. duchesse anne La ciutat se separa. Els llums s’allunyen, fins que al final es limiten a una cinta nebulosa. Després també desapareix la cinta. Queda aquesta esmolada llum blanca que il·lumina els plecs del ferro, l’olor de benzina. La gent que s’enfonsa en el somni. Som en un vaixell. Naveguem enmig d’una completa foscor. Naveguem per una foscor que no ens pot eludir, per una negror que ens ha estat donada com el bitllet que hem pagat al port. Ens porta un autopilot, el capità i la tripulació són aquí tan sols per comprovar el començament i el final de la maniobra. També ells dormen a la nit. També ells com els viatgers segurament somnien que aquest és un viatge del previst. Somniem que de\nKrzysztof Lisowski (1954, Cracòvia), va treure el seu primer llibre l’any 1975. D’aleshores ençà ha publicat més de 20 llibres. Escriu poesia i assaig. EN LLEGIR POEMES DE WALLACE STEVENS Quan llegia aquests poemes De sobte vaig recordar una antiga escena D’un gebrat bosc de muntanya, Baixo amb el trineu amb la meva filla Dos embulls de vapor ens obren el camí Com dos fars que ablaneixen l’aire endurit Al final del camí Quan l’embranzida és més gran De l’ombra ens surt a l’encontre un gossot Que ensenya els seus ullals de gos llop I xoquem amb ell Sense voler li donem un cop al musell I després no passa ja res més El gos desapareix els nostres respirs En una rècula de vapor ens lliga amb el cel De les branques rellisca un ram de flors de saüc Tan silenciosament Com tan sols sap fer La neu en el silenci 22 de setembre de 2008\nMira Kuś va néixer a Gorlice,va acabar Física. Els seus poemes es poden trobar en revistes prestigioses de Polònia i ha publicat cinc llibres de poemes. Viu a Cracòvia. CEMENTIRI DE POBLE Com si estigués ple de vida és aquest cementiri de poble. Bardanes silenes i tramussos campestres cascalls capblaus marduixins assutzenes i violers alegren l’ull i l’olfacte. Els ocells refilen en els til·lers, crien pollets, els talps excaven forats, els ratolins de camp corren als camps veïns marcant el camí amb grans de civada i de blat. Les moixeres de guilla donen llum i resplendor. Descanso aquí, agafo ganes de viure.\nLa corporació "ha!art", de Cracòvia, una iniciativa cultural alternativa, ha iniciat una nova sèrie poètica. Entre els nous llibres, sorprèn la solidesa del darrer lliurament de Robert Król. Król neix en 1981, ha acabat filologia polonesa a Cracòvia, ciutat on viu. Ha publicat tres llibres de poemes. La seva poesia és un desafiament al sentit comú, de vegades cau massa en la quotidianitat, i en la poesia deutora d’Ashbery o Frank O’Hara que té tants seguidors en la jove poesia polonesa. D’altres vegades, aconsegueix transmetre tot un món de sensacions gairebé palpables, tot i seguir un discurs fragmentat, com en el poema que he triat. TUNBRIDGE WELLS Mai no havia pensat tan clarament en cap dels elements coneguts. Hi havia moltes altres qüestions: neu sota zero i el fred fins als genolls. Jo no havia deformat res. No se sabia què queia, ni què tallava la cara. El Nadal s’encallà a l’entrada d’un congost, xiulant i trencant-se de riure. Va desaparèixer en els plecs de núvo\nEL SO SIGNIFICA I EL SIGNIFICAT SONA … La llengua no és un mitjà, sinó més aviat l’espai de la poesia. La llengua és el cos de la poesia i la poesia és l’ànima de la llengua. Per això, no escric els meus poemes, sinó que diguem-ne que els orquestro. Sento les consonants i les vocals i componc les síl·labes. Els biòlegs investiguen l’osmosi com un procés fonamental de la vida; jo investigo la infiltració osmòtica del significat en el so i del so en el significat com un procés fonamental de la vida de la llengua, com un procés fonamental de la poesia. I no deixo mai de sorprendre’m: de quina manera el so de les paraules significa i el significat de les paraules sona! Per tant, hi ha un joc. Però no és un joc que no sigui ni obligatori ni autàrquic, sinó que és un joc que demana un plantejament i una obligació. Un joc que dóna a llum un poema, un joc que construeix un món invisible i imperceptible. Per tant, la poesia no és un simple mirall, sinó un mirall màgic del món. Un mirall que fa


Apartments and Rooms Mare-Monti Starigrad Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFranje Tudmana b.b., Starigrad, Starigrad, Croàcia, 23244 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartments and Rooms Mare-Monti\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Starigrad, no busqui més enllà de Apartments and Rooms Mare-Monti. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartments and Rooms Mare-Monti, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, balcó/terrassa, cuina americana, nevera, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Starigrad, el Apartments and Rooms Mare-Monti és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


WPT Alacant Open: Jensen i Mesa no es poden aturar!\nbenvinguda / NOTÍCIES / WPT Alacant Open: no podem aturar Jensen i Mesa!\nXan Tafernaberry 7 d’abril de 2022 7 d’abril de 2022\nUn dels partits més esperats d'aquests vuitens de final va ser evidentment la represa entre Victoria Iglesias / Aranzazu Osoro i aquesta Carla Mesa / Claudia Jensen, i no va decebre!\nEscombrats l'6/1/6/2 per les jugadores de Jorge de Benito a Getafe, Victoria Iglesias i Aranzazu Osoro van ser venjadors a Alacant. Després d'haver lluitat molt el dia abans contra Rufo / Araujo, el cap de sèrie 8 encara tenia un gran partit per jugar avui.\nA diferència de l'últim enfrontament entre aquestes dues parelles, la trobada ha estat avui molt ajustada, però ha tornat a caure del costat de Jensen/Mesa, que haurà aconseguit un últim set de molt alt nivell. Gràcies a aquesta victòria 7/6 5/7 6/1, les finalistes del Getafe Challenger s'enfrontaran demà a Gemma Triay i a Alejandra Salazar demà als quarts de final. Els números 1 tenen ha començat molt bé aquest matí i demostren que ja estan en gran forma a Alacant. Els jugadors de Jorge de Benito seran capaços de crear una nova sensació?


Ricard Vilanova (bloc): The Beguiled (2017)\nGuió: Sofia Coppola (novel·la original: Thomas Cullinan) (guió original: Albert Maltz i Irene Kamp)\nCòpia més cuidada en detalls, no en actuació, de l’original de 1971… res més!\nAquella sensació de “jo ja l‘he vista”, haver de parar la pel·lícula i mirar el llistat i finalment adonar-te que no, que la que havies vista era l’original de 1971 que, a més, havies vist fa poc (si fa no fa un any). I com els protagonistes són justament els mateixos de l’última que acabes de veure… doncs d’aquí la confusió. I a partir d’aquí, òbviament, les comparacions.\nLes dues pel·lícules (The Killing of a Sacred Deer (2017) i The Beguiled (2017)) són oficialment del mateix any, però en Colin Farrell especialment se li veuen diferències físiques més que notables… Estaran estrenades el mateix any, però difícilment rodades en el mateix any… penso jo.\nPer altra banda, és tan igual igual que la de 1971 que no li sé veure el què. A més l’original estava molt bé… En aquesta hi han coses més cuidades com la il·luminació i el vestuari, però a mi personalment no m’aporta res nou… I a nivell actoral, tot i que els actors no són dels que més m’agraden tampoc els hi tinc especialment mania… però entre ells química zero. L’original, per mi, millor mil vegades! Incloent Clint Eastwood, la tensió sexual entre TOTS els protagonistes, la manera políticament incorrecte de presentar l’assetjament sexual a menors, tot!\n“L’arribada inesperada d’un soldat de la Unió ferida a una escola de noies a Virgínia durant la guerra civil nord-americana provoca gelosia i traïció.”


Festa Major d´Hivern de Premià de Mar amb la XXVII Rua de Carnaval | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nFesta Major d´Hivern de Premià de Mar amb la XXVII Rua de Carnaval\nEl divendres 8, en Primilià XI deixarà el protagonisme als Penjaculpes, que aquest any es despertaran a la Plaça dels Països Catalans i faran una sessió golfa dels versots amb una cercavila que anirà fent parades a diverses places de Premià.\nDissabte 9 es farà una Cantada de Caramelles Infantils a l’Espai l’Amistat des d’on, més tard, els Penjaculpes tornaran a recitar els versots. Aquest acte serà retransmès en directe per Ràdio Premià de Mar. Després del Beu-te el Caldo, tindrà lloc la Tabalada cap al Ball,que finalitzarà amb el Ball de Carnaval a l’Espai l’Amistat.\nDiumenge 10, al matí, es repetirà la Cantada de Caramelles Infantils i es faran el Carnaval Infantil i el Ball de la Disfressada. A la tarda, tindrà lloc la XXVII Rua de Carnaval.\nDimecres de Cendra en Primilià serà cremat i es farà l’Enterrament de la Sardina a la plaça dels Països Catalans. La Vella Quaresma apareixerà per encendre la foguera i recordar a tothom que durant set setmanes estarà penjada al balcó de l’Ajuntament.\nTota la informació sobre la Festa Major d’Hivern a: www.festamajordhivern.org.


Hotel Europa Olympia Olímpia Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel Europa OlympiaDrouva 1 Ancient Olympia, Olympia Centre, Olímpia, Grècia - Veure al mapaExcepcional9,7Basada en1094comentarisHotel Europa OlympiaVeure més fotos"Instal·lacions renovades i impecables."PereEspanyaVestíbulVeure més fotosVeure totes les 50 fotosExcel·lent ubicació 9,6Veure al mapa9,6UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionatbalcó/terrassamini bar\nHabitació Triple amb Vista sobre el Jardí (Triple Room with Garden View - Ground Floor)\nHabitació Quàdruple amb Vista sobre el Jardí (Quadruple Room with Garden View - Ground Floor)\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Olímpia, Best Western Hotel Europa és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Olímpia. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcacotxes. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa a cada habitació. Piscina exterior, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Best Western Hotel Europa és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Olímpia.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Un estudi de la Cambra de Barcelona i un altre sobre productivitat, premis 'Joan Sard Dexeus'\nPublicat 01/11/2019 12:29CET\nEl XXIV Premi Joan Sard Dexeus, que atorga la 'Revista Econmica de Catalunya' i patrocina Banc Sabadell, ha guardonat ex aequo un estudi de la Cambra de Barcelona sobre l'economia catalana al segle XXI i un d'editat per Oxford Press sobre anlisi de productivitat.\nEl gabinet d'estudis de la Cambra de Barcelona ha estat guardonat com a millor llibre d'economia i empresa pel document dirigit per Joan Ramon Rovira 'L'economia catalana al segle XXI: balan 2000-2017 i perspectives 2020', presentat a l'abril, segons un comunicat de la Cambra.\nDurant el sopar anual del Collegi d'Economistes, aquest dijous a la nit, es va premiar ex aequo l'estudi de 2018 'The Oxford Handbook of Productivity Analysis', codirigit per Emili Grifell-Tatjé, C.A. Knox Lovell i Robin C. Sickles.\nAl sopar van assistir el vicepresident de la Generalitat, Pere Aragons, i el primer tinent d'alcalde de Barcelona, Jaume Collboni, ha informat el Collegi, que també va lliurar altres premis.\nEs va guardonar l'economista i relacions públiques Víctor Bottini i la revista 'Alternatives Econmiques' (ex aequo a la millor trajectria professional en la difusió de l'economia), segons un comunicat del Collegi.\nA més, es va premiar la catedrtica Montserrat Casanovas (collegiada de mrit 2019); l'alta comissionada per a l'Agenda 2030, Cristina Gallach (collegiada d'honor 2019); el director de Caixa d'Enginyers, Joan Cavallé (millor economista d'empresa 2019) i al soci fundador d'EADe Consultors i Audiequip Jordi Vilalta (millor despatx professional 2019).


Benvinguts i benvingudes al nostre blog científic «MISTERIS DE LA NATURALESA». Som 5é B! – Blog de Quinto\nEl misteri de la Naturalesa\nBenvinguts i benvingudes al nostre blog científic «MISTERIS DE LA NATURALESA». Som 5é B!\nEls alumnes i alumnes de cinqué B, hem volgut saber com reaccionarien les nostres llavors de llentilles, cigrons o fesols en diferents situacions, segons la humitat, les condicions de llum o de temperatura.\nPer a això, cada grup ha triat algunes situacions, i basant-nos en el mètode científic, hem revisat cada setmana les nostres plantes i hem anotat dades precises de l’arrel, la tija i la grandària i color de les mateixes. A continuació, hem reflectit quines diferències hi havia respecte a la setmana prèvia, anotant les dades i elaborant noves hipòtesis.\nHem començat el 28 d’octubre de 2020 i finalitzat l’11 de novembre de 2020.\nAl final, hem extret i debatut les conclusions finals.\nHa sigut un procés molt interessant.\nPer altra banda, hem tingut la sort de fer entrevistes a familiars i amics als quals els encanta el món de les plantes. Hem aprés molt d’ells i elles. GRÀCIES pel vostre temps! Més endavant podreu gaudir amb elles.\n-Condicions: Exterior i aigua una vegada a la setmana.\n-Hipòtesi: que creixerà molt.\n-Què ha ocorregut?:La hipòtesi es va complir i va creixer molt (tija: 13 cms i fulla verda)\n-Hipòtesis: es va congelar i no va a germinar.\n-Què ha ocorregut: es va complir la hipòtesi. No hi ha hagut cap canvi.\n-Condicions: exterior i humitat constant.\n-Hipòtesi: germinació adequada.\n-Què ha ocorregut?: Ha germinat, però s’ha PODRIT. Pensem que ha tingut excès d’aigua.\n-Condicions: Ombra, i aigua un dia si i un altre no.\n-Hipòtesi: creixeria poc.\n-Què ha ocorregut? Ha crescut més del què pensàvem: Tija: 36 cms. Fulles : molt verdes. Vam decidir transplantar-la a terra.\n-Condicions: molta aigua.\n-Hipòtesi: pensàvem que no creixerien.\n-Què ha ocorregut?: la hipòtesi es va complir i, a més a més, han aparegut CUCS i altres insectes. Pensem que ha sigut per l’excés d’aigua.\n-LLavors: fesols i llentilles.\n-Hipòtesi: pensàvem que no germinaren.\n-Què ha ocorregut?: la hipòtesi es va complir i, a més va eixir FLORIDURA(moho).\nVam exposar també a les llentilles i cigrons a baixes temperatures en el frigorífic, i en este cas sí que van germinar. Va ser SORPRENENT!\n-Condicions: màxim de temps al sol i aigua una vegada a la setmana.\n-Hipòtesi: creixeria molt i molt verda.\n-Què ha ocorregut?:la hipòtesi es va complir. La tija va mesurar 17 cms.\n-Condicions: molta aigua i màxim temps al sol.\n-Hipòtesi: no germinaria.\n-Què ha ocorregut?: la hipòtesi es va complir, PERÒ, després d’un mes va créixer un arrel!\n-Hipòtesi: no germinarien.\n-Què ha ocorregut?: la hipòtesis NO es va complir. Van creixer 5 cms.\nAbans (cigrons i llentilles)\n-LLavors: cigrons i llentilles.\n-Condicions: dins de l’armari amb la totalitat de FOSCOR. Poca aigua.\n-Hipòtesi: que no creixerien.\n-Què ha ocorregut?: la hipòtesi no es va complir: van crèixer moltíssim(32 cms), però amb floridura(moho). La tija i les poques fulles eren de color grogues i blanques. Pensem que ha passat això per la falta de llum solar.\nPublicado en: 5ºB | Etiquetado: Grup 1, Grup 2, Grup 3, Grup 4, Grup 6\nEntrevistes a l’hort\nProcés científic: les nostres plantes.\nTASQUES DILLUNS 8 MARÇ marzo 8, 2021\nTASQUES DIVENDRES 5 MARÇ marzo 5, 2021\nTasques dimecres 3 i dijous 4 març marzo 4, 2021\nTasques dimarts 2 març marzo 2, 2021\nTASQUES FINS A DIMECRES 27 GENER. enero 27, 2021\nCategorías Elegir la categoría 5ªC 5ºA 5ºB Uncategorized


12.497,50 € generats per a les llibreries independents\nLLIBRERIA BADALLIBRES POWERED BY Bookshop\nNOVEL.LES QUE ET RECOMANEM\nPer LLIBRERIA BADALLIBRES\nLa mar rodona com una peixera. A dins hi viu gent, damunt d'una illa, i per més que passi el Temps saben que viuran sempre plegats. D'aquí no hi ha manera de sortir-ne. La qüestió, llavors, és des d'on t'ho mires. El 1936 és el fill d'una barberia de poble que observa els adults quan s'afaiten. Els 70's consecutius a la mort del Dictador, és una síndria que rodola pel carrer i congrega tot el veïnat a mirar una morta. Els 2000 és un jove erudit que oficia des del hall d'un antihotel, creat a partir de les seves teories sobre el turisme com a condició humana. Això és i no és Mallorca: una novel·la assaig de Sebastià Perelló.\nQuan el seu rival s'emporta la plaça de catedràtic que tant desitjava, en Morella s'adona que necessita una idea per posar-se a escriure i fer avançar la seva carrera estancada. Durant la guàrdia de la nit de Nadal, la Sesé, la seva dona, una ginecòloga saturnina, viu una experiència per a la qual no estava preparada. I mentrestant, l'Olof, l'ultranebot, fill d'un germà genial i inaguantable, arriba a Barcelona per passar-hi uns mesos. És possible veure una realitat radicalment nova? O és la realitat, més avisat, qui ens mira? Amb una intel·ligència fora del comú i un estil únic, irònic i clarivident, Borja Bagunyà desplega una constel·lació de personatges sacsejats per una descoberta insòlita que s'enfronten a la desfeta d'un món a repèl i a una necessitat insubornable de ser escoltats.


El Govern es conjura per obrir escoles bressol rurals a tots els pobles amb infants | NacióManresa\nEl Govern es conjura per obrir escoles bressol rurals a tots els pobles amb infants\nAportarà més del 80% de finançament necessari, amb una inversió per part dels ajuntaments de 5.000 euros independentment del nombre d'alumnes\nper Pere Fontanals, L'Estany, Catalunya | 8 d'octubre de 2021 a les 14:16 |\nEl conseller Josep González Cambray i el president Pere Aragonès durant la visita a l'Escola de l'Estany | Pere Fontanals\nEl Govern de la Generalitat s'ha proposat mantenir i obrir noves escoles bressol rurals a tots els municipis de Catalunya que tinguin infants. Així ho han anunciat el president de la Generalitat, Pere Aragonès, i el conseller d'Educació, Josep González Cambray aquest divendres al matí a l'Estany (el Moianès). Per portar-ho a terme, la Generalitat assumirà el 80% del finançament necessari i l'Ajuntament haurà de fer una aportació de 5.000 euros, independentment dels alumnes que hagi d'escolaritzar d'entre 0 i 3 anys.\n"Des de la Generalitat treballem per garantir la igualtat d'oportunitats dels infants des de la més tendra infància, per sobre de barreres econòmiques, però també per davant de qualsevol impediment territorial", ha explicat Aragonès. Actualment a Catalunya existeixen 75 escoles bressol rurals que estan instal·lades en el mateix recinte escolar dels cicles superiors.\nGonzález Cambray ha recordat que a Catalunya, més del 65% de municipis tenen menys de 2.500 habitants i que hi ha més de 400 escoles rurals. "La voluntat del Govern és, també, evitar el despoblament rural a Catalunya, i per a què això sigui possible cal que als pobles també arribin els serveis", ha explicat el conseller. La implementació de les escoles bressol als municipis rurals, que el conseller ha valorat en uns 30.000 euros, "no dependrà de la disposició pressupostària, sinó de la demanda de l'Ajuntament corresponent".\nEl president ha encabit el pla d'implementació de les escoles bressol rural en el marc de la "continuïtat respecte de les polítiques de Prat de la Riba -també del Moianès- que va proposar-se fer arribar el telèfon, l'escola i la carretera a tots els pobles de Catalunya".\nEl conseller Josep González Cambray i el president Pere Aragonès davant la residència Pressegué. Foto: Pere Fontanals\nVisita a l'Estany i signatura al llibre d'honor de l'Ajuntament\nEl president i el conseller d'Educació han iniciat la seva visita a l'Estany a l'Escola municipal entre la curiositat d'alumnes i professors. Anaven acompanyats d'una comitiva en la que es trobava l'alcalde, Salvador Tresserra, la delegada d'Educació a la Catalunya Central, Gemma Boix, i el president de l'Associació de Micropobles de Catalunya, Mario Urrea, entre altres.\nDe camí cap a la plaça del Monestir, on s'ha fet l'anunci del pla per a les escoles rurals, la comitiva s'ha aturat a saludar els ancians de la residència Pressegué que esperaven la comitiva embolicats en estelades. Els residents es van fer famosos en el seu moment per tallar la carretera de l'Estany quan els CDR ho feien a les principals vies de comunicació del país com a protesta per la repressió que exercia l'Estat després de l'1-O.\nAbans de la compareixença davant la premsa, Aragonès ha pujat a l'Ajuntament de l'Estany a signar en el llibre d'honor.\nAprofitar els pressupostos\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha assegurat que s'ha d'aprofitar la tramitació dels pressupostos de l'Estat per "aconseguir el màxim de millores per a la ciutadania de Catalunya". Aragonès ha puntualitzat que el país "només tindrà els recursos que es mereix quan sigui un estat independent" però, mentre això no sigui una realitat, "s'han d'aprofitar totes les oportunitats per aconseguir el màxim de recursos per al país".\nPrecisament aquest divendres el ministre de la Presidència, Félix Bolaños, ha reconegut que els agradaria comptar amb ERC per aprovar els pressupostos en una entrevista a Catalunya Ràdio i ha demanat als republicans que prioritzin la seva "visió progressista" de la societat per damunt d'altres interessos.\nSocietat, escoles bressol, rural, ensenyament, Educació


“Nacionalismes d’un mateix” recull els resultats del projecte educatiu Bòlit Mentor | Bonart\n“Nacionalismes d’un mateix” recull els resultats del projecte educatiu Bòlit Mentor\nEl dia 5 de maig, a les 12 h. s’inaugurarà al Bòlit_PouRodó l’exposició “Nacionalismes d’un mateix”, que recull els resultats de la sisena edició del projecte educatiu Bòlit Mentor. La mostra ha estat comissariada per Núria Güell, que n’ha estat la mentora, i és obra de les artistes Alba Mayol Curci, Imma Marco, Clara Pelegrin i Iris Torruella. L’exposició es podrà veure fins al 10 de juny.\nEl programa anual Bòlit Mentor es porta terme en col·laboració amb els instituts de secundària Santiago Sobrequés i Carles Rahola, de Girona, i Josep Brugulat, de Banyoles, en una aposta per la creativitat en l’àmbit educatiu. Les quatre artistes visuals, seleccionades per concurs, s’han introduït en els centres i han treballat amb grups d’estudiants un projecte artístic compartit, mentre que la comissària de l’exposició ha fet l’acompanyament integral de l’experiència, sent mentora de les artistes i fent de mediadora entre el centre d’art i el centre educatiu, entre la proposta artística i el públic.\nAquesta sisena edició ha estat dirigida per l’artista Núria Güell i les artistes, triades en convocatòria pública, són Irma Marco, que ha desenvolupat el seu projecte a l’institut Santiago Sobrequés i Vidal; Alba Mayol Curci a l’Institut Carles Rahola i Clara Pelegrin i Iris Torruella que ho han fet a l’Institut Josep Brugulat, de Banyoles. La proposta temàtica proposada per Núria Güell se situa dins del món de les xarxes socials amb el propòsit d’obrir un ventall de qüestions sobre el concepte i model d’identitat, partint de la idea que el subjecte, l’individu, va més enllà de les identificacions i categories que se’ns imposa com a imperatiu.\nEn paraules de la comissària, durant la darrera dècada s’ha vist com les comunitats s’han anat radicalitzant. Totes volen mostrar els seus símbols i expressar els seus valors públicament. Però també el subjecte, l’individu, la persona, s’ha tancat i radicalitzat sota una mena de nacionalismes d’un mateix.\nEn aquesta nova convocatòria del Bòlit Mentor i el projecte expositiu “Nacionalismes d’un mateix” les artistes, Alba Mayol Curci, Irma Marco, Clara Pelegrin i Iris Torruella, i els estudiants dels tres instituts han obert escletxes en les categories i identificacions que se’ns imposen (i imposem), com a imperatiu, desafiant el pensament binari que simplifica la realitat i nega la complexitat, amb la base que el “jo” no és res més que una posició d’equilibri.\nA la instal·lació “Imatges recurrents”, de Clara Pelegrin i Iris Torruella, les artistes han treballat amb els estudiants la necessitat de posar atenció a la mirada, a plantejar a on es situa l’individu i en quina posició es col·loca a l’altre.\nAlba Mayol Curci, a” Parlament tòtem”, a través de tòtems creats pels alumnes, genera autorepresentacions que trenquen amb el binarisme occidental societat-natura i permeten pensar una comunitat híbrida que posa en qüestió la retòrica dels discursos totalitaris i inaugurar un parlament latent.\nAmb una metodologia en la que la creació col·lectiva i els processos combinats cobren protagonisme, “Xarxa Temporalment Autònoma”, d’Irma Marco, opera des de la reflexió i, alhora, des de l’espontaneïtat i des d’allò més lúdic. Un projecte obert, en procés, centrat en la construcció d’identitats a través de les xarxes socials i les noves tecnologies, d’una xarxa temporalment autònoma.\nEtiquetes: Bòlit_PouRodó · Nacionalismes d'un mateix · Núria Güell


La CUP lamenta que Colau 'no assumeixi que en el cas Garganté pot haver-hi vulneració de drets'\nLa CUP lamenta que Colau ‘no assumeixi que en el cas Garganté pot haver-hi vulneració de drets’\nAjornat el judici a Garganté\nLa CUP ha criticat contundentment aquest dimarts l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau i el seu equip de govern arran del cas que ha desembocat en la imputació del regidor de CUP-Capgirem Barcelona, Josep Garganté, per un delicte de coaccions. ‘El que no esperàvem és que un ‘govern del canvi’ faci una defensa dels drets de manera simbòlica’, ha assenyalat la diputada de la Candidatura d’Unitat Popular, Mireia Vehí, lamentant que el consistori s’hagi posicionat a favor de la Guàrdia Urbana ‘i que no assumeixi que pot haver-hi vulneració de drets’, ha afegit, fent referència a què la declaració del manter atès pel facultatiu podia haver estat condicionada per la presència d’un membre de la policia, aspecte que Garganté volia, suposadament, fer palès quan va adreçar-se al metge.\nPer això la CUP demana una investigació interna, i paral·lela a la que porta a terme la justícia per esclarir els fets. Aquest n’és l’àudio:\nEl judici a Garganté se suspèn per ampliar la causa contra una altra persona\nEl jutjat d’Instrucció número 22 de Barcelona ha suspès el judici contra el regidor de la CUP Josep Garganté per un delicte lleu pel cas de les presumptes pressions un metge perquè canviés l’informe mèdic sobre les lesions d’un manter. La declaració estava prevista pel pròxim 22 d’abril i el magistrat l’ha ajornat per tal d’estudiar el recurs presentat pel fiscal i per la defensa de Garganté. I ara la causa s’ha ampliat i una de les persones que acompanyaven el regidor de la CUP, Esteban Y. L., consta també com a acusat un cop se l’ha pogut identificar.


Biblioteca La Cooperativa Sant Antoni de Calonge - Calonge - Sant Antoni - Dossier de premsa - Detinguts els motoristes que feien estrebades\nDetinguts els motoristes que feien estrebades\nEl jutjat de Sant Feliu de Guíxols ha fet empresonar dos veïns de Calonge sospitosos d'haver fet cinc estrebades de bossa a dones grans. Els lladres anaven amb motocicleta i el de darrere empentava la víctima i li arrabassava la bossa; després fugien a tota velocitat. Els Mossos els van aconseguir identificar i detenir després que la policia local de Calonge els hagués enxampat circulant amb una moto que duia la matrícula manipulada.\nEl primer robatori que se'ls atribueix es va perpetrar el 18 de setembre a dos quarts de quatre de la tarda a Sant Antoni de Calonge. Una dona gran passejava pel carrer i li va passar pel costat una motocicleta. Un dels motoristes li va donar un cop i li va est...


Arxius de Plugins - FarrÃ©.cat\nContinua la lectura de Comenta WP\nPublicat el 4 Maig 2009 10 Novembre 2009 Autor Oriol FarrÃ©Categories WordpressEtiquetes Comenta WP, comentaris, Plugins, Projectes Personals, Wordpress9 comentaris a Comenta WP\nWordPress PrÃ ctic 4 – Actualitzar la versiÃ³ del WordPress\nUn dels inconvenients que tÃ© el WordPress.org Ã©s que el manteniment de l’aplicaciÃ³ l’ha de fer un mateix. Fins fa un temps, apareixia un nova versiÃ³ del WordPress cada dos per tres. Ara sembla que s’hagin calmat una mica i han preferit treure les actualitzacions mÃ©s separades en el temps i d’aquesta manera afegir-li mÃ©s novetats entre versions. Avui (en principi) hauria de sortir la nova versiÃ³ del WordPress, la 2.5, que incorpora una gran quantitat de novetats.\nContinua la lectura de WordPress PrÃ ctic 4 – Actualitzar la versiÃ³ del WordPress\nPublicat el 10 Març 2008 10 Juny 2008 Autor Oriol FarrÃ©Categories Aplicacions, FarrÃ©.cat, InternetEtiquetes Plugins, Wordpress, Wordpress PrÃ ctic5 comentaris a WordPress PrÃ ctic 4 – Actualitzar la versiÃ³ del WordPress\nWordPress PrÃ ctic 3 – WP Database Backup\nAvui Ã©s dilluns, i per tant toca una nova entrega del Tutorial WordPress PrÃ ctic. Aquesta vegada toca parlar de cÃ²pies de seguretat, centrant-nos en l’ExtensiÃ³ WP-DATABASE-BACKUP.\nPodeu llegir l’article al bloc de mossegalapoma: WordPress PrÃ ctic 3 – WP Database Backup.\nPublicat el 3 Març 2008 10 Novembre 2009 Autor Oriol FarrÃ©Categories WordpressEtiquetes Backup, Plugins, Wordpress, Wordpress PrÃ cticDeixa un comentari a WordPress PrÃ ctic 3 – WP Database Backup\nAquest tutorial Ã©s una producciÃ³ conjunta de FarrÃ©.cat i mossegalapoma.cat. El WordPress per si sol ja Ã©s molt potent, perÃ² es pot augmentar molt la seva potÃ¨ncia i el seu rendiment si se li dÃ³na una mica de Vitamina C en format d’Extensions o plugins.Igual que amb els temes, tambÃ© hi ha una quantitat impressionant d’extensions que permeten cobrir (gairebÃ©) qualsevol necessitat que pugui tenir el blogger. Continua la lectura de WordPress PrÃ ctic 2 – Extensions bÃ siques\nPublicat el 25 Febrer 2008 27 Novembre 2009 Autor Oriol FarrÃ©Categories WordpressEtiquetes Akismet, Avatar, Extensions, gravatar, Plugins, SPAM, Wordpress, Wordpress PrÃ ctic4 comentaris a WordPress PrÃ ctic 2 – Extensions bÃ siques\nDes d’ahir a la nit que la web funciona amb problemes. Resulta que vaig actualitzar algun plugin que va provocar una saturaciÃ³ del servidor de base de dades.\nEl servei tÃ¨cnic de CDmon.com em va limitar les connexions per intentar no saturar el servidor perÃ² aixÃ i tot aquest matÃ s’ha saturat i m’han tingut que deshabilitar el compte fins que no ho solucionÃ©s.\nFa uns minuts m’han trucat per intentar solucionar el problema i suposo que ara ja estarÃ solucionat. Us copio el correu que m’han enviat perquÃ¨ veieu com l’he arribat a liar :P\nAyer tuvo una amplia saturaciÃ³n de conexiones y saturÃ³ el servidor web con el\nconsecuente fallo al resto de clientes.\nUn servidor puede soportar unas 200 – 250 conexiones para los 400 alojamientos\nque suele contener, en su caso su alojamiento se limitÃ³ ayer de madrugada a\n40, es decir, estaba saturando mÃ¡s de una cuarta parte de la mÃ¡quina.\nAhora la web carga correctamente, pero si ve que cuando llega al lÃmite de\nconexiones por muchas visitas le vuelve a aparecer la limitaciÃ³n, tendremos\nque ofrecerle un plan que se ajuste mejor a sus necesidades.\nTlf: 902 36 41 38\nBÃ©, espero que ara, un cop desactivats els plugins, tot torni a la normalitat i pogueu continuar entrant al bloc sense problemes. Disculpeu les molÃ¨sties\nPublicat el 18 Octubre 2007 19 Març 2010 Autor Oriol FarrÃ©Categories FarrÃ©.catEtiquetes CDmon, FarrÃ©.cat, Plugins, ProblemaDeixa un comentari a Problemes amb el servidor


Tarragona acollirà un dels principals esdeveniments internacionals del sector químic | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEs tracta d'una jornada que organitzarà l'empresa ARGUS\nImatge dels representants de la indústria química que han participat en l'assemblea\nL'edifici de l'Autoritat Portuària ha acollit, aquest dijous a la tarda, de l'Assemblea General Ordinària del Clúster Químic, ChemMed Tarragona, entitat que agrupa tots els agents relacionats amb el sector al territori. Durant la trobada, s'ha destacat que Tarragona acollirà la setmana vinent un dels principals esdeveniments internacionals del sector petroquímic. La prestigiosa consultora ARGUS Dewitt ha escollit la ciutat com a escenari d'una de les principals conferències internacionals del sector, on es donaran cita els principals agents per debatre sobre els canvis en els fluxos globals de productes i integració de les cadenes de subministrament.\nEn aquest escenari, també es donarà a conèixer el model del clúster ChemMed Tarragona, així com les possibilitats d'inversió que ofereix el territori. La jornada que organitzarà ARGUS permetrà la promoció de les empreses del territori i atreure l'atenció d'empreses més enllà del continent europeu. En el marc del pla comercial d'internacionalització del clúster ChemMed Tarragona, s'ha decidit apostar perquè esdeveniments internacionals, amb l'objectiu de promoure el site químic i petroquímic de Tarragona, i les infraestructures que el Port de Tarragona ofereix al sector.\nTal com marcava l'ordre del dia, l'assemblea ha servit per aprovar els comptes del 2016, presentar el pressupost del 2017, fer un balanç de les activitats fetes l'any anterior i presentar el pla d'acció per a l'exercici en curs.\nEn aquesta mateixa línia s'ha avançat la participació del Clúster a Expoquimia 2017, la Fira que cada tres anys concentra els principals referents internacionals del sector químic a Barcelona. Per segona edició consecutiva ChemMed formarà part del projecte 'Smart Chemistry, Smart Future', que organitza i coordina Feique. Aquesta trobada mundial es celebrarà a Fira de Barcelona, del 2 al 6 d'octubre.\nTambé s'han marcat altres esdeveniments destacats que es duran a terme aquest any, com la trobada de directors d'ACCIO, que reuneix els delegats d'aquesta institució a nivell internacional; o la jornada que s'organitzarà al juny amb Ferrmed en favor del Corredor del Mediterrani.\n2Satistacció a firaReus per la bona acollida del Saló de la Moto


enigmística: de gener 2007\nEn la seva última novel·la Inquisitio (Columna, 2006), Alfred Bosch parteix del cas real de Gaietà Ripoll, el darrer condemnat a mort per la Inquisició, per bastir una història d’intriga situada en una València convulsa a finals del segle XIX. La lluita entre els bàndols conservador i liberal es focalitza en la figura del mestre lliurepensador Ripoll, a qui només defensa el pare Llorenç Ramo, un clergue corsecat per la culpa que es troba involucrat en una espècie de lògia ultracatòlica estesa per València. La trama que desenvolupa Bosch recolza en una investigació que pren la forma de desxiframent. Hi ha les misterioses inicials U. M., el símbol de l’espasa flanquejada per dues ales d’àngel, algunes inscripcions, missatges encriptats i una il·lustrativa projecció topogràfica d’una constel·lació que situa els partidaris del Sant Ofici en el plànol de la ciutat de València. Sense girs argumentals espectaculars ni grans cops d’efecte, el lector es veu empès a especular, amb el pare Ramo, sobre el sentit dels diversos enigmes que van apareixent. U. M. pot voler dir Us Miro? o Ubique Michael, Ultra Michael, Ultor Michael, Umbra Michaelis, Ursa Maior, Ursa Minor... L’ús de la criptografia pren un caire una mica més sofisticat amb els missatges en clau del llibreter liberal Cabrerizo. Aquest constitucionalista trafica amb materials prohibits i els envia “a un amic meu enigmista” de Vitòria perquè els encripti. Quan el pare Ramo accedeix a un dels criptogrames, troba que és ple de lletres sense ordre aparent amb alguna xifra insertada. L’única pista que té és un exemplar de la Pepa, la Constitució de Cadis que els conservadors consideren infame. Es fixa que les pàgines del text encriptat van numerades amb lletres, “segurament amb nombres romans, però del tot alterats: VJJ, AWJ”, i que la lletra J es repeteix força, de la qual cosa dedueix que es deu correspondre al número u, la I romana. Després intueix quina pot ser-ne la clau. Ordena l’alfabet damunt la primera frase de l’article més controvertit de la Constitució (el que estableix que la sobirania no emana del rei ni de la divinitat, sinó del poble) i estableix l’equivalència de cada lletra. La frase comença “La soberania”, de manera que L=A, A=B, S=C, O=D... Amb aquestes eines ataca les lletres que encapçalen el full que duu una J solitària al capdamunt —CBIWD WGJEWIBA PF AB JIWWJCJVJDI— i n’extreu un missatge més o menys entenedor, malgrat les W: EL SANWO WRIBWNAL DE LA INWWISICION... L’ús dels mecanismes criptogràfics no va gaire més enllà, però atraurà als amants de l’enigmística.\n· Màrius Serra , 11.1.07\nAlonso, en fantàstica traducció del francès al “català matisadament valencià”, ens acosta l’univers riquíssim de Michel de Montaigne. De moment, ha sortit el llibre primer dels Assaigs (Proa, 2006), però l’operació inclou també els altres dos. L’obra de Montaigne és una fita literària de primer ordre. De fet, els seus assaigs estableixen la matriu d’una escriptura que fixa les divagacions del pensament. L’assaig és l’escriptura dels exploradors que investiguen, documenten, opinen i argumenten. Montaigne és amè, plenament vigent i absolutament antipedant. La seva escriptura s’acosta a l’hipertext. Relaciona conceptes aparentment allunyats, fa links, copia (citacions) i les enganxa (en el discurs). Llegim-lo: “Comence ordinàriament sense cap pla; la primera idea fa que vinga la segona (...) m’agrada més escriure dues cartes que tancar-ne i plegar-ne una”. Sense Montaigne potser mai no hauríem arribat a Google. Aquesta última frase és pura demagògia de publicista (no confondre publicista amb publicitari), però l’escric a consciència perquè cap lector actual no hauria de tenir por de capbussar-se en la lectura dels Assaigs. Si us agrada llegir diaris us agradarà llegir Montaigne. I això ja no és demagògia. Anem a demostrar-ho. Per exemple, els aficionats als jocs verbals que acostumen a sortir en aquesta secció trobaran grans moments de gaudi. Els recomano que, per anar fent boca, obrin el volum que ara edita Proa pel capítol XLVI “Sobre els noms”, que comença d’una manera ben prometedora: “Per bé que hi haja moltes herbes, tot s’enclou sota el nom d’amanida. Igualment, sota la consideració dels noms, em dispose a fer ací un batibull de diversos elements”. Repassa després algunes històries delicioses amb l’onomàstica d’element central. Per exemple, fa èmfasi en el costum de fer seure els homònims a la mateixa taula i això li permet anar a petar a un episodi gastronòmic francament extraordinari. Resulta que l’emperador romà Septimi Geta feia distribuir el servei dels seus plats segons les inicials dels noms dels menjars. Potser per coqueteria, M. de M. ho exemplifica amb els que comencen per la seva inicial: “així se servien els que començaven per M: mouton, marcassin, merlus, marsouin, i així també d’altres”. Vicent Alonso, traductor atent i amatent amb el lector, hi afegeix una nota esclaridora a peu de pàgina: “He preferit, per raons òbvies, conservar els noms originals el significat dels quals és ‘corder’, ‘senglar jove’, ‘lluç’ i ‘beluga’”. Bon profit.\n· Màrius Serra , 4.1.07


El medi ambient / L'expansió del gavià argentat | Curriki\nEl medi ambient / L'expansió del gavià argentat\nEl gavià argentat és una de les gavines més abundants al país, i no té cap problema de conservació. "El medi ambient" descriu com viu aquesta espècie i com s'ha estès pel territori. A diferència d'altres espècies de gavines, el gavià s'espavila tot sol, és una espècie molt adaptable i es desplaça per buscar els recursos alimentaris allà on són més abundants. L'altra peça clau de l'expansió del gavià argentat és l'abundància d'aliments. Els gavians són autèntics carronyaires que aprofiten qualsevol cosa comestible, mal que sigui un peix mort i eixarreït per la calor. Comparteixen els abocadors amb les cigonyes, els esplugabous i les gavines vulgars, i segueixen els vaixells d'arrossegament per aprofitar la morralla que deixen al seu pas. Amb aquesta capacitat d'adaptació i les mides considerables que té, no és gens estrany que el gavià argentat sigui la més coneguda de la mitja dotzena d'espècies de gavines que crien a Catalunya. El rovell de l'ou de la població de gavians és a les illes Medes, al Baix Empordà. L'Atles dels Ocells Nidificants de Catalunya n'avalua la població de les illes en unes deu mil cinc-centes parelles reproductores. L'anellament dels polls nascuts a les Medes ha permès documentar l'expansió de l'espècie, afavorida, en part, per les campanyes de descastament, d'eliminació, que fan fugir els gavians del seu territori habitual. L'expansió cap a l'interior va començar els anys 80. Seguint el curs del riu Ter, van arribar, primer, al Gironès, després a Osona i fins i tot al Ripollès. L'últim cens de gavians argentats a Osona, coordinat pel Centre d'Estudis dels Rius Mediterranis de Manlleu, ha comptat uns dos mil gavians, més del doble de la mitjana dels darrers deu anys.\nEUN,LOM,LRE4,hdl:10494/202040,work-cmr-id:202040,MERLI:merli/9391,ilox,learning resource exchange,LRE metadata application profile,LRE


L’IGUALADÍ JORDI RICA PUBLICA EL POEMARI ‘A VOLTES EL CAP EM RODA FELIÇMENT’ – Vols Llegir?\nL’IGUALADÍ JORDI RICA PUBLICA EL POEMARI ‘A VOLTES EL CAP EM RODA FELIÇMENT’\nEl 4 de març va sortir a la venda el llibre de poesia “A voltes el cap em roda feliçment”, de Jordi Rica Galimany (Igualada, 1977). L´obra va quedar finalista al V Premi de Poesia Josep Maria Benet i Caparà 2013, convocat per l´Editorial Òmicron, de Badalona. És el primer llibre de l´autor.\nEl poemari agrupa un seguit d´impressions, interessos, afectes i idees que conformen l´imaginari de l´autor, qui explica que “a vegades, els poemes no són sinó sensacions i percepcions momentànies, en definitiva, els misteris de la vida”.\nJordi Rica Galimany ha col·laborat i participat en diferents propostes artístiques que ha dut a terme l´associació Labastida del Rec, entre aquestes, l’esdeveniment de poesia músicada i perfomance, “Tocapoetes”. L’autor també va participar com a artista plàstic a la primera exposició col·lectiva multidisciplinar d´art contemporani, organitzada per la gestora artística i cultura circuitartistic.\nArticle/post 1017 – Vols llegir? – Ràdio Nova\n2014actualitat. notíciesanoiabiblioteca centraligualadaJordi Ricapoemapresentacionsràdio novavilanova del camí