Comunicat del Centre Delàs d'Estudis per la Pau amb motiu de la modificació de la Llei 33/1998 de prohibició total de mines antipersona i armes d'efecte similar - Delas\nComunicat del Centre Delàs d’Estudis per la Pau amb motiu de la modificació de la Llei 33/1998 de prohibició total de mines antipersona i armes d’efecte similar\nAconseguim la prohibició del finançament de les bombes de dispersió, mines antipersona i altres armes d’efectes similars\nDes del Centre Delàs d’Estudis per la Pau, com a entitat impulsora de la campanya Stop inversions explosives, tenim la gran satisfacció d’anunciar que hem aconseguit que s’aprovi la prohibició explícita de tot tipus de finançament de les bombes de dispersió, mines antipersona i altres armes d’efectes similars.\nEspanya és ara, gràcies a l’èxit de la campanya Stop inversions explosives, el desè país a prohibir el finançament de les bombes de dispersió.\nLa Llei 27/2015 de 28 de juliol, que modifica la Llei 33/1998 de prohibició total de mines antipersona i armes d’efecte similar, prohibeix ara el finançament d’aquestes armes.\nL’aprovació d’aquesta llei és una nova etapa cap al desarmament i la pau. Ara, a més de la prohibició de l’ús, producció, comerç i emmagatzematge de bombes de dispersió des de la signatura d’un acord mundial el 2008 per part de 107 països, les entitats financeres espanyoles ja no podran finançar la producció d’aquestes terribles armes a països que no han signat encara el tractat.\nPer a més informació: info@centredelas.org · 934411947


per Josep M. Vallès Josep M. Vallès fa 3 anys\nSant Cugat, o com a mínim l'art local, no seria el mateix sense ell, sense la seva experiència, sense la seva crítica constructiva, sense les seves reflexions, sense la seva tossuderia\nJosep M. Vallès, director editorial del TOT Sant Cugat i del Diari de Sant Cugat\nEl santcugatenc Josep Canals és més que un galerista d'art. És una persona compromesa amb la seva ciutat, especialment amb el món de l'art. Amb els artistes santcugatencs. Els coneix a tots, que no és poca cosa. I no m'equivoco si dic que la majoria li estan agraïts per la projecció que en Canals ha fet de tots ells.\nEl seu interès per l'art li arriba de petit, influenciat per l'Escola Catalana del Tapís. Llicenciat en Belles Arts, Josep Canals va ser primer docent i artista (pintor i escultor). Té obres exposades al Museu de Belles Arts de Granada, a la Fundació Fèlix Estrada Saladich o a la Diputació de Barcelona.\nL'any 1973, ara fa més de quaranta anys, va suspendre la seva activitat artística i va obrir la galeria del carrer de la Creu, i l’any 1993 va deixar també la docència per dedicar-s’hi exclusivament a ser galerista. És el director de Canals Galeria d'Art, la sala d'art en actiu més antiga de Catalunya, de fora de Barcelona, i present a totes les xarxes socials.\nVa crear l’eslògan “Sant Cugat, terra d’artistes” amb l'objectiu de cridar l'atenció, d'impulsar l'art local. L'any 1965 va promoure el concurs de Pintura ràpida Vila de Sant Cugat, l'any 1968 va fundar l’Escola de Belles Arts de Sant Cugat i l'any 1977 va impulsar la Biennal d’Art Jove Contemporani Català. Una Biennal que avui encara dirigeix i que ha donat a conèixer molts joves creadors catalans en moltes ciutats del nostre territori, i que ha passejat el nom de Sant Cugat per arreu des de fa ja 37 anys.\nVaig conèixer Josep Canals l'any 1991, ara fa 23 anys. Durant tot aquest temps l'he suportat un munt de vegades i de totes les maneres: presencialment a la redacció del TOT i del Diari o a la seva galeria, via FAX (quasi a diari fins fa uns anys), per telèfon (encara avui, i espero que per molts anys), correu electrònic, Facebook, Twitter... És insaciable i incombustible. És un autèntic corcó. Però Sant Cugat, o com a mínim l'art local, no seria el mateix sense ell, sense la seva experiència, sense la seva crítica constructiva, sense les seves reflexions (moltes d'elles publicades al Diari de Sant Cugat), i sense la seva tossuderia. A totes les ciutats els hi aniria bé tenir un Canals com el nostre.\nVa nèixer i morirà provocant i parlant de Sant Cugat, segur. El nom de la nostra ciutat sempre el té a punt a la seva boca, l'utilitza molt sovint, forma part del seu vocabulari. En aquests més de quaranta anys les ha vist de tots colors, ha patit molt i alguns polítics, malauradament, no l'han sabut entendre i, encara menys, aprofitar.\nCrec que la ciutat està, encara que sigui una mica, en deute amb ell. Sant Cugat és terra d'artistes, sí, però també és una mica terra d'en Josep Canals.\nSegueix @josepmvalles a Twitter i al Facebook.


Polir parquet preus | Catorze Parquets\nEl procés per polir el seu parquet, és senzill i relativament ràpid, a continuació us expliquem les diferents fases per deixar com a nou el seu parquet vell i deteriorat. Recordeu que, abans d'iniciar tot el procés, nosaltres ens encarreguem de retirar mobles per deixar buida la superfície a polir.\nFase 1Parquet vell i desgastat\nFase 2Polir el parquet\nFase 3Massillar el parquet\nFase 4Envernissar el parquet\nFase 5Acabat final\nQuan he de polir el parquet de casa meva?\nSi el seu parquet mostra imperfeccions provocades pel pas del temps i l'ús continuat, com taques (humitat, greix ...), esgarrapades, cops o tauletes soltes ha arribat el moment de recuperar-lo i tornar-lo al seu estat original.\nObtindré un resultat de qualitat?\nLa nostra experiència en el polit de parquet ens permet oferir-li un resultat de qualitat que protegeix durant anys la fusta del seu sòl retornant-li tota la seva bellesa original.\nQuant costa polir el parquet?\nEn primer lloc fem una visita per valorar el treball a realitzar i aclarir els possibles dubtes sobre el procés. Treballem amb un preu establert per m2 que és el que determina el preu final. En qualsevol cas li oferirem un pressupost ajustat a les seves necessitats, a un preu econòmic, i sense cap compromís.\nQuins avantatges tenen els vernissos ecològics?\nEls vernissos ecolgics a l'aigua no desprenen olors fortes, evitant així un dels majors problemes del procés de restauració. Pràcticament no es modifica l'aspecte natural de la fusta, són translúcids i respecten el color de la fusta molt més temps, dotant-la d'una alta resistència als cops i ratllades.


Manel Cunill i Llenas: Lideratge\n(Publicat al Diari de Sabadell, dimarts 23 de maig de 2017)\nLa capacitat de lideratge de les persones i de les organitzacions no és cap “desvirtut” ni cap pràctica que calgui eradicar. Tot el contrari, és bo que existeixin lideratges i que aquests s'exerceixin. Una altra cosa és dirimir si qualsevol lideratge és vàlid i adequat a l'hora de governar una comunitat o gestionar una empresa. Potser val la pena parar atenció a l'origen d'aquesta paraula. Lideratge que ve de líder, etimològicament prové de l'anglès “to lead”. I que vindria a traduir-se com liderar o conduir en una direcció. Imputar-li només el significat de cap o dirigent, com habitualment fem a casa nostra, és una visió parcial i esbiaixada de la seva definició.\nÉs cert que de lideratges n'hi ha de tota mena, i per tant hi ha bons o mals lideratges, lideratges individuals o col·lectius o bé persones amb més o menys capacitat de liderar. I lògicament lideratges més femenins i altres més masculins. Potser aquests darrers són els que estem més acostumats a percebre. Tot i que sovint també hi ha dones que exerceixen lideratges masculins. Ara bé, la feminització dels lideratges de ben segur que serà una excel·lent contribució a la transformació i manera d'aconseguir els canvis en l'esfera pública i privada on ens movem tots plegats.\nD'altra banda, també és fàcil confondre el lideratge amb la gestió. Dos conceptes interrelacionats però diferents. La gestió no deixa de ser un conjunt de tècniques i coneixements que permeten resoldre el dia a dia i prendre decisions a partir de la informació i dades disponibles. Més aviat és l'engranatge que permet, per exemple, que una ciutat o una empresa funcioni amb certa efectivitat. La gestió, per tant, és més operativa i menys estratègica. En canvi, el lideratge implica una visió més enllà de l'activitat quotidiana i aspira a definir nous propòsits de què es vol fer o ser. És per això que el lideratge requereix la capacitat intel·lectual per projectar aquest futur i la seducció emocional per engrescar a la comunitat a sumar-se a un procés de transformació.\nAvui a Sabadell es requereix un lideratge, que encara no s'albira, per definir un projecte de ciutat que asseguri el benestar dels seus ciutadans. És lícit que aquesta demanda es formuli a les institucions públiques que, de fet, són les garants de les normes i recursos econòmics que garanteixen els béns i serveis d'interès general. Per tant, les organitzacions que opten a governar-les haurien de demostrar aquesta capacitat de lideratge. Els resultats electorals del 2015 i els equilibris de l'actual equip de govern evidencien que estem en una legislatura de transició. En aquest escenari polític és gairebé impossible l'eclosió d'una proposta de futur per encarar els reptes de la societat post-industrial.\nLa superació de l'anterior etapa política del govern socialista de Sabadell no es farà només a força de demostrar capacitat de gestió sinó de formular i compartir nous paradigmes. Per exemple, expedientar a les companyies elèctriques per incomplir la llei de pobresa energètica a través del codi de consum és el mínim que cal esperar de la capacitat de gestió d'un Ajuntament. Que es faci bé la gestió pública i que aquesta sigui efectiva no supleix la carència d'aquesta manca de visió de futur. Un excés de publicitat i escenificació de les gestions ordinàries, sigui institucional o dels aparells de comunicació de les organitzacions polítiques de l'equip de govern, és un clar símptoma de la manca de projecte de ciutat i lideratge.\nSabadell, 21 de maig de 2017\nPublicat per Manel Cunill i Llenas a 8:37 p. m.


f o r m a i r e: Toponímia mutilada\nEm pensava que la febre estava localitzada entre Sant Pere R. i Sant Sadurní A. , però anant amunt i avall, del Penedès a l'Empordà, he descobert amb estupefacció que la malaltia s'ha extés per tot el país.\nDe cop i volta hem patit una transformació misteriosa, sobretot a les carreteres de la Generalitat, que ha convertit la feina de conduir en un gran joc de pistes. Els pobles i ciutats de bona part de Catalunya han perdut el seu cognom, i aquest ha estat substituït per una inicial majúscula seguida d'un punt. Possiblement s'ha guanyat visibilitat però la confussió és absoluta ja que s'han mutilat els noms, i reduit el territori a una simplificació inexplicable.\nPer exemple ara tenim La Bisbal E. , Santa Maria P. , La Roca V. , la Pobla C. , Sant Quintí M. , Cassà S. , Montornès V. , Riudellots S. , Maçanet S. , Sant Antoni V. , Vilanova V. , Santa Maria M. ... La llista continuaria amb desenes de noms que s'han vist reduïts de cop i volta.\nM'encantaria conèixer el geni que ha pensat la fabulosa idea de mutilar la toponímia del país, i el geni que ha acceptat tirar-ho endavant. No vull ni pensar la morterada de calers que haurà costat canviar-ho tot.\nQuin país, no té remei!\nPublicat per f o r m a i r e a 7:01 p. m.\nEtiquetes de comentaris: legislar, toponímia\nReflexions al voltant d'una pizza\nParlar per fastiguejar


Doble zero i podi de la Sacha\n3 set 15 A la prova de La Selva en Paco i la Sacha van ser segons fent un doble zero en una pista molt treballada\nAgility, barbacoa, amics, surf ... Euskadi\n3 set 15 Sis dies d'agility a Euskadi, prop del mar, son una experiència memorable.\nDogs in need: fancy dresses\n23 ago 15 A banda de la competició "seriosa" la prova amb guies disfressats sempre és un moment esperat.\nA un pas del podi en la Nations Cup i tercers a l'International Special\n18 ago 15 A la Nations Cup de l'International Festival del Kennel Club, l'equip format per en Drac i la Striptease i complementat per la Kira del Païs Basc (la Gamma estava lesionada i no va poder correr) va quedar en quarta posició en categoria midi. A més en el Special International l'Elisenda i en Drac van acabar en tercera posició. En la resta de proves, força trofeus per en Drac, la Striptease, l'Ela i en Morgan.\nEns hem agafat una setmana de vacances\n12 ago 15 Ens hem agafat una setmana de vacances però dimecres 18 ja hi tornarem a ser\nDrac i Morgan: resultat i repte\n3 ago 15 En Drac i en Morgan son dos extrems d'una línia que l'Elisenda va gestionant. Aquest cap de setmana, prop de Berga, en Drac dos dobles excel·lents i podi i en Morgan, un repte compartit de l'Elisenda i els seus entrenadors, bé en algunes coses i menys en unes altres.\n31 jul 15 En Paco amb la Sacha i en Jordi amb la Gamma han estat a l'edició 2015 del Open Europeu disputat a Rieden (Alemania)


Es preveu vacunar altres 2.000 persones a l'Alcoià i el Comtat entre hui i demà | ARA Multimèdia\nLa cua per a la vacunació, aquest 19 d'abril a Alcoi\nEl 7 per cent de la població valenciana, vora 304.000 persones, ja han rebut la pauta completa de la vacuna, les dos dosis.\nContinua la vacunació massiva al centre habilitat a Alcoi, i comencen a assignar dosi als altres dos punts de vacunació de les comarques: Muro i Benilloba. També aquest 19 d'abril comença a repartir-se el carnet de vacunació.\nDemà dimarts 20 d'abril tindrem una nova actualització de la incidència del coronavirus a les comarques, que confiem es mantinga en xifres baixes com els 11 casos per cada 100.000 habitants que teníem la passada setmana. Mentrestant, s'incrementa la vacunació massiva a tota la Comunitat valenciana amb la posada en marxa aquest 19 d'abril dels quatre grans centres de vacunació instal·lats a les tres capitals i Elx.\nA les nostres comarques continua actiu el punt de vacunació del complex esportiu Eduardo Latorre on ja es va iniciar la vacunació massiva fa dos setmanes, i on es manté el ritme de citació. Hui dilluns estan citades 1.017 persones per a rebre tant Astrazeneca com Pfizer, i demà dimarts estan citades 1.247 persones per a la vacuna Astrazeneca. Són persones nascudes entre els anys 1956-1960 o 1943-1948. A més, està previst que pròximament s'activen també els dos punts de vacunació de proximitat assignats a les comarques, ubicats a Muro i Benilloba, i on ja estan assignant-se les primeres dosis.\nLa Conselleria de Sanitat ha anunciat també que aquest dilluns 19 d'abril començarà a repartir-se el carnet de vacunació, que inclou informació sobre el tipus d'immunització rebuda, la data i el nombre de dosi, a més de recomanacions. També serveix per a justificar el desplaçament per a vacunar-se. Però des de Sanitat alerten que tan sols té valor informatiu, i no s'ha de confondre amb el passaport de vacunació que vol desenvolupar la Unió Europea.\nLa Generalitat assegura que en les últimes tres setmanes s'ha duplicat el nombre de dosis administrades. Segons l'últim informe emés pel Ministeri de Sanitat sobre l'estratègia de vacunació, i que té data del 16 d'abril, la Comunitat Valenciana ha administrat el 93,6 per cent de les dosis entregades. Quasi un milió de persones, el 21,8 per cent, ja han rebut almenys una dosi. I el 7 per cent de la població valenciana, 304.000 persones, ja han rebut la pauta completa.\nCoronavirus a l'Alcoià i el Comtat: reduïm la incidència a 11 casos per cada 100.000 habitants


Pablo Carbonell: "la música m'ha salvat de la depressió" - Nonada.es\nNo és que Pablo Carbonell estiga depressiu. De fet, als 51 anys i amb la barba poblada de canes, se’l veu feliç. El 15 de febrer oferirà el seu espectacle ‘Canciones de cerca’ a la Casa de Cultura de Picassent, dins del festival Kafre Teatre. Què és el Kafre? Una reivindicació del teatre salvatge amb la que Pablo està encantat.\n«Vaig a pujar al mig de l’escenari amb la meua guitarra, i vaig a oferir les cançons més brutes que tinc, a contar un parell d’històries i algun que altre acudit davant els ulls estupefactes del públic». Foto: Chao Management.\nPablo és un dels caps de cartell de la desena edició del Kafre Teatre, que completaran altres showmans políticament incorrectes com Xavi Castillo i Toni de l’Hostal, o companyies com Purna Teatre, Juja, A Prop, Survivors Produccions o Flavio & Hammer. Entre el 12 i els 15 de febrer, els que tenen alta susceptibilitat o la pell fina, de paper de fumar, millor que no s’acosten a la Casa de Cultura ni al Musical de Picassent. Parlem amb Pablo Carbonell de la seua actuació, d’una trajectòria que va camí dels 30 anys, d’un clàssic de la música i l’humor a tot l’Estat. Ens pregunta si Picassent queda molt lluny de València, perquè ell ve en tren. “Imagine que vindran a per mi, no? Bé, resolt açò, parlem”.\nConta’ns, et va costar acceptar la proposta del Kafre Teatre?\nDoncs la veritat és que vaig estar parlant-ho amb el meu mànager, que també porta als Rolling Stones, i valoràrem que era el festival més interessant per consolidar la meua carrera com a cantant romàntic fracassat, pensàrem que era el lloc adient. Ell em va dir: ‘vas, puges a l’escenari, i et quedes a gust’. I jo sempre faig el que diu ell…\nQuè vas a oferir en un festival de la naturalesa del Kafre?\nVaig a pujar al mig de l’escenari amb la meua guitarra, i vaig a oferir les cançons més brutes que tinc, a contar un parell d’històries i algun que altre acudit davant els ulls estupefactes del públic, que vorà lleugerament ferida la seua sensibilitat. Van a al·lucinar, perquè pareixerà que s’acabe el món, que la veu i la guitarra estiguen processades per una màquina infernal. Ho faré unes 20 voltes.\nSaps que el públic del Kafre mai vol seure a les primeres fileres, per si cauen objectes o se’ls treu a l’escenari…\nObjectes? A mi no m’importa que em llancen objectes. Ara bé, això sí, a la meua guitarra, ni tocar-la. S’ha de ser molt delicat amb ella, perquè està feta amb materials sensibles d’alta qualitat, als que els afecten molt els líquids. No com a mi, que els líquids quasi que em venen bé i tot. Ella deuria dormir en una vitrina. Jo, amb qualsevol cosa, m’apanye.\n«El Kafre Teatre era el festival més interessant per consolidar la meua carrera com a cantant romàntic fracassat»\nParlem de la teua carrera. Tu que has tocat tots els pals, des de la música al teatre, passant pel cine o la televisió, què t’ha produït major satisfacció?\nA mi m’agrada dirigir cine. Com a casa no em deixen, m’agrada manar en algun lloc. Això sí, jo sóc del sud, i potser per això tinc la filosofia de que als actors i les actrius se’ls han de posar les coses fàcils. Has de saber molt bé què els pots demanar, perquè si els pressiones massa, perden esperit creatiu. En aquest sentit, és important a l’hora de dirigir la llei del mínim esforç. Només m’han deixat dirigir una vegada i els ho vaig posar molt fàcil, no els vaig castigar. Ja et dic, sóc del sud, d’unes condicions climàtiques adverses que conviden a posar les coses fàcils.\nPensava que t’ompliria més la música, que és amb el que vas començar…\nEn realitat, vaig començar fent teatre de carrer amb Pedro Reyes, que crec que el teniu vivint per València, ara no ho sé cert. Però la música és una part importantíssima de la meua vida, sempre m’acompanya. La porte posada, vaig cantant-la, o sona al meu cap. La música m’ha salvat de la depressió, i és una arma important contra l’empobriment moral i per defensar el teu amor propi.\n«M’encanten els Toreros Muertos, la falta de vergonya dalt de l’escenari, la llibertat». Foto: C. M.\nAmb la teua trajectòria, què et queda per fer en esta vida?\nAmb 51 anys que tinc (encara que no els aparente), m’agradaria dirigir altra pel·lícula. I tal volta escriure la meua biografia, o millor dit, un manual de com arribar a ser un estrellat del món de l’espectacle.\nContinues amb els mítics Toreros Muertos?\nSí, de fet, tocaré alguns temes el dia del Kafre. Continuem fent concerts, pense que amb més força que abans. En els primers temps encara féiem alguna balada, algun mig temps… Ara som una banda punk a tope.\nLes gires són com abans, tan intenses, o ja vos heu fet majors?\nEls Toreros Muertos som un grup prou cafre, però molt pallasso. Em diverteix la vigència que encara tenen algunes de les nostres cançons. La nostra pretensió és fer acudits musicals, i pense que en este sentit ens vam avançar al nostre temps, al ridícul que és hui bona part de la música. Quan vam fer les primeres cançons, volíem ridiculitzar als compositors d’aleshores. Però és que aquells compositors eren més interessants que els actuals! Tal com està hui la música, pareix que el buit és el que més ven.\nVols dir que la música de radiofórmula, com que no…\nNo sé, és que escoltes la ràdio i et recorden que has de ballar i divertir-te. Clar! No vaig a angoixar-me i deprimir-me!\n«Amb 51 anys, m’agradaria escriure la meua biografia, o millor, un manual de com arribar a ser un estrellat del món de l’espectacle»\nCom es viu això de ser quasi una llegenda de la música?\nNo em considere una llegenda, això és massa pes. Sí que em causa perplexitat que hagen passat quasi 30 anys del nostre primer disc, que es deia ’30 años de éxitos’. Però de llegenda, res. Simplement em diverteix la diversitat de conducta. M’encanten els Toreros Muertos, eixa falta de vergonya dalt de l’escenari, eixa llibertat, eixa absència de prejudicis… i això ho hem aconseguit després de molts anys de trajectòria i de fer el ganso. Ens mantenim ahí perquè tenim el més important, l’actitud.\nParlem de coses realment serioses. Ara que pareix que van a tornar a baixar l’IVA cultural, no et pareix que Cristóbal Montoro es torna més guapo per moments?\nNo, no em pareix ni guapo ni simpàtic. Ell no ho sé, però pense que Wert no s’atrevirà a anar a la gal·la dels Goya… És molt fort el que està passant, però pense que respon a una estratègia premeditada, que saben molt bé el que fan. Volen excloure a molta gent del món de la cultura, o condemnar-la a la retirada.\n#A Prop Teatre #Casa de Cultura de Picassent #Flavio & Hammer #IVA cultural #Juja Teatre #Kafre Teatre #Kafre Teatre 2014 #Los Toreros Muertos #Musical de Picassent #nonada #Pablo Carbonell #picassent #Purna Teatre #Survivors Produccions #teatre #Toni de l'Hostal #xavi castillo


«Estem preocupats per l'elevada xifra d'accidentalitat a la regió» - Regió7\n«Estem preocupats per l'elevada xifra d'accidentalitat a la regió»\nEl sotsinspector de Trànsit a la Catalunya Central, Francesc Parra, controlava ahir les motocicletes que circulaven per la carretera de Can Maçana des de l'helicòpter. El dispositiu que es va posar en marxa ahir s'estendrà fins a l'octubre, quan es preveu que baixi el nombre de motociclistes que fan rutes per les carreteres de les comarques centrals. Avisa que s'ha d'extremar la precaució i s'ha de circular concentrat.\nQuina és l'actuació dels agents dels Mossos d'Esquadra en el dispositiu?\nEs fa un control integral. Es paren motoristes sense que hagin comès cap infracció per comprovar si la motocicleta té la Inspecció Tècnica de Vehicles (ITV) en vigor, les assegurances, que l'estat dels pneumàtics sigui correcte i no estiguin totalment llisos, i que tingui la matrícula ben posada. D'altra banda, també fem un control al conductor de la motocicleta, que tingui el permís en regla, que no condueixi sota els efectes de les drogues o l'alcohol, i que porti el casc homologat i correctament lligat. I, per portar a terme l'operatiu, també tenim cotxes sense el logotip dels Mossos d'Esquadra, radars i, excepcionalment, fem ús de l'helicòpter.\nHi ha hagut cinc accidents mortals amb moto a la Catalu-nya Central aquest any. Els ha agafat de sorpresa aquesta xifra?\nSí, i estem preocupats perquè és una xifra molt alta. No és habitual. A la Catalunya Central hi ha hagut vuit accidents mortals, i hem de tenir en compte que, d'aquests, en cinc hi ha hagut motos implicades. Tres han succeït en el darrer mes i dos a la carretera de Can Maçana. Tot això en els quatre primers mesos de l'any. Hem de tenir en compte que durant tot el 2018 només hi va haver una víctima mortal de motocicleta a les comarques centrals.\nEls estudis demostren que les causes de l'augment són la velocitat inadequada, l'incompliment de les normes de circulació en general, la conducció temerària, distraccions i errors dels conductors. La velocitat és un factor important, perquè si la motocicleta se'n va a terra pel motiu que sigui, la gravetat de l'accident dependrà d'aquesta variable. De fet, els pilars per evitar accidents són, precisament, conduir sense els efectes de l'alcohol, les drogues ni psicofàrmacs, evitar les distraccions i respectar les normes de circulació, sobretot la velocitat.\nA banda dels dispositius de vigilància, què fan per conscienciar els conductors?\nNo volem criminalitzar els motoristes. A més, hi ha molts membres del cos que ho són. Però des del Servei Català de Trànsit es duen a terme campanyes de conscienciació. A part, des de la Catalunya Central, a la prova Rider 1000 fem xerrades.


STA, SEGURETAT EN TERRENY D'ALLAUS - Xavi Llongueras\nSTA, SEGURETAT EN TERRENY D’ALLAUS\nT’has plantejat mai el perill que significa la pràctica d’esports d’hivern sense els coneixements d’utilització de l’aparell ARVA? Tant si surts amb raquetes o amb esquís de muntanya, una bona utilització dels protocols de seguretat i de rescat amb l’aparell ARVA són vitals.\nAl principi de temporada és el moment per començar a practicar amb l’ARVA. Fes un curs!\nPots assistir al curs amb esquís de muntanya, raquetes o splitboard!\nEnsenyar i promocionar les tècniques de funcionament de l’aparell ARVA, recerca de víctimes d’allau amb l’aparell ARVA i conèixer els tipus de neu i allau. Conèixer i familiaritzar-se amb les tècniques de funcionament de l’aparell ARVA.\nAdquirir coneixements per preparar una activitat hivernal.\nConèixer les tècniques de funcionament de l’aparell ARVA.\nIntroducció a coneixements de nivologia per reconèixer i evitar el terreny d’allaus.\nConèixer els protocols de rescat de víctimes d’allau.\nConèixer els sistemes de comprovació del mantell nival i les seves capes.\nUtilitzar correctament el material específic.\n100€/curs els dos dies.\nEl preu inclou les classes teòriques i pràctiques d’un Guia d’Alta Muntanya UIAGM. Dossier informatiu del curs.\nPer determinar el lloc concret segons siguin les condicions de neu. Cerdanya.\nAquest curs dependrà totalment de les condicion i quantitats de neu que tinguem a la zona.


Medicina Estética Facial | Clínica Planas Barcelona\nEl peeling consisteix a aplicar substàncies químiques sobre la pell per aconseguir la renovació de les seves capes, el que afavoreix la seva consistència, una uniformitat del pigment i una major hidratació.\nL’última cosa per rejovenir la cara de manera global es diu lifting líquid. Una nova tècnica a base d’infiltracions que aconsegueix tornar a col•locar volums, elevar teixits, eliminar arrugues i hidratar i millorar la qualitat de la pell del rostre.\nS’ha convertit en el rei dels retocs, per la naturalitat dels resultats i per l’efecte llustrós i fresc que aporta a la pell. Tècnica segura, senzilla i no invasiva, el Bótox aconsegueix una expressió serena i relaxada, així com també l’atenuació de les arrugues d’expressió.\nLa rehidratació amb infiltracions intradèrmiques és una tècnica molt nova, que consisteix en infiltrar dins la pell àcid hialurònic, que ajuda a prevenir l’envelliment cutani, a endarrerir la formació d’arrugues i a tornar a la pell la seva hidratació i elasticitat.\nEl tractament V UP combina la infiltració de toxina botulínica i hidroxipatita càlcica amb el tractament làser per aconseguir un rostre més ters i jove.\nUn nou tractament cutani que dóna lluminositat, frescor i joventut a l’expressió de la cara. Consisteix en un còctel de diferents productes, que a través de petitíssimes infiltracions cutànies a les àrees més afectades pels signes d’envelliment: cara, coll, escot i dors de les mans, fa que puguem combatre i endarrerir els signes d'enveilliment.\nÉs el tractament estrella del rejoveniment facial. La mesoplàstia repara, nodreix i manté una cara sense arrugues mitjançant un conjunt de tècniques. Es tracta d’observar la cara com una unitat, de rejovenir-la retornant el volum on s’ha perdut, tractant les arrugues, reestructurant el teixit base i millorant l’aspecte extern de la pell.\nA conseqüència del procés natural d’envelliment, la pell perd el seu aspecte lluent, llis i juvenil i mostra signes de flacciditat i arrugues. Amb el pas dels anys, el teixit adipós disminueix i per fermesa.\nLa radiofreqüència és un tractament eficaç per a combatre la flacciditat de l’àrea facial i del coll, que aconsegueix rejovenir la pell a través de l’acció de la calor.\nUn innovador tractament de rejoveniment facial que, mitjançant la infiltració del plasma ric en factors de creixement del propi pacient, aconsegueix estimular, potenciar i accelerar la regeneració de la pell d’una manera senzilla i efectiva.\nUn Peeeling de fàcil aplicació, ben tolerat i amb uns excel·lents resultats de durada més prolongada que altres peelings\nConsisteix en eliminar d'una manera controlada una o diverses capes de la pell estimulant al seu torn la formació d'una pell nova amb menys arrugues i taques. Donant-li una coloració més uniforme i sonrosada, amb més brillantor. En definitiva una pell amb un aspecte més jove.\nUna font de llum que frena i combat l’envelliment de la pell, millorant gradualment el seu to i textura; i eliminant les taques, vermellors, porus dilatats i arrugues fines.\nUna mirada expressiva o uns llavis bonics i ben definits, fan que ens trobem millor amb nosaltres mateixes, i més atractives. Si més no, el maquillatge convencional té l’inconvenient dels retocs. Ara, aquest problema es pot solucionar mitjançant el maquillatge semipermanent, que ens ajudarà a estar perfectes en qualsevol moment o situació.\nNanofat és un innovador mètode de medicina estètica no invasiu que utilitza una extracció mínima de greix del propi pacient per corregir els antiestètics cercles foscos al voltant dels ulls\nEls mini fils tensors se situen a nivell subdèrmic per induir la formació del col•lagen i dels fibroblasts amb l'objectiu d'estirar i re densificar la pell\nEl farciment facial s’ha convertit en una arma excel•lent per recuperar la joventut d’una manera sorprenent; allisa les arrugues, proporcionant elasticitat i llum a la pell; a la vegada que defineix i torna a col•locar les faccions al seu lloc.\nIndicat per millorar la flacciditat del teixit i actuar com revitalitzant cutani millorant notablement l'aparença de la pell


Volkssturm - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl Volkssturm (que es pot traduir com a «Tempesta del poble» o «Assalt popular», en el sentit de forces d'atac) va ser la milícia nacional alemanya, creada en els últims mesos del Tercer Reich, el 18 d'octubre de 1944 sota les ordres de Joseph Goebbels. Tots els homes entre els 16 i 60 anys van ser conscrits i integrats en el pla de defensa del Reich contra l'avanç de l'Exèrcit Roig a l'est, i les tropes anglo-americanes a l'oest i al sud.\nUn oficial del Volkssturm ensenya l'ús de l'arma antitancs Panzerfaust a un combatent major de 60 anys, en els preparatius de la defensa de Berlín, a principis de 1945.\n2 Graus, uniforme i insígnia\nSi bé la idea de crear el Volkssturm es va originar el 1935, no va ser sinó fins al 1944, que Martin Bormann, sota ordre directa de Hitler, va reclutar gairebé sis milions d'alemanys per formar una milícia nacional. La unitat bàsica del Volkssturm era un batalló de 642 homes, compostos en la seva majoria per membres de les Joventuts Hitlerianes, ancians, invàlids i persones considerades anteriorment no aptes per a prestar servei militar. Durant els últims mesos de la guerra, el Volkssturm era sota el comandament del cap de les Schutzstaffel Heinrich Himmler, i va participar en la defensa de Berlín.\nTret notable del Volkssturm va ser que des de l'inici Hitler i Himmler van insistir no només en la preparació estrictament militar dels reclutes sinó a més a omplir-les de fanatisme nazi, per així determinar-los a combatre fins a la seva aniquilació, per això el Volkssturm no començava a operar sota el control directe de la Wehrmacht, sinó sota la direcció del mateix Partit Nacional Socialista Alemany dels Treballadors (NSDAP), mitjançant els seus caps locals de cada ciutat o regió.\nGraus, uniforme i insígniaModifica\nBraçalet oficial dels combatents del Volkssturm, utilitzat en el braç esquerre, amb la inscripció Deutscher Volkssturm; Wehrmacht ("Volkssturm alemany; Wehrmacht")\nL'uniforme de color gris consistia en un braçalet al braç esquerre amb tres galons vermell-negre-vermell amb la inscripció «Deutscher Volkssturm Wehrmacht» franquejada per dues àguiles, a més se li afegeixen pins platejats al collar del membre, que designaven el seu grau. Com que la Wehrmacht no va poder lliurar uniformes a tots els seus membres, la majoria portava roba civil o l'uniforme de treball, entre ells l'uniforme de conductor de trens era molt popular. També predominava l'uniforme marró de les Joventuts Hitlerianes, i els soldats soviètics de vegades no els disparaven en pensar que eren del seu bàndol (unitats de l'Exèrcit Roig usaven uniformes d'una tonalitat marró semblant) i quan els capturaven pensaven que eren espies. La insígnia del Volkssturm era la següent:\nRang Equivalent Insígnia\nBataillionsführer Líder de batalló (falta la imatge)\nKompanieführer Líder de companyia\nZugführer Líder de secció\nGruppenführer Líder de pelotó\nEls militants usaven sovint armes del derrotat exèrcit italià, així com armes antigues que havien estat donades de baixa per l'exèrcit, i fins i tot armes de divers origen (França, Polònia, Bèlgica, Unió Soviètica) que la Wehrmacht havia capturat i guardava durant anys en els seus dipòsits. Això va causar greus problemes de logística, ja que era molt difícil obtenir subministraments adequats per a unitats que usaven armes tan diferents, també se'ls van donar milers de Panzerfaust, un llança coet de 60mm amb mires per a 30,50 i 80 metres, arma fàcil de fabricar i de gran eficàcia antitancs però que només podia utilitzar-se una vegada com que no era possible recarregar-la. A més d'estar pobrament armats, les tropes no tenien gaire munició per al combat, i en alguns casos se'ls van lliurar únicament deu bales a cada soldat.\nEls membres del Volkssturm van ser reclutats massa tard i no hi va haver prou temps per donar-los l'entrenament adequat, ja que van ser constituïts en milícies a l'octubre de 1944 i tot just quatre mesos després d'això (al febrer de 1945) l'Exèrcit Roig entrava a Prússia Oriental mentre el 9 març 1945 les tropes dels Estats Units creuaven el riu Rin, en depassar l'última barrera geogràfica que defensava Alemanya, a més la Wehrmacht necessitava urgentment al front de combat tots els seus homes experimentats i per això els reclutes del Volkssturm no tenien instructors adequats. Moltes vegades els escassos instructors disponibles solien ser veterans de la Primera Guerra Mundial que desconeixien el maneig d'armes modernes. Oficialment s'havia ordenat que les milícies formades mitjançant el Volkssturm prestarien servei només per a defensar la seva localitat d'origen, però a mesura que la situació bèl·lica del Tercer Reich es feia més desesperada i augmentaven les baixes de la Wehrmacht, els líders nazis enviaven milicians del Volkssturm directament a combatre a qualsevol lloc del front on fos necessari, mobilitzant les milícies fora de les seves pròpies localitats.\nCom a resultat d'aquest deficient entrenament, en molts casos els reclutes eren enviats al front sense haver après ni tan sols a gestionar bé el seu propi armament, a més de ser evident la seva total inexperiència en combat. D'aquesta manera nombrosos milicians van morir negligentment, molts van practicar desercions massives al front, o van capitular gairebé sense lluita davant l'avanç enemic. Ho van fer centenars de reclutes del Volkssturm davant tropes nord-americanes a la conca del Ruhr, per això els historiadors estan d'acord que el valor tàctic d'aquestes tropes improvisades era molt petit, i llevat dels casos concrets de la Batalla de Berlín i el setge de Breslau, la seva actuació no va afectar molt l'avanç de l'enemic.\nDefensa de l'Oder pel Volkssturm, febrer 1945\nA la Batalla de Berlín, la tropa va patir altíssimes baixes, moltes vegades a mans de les mateixes tropes alemanyes, ja que sense experiència de combat creuaven la línia de foc dels seus propis companys, i eren abatuts enmig de la confusió. En considerar-la com l'última batalla contra el comunisme els membres del Volkssturm a Berlín, en majoria nadius de la mateixa ciutat van lluitar durament, encara que poc van poder fer per evitar la derrota final.\nA Breslau, actualment Wrocław, la situació va ser diferent, ja que la ciutat va resistir a l'Exèrcit Roig des del 14 de febrer del 1945 fins al 6 de maig del mateix any, quan els supervivents del Volkssturm (molts d'ells adolescents i ancians) sota el comandament del General Hermann Niehoff, es van rendir exhaustos en quedar-se sense municions i vivers i s'havien assabentat de la caiguda de Berlín dies abans. No obstant això, els combatents de Breslau van aconseguir destruir diversos tancs soviètics amb les Panzerfausts i van causar moltes baixes a l'Exèrcit Roig.\nErnst Tiburzy, va rebre la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro.\nHelmut Fischer, titular de la Creu de Ferro als catorze anys.\nOtto Herzog, titular de la Creu de Cavaller.\nKarl Pakebusch, titular de la Creu de Cavaller.\nOtto Dix, pintor modernista i veterà de la Primera Guerra Mundial.\nHans Modrow, Canceller de l'Alemanya Oriental entre 1989 i 1990.\nMartin Heidegger, filòsof.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Volkssturm\nDecret de Hitler del 25 de setembre de 1944 sobre la conformació del Volkssturm (alemany) (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Volkssturm&oldid=23942224»\nDarrera modificació: 1 jul 2020 a les 17:12


PENEDÈS MEDIEVAL: d’abril 2020\n1-El carrer de Sant Bernat medieval. Les cases i les famílies (Segles XIV-XV) La casa de la Pia Almoina\nCarrer de Sant Bernat. Façana de la casa que\nhavia estat la PIa Almoina medieval de Vilafranca\nL’actual carrer de Sant Bernat de Vilafranca del Penedès va ser una de les primeres vies importants que va tenir la ciutat en època medieval. A prop es va formar el que ara és Vilafranca: La primera església romànica de Santa Maria, el cementiri, el castell dels castlans, el call jueu i els palaus reials (l’actual Vinseum i un altre que ha desaparegut).\nEl carrer va tenir diferents noms, depèn de l’edifici o element hi era situat o/i en la direcció que es dirigia el carrer o/i el prestigi social d’algun propietari o senyor feudal que o hi vivia en algunes de les seves cases o hi cobrava rendes/censos: Sant Julià, Santes Creus, Ramon de Vilafranca, Pont Nou i Sant Bernat.\nEl nom de Sant Julià perquè era el camí que anava fins a la capella i creu de terme de Sant Julià (1312-1485); Santes Creus, per haver-hi des del segle XIV un edifici on el monestir de Santes Creus hi cobrava les seves rendes (1360-1484); Ramon de Vilafranca era nom d’un jueu convers que posteriorment es va fer noble i hi cobrava rendes (1388-1481); Pont Nou per haver-hi un pont sobre el portal de la muralla situat al final del carrer (1356-1481) i Sant Bernat per la construcció d’una capella dedicada a Sant Bernat Calvó, que fou abat del monestir de Santes Creus a meitat del segle tretze (1401-1487). Els anys, entre parèntesis, corresponen a la documentació trobada. Moltes vegades dos noms s’ajunten en els mateixos anys. Alguns van continuar anotant-se en la documentació fins ben entrat el segle XX.\nComentarem en diferents articles la història d’aquest carrer des d’abans del segle XIV fins a finals del XV, donant molta més informació, d’aquests dos segles, de les famílies que hi vivien o eren propietaris d’una o altra casa (o edifici) i a quina part del carrer estava situada i quins elements/parts hi havia en alguna d’elles.\nFaçana de la casa a la plaça de Santa Maria\nMarc d’Avinyó i la casa de la Pia Almoina (1401-1481)\nComençarem en aquest primer capítol per l’edifici de la casa de la Pia Almoina. Ja hem parlat en alguns articles d’aquest blog, d’aquesta casa i que actualment a la cantonada de la plaça de Santa Maria encara hi ha gravat un recordatori de qui la va fundar, tot i que l’edifici està molt canviat i reformat. Fou el franciscà Marc d’Avinyó qui fundà l’any 1401 la casa per acollir els pobres que hi havia a la vila.\nMarc d’Avinyó abans de ser franciscà va ser jueu. Expliquem les raons d’aquesta afirmació. Sabem que els jueus quan es convertien/batejaven com a cristians adoptaven, la majoria, el nom del seu padrí. Coneixem que en el segle XIV el noble Marc d’Avinyó era del llinatge dels senyors d’Avinyó (Avinyonet del Penedès). Un Marc d’Avinyó, convers, el trobem en la documentació l’any 1397 venent una casa situada al call. En aquesta venda hi surt anotat el seu pare, el jueu convers Raimon d’Avinyó (21/9). En el llinatge dels Avinyó hi trobem altres Avinyó conversos que van emparentar amb la nissaga, però no hi ha cap Marc d’Avinyó amb l’afegit de convers. Sabem que el seu nom, quan era jueu, fou Samuel Gràcia. El document que ens ho afirma ens diu: “...Joana conversa, muller de Pere Febrer (abans Astruc Gràcia) de Vilafranca, abans de la seva conversió es deia Colrana, germana del convers Raimon d’Avinyó (abans Salcell Gràcia) i el fill, germà de Pere Febrer, Marc d’Avinyó (abans Samuel Gràcia)...”. El franciscà Marc d’Avinyó fou marmessor del convers Pere Febrer (1406).\nSigna com testimoni d'un document, Raimon d'Avinyó convers.\nEntre aquest any i el 1401 es deuria fer franciscà, amb una forta influència dels ideals de pobresa en contraposició a l’ambient familiar i social en que havia viscut, pensem en els negocis dels jueus. Aquesta opció de vida no representava una novetat en la seva època.\nEl fet que la casa de la Pia Almoina estès situada just al límit d’on ocupava el call jueu, al carrer Sant Bernat, deuria ser una opció escollida pel mateix Marc.\nEn un altre document el tenim relacionat amb el seu pare: “...el frare Marc d’Avinyó, administrador de la casa de la Pia Almoina, ven a Joana, muller del convers Raimon d’Avinyó, una casa al call jueu de Vilafranca que paga cens a la Pia Almoina...(1403)”.\nLes relacions amb el seu “padrí” s’entenen molt bé en un document de l’any 1410 on el noble Marc d’Avinyó (senyor d’Avinyonet), el fill Joan d’Avinyó i ell mateix (el franciscà Marc d’Avinyó) ratifiquen la venda de la quadra o fortalesa de Miralpeix (Garraf) a l’Almoina, en aquest cas, de la Seu de Barcelona.\nL’edifici de la Pia Almoina feia cantonada amb l’actual plaça de Santa Maria. No sabem si fou construït o ja era una edificació existent que es va fer utilitzar. Creiem amb això últim. I encara més, podria ser ben bé la casa on vivia Marc d’Avinyó (Samuel Gràcia) i la seva família quan eren jueus.\nSenyal del noble Marc d'Avinyó\nEra el càrrec que tenia el administrador i qui cuidava de la casa, acostumaven a ser preveres de l’església de Santa Maria. Sabem que abans de l’any 1430 el majordom fou el prevere Lluís Tintorer. Justament aquest any, hi va haver un canvi de majordom. L’obligació del qui deixava el càrrec, era fer un inventari del que hi havia a la casa, per qüestions obvies. El substitut seria el prevere Bartomeu Conill. L’any 1443 el majordom fou el prevere Bartomeu Massana (1443-1453). Un document de finals del segle XV ens diu que era escollit (segurament per Marc d’Avinyó en un principi, després pels almoiners): “...que lo majordom qui serà elegit aia la ració de pa e vi e de totes coses de la casa...”. Hi havia també un fadrí (noi de no més de quinze anys) que l’ajudava a atendre als pobres.\nEl majordom: “...aia a prendre totes les robes e béns de la casa amb inventari de les seves rendes e altres esdeviments...rebudes e de totes despeses...sia llevar tots los censos e deutes sens cap salari...” No ha d’acollir per menjar o beure a ningú de la Vila, ni viure amb ell: “...no gos a cullir per menjar, beure, ne dormir negú de la vila en la dita casa...si doncs algun estranger qui fos son amich, donar un dinar o sopar del seu propi...”. Ell ha de donar l’orde al fadrí per cobrir les taules amb les tovalles pels pobres i donar l’almoina: “...posen en la taula la porció de pa e de vi, e de carn o de llegums devant cascú...donar a cada pobre pa cuit e la mesura acostumada de vi, e lo pes de la carn el dia que es podrà menjar i sinó la porció de llegums...”\nFaçana actual de la plaça Santa Maria. Sabem que l'edifici\nocupava la planta baixa i tenia una golfa.\nNo podrà donar almoina a ningú que hi vagi personalment de la vila o hi envií una altra per ella. També: “...que lo dit majordom no puscha fer obres en la casa sinó amb el consentiment dels almoiners...(preveres escollits per recollir les rendes de la casa per tota la vila) ”. Lo majordom no tindrà: “...dona en la casa més si haurà de fer lavar draps de la casa...” Haurà de fer pastar a la flequera:”...o altre dona lo pa de la almoina, que li donen tres lliures de gra cuit així com fan els frares menors (franciscans), lo qual pa li agin de portar a la casa...”\nEn el cas que el majordom sigui negligent en els afers de la casa: “...a conexença dels honrats jurats e almoiners que lavors seran, que aquell, puscha remoure e fora gitar de la dita majordomia i que lo dit majordom que revocat sea...”.\nInventari de la Pia Almoina (1430)\nQuines eren les parts de la casa i les robes i/o els elements que hi havia?.\nEn la cambra de l’estudi: (habitació on s’estudiava o es treballava intel·lectualment, probablement el fadrí, però com hi veurem, hi havia de tot. La cambra tenia finestra a la plaça de Santa Maria) Mobles:\nUn llit encaixat ple de palla (amb cuixeres-barres laterals-). Un bancal amb dos trons (banc llarg). Dues caixes d’àlber amb dos caixons cadascuna. Una taula on hi una màrfega de cànem ple palla (matalàs). Una post per tenir llibres (cal suposar que n’hi havia, no surten llistats en el inventari). Un carner per tenir lletres (armariet). Una cadira plegadissa. Una caixa d’àlber amb el seu pany i clau. Una taula de roure de Flandes amb frontisses i dos peus. Una caixeta petita d’àlber amb el seu pany i clau.\nRobes: Trossos de cànem. Un matalàs de fustany (teixit de cotó).Un travesser de fustany ple de ploma (coixí). Tres tovallons de cotó blau als caps. Unes tovalles de cotó blau als caps, velles. Un parell de llençols d’estopa (part basta del lli i el cànem) de cànem. Dos llençols d’estamenya (teixit de llana). Dos mantos (mantells). Un estrumàs (coixí). Un travesser pintat de ploma. Dues tovalloles, davant l’oratori amb un sendat (tela de seda). Quatre trossos de draps encerats. Quatre vànoves de diferents tipus. Una flassada amb els caps pintats. Un tros de flassada blava.\nEstris de cuina: Una conca amb una ansa (recipient per rentar). Una conca de llautó. Un perol partit amb anses (olla per cuinar). Un poal de coure amb anses (una galleda). Una cassola d’aram. Un morter de coure amb sa mà. Una olla de coure per dotze o tretze escudelles. Altra olla de coure per vuit o nou escudelles. Altra olla de coure petita per cinc o sis escudelles. Una caldera amb ansa. Altra olla de coure petita per cinc o sis escudelles. Una servidora de terra d’obra valenciana (recipient per a servir). Dos poals grans de coure per portar aigua.\nDecoració: Un canelobre antic i petit. Una estora de paret al voltant del llit. Dues peces de cortines de cànem negres. Un panovet de salvaguarda reial (senyal en, forma de bandera, que garantia la seguretat de la casa contra les violències de soldats o altres persones).Un rellotge petit amb la seva caixa. Un drap on són pintats els pobres. Una coltellera amb tres ganivetes. Una estora de peus d’espart.\nObjectes religiosos: Un retaule on hi ha la Pietat amb algunes figures als costats. Un crucifix amb una roca. Un drap on hi ha la imatge de Sant Cristòfol. Un drap de Flandes on a pinzell hi ha la història com Jesús entra a Jerusalem, l’ascensió i com renta els peus als apòstols.\nAltres estris: Una atxa amb mànec. Un foguer de ferro amb corrioles (escalfador). Un fogueret petit de ferro. Unes tisores antigues. Una tribanella (barrina petita). Un bossot de cuiro blanc (bossa gran). Dues cistelles, una de canyes, l’altra de verducs. Quatre paners dos de rostoll i un de verduc, aquest amb ansa. Unes balances i dotze peces de ferro i de coure.\nOn deuria ser el celler de la casa amb façana\nal carrer de Sant Bernat\nEn la cambra del carrer de Santes Creus (habitació o sala que tenia finestra al carrer Sant Bernat o Santes Creus):\nMobles: un llit de posts amb màrfega plena de palla. Un banc petit davant el llit.\nRobes: un matalàs de drap pintat per sota de cànem, de color groc, ple de pèl. Un travesser de fustany blanc amb algunes ratlles, ple de ploma. Un parell de llençols d’estopa, esquinçats. Un cobertor blau, esquinçat. Una flassada de borràs blanca (una part del cànem). Podem notar que aquesta cambra deuria ser més petita que l’anterior, per les poques coses que hi havia.\nEn la cuina de dalt (ens indica que l’edifici tenia dues plantes en aquest any, tot i que aquesta cuina era quasi com una golfa i petita):\nQuatre gerres olieres. Dos poals oliers (càntirs d’oli).\nEn el menjador: l’únic que surt en el inventari és un canelobre de ferro, obra de Flandes.\nCom que hi segueix l’entrada de la casa, cal pensar que el menjador estava situat de seguida a l’entrar, lloc on menjaven els pobres.\nEn l’entrada de la casa:\nMobles: tres posts que estaven sobre sitis (seients) de pedra de les taules als pobres. Una posteta on és la taula dels pobres (cal pensat que era una fusta ampla i llarga amb un sol peu). Tres taules fermades amb petges de pedra. Una tauleta amb una cadira i un banc.\nDecoració: Una estora de paret, esquinçada. Una estora de palma.\nObjectes religiosos: Un oratori (retaule amb un armariet) on hi ha la Pietat, amb algunes altres figures, i es tanca.\nAltres estris: Una caixota per tenir-hi farina. Una pastera amb el seu cobertor (dos elements per fer el pa)\nEn la cuina de baix ( era més gran que la cuina de dalt, per la carn o cuinar els llegums):\nUna olla d’aram, dos talladors de fusta. Quatre talladors. Cinc escudelles de terra. Dues cobertores de terra (tapadores de fang). Una de ferro. Un cassó (cullerot). Una giradora.\nUn ast de ferro. Una llosa. Unes ferros. Un girador d’ast. Una mesura del vi pels pobres.\nUnes peces de fusta amb el pes del pa dels pobres.\nI finalment trenta-vuit lliures en diners.\nEn el celler: Un cup de vuit cèrcols de cinquanta o seixanta somades (mesura). Una folladora (per trepitjar el raïm)amb la seva caixa, tot nou. Un banc de figuera amb els seus peus, gran. Altre cup de quaranta somades amb vuit cèrcols amb una folladora, amb la seva caixa vella, un banc gran i un altre petit. Una bóta maresa. Una bóta gran amb deu cèrcols. Una altra bóta plena de vi novell amb vuit cèrcols de sis sesters (mesura). Altra bóta plena de vi de set sesters amb vuit cèrcols. Altra bóta plena de bon most, de vuit cèrcols. Altra bóta maresa plena de vi. Dos parells de portadores noves i un parell de velles. Dues gerres verdes de terra. Altra gerra amb vinagre. Altra gerra groga. Un embut de trafegar (passar líquid). Un cubell de vi de vuit somades amb vuit cèrcols.\nUna bóta gran amb vinagre. Un carretell (barril) petit ple de vi grec (varietat de raïm) de quatre quarteres (mesura). Altre de malvasia (raïm blanc) de vi de sis quarteres. Mitja bóta de vi grec. Un carretell de tres barrils (mesura) de vi grec. Dos carretells buits. Un llibrell de terra de lliurar vi. Un flascó de vidre cobert de tres quarteres. Altre flascó d’una quartera. Un dall (dalla) per esparregar. Una serra. Tres cèrcols nous de cup. Una esponja. Dues escaletes, una de tres escalons, altre de dos escalons i dos destrals.\nFragment del inventari de l'any 1430\nFins aquí aquest inventari de l’any 1430. La informació que s’extreu són les següents:\nLa casa de la Pia Almoina disposava de sis estàncies: l’entrada amb el menjador o sala i la cambra (habitació) de l’estudi estaven situades amb façana a la plaça de Santa Maria. Altra cambra, la cuina de baix i el celler eren amb façana al carrer de Sant Bernat amb la golfa (cuina de dalt). L’habitació de l’estudi i el celler eren les estances més grans.\nEl vint-nou de juny de l’any 1401 ja sabem que l’edifici era la casa de la Pia Almoina. Al davant, en el carrer de Sant Bernat, eren les cases del monestir de Santes Creus (Palau Reial, l’actual Vinseum).\nEn aquest dia i primer any de la seva fundació ja estava creat l’administració dels almoiners, persones particulars que s’encarregaven de recollir les rendes per la casa. Eren l’advocat Joan Colteller, el notari Jaume Maimó i el teixidor Pere Adrover. El cens acostumava a ser de cinc sous per casa.\nEs va cobrar aquesta quantitat al sastre Gonsalbo Llopis per la casa, que tenia en propietat, molt a prop de la de Pia Almoina en el carrer Sant Bernat.\nAltres articles d’aquest blog que hem explicat el paper de la Pia Almoina a Vilafranca del Penedès:\nEl sastre i hostaler Gonsalbo Llopis (1399-1474)\nSabem que la casa estava al costat de la de Pia Almoina el mateix any 1401. En part estava derruïda, i va haver-hi de fer obres. Degut això, els almoiners li van rebaixar el cens de cinc a tres sous.\nGonsalbo Llopis era oriünd de València. Al seu fill Lluis el va posar a l’orde del barber/cirurgià Berenguer Plana de Vilafranca, perquè aprengués aquest ofici durant deu anys. Pensem que la casa en ruïnes fou comprada al barber Plana.\nTot i que vivia a Vilafranca i era sastre, també tenia un hostal (bordell) a Sitges (1406). A l’any 1423 li lloguen una habitació en una casa situada a la Plaça del Blat de Vilafranca (l’actual Constitució) pel temps de sis anys. Molt probablement deuria llogar la casa del carrer de Sant Bernat durant aquest mateix temps. Viure a la plaça representava estar molt més a prop dels moviments locals (mercat, venta d’esclaus, subhastes públiques, carnisseria...). També li van llogar, per temps indefinit, una vinya situada en el terme de Vilafranca. Posteriorment se li reconeix propietari d’arbres fruiters situats a les Clotes i altra vinya a Puigciuró. Va formar part de la confraria dels sastres de la vila.\nL’any 1453 va ser escollit pel rei com un dels arrendadors de les rendes reials de la vila.\nL’any 1474 la casa del carrer de Sant Bernat era dels hereus de Gonsalbo Llopis. Posteriorment, va ser propietari de la casa el rector, originari de Banyeres del Penedès, Anton Guerau. Parlar d’ell serà en un segon capítol d’aquest carrer, cases i/o edificis i personatges que hi vivien.\nEl topònim Cassanus/Cassera\nEn llatí ho llegim moltes vegades escrit Cassanus , segons alguns autors és una arrel gàl·lica que significa alzina i que també hi deriva el nom Cassanu, d’origen celta. Si fos així estem davant d’un dels topònims interessants i a profunditzar en el seu estudi de Vilafranca del Penedès.\nEncara que també ho llegim, més d’una vegada, Cassera, sempre escrit en dues esses. Potser, com altres topònims, el pas del temps va modificar la seva escriptura. El nom Casera, escrit amb una essa significa caseriu, és a dir, conjunt de cases d’una població. En castellà Cacera significa canal per on es condueixen les aigües a diferents llocs o per regar. El diccionari Alcover-Moll parlant de Casseres, que és el plural de casera, significa cau. Per tant, com veiem parlar d’aquest topònim és difícil d’esbrinar ben bé el seu significat. Si el podem situar, podria donar-nos més pistes pel seu significat, anem-ho a veure.\nComençarem dient que és un dels topònims antics que trobem documentat en el terme de Vilafranca en l’època medieval. El monestir de Santes Creus, en el llistat de rendes que cobrava de dins de Vilafranca i el seu terme ens parla dels drets que tenia sobre unes terres de Ramon Mas, situades a Cassera, prop de l’hospital dels malalts de la vila.\nHospital dels malalts\nAmb aquest nom trobem ja l’any 1170 que els hospitalers de Sant Valentí de les Cabanyes, després també a Vilafranca, cobrava rendes per unes cases situades a la porta dels malalts. El 1294 el castlà Bernat de Vilafranca en el seu testament deix als malalts de l’hospital de Sant Pere cinc sous.\nFinalment una data prou significativa ens diu a l’any 1328, el hospital dels malalts, anomenat de sant Pere, els veïns volien enderrocar-lo per obrir una plaça o carrer en el seu lloc, projecte que el degà del Penedès va impedir per encàrrec del bisbat en aquest mateix any.\nCom veiem l’hospital no és altre que l’hospital dels pobres que va fundar el clergue Bernat, familiar dels castlans de Vilafranca, comentat en algun altre article d’aquest blog. La porta dels malalts es deuria referir al portal de la muralla que hi havia molt a prop de l’hospital, anomenada també portal de Sant Pere, al final del carrer de la Cort actual, en direcció a la Rambla de Sant Francesc.\nAmb aquest nom a finals del segle XVI trobem algun document que ens diu que Cassara és també el lloc on es jugava el joc de la rutlla.\nAquest joc que era fer córrer el cèrcol fou tan popular en l’Edat Mitjana com en altres èpoques. Tenim dades l’any 1476 on Simeó Morell tenia terra situada al joc de la Rutlla. Els límits d’aquesta terra ens parla del camí de la rutlla. Una altra data del 1497 ens situa una altra terra en el mateix lloc. Els límits són el camí general que va de Vilafranca a Barcelona i al lloc dit el joc de la rutlla.\nSi continuem mirant documentació del XVI, trobem dates en els límits de diferents terres: ...camí reial de la Rutlla a Barcelona... (1581); ... camí que va del portal de la Font al joc de la Rutlla...camí que va del portal de Santa Maria al joc de la Rutlla i a Barcelona... (1582); ...el monestir de Santa Clara o el joc de la Rutlla... (1597)...\nEl portal de la Font seria el portal de la muralla del carrer actual de la Font, al final, tocant a la plaça actual de Milà i Fontanals. El portal de Santa Maria, seria el que hi havia al carrer de la Parellada, a tocar de la Rambla de Nostra Senyora i el monestir de Santa Clara (com ja hem comentat en un altre article d’aquest blog), estava situat molt a prop de la mateixa plaça Milà i Fontanals.\nLes dades d'on estava situat l’espai del joc de la Rutlla del segle XV i les de final del XVI no semblen coincidir i ens aparta bastant del lloc anomenat abans del portal dels malalts. Creiem que el joc de la Rutlla deuria estar ubicat davant del portal de la Parellada o de Santa Maria, en l’actual Rambla de Nostra Senyora, però era un espai molt més extens que arribava fins l’extrem de l’actual Rambla de Sant Francesc.\nLa de Nostra Senyora que enllaça les avingudes de Barcelona i de Tarragona s’urbanitza l’any 1802, però molt abans ja existia un passeig o carrer anomenat de Barcelona, on hi passava la via principal, fora muralles de Vilafranca. Mentre que la Rambla de Sant Francesc que s’urbanitzà posteriorment també existia molt abans un passeig o carrer anomenat de Torregrossa i/o raval.\nPer què a finals del segle XVI trobem documents que ens diu que Cassara/Cassera/Cassanus/ és el mateix lloc on es jugava el joc de la Rutlla? Doncs si, era el mateix espai, si pensem amb el que consistia el joc, es necessitava un espai prou llarg per fer córrer el cèrcol amb la mà o algun altre estri.\nSituació de Cassanus/Cassera\nTrobem la primera data, escrita en llatí, en la documentació medieval l’any 1312. Moltes són les terres d’ordi i horts que es treballen. Escollim algunes dades que ens ajuden a situar aquest espai anomenat també quadra en alguna documentació del segle XIV i XV:\n...en terres situades a Cassera, en els seus límits hi surten el camí que va a Melió...,camí general...tres vies públiques...camí que va al Pas de Pere Miró...camí que rau a la riera...(1400)...camí que va a Botonet (1407)...camí que va al Mas Rabassa (1456)...camí general que va a Puigciuró (1468). El pas de Pere Miró era un pont que passava per sobre la riera de Vilafranca, en direcció al Molí d’en Rovira (Botonet), o cap a la capella romànica de Santa Maria dels Horts. En les dades d’aquest any veiem que ens tornem a dirigir a la part del portal de Santa Maria o de la Parellada, seguint la carretera cap a Vilanova. Un camí des de Vilafranca es dirigia a Sant Cugat Sesgarrigues a la quadra de Puigciuró.\nPer concloure aquest article podem resumir que la partida o espai que tenia el nom de Cassanus/Cassera, abraçava un terreny molt ampli que anava des de la porta dels malalts (portal de la muralla de l’hospital dels pobres, final del carrer de la Cort, principi del carrer de Sant Pere) fins el portal de Santa Maria (portal de la muralla del carrer de la Parellada, al capdamunt de l’actual Rambla de Nostra Senyora).\nUn topònim que podria ser un (o potser l’únic d’origen romà) que, en un primer moment, anomenava l’exterior de la muralla, seguint la Via Augusta (carrer dels Ferrers, Cort, Sant Pere) i posteriorment anava més enllà seguint l’avinguda de Barcelona fins la Rambla Sant Francesc, que era on s’ha celebrava la fira internacional des del segle XIII.\nEn quant al significat, no ho tenim molt clar, podria ser ben bé el lloc on confluïen aigües de la pluja i d’aquí el fet que hi haguessin terres que es treballaven. I ens referim sobretot a la Rambla de Sant Francesc què hem trobat algun document que ens parla de que hi passaven aigües. Tot i així, creiem que el significat seria més relacionat amb caseriu, (conjunt de cases) pel fet de que va ser el primer espai extramurs, ja que el fet d’haver-se construït l’hospital dels pobres abans del segle XIII, es va comença a urbanitzar en petites cases, fora de l’espai urbà.\n1-El carrer de Sant Bernat medieval. Les cases i l...


NeanderFollia: Els erectus ens van abandonar abans?\nDavid Sánchez 30 de juny de 2011 a les 22:07\nMe parece un poco extraño tanta diferencia en las dataciones, no se como puede haber tanta diferencia...\nTambién he leído que se pone en seria duda la capacidad del lenguaje, pero yo no me creo, a pesar de no tener ni idea de cuestiones técnicas sobre el cerebro, que un ser humano tan complejo, tan buen cazador, y en algunos casos consumidor de pescado, con un sentido muy coherente sobre la organización del espacio, sea capaz de transmitir a sus descendientes todo esto sin alguna forma de lenguaje.\n᧞eandertalerin 30 de juny de 2011 a les 22:34\nSí que és estrany això de les datacions i realment decepcionant: t'imagines que tot el que s'hagi datat fins ara amb C14 a partir dels 40.000 anys estigui malament?!\n"También he leído que se pone en seria duda la capacidad del lenguaje, pero yo no me creo, a pesar de no tener ni idea de cuestiones técnicas sobre el cerebro, que un ser humano tan complejo, tan buen cazador, y en algunos casos consumidor de pescado, con un sentido muy coherente sobre la organización del espacio, sea capaz de transmitir a sus descendientes todo esto sin alguna forma de lenguaje."\nHi ha moltes maneres d'interpretar la paraula "llenguatge". Per a alguns, llenguatge vol dir tenir x vocals i x consonants, tenir uns sèrie de conceptes de vocabulari bàsics compartits amb la resta de llengües del món i unes normes gramaticals que podríem definir com a complexes. Per mi, el llenguatge es un mitjà de comunicació com qualsevol altre. El llenguatge humà és altament sofisticat i elaborat, mentre que el dels gossos és més restringit: difícilment un gos podrà "dir" a un altre que li porti la pilota de color vermell o que li digui on té guardat el pollastre la mestressa de casa.\nDins les llengües humanes, els lingüistes estan d'acord amb què totes les llengües són iguals: és a dir, no n'hi ha de més complexes o de menys (acceptar-ho tindria fortes connotacions racistes). Tot i així, aquest criteri tant universalista no s'aplica als neandertals, ni per descomptat, als erectus: malgrat que siguin capaços de dur a terme activitats complexes, els seus llenguatges segurament no ho eren tant com els nostres. Jo no hi estic d'acord; encara que no poguessin pronunciar els mateixos sons que nosaltres, sí que es podien transmetre ordres i coneixements, i això implica que la seva comunicació oral era tant complexa com la nostra.


Feministes indignades: Dimarts 18 de març Manifestació: Cap agressió sense resposta\nDimarts 18 de març Manifestació: Cap agressió sense resposta\nDes del col·lectiu de dones feministes de l'Eixample us convoquem a una manifestació per a dones, lesbianes i trans el proper 18 de març a les 21.00hs al creuament entre el c/ Provença i c/ Marina.\nRecentment, hi ha hagut cinc casos de dones del barri que han patit agressions al carrer per part de la mateixa persona. Aquest empra sempre la mateixa estratègia; fent-se passar per fotògraf, t'ofereix unes fotos cobrant 10€ i et diu com hauries de posar. Llavors passa de dir a fer i a tocar, arribant a baixar la cremallera dels pantalons.\nAprofitat l'avinentesa i en relació amb altres casos que hi ha hagut a l'Eixample, Gràcia i voltants (com el cas del noi de cúter), hem vist la necessitat de convocar aquest acte per cridar plegades que volem viure sense por en unes ciutats, barris i pobles on no ens violentin ni jutgin pels carrers pel sol fet d'anar soles de nit quan es fa fosc. Volem gaudir de la nit i transformar la por en força col·lectiva.\nEn aquests temps en que les nostres llibertats i conquestes socials es trenquen davant el silenci imposat per un capitalisme patriarcal que ens vol invisibles, nosaltres volem repensar-nos en col·lectiu i repensar un món en el qual puguem viure lliures d'estigmes, discriminacions i agressions lligades al fet de ser dones i lliures d'un control extern sobre els nostres cossos i les nostres vides.\nPublicado por Feministes indignades en 14:50\nEtiquetas: Accions i mobilitzacions, feminismos, Textos d'altres grups feministes, violencias de género


El Concert d'Estiu de Guardamar va alçar als assistents de la seua cadira per ovacionar als músics - Diari Serpis\nEl Concert d’Estiu de Guardamar va alçar als assistents de la seua cadira per ovacionar als músics\n– Un concert que també va servir per a celebrar el 40 aniversari als escenaris de l’artista i cantant Mavi Lorente, que va estar esplèndida durant totes les seues actuacions.\n– També el director de la banda de Música de l’Associació Musical de Guardamar, José Luis Carreres Belda celebrava el seu 50 aniversari amb la música.\nEl públic va omplir el recinte del concert que estava delimitat i comptava amb auxiliars, protecció civil i policia local, per fer complir les mesures sanitàries de distanciament, ús de la mascareta i control de l’aforament. Cultura Segura en tot moment.\nLa Banda de Música va demostrar com s’ha consolidat oferint un concert sòlid i melodiós. El desenvolupament del concert va comptar amb l’aportació especial de grans músics com: Federico Rizzo al teclat, que a banda del seu saber fer va demostrar la seua complicitat amb la veu de Mavi Lorente. El cantant Jaume Alemany i la cantant Miriam Gonzàlez.\nDestacant la participació de Masahiro Aramaki, que amb l’ajuda de les seues mans va fer parlar a la seua guitarra demostrant el prodigi de guitarrista que és, l’artista japonés està afincat des de fa molts anys a la Comunitat Valenciana.\nUns moments màgics on va brillar com una estrela Mavi Lorente que va assenyalar que la pandèmia l’havia furtat la possibilitat d’estar en els escenaris on ella troba la seua felicitat i que en aquesta oportunitat havia donat el 200% del seu potencial artístic i que el públic assistent li va reconéixer durant tot el concert.\nLa presentació del concert va estar a càrrec d’Anabel Ferrer, component de l’Associació Musical de Guardamar de la Safor i alcaldessa del poble.\nEl president de l’Associació Musical de Guardamar de la Safor va manifestar a la finalització del Concert d’Estiu “dies com aquest són els paguen la pena d’hores i hores d’assajos, dies de treball incansable, i que la felicitat del públic assistent ens carregen les piles per tal de continuar fent música i fent poble, demà continuarem treballant per la cultura perquè recompenses com la d’aquesta nit ens animen a seguir per aquest camí”, i hi ha conclòs “felicitar als músics de la banda, als músics invitats, a Mavi Lorente i al director de la banda, i a més agrair la col·laboració de tota la gent que no puja a l’escenari però que fan possible l’organització i la realització del concert”.\nEl Concert d'Estiu de Guardamar va alçar als assistents de la seua cadira per ovacionar als músics\nArticle anteriorEl Real de Gandia facilita els tràmits per a la instal·lació de plaques solars\nArticle següentSanitat ha avançat la cita a persones del grup de 12 a 19 anys


ANTROPOLOGIA DE L’IMBÈCIL | Ramon Camats\n« MATAR-SE MATANT\nMADERO, MADURO, MÀ-DURA »\n28/10/2017 per Ramon Camats\nDiuen que la intel·ligència és la capacitat més ben repartida que hi ha perquè ningú no es queixa de la que té. I tanmateix, el qualificatiu d’imbècil és fet servir arreu i sense gaires restriccions. Però, què és un imbècil, en realitat? Els orígens del terme són llatins. Prové del fet d’afegir el prefix “in” a “bacillus”, que significa bastó. Així, literalment, “imbècil” significa “sense bastó”. I com que, ja des de l’antiguitat romana, els vells duien bastó, i alhora la vellesa anava associada a l’experiència i a la saviesa, els imbècils eren els que no en tenien, encara, de bastó (banda del fet que no el necessitaven), i no disposaven de prou seny o vivència. Així, els imbècils eren els ignorants, els arrauxats, els esmaperduts. Un altre sentit, que també s’ha conservat fins ara, és el de debilitat mental, possible gràcies al primer sentit (ignorància) i també gràcies al fet de la debilitat física dels que, en canvi, per l’edat, tenen seny i fortalesa mental.\nUna altra aproximació al terme, una mica més forçada, és el que posa l’accent en el bastó. En llatí, també, s’anomena fal·làcia «ad baculum», és a dir, al bastó, aquell argument que consisteix a treure una conclusió que recolza només en la violència o en l’amenaça d’exercir-la. Una cosa així com: «Si no calles, et fotré una garrotada» on l’únic argument que recolza la conclusió esperada: el silenci, és l’amenaça de la garrotada.\nMentrestant, i parlant de garrotades, el Senat espanyol ja ha tret la mangala, no pas per fer honor al seu nom, car senat ve de «senatus» o consell dels ancians, dels més assenyats, sinó per fer-ne befa i escarni. En realitat, vells són, i bastó tenen, però no pas el seny que se’ls suposa. El garrot, en forma d’article número 155 ‒serà el nombre de garrotades que donaran a cada independentista?‒ està ja aixecat damunt nostre. Tenien intenció de fer-lo caure damunt dels nostres caps tant si ens arronsàv\nem com si proclamàvem la república. Per cert, encara no ho he dit: Visca la República Catalana!\nDe res no servirà, doncs, que Donald Tusk, president del Consell Europeu, demanés ahir que «I hope the Spanish government favors force of\nargument, no argument of force». Espero que el govern espanyol afavoreixi la força de l’argument i no l’argument de la força. Ja sabem que l’España que té per líder Rajoy, per desgràcia, no vol sentir ni donar arguments i només coneix el de la força. Al capdavall, és al que toca a un imbècil (en sentit etimològic: no té saviesa) que té només garrot. Així doncs, agafeu-vos bé, que comença el ball de bastons!\nArxivat a Corrupció, INDEPENDÈNCIA, Política, Política Catalana, Política espanyola, PP, REFERÈNDUM D'INDEPENDÈNCIA | Feu un comentari


Bou és el més ric, amb actius per un valor comptable de 8,5 milions i un de real que xifra en el doble\nColau té un saldo mitjà bancari de 33.000 euros i Valls de 15.000; Maragall, la meitat de tres vivendes\nBarcelona - Dimecres, 19/06/2019 - 22:49\nEls 41 regidors de l’Ajuntament de Barcelona que van adquirir aquesta condició dissabte passat viuen ara amb la satisfacció de servir a la ciutadania tot i que han de pagar algun peatge. Un, en transparència: tots van haver de presentar una declaració de béns i activitats, que a hores d’ara ja és consultable a la web del consistori.\nSempre és bo que els administrats sàpiguen alguna cosa de l’economia dels seus administradors, tot i que aquí se citaran només els casos dels més representatius, políticament o econòmicament. El regidor més ric és el cap de files del PP en el consistori, Josep Bou.\n“He treballat molt”\nSegons les seves pròpies dades, Bou té una participació del 100% en l’empresa d’elaboració de venda de pa i brioixeria Jaime Bou S.A.U. amb una “valoració comptable de balanç de situació”, precisa, de 2 milions d’euros. I un altra, també del 100%, en la promotora immobiliària Badia Franc –naus industrials i locals comercials– per un valor comptable de 6,4 milions. També té dues societats amb un capital social de 60.101,21 euros, Molí del Roig i Exclusives JB: "No les utilitzo però no les vaig voler tancar, m’agrada el nom de la primera, és per la masia de la meva mare". En valor comptable, sumen, doncs, gairebé nou milions d’euros. Però Bou remarca que el valor real es coneixeria només si ven: calcula que més o menys és el doble del citat. “He treballat molt”, insisteix.\nEntre les dues empreses citades, percep un sou mensual de gairebé 5.000 euros. Diu que més enllà del salari no ha tret diners de les seves societats. També conserva dues firmes més amb un capital social de 60.101,21 euros cada una. No li apassionen els cotxes: té un Volkswagen Beetle del 2003. Té una casa a mitges amb la seva dona a Cerdanyola i tres pàrquings a Barcelona. Atresora saldos bancaris mitjans (aquesta és la dada que indiquen les declaracions) d’uns 12.000 euros en diferents comptes del Banc Santander.\nAda Colau no té ni vivenda ni vehicle de propietat, i suma un saldo mitjà de 4.969 euros en un compte de la Caixa d’Enginyers i de 25.428 euros en un altre de la mateixa entitat. I la meitat d’un compte del BBVA: la seva part ascendeix a 2.872 euros. Joan Subirats, número dos de Colau, és propietari del 33% d’una casa a Santa Perpètua de Mogoda (2007), d’un 33% d’un pis a Barcelona (2005) amb una hipoteca que no es precisa. Té un Fiat Panda i una Honda 300 del 2008. Com a catedràtic de la UAB, declara un salari de 97.000 euros anuals (4.200 nets mensuals).\nCorbacho cobrava la pensió de jubilació fins ara; Guilarte té una hipoteca de 328.000 euros\nContinuant amb els comuns, el fins ara gerent, Jordi Martí, posseeix el 50% d’una casa rural a Maià de Montcal, a la Garrotxa, amb una hipoteca que no apareix detallada, així com 5.600 euros de saldo en el BBVA i 32.000 a Fiare banca ètica.\nCom a gerent, Martí cobrava 4.530 euros mensuals. Ara, com a regidor, percebrà els 2.200 que marca Barcelona en Comú com a límit. Janet Sanz té un Volkswagen Golf del 2002 comprat el 2015, 500 euros de saldo mitjà a La Caixa i 10.000 euros a Tríodes Bank.\nEl Peugeot d’Alamany\nEl guanyador de les eleccions i perdedor del govern, Ernest Maragall, té el 50% d’una casa a Bellver de Cerdanya (2004), la meitat d’un pis a Barcelona (2006) pel qual deu 54.553 euros i la meitat d’un pis a Sant Vicenç de Montalt (2007). Té 36.000 euros en un pla de pensions i una mica més de 20.000 euros en comptes bancaris.\nLa seva número dos, Elisenda Alamany, declara un Peugeot 108 i 7.000 euros de saldo mitjà en el BBVA. Miquel Puig té un pis a Barcelona, un terreny agrícola i un local a Falset, un Toyota RAV4 del 2012 i 327.267 euros de saldo mitjà a Caixabank.\nA Junts per Catalunya, Elsa Artadi només declara el seu saldo bancari a La Caixa: 112.231 euros. Ferran Mascarell sí que té cotxe (és notícia, o el parc mòbil dels edils amb prou feines existeix o tot està a nom de cònjuges), un Mercedes GLC 250 del 2018, així com 389 euros en accions d’Endesa, una assegurança de vida (Vida Caixa) de 197.000 euros i 5.000 euros en comptes bancaris, al marge d’una vivenda comprada el 1995 i ja pagada.\nValls: ni cotxes ni vivenda\nCom Colau, Valls no declara ni cotxe ni vivenda. S’entén que la casa d’Horta deu ser d’algun familiar. L’ex primer ministre francès, que viu de lloguer al carrer de París, declara un saldo mitjà de 13.268 euros a La Caixa i de 2.007 euros a BNPParibas.\nEva Parera, la seva ja única companya de grup municipal és copropietària d’una vivenda a Barcelona per la qual a ella li correspon un deute de 225.805,95 euros. La filla de l’exgerent del Barça Anton Parera té 600 accions de M-PES i 40 d’Accions Premium Sports Legal, i 14.000 euros de saldo mitjà bancari.\nEl cap de files dels socialistes, Jaume Collboni té dues vivendes a Barcelona. Per una, del 2009, deu 298.779 euros i per l’altra, de 1999, 113.188 euros. Declara també un pàrquing, un Suzuki 250 de fa 20 anys, un Volkswagen EOS i 5.000 euros de saldo mitjà a La Caixa.\nLa hipoteca més alta\nNo està clar que la hipoteca més alta del mandat sigui, com diu ERC, la que Colau haurà de pagar a Valls. En principi és la que paga Mari Luz Guilarte, que les turbulències han convertit en presidenta del grup de Ciutadans: 328.370 euros per una vivenda comprada el 2017 a Barcelona. A alguns el consistori els ofereix tornar a la política però també a l’activitat remunerada: fins a fitxar per Valls, abandonar-lo i seguir pel seu compte, Celestino Corbacho –un Citroën C-5 del 2010, la meitat d’una casa, d’un traster i d’un pàrquing al Vendrell– cobrava la pensió de la jubilació.\nDesconvocat l'homenatge a les víctimes del 17-A a la Rambla de Barcelona per la Covid\nColau confirma que gastarà els seus estalvis: «Farem dèficit sí o sí»


Pastoral/Teatre de La Salle Bonanova, divendres, 27 de gener de 2017\nEl Teatre La Salle Bonanova acollirà, el proper divendres, 27 de gener, a les 18:30 hores una de les tardes més solidàries.\nA la nova edició d'aquest concert organitzat per la Salle Solidària, entitat que formen la Fundació PROIDE i la Fundació Comtal, l'alumnat de La Salle Gràcia participarà contjuntament amb altres set escoles de La Salle Catalunya i el grup musical lasalià 70xset.\nDurant el concert hi haurà divereses interpretacions de cançons molt reconegudes de sintonies de series de televisió i películes populars com Joc de Trons i Sister Act i temes de Gospel, entre d'altres.\nQui es beneficiarà amb la nostra ajuda?\nLa recaptació econòmica anirà destinada a les dues ONGs que formen La Salle Solidària, la Fundació PROIDE i la Fundació Comtal.\nLa primera desenvolupa projectes educatius a les comunitats més desfavorides de l'Amèrica Central i l'Amèrica del Sur i a segona treballa dins l'àmbit de Catalunya per donar oportunitats a nens i joves en risc d'exclusio social.\nPots fer-te amb la teva entrada de manera online o física:\nA través del portal web d'ATRAPALO.\nA la recepció de La Salle Gràcia.\nVine al concert "Cors solidaris. Per un món d'oportunitats" i uneix-te a una tarda plena de sorpreses i solidaritat!


Manlleu entrega els premis als treballs de recerca de batxillerat | Osona.com\nManlleu entrega els premis als treballs de recerca de batxillerat\nTres dels guardons, per a estudiants de La Salle, i dos per a l'institut Antoni Pous\nper Iris Estrada , 18 de juny de 2014 a les 10:08 |\nL'Ajuntament de Manlleu va entregar el passat divendres, 13 de juny, els premis als alumnes de 2n de batxillerat. L’acte es va dur a terme a la sala de plens de l’Ajuntament de Manlleu i va comptar amb la presència d’Àlex Garrido, regidor de Cultura i Joventut. Aquests premis van adreçats als alumnes dels instituts de Manlleu i també als estudiants d’origen manlleuenc que estudien a altres centres de la comarca.\nEnguany, el jurat estava format per Ramon Muns, Íngrid Pujol, Montse Riera i Miquel Suriñach. Es van presentar 15 treballs, cinc en l’àrea d’humanitats i 10 de ciències experimentals i tecnologia.\nEn total es van premiar cinc treballs:\nEn l’àrea d’Humanitats i Ciències Socials, categoria Ciutat de Manlleu, van guanyar els treballs “100 anys. Ara i sempre al servei del poble”, realitzat per Berta Bosch (La Salle) i “Pobresa i exclusió a casa nostra”, d’Helena Aulet (Institut Antoni Pous). I en la categoria de temàtica general, el premiat va ser Albert Prat (La Salle) per “Canviaran les regles del joc?”.\nEn l’àrea de Ciències Experimentals i Tecnologia, categoria Ciutat de Manlleu, la guanyadora va ser Mar Soler (institut Antoni Pous) per “Mètode Senzill d’anàlisi de nitrats en terres i estudi de la dinàmica dels purins en el sòl”, i en la categoria de temàtica general va guanyar el treball “Pedals d’efectes: La unió entre la música i l’electrònica”, de David Vila (La Salle).\nCultura, batxillerat, recerca, Ajuntament de Manlleu


Barcelona no multarà la gent que no porti mascareta si l'incompliment no és «escandalós»\nBatlle diu que la instrucció que tenen els cossos policials és d'informar i fer acompanyament\nper Redacció dimarts, 19 de maig 2020 - 12:05h\nEl tinent d'alcaldia de Seguretat, Albert Batlle, no preveu aplicar el règim sancionador a les persones que no portin mascareta si l'incompliment no és «escandalós». En roda de premsa, Batlle ha recordat que cal veure com es desenvolupa la norma, però en tot cas ha indicat que hi ha una «franja d'interpretació» quan es diu que s'ha d'utilitzar màscara si no es pot mantenir la distància de seguretat.\n«És un concepte subjectiu que haurem d'anar adequant. Les indicacions que tenen la Guàrdia Urbana i els Mossos és molta informació i molt acompanyament», ha explicat el tinent d'alcaldia, que ha fet una apel·lació a la responsabilitat individual i col·lectiva. «Esperem que no s'hagi de fer ús del règim sancionador a menys que es produïssin situacions molt escandaloses de posar en perill els criteris de salut», ha dit Batlle.\nAjuts per als autònoms a Barcelona a partir d'aquest dimecres\nEn un altre ordre de coses, però encara a Barcelona, els autònoms que ja estiguin rebent la prestació extraordinària estatal per pèrdua d'ingressos o tancament per la covid-19 podran sol·licitar l'ajut únic de 300 euros anunciat per l'Ajuntament de Barcelona a partir d'aquest dimecres. El període d'inscripcions per rebre l'ajut municipal Autono+ Barcelona, que complementa la prestació estatal, restarà obert fins al 30 de setembre.\nS'hi podran acollir els treballadors en règim d’autònom que ja reben la prestació estatal per haver patit una davallada del 75% en els seus ingressos, o hagin tancat la seva activitat de forma forçada per la crisi de la covid-19. Aquests 300 euros arribaran a uns 16.500 beneficiaris, fins esgotar els 5 milions d’euros destinats per aquest programa excepcional.\nLa mesura, dissenyada des de l’Ajuntament de Barcelona, amb Barcelona Activa i la col·laboració de diferents agents socials i econòmics, vol garantir que barcelonins del col·lectiu autònom percebin el 100% de la base de cotització mínima, ja que amb la prestació extraordinària del govern espanyol RD8/2020, de 17 de març, i amb els 300 euros d’aquest ajut, podran percebre la base mínima de cotització.


Jaume Casañas 22-04-2020 18:55 Lectures 861\n1) Vilanova i la Geltrú té un radi d’atracció que va més enllà de la seva comarca i que es consolida a partir dels eixos de la C31/32 i del servei de Rodalies R2Sud. Respecte a aquest servei s’hi poguéssim disposar d’un servei estil metro com els FGC cada 15 min, ajudaríem a cohesionar encara més el Penedès Marítim.\n2) Calafell és un municipi que també té una destacable capacitat d’atracció. Si el municipi potencies l’estratègia regional del Penedès Marítim, la seva capacitat de creixement és destacable, també respecte als barris marítims del Vendrell.\n3) El Vendrell no pot renunciar a participar dins de les estratègies territorials del Penedès Marítim. Aquest fet potenciaria i complementa la seva projecció cap al Penedès Central i cap al Baix Gaià, fent del Vendrell un verdader àmbit urbà ròtula.\n4) Cunit i Cubelles, tot i ser els nuclis urbans més petits, no tenen perquè renunciar al seu rol i a la seva participació en la estratègia de la regió. Geogràficament estan al bell mig de la regió i entre els dos pols d’atracció, Vilanova i la Geltrú i Calafell. Treballar en dues intensitats, una interna en clau Cunit-Cubelles-Calafell, el continu urbà està ben consolidat, i per altra banda treballar per sumar sinèrgies amb els dos pols abans esmentats.\n5) El Penedès Marítim esdevé un territori supracomarcal, amb característiques pròpies d’una comarca per se, superant una cotilla comarcal del 1936, i que segurament donaria més i millors respostes a les necessitats dels seus ciutadans.


Escola de la Natura - Detectat el fong assasí d'amfibis a Catalunya\nDetectat el fong assasí d'amfibis a Catalunya\nEl Grup d'Investigació de l’Escola de la Natura de Parets del Vallès detecta els primers casos documentats del «fong assassí d’amfibis» (Batrachochytrium dendrobatidis) a Catalunya.\nLa situació actual dels amfibis de tot el món és crítica a causa de l’amenaça de la quitridimicosi, una malaltia que afecta ja a un terç de les quasi 7.000 espècies que habiten al món. Aquest fong es va reconèixer primer com un organisme patogen en 1998, i va ser descrit com una espècie de quitridi el 1999. Aquest quitridi ha estat trobat en tots els continents menys a l’Antàrtica, i fins a l’actualitat se li atribueix l'extinció de 250 espècies, per aquesta raó l'Organització Mundial per a la Sanitat Animal l'ha inclòs en la llista de malalties de declaració obligatòria, convertint-se així en la primera gran amenaça tant pels amfibis com per a la biodiversitat del planeta.\nLa principal hipòtesi sobre l'origen del fong és que aquest procedeixi de sud-africa. El seu descobriment va tenir lloc en un moment en el que aquesta malaltia no era gaire coneguda i coincidint malauradament, amb la exportació i distribució des de la zona de milions de granotes per la investigació científica i l'aquariofília, aspecte que va ajudar a una expansió descontrolada.\nA la península Ibèrica va ser detectat per primera vegada al Parc Natural de Peñalara el 1997 en el tòtil comú (Alytes obstetricans). Des d'aleshores s’han fet estudis que confirmen la seva amplia distribució i que el localitzen a l’Aragó, País Basc, Comunitat de Madrid, Extremadura, Andalusia i Comunitat Valenciana.\nL'any 2014, l’equip d’investigació de l’Escola de la Natura, va desenvolupar el projecte Grafi, un estudi que vol aportar coneixements sobre la morfologia, biologia i distribució de la granota de Graf (Pelophylax kl. grafiç) i comparar-los amb ( Pelophylax perezi) en l’àmbit català. En una de les anàlisis genètiques realitzades per la comprovació del bon estat de salut dels exemplars, van donar positiu en Batrachochytrium dendrobatidis un total de 6 individus de 4 localitats diferents. Les poblacions afectades per aquest fong estan localitzades al Vallès Oriental, Moianès, Ribera d’Ebre i Montsià. Aquest ha estat el primer cas de quitridiomicosi documentat a Catalunya. Cal destacar en els treballs d'identificació de la malaltia, la col·laboració dels veterinaris Ferran Bargalló Saumell (Societat Catalana d'Herpetologia) i Albert Martinez Silvestre (Centre de Recuperació d'Amfibis i Rèptils de Catalunya).\nEls avanços per frenar aquest fong estan mobilitzant a molts grups de científics de tot el món per guanyar-li la batalla. Recentment, un equip espanyol ha aconseguit eradicar-lo en una zona de la serra de tramuntana de Mallorca, però encara queda molt per investigar, ja que els tractaments al medi són molt complicats i portar-los a terme és molt costós.\nDaniel Fernandez Guiberteau\nCoordinador del Grup d’investigació de l'Escola de la Natura de Parets.


Estàvem treballant en un bonic lloc de clients dissenyat per KA + A, una empresa de disseny i marca molt reeixida. Ens hem associat a molts clients ... desplegen la marca i el disseny i després el personalitzem, l’optimitzem i l’integrem per als nostres clients. Ha estat fantàstic ja que els seus dissenyadors no només construeixen llocs preciosos, sinó que també escriuen un codi preciós.\nEl nostre client ens va demanar que afegíssim una imatge de LinkedIn i un enllaç a la part inferior dreta del seu lloc. Quan vam mirar-ho de més a prop, vam comprovar que no era cap imatge. Era un tipus de lletra que mostrava Twitter i Facebook. Fent un hacking ràpid, vam poder comprovar que havien implementat icones socials de Symbolset.\nAixò és increïblement eficient. Els tipus de lletra es poden canviar la mida, poden tenir qualsevol color i aplicar altres estils mitjançant CSS, com per exemple, passar el cursor a sobre. I les fonts es carreguen increïblement ràpidament. Des del punt de vista del desenvolupament, no calia que el nostre dissenyador reproduís noves icones socials que tinguessin els mateixos colors, mida i estil que les altres. Simplement havíem d’utilitzar el codi HTML de la icona de LinkedIn, embolicar-lo en una etiqueta d’ancoratge i ja ens n’hem anat.


Arriba el Ral·li d’Andorra Històric en la seva 47a edició els dies 22 i 23 de setembre de 2018\nEn només uns dies arriba el Ral·li d’Andorra Històric. Serà ja la seva 47a edició.\nL’esperada prova de regularitat per a clàssics tindrà lloc els propers dies 22 i 23 de setembre.\nL’Automòbil Club d’Andorra ha publicat recentment a www.ralliandorra.com la llista oficial d’inscrits.\nDels 100 equips que participaran, destacar que per primer cop, 42 d’ells, la majoria, són del Principat d’Andorra. Els equips francesos són 36 i els espanyols 21 equips.\nImatge de l’edició 2017 / Foto: P. Nubiola\nUn total de 21 marques estaran representades en el ral·li andorrà, un fet que confirma l’extraordinari interès històric que any rere any va agafant la que sense dubte és la prova de regularitat per a clàssics més important de la tardor.\nEls fabricants més representats són: Porsche, amb 19 unitats, BMW amb 17 i Renault-Alpine amb 15.\nTambé és molt interessant comprovar l’homogènia distribució dels cotxes en funció de les seves característiques. En aquest sentit, destacar que hi ha 60 cotxes corresponents a la categoria «Legend» es a dir, vehicles de competició construïts i homologats fins el 31-12-1987. Dels seixanta, vint-i-set són atmosfèrics i trenta tres duen turbocompressor.\nEn la categoria «Original» corresponent a unitats de sèrie construïdes i homologades fins el 31-12-1987, n’hi ha 39. Dinou són atmosfèrics i vint amb turbocompressor.\nDe la mateixa forma, del total de cotxes inscrits, 51 d’ells no estan proveïts d’elements extres de mesurament, és a dir, participaran només amb aparells de mesura originals del vehicle.\nEl Joan Montes\nPer acabar l’anàlisi de la inscripció, afegir que 37 equips estan inscrits en el Trofeu «Joan Montes» . Es tracta d’una formació de competició a base de parelles formades per membres d’una mateixa família.\nRespecte dels inscrits, destacar que figuren els últims guanyadors de la passada edició 2017, els absoluts: José Manuel López-Ramon Ferrés (Volkswagen Scirocco) també vencedors l’any 2016. De la categoria «Amateur» estaran presents Laurent Carola-Camille Riére (Peugeot 205 GTI). També hi haurà Tere Armadans i Anna Vives (Porsche 911 Carrera 3.2), guanyadores absolutes de l’edició 2015, l’únic equip cent per cent femení.\nEl 47 Ral·li d’Andorra Històric repeteix un format que ha tingut gran acceptació en les últimes temporades. El parc tancat estarà situat finalment en el Parc Prada Casadet. Serà un dels punts amb més interès per al públic, ja que podran observar còmodament els vehicles i tot el que gira al seu entorn.\nMés informació a www.ralliandorra.com o a la seu de l’ACA. (Tel. 803400)\n16/09/2018 /by 4dm1n1STR4t0r\nTags: ACA, Automòbil Club d’Andorra, Ral·li d'Andorra Històric, Ral·lis a Andorra\nhttps://blog.motoraldia.net/wp-content/uploads/2018/09/3BFA9217-F8A4-496A-8780-99058D8B2756.jpeg 1999 3000 4dm1n1STR4t0r https://blog.motoraldia.net/wp-content/uploads/2018/04/motoraldia_blog-300x63.png 4dm1n1STR4t0r2018-09-16 13:36:032018-09-16 14:13:14ARRIBA EL RAL·LI D’ANDORRA HISTÒRIC\n55 RAL·LI PRINCESA D‘ASTÚRIES: PROBLEMES PER A VINYES-MERCADER CARDELÚS SUBSTITUIRÀ FENATI AL MUNDIAL


Talls de trànsit per l'arribada dels Reis d'Orient — Ajuntament de Pineda de Mar\nTalls de trànsit per l'arribada dels Reis d'Orient\nTalls de trànsit per l'arribada dels Reis d'Orient El dia 5, a partir de dos quarts de sis de la tarda, es preveu l'inici de la cavalcada des de l'Av. Mediterrani en confluència amb el Passeig Marítim. https://www.pinedademar.cat/el-municipi/noticies/10049 https://www.pinedademar.cat/@@site-logo/escutajuntament.png\nEl dia 5, a partir de dos quarts de sis de la tarda, es preveu l'inici de la cavalcada des de l'Av. Mediterrani en confluència amb el Passeig Marítim.\nCom ja és habitual, a partir de dos quarts de sis de la tarda s'iniciarà la cavalcada de Reis a Pineda. Ses Majestats faran parada d'adoració als pessebres de Poblenou, Les Creus i, enguany també al pessebre del barri del Carme. L'hora prevista d'arribada a la plaça de Catalunya és a les nou del vespre.\nEl recorregut serà el mateix que l'any passat amb alguna petita modificació en el seu tram final. Seguirà els vials Av. Mediterrani- c/ de la Noguera- c/ Mèxic- c/ Montagut- c/ Montseny- Av. Sant Jaume- c/ Extremadura- c/ Aragó- N-II- Av. Montserrat- c/ Barcelona- c/ Comtal- Plaça orient- Av. del Carme- c/ Jaume I- Pare Coll- Plaça Mèlies. Adjuntem plànol de recorregut a peu de pàgina. Des del punt plaça Mèlies-c/ Bertomeu, ses Majestats seguiran el recorregut a peu fins arribar a l'Ajuntament on seran rebuts per l'Alcalde, Xavier Amor, i els castellers de l'Alt Maresme els lliuraran la clau de la ciutat.\nPer una millor organització de la mobilitat, a partir de dos quarts de sis, es produiran talls puntuals de trànsit al pas de la rua. La zona de sortida, Av. Mediterrani tram sud, es tallarà a les tres de la tarda i la Plaça Catalunya, Plaça Mèlies i carrers afectats de la zona centre, al voltant de dos quarts de set.


FCF | El CE Esparreguera celebra el centenari amb la Selecció Territorial Amateur\nNotícies Generals | 20/06/2016\nLa Selecció Territorial Amateur del Baix Llobregat ha disputat un partit amistós davant el CE Esparreguera per commemorar els 100 anys d’aquesta entitat.\nLa directiva i delegada de la FCF al Baix Llobregat, Paquita Linares, ha estat present en un inèdit duel entre el CE Esparreguera, del Grup 12 de Quarta Catalana, i la Selecció Territorial Amateur del Baix Llobregat. El motiu d’aquest partit amistós ha estat la celebració del centenari de l’Esparreguera, que des de fa uns dies està commemorant aquesta fita. Per aquest motiu, Linares els hi ha fet entrega d’un obsequi en nom de la FCF.\nUnes 200 persones han presenciat un duel que ha començat amb la sacada d’honor de Gaspar Llopis, jugador, entrenador i soci de tota la vida del club. De seguida, la Catalana ha pogut celebrar el primer gol del partit, ja que poc després del xiulet inicial Cristòbal Atienza ha obert el marcador. Catalunya ha començat dominant el partit i mitjançat Francisco Javier Loro, que ha fet diverses incursions per la banda esquerre creant molt perill, ha marcant dos gols més en només vint minuts de joc (3-0). L’1 a 3 ha arribat al minut 31 amb el gol de Francisco Navarro, que ha donat ànims als seus companys.\nTanmateix, quatre minuts després, Miguel Ángel Alarcón ha continuat ampliant la distància en el marcador amb el quart gol de la Catalana. L’Esparreguera ha seguit amb el seu joc i ha tingut dues rematades davant el porter rival, i a pocs minuts del final de la primera part, Gerard Llobet ha aconseguit el segon (4-2).\nA la represa, Adrián Perea, per part de Catalunya, ha marcat el cinquè gràcies a una mala sortida del porter local, que no ha tingut una tarda destacada. Dos minuts més tard s’ha produït una jugada calcada, i Perea de nou ha pogut ampliar, encara més, la diferència de gols (6-2). L’Esparreguera no s’ha quedat quiet i el tercer ha sorgit de les botes de Pau Casado (6-3). El seu joc, minvat per l’expulsió de Manuel Sánchez per doble groga, no ha servit per aturar les arribades de la Catalana que, després de vàries jugades, Oriol Barea ha colpejat de volea un refús des de la frontal de l’àrea i el porter, de nou mal col·locat, no ha pogut fer res per aturar-lo (7-3).\nA les acaballes del partit, Daniel Panades s’ha marcat un gol en pròpia porta (8-3), però de seguida, Gerard Pérez ha tornat a marcar per maquillar una mica el resultat (8-4). Al final, la Selecció Territorial ha tancat el partit amb un hat-trick d’Adrián Perea marcant el 9 a 4 definitiu.


Detingut el pare de la nena trobada morta a Galícia\nEl periodista Alfonso Basterra havia estat imputat aquest dimecres al matí. La detenció s'ha produït després de l'escorcoll d'un dels domicilis de la família\n1 min. Barcelona 25/09/2013 20:23\nEl periodista Alfonso Basterra , pare de la nena trobada morta el diumenge a prop de Santiago de Compostel·la , ha estat detingut aquest dimecres a la tarda. Tot i que havia estat imputat per homicidi, estava en llibertat.\nLa detenció s'ha produït després de l'escorcoll iniciat a les dotze del migdia en una casa a Montouto , al municipi corunyès de Teo , propietat de l'exdona del periodista i situada en una zona propera a la pista forestal en què va aparèixer el cadàver de la menor .\nEl jutge José Antonio Vázquez Taín havia imputat prèviament el pare de la nena per homicidi , aquest dimecres mateix , però havia quedat en llibertat.\nAlfonso Basterra ha estat imputat pels mateixos càrrecs que la mare de la nena , que va ser arrestada ahir després de la cerimònia de cremació de la petita .\nFonts del Tribunal Superior de Xustiza de Galícia ( TSXG ) han informat que aquest dimecres no es practicaran més escorcolls als domicilis dels pares de la petita , que vivien separats , ni a la casa que la mare tenia en un nucli residencial proper a la ciutat de Santiago .\nAixí mateix , no està previst que les declaracions davant el jutge que instrueix el cas es produeixin aquest dijous.\nLa meitat dels sanitaris de l'Estat tenen un alt risc de trastorn mental després de la primera onada de covid-19