BARCELONA MUSEOS 31 - MUSEU DE SANT... by Manel Cantos 428 views\nEnric Hernández March (Enric H. March)\n, Professor de català i castellà en CIC - ELISAVA cicles formatius\nEl Museu d'Història dels Jueus de Girona presenta, fins el 30 de setembre de 2016, una exposició sobre famílies, cognoms i persones relacionades amb el passat jueu d'algunes ciutats catalanes.\n1. DEL 17/06 AL 30/09 DE 2016 llegatpaisatge humà dels calls exposició barcelona · besalú · castelló d’empúries girona · palma de mallorca · tortosa museu d’història dels jueus\n2. 2 Perpinyà Cotlliure Perelada Camprodón Ripoll Figueres Vilafranca de Conﬂent regne de granada regne de mallorca regne de castella regne de navarra regne de FranÇa catalunya rosselló regne de valÈncia regne d’aragó Torroella de Montgrí Pals Peratallada Berga Vic Puigcerdà La Seu d’Urgell Montclús Solsona Cardona Moià GranollersSabadell Martorell l’Arboç Vilafranca del PenedèsValls Camarasa Agramunt Cervera Tàrrega Balaguer Algerri Lleida Montblanc Prades Tarragona la Granadella Falset Corbera d’Ebre Sant Mateu Morella Castelló de la Plana Vila-real Borriana CastellarAlbarrassí Terol Figueroles Onda Sogorb Sagunt Llíria València Alzira Gandia Dénia Xàtiva Vallés LlutxentAlbaida Concentaina Alcoi Bocairent Alacant Elx Oriola Maó Inca BielsaJacaRuesta Biel El Frago Bolea Roda Osca Barbastre Estadilla Pomar Albalate Egea Luna Uncastillo Sos Tauste Alagón Saragossa PinaRicla Paracuellos de la Ribera Calatayud Ariza Daroca Alcanyís Fraga Aitona Pedrola Borja Tarazona\n3. 3 llegat: Paisatge humà dels calls El Museu d’Història dels Jueus presenta una exposició sobre famílies, cognoms i persones relacionades amb el passat jueu d’algunes ciutats catalanes. Constitueixen el seu llegat immaterial, que va més enllà del llegat físic i monumental que també tenen aquestes ciutats. Lesinstitucionsquehantreballatperalarecuperaciódelpatrimonihistòric jueu generalment s’han centrat en el patrimoni material, allò físic que es pot mostrar a un visitant, les restes arqueològiques o arquitectòniques. Això, a vegades, ha posat en segon terme els habitants de les jueries medievals, persones que, al cap i a la fi, foren els responsables de tot el llegat material que ens ha arribat fins avui dia. L’exposició«Llegat: paisatge humà dels calls» té com a objectiupresentar els noms de les principals famílies jueves medievals que un dia formaren part del país. Es fonamenta sobre una recerca en la documentació escrita entorn de famílies vinculades a alguns dels calls medievals més representatius de diferents territoris de Catalunya i Balears. Les conversions o l’exili les conduïren per camins molt diversos. Encara podem resseguir les traces d’alguns d’aquests itineraris personals i familiars. Altres resten en la memòria oral d’algunes famílies escampades arreu del móna partir de 1492 i també es manifestenen els seus cognoms, que s’han transmès per generacions a l’interior de les comunitats sefardites. Recuperant-ne els noms, en recuperem la memòria.\n4. 4 Girona Família ÇA PORTA (TAMBÉ SAPORTA O SASPORTAS) Bonastruc ça Porta és, sens cap mena de dubte, un dels personatges més rellevants de la història jueva medieval. Avui dia, la majoria d’historiadors admeten reconèixer-lo a ell i Mossé ben Nahman (Nahmànides en llatí) com la mateixa persona: el primer seria el nom amb què se’l coneixia en el seu entorn quotidià i el segon l’utilitzat en l’entorn religiós i intel·lectual. Mossé ben Nahman (ca. 1194–ca. 1270) fou rabí, talmudista, cabalista, exegetaipoeta,esguanyàungranrespecteentreelsseuscontemporanis pels seus estudis del Talmud i la càbala. És necessari destacar la bona relació que mantingué amb el rei Jaume I, el qual ordenà l’organització d’una de les disputes més conegudes, l’estiu de 1263, al Palau Reial de Barcelona. Nahmànides hi encapçalava la delegació jueva i el monjo convers Pau Crestià, la dels cristians. La documentació hebrea que ha arribat fins als nostres dies narra com Mossé defensà el judaisme de forma magistral, ja que fins i tot el rei elogià els seus dots com a orador. Uns anys més tard, amb la voluntat de complir el precepte de viatjar a la terra d’Israel, abandonà Girona per visitar Jerusalem. Morí a la ciutat d’Acre el 1270, però què se’n féu, de la resta de la família? A l’edat mitjana podem trobar el cognom Ça Porta i el seu símil Saporta a Vilafranca del Penedès, Barcelona, València i Besalú, fet que dificulta identificar la descendència del mestre Mossé. Tot i això, ja entrat el segle xv, trobem el cognom Sasportas a l’actual Algèria, a cavall entre les ciutats d’Orà i Tlemcen. En aquesta família nasqué, cap al 1610, Jacob Sasportas, rabí que guanyà un gran reconeixement pel seu estudi del Talmud. Si el relacionem amb Bonastruc ça Porta és únicament perquè el mateix Jacob deia ser-ne descendent, encara que cal puntualitzar que si s’acceptava aquesta afirmació com a certa és per l’autoritat que li atorgava la societat hebraica com a rabí i filòsof, ja que no en tenia cap prova. Un conflicte amb les autoritats de Tlemcen conduí la família Sasportas a un canvi de rumb que marcà la resta de la seva història. La família emigrà a Bordeus, on s’establiren la majoria d’ells, però Jacob emprengué un viatge per Europa, al llarg del qual visità les principals comunitats\n5. 5 altres personatges destacats •\tJucef Ravaya (o Ravalla), batlle de Girona, tresorer reial (a. 1267–1282) •\tLleó Aninay, últim rector de l’aljama gironina (s. xv–xvi) europees. Exercí de haham de la comunitat sefardita de Londres el 1664. Ara bé, la seva gran ambició era el rabinat d’Amsterdam, el qual no aconseguí fins a l’any 1693, amb una edat ja molt avançada. Tot i els llargs viatges de Jacob, la majoria dels seus familiars romangueren de forma permanent a Bordeus. Aquí fou on nasqué, entre 1753 i 1756, Abraham Sasportas, el primer membre de la família que emigrà a Amèrica, abans del setembre de 1778. Abraham fou membre de la sinagoga de Charleston (Carolina del Sud) i, encara que morí a Bordeus, els seus descendents continuaren vivint als Estats Units, on Booker T. Brooks ha documentat fins a dotze persones amb el cognom Sasportas al llarg dels segles xix i xx, bàsicament concentrades als estats d’Ohio i Carolina del Sud, però també a Connecticut i Nova York. Si són realment descendents de l’eminent Mossé ben Nahman, potser mai no ho podrem demostrar. No obstant això, el llegat intel·lectual que ens deixà el gironí seguirà meravellant el món generació rere generació.\n6. 6 les famílies jueves de la girona medieval LesfamíliesjuevesdelaGironamedievalvivienenunespaireduïtdinsdels murs del nucli antic de la ciutat, prop de la Catedral. Era el barri conegut com a call jueu, on trobaven, a poques passes, la sinagoga, els banys de purificació, la carnisseria caixer i altres espais necessaris per a portar una vida plenament jueva. Els Ravaya, els Caravida, els Aninay, els Desportal, els Desmestre/Saporta o els Falcó habitaren durant algunes generacions en cases que reflectien el nivell social i econòmic de les famílies que hi vivien, per això no és estrany que algunes fossin monumentals, amb torres i jardins. Altres, més modestes, acollien famílies d’artesans, amb un petit taller obert al carrer. A tocar de la sinagoga, a l’actual número 23 del carrer de la Força, es trobava el casal familiar dels Falcó, una família de jueus gironins molt extensa, amb diferents branques. Amb càrrecs de responsabilitat dins de l’aljama, ja apareixen esmentats des de 1321. En els avalots de 1391, un dirigent de l’aljama anomenat Jucef Falcó esdevingué el convers Pere de Banyoles. La seva muller Astruga es va convertir i va prendre el nom de Blanca; vídua el 1392, va contraure nou matrimoni amb el convers Ferrer deMontcada.Peròenl’èpocadelesconversionsmassivesalcristianisme, alguns Falcó mantingueren el cognom després de ser batejats: Falcó Bellshom, conseller de l’aljama el 1408, set anys clavari de l’aljama, es batejà vers l’any 1417 i passà a ser anomenat Bernat Falcó. Amb la seva muller, també conversa, i que també es deia Blanca, eren pares de David Falcó, que continuà jueu, mentre quatre fills i dues filles es convertiren al cristianisme.\n7. 7 Ravaya El cognom Ravaya procedia de Castella (Abravalla) i es trobava a Girona, Castelló d’Empúries i altres localitats catalanes. Els gironins Astruc Ravaya i el seu fill Jucef foren molt poderosos entre 1265 i 1282. Jucef Ravaya, batlle de Girona i de Besalú, serví fidelment el rei Pere el Gran i dirigí les seves finances, fins arribar a ostentar l’ofici únic de tresorer reial. Aquesta dedicació feu que hagués de deixar la batllia en mans del seu pare, qui atorgà la carta de població de Palamós el 1277 com a procurador reial. Fins a la seva mort l’any 1280, Astruc ocupà la batllia de Girona com a lloctinent del seu fill Jucef, que morí a Sicília, relativament jove, el desembre de 1282. Mentre van viure, pare i fill sovint implicaven els seus negocis particulars amb les finances de la comunitat jueva de Girona i en disposaven a la seva conveniència. A canvi, la seva intercessió davant del rei permeté que l’aljama de Girona i totes les aljames dels dominis reials obtinguessin privilegis i concessions molt importants, algunes millores organitzatives i una major capacitat per portar una vida segons el dictat de la seva religió. A partir de 1284, es prohibiria als jueus l’exercici de càrrecs públics. La família continuava present a la ciutat temps després, ja que Mossé Ravaya, Salamó Ravaya i el seu fill Abraham foren membres del consell de l’aljama entre 1352 i 1369. Un altre Astruc i Issac Ravaya apareixen en el consell de finals del segle XIV. 7 Caravida Els Caravida foren una família establerta a Girona almenys des del segle XIII, tot i quejaunCaravidafoudesignatbatlledeGironael1192o1196.Seguramentelseu membre més insigne fou Astruc Caravida VI, qui fundà per llegat testamentari una institució benèfica, l’almoina jueva o heqdeix, que funcionava ja a mitjans del segle XIV. Astruc Caravida va tenir tres filles però no se li coneixen fills. El 1332 casà la seva filla Ester amb el savi David Bonjorn de Barri, ric jueu de Cotlliure. La parella tingué un sonat divorci cinc anys més tard; amb tot, és possible que Ester Caravida fos la mare del famós astrònom Jacob ben David Bonjorn de Barri, autor de les taules astronòmiques publicades a Perpinyà el 1361.\n8. 8 Del Portal o Desportal El mestre Mossé Abraham del Portal (ob. 1398), que havia residit a Camprodon el 1370, habitava a Girona a finals de segle. Podria tractar-se del pare d’un metge jueu, Natan Mossé Desportal (ob. 1410), que exercí a Sant Feliu de Guíxols i morí deixant una important biblioteca a càrrec de la seva muller Goig. El mestre Mossé del Portal amb el seu fill Abraham Mossé del Portal apareixen al llistat de candidats per al consell de l’aljama de Girona. El fill era esmentat com un dels cinc jueus més rics de la comunitat de Girona en un document de 1408; l’any 1400 s’estrenà com a regidor i ho fou fins a la seva mort, l’any 1448. El 1459, el metge Bonjuha Abraham del Portal actuà com a nunci o missatger de l’aljama de Girona davant del rei i oferí al monarca un donatiu graciós. El mateix any, Astruc Abraham del Portal, possiblement el seu germà, també seria regidor de l’aljama. Ell mateix apareix entre els creditors que van intentar cobrar els seus préstecs a cristians la primavera de 1492, abans d’abandonar Girona. Aninay Bonet Aninay fou un dels primers secretaris coneguts de l’aljama de Girona, exercí aquest càrrec tres vegades entre 1267 i 1281. Un altre membre de la família fou Adret Aninay, que participà dels enfrontaments interns de la comunitat a finals de segle XIV. El 1391 es trobà reclòs a la torre Gironella després de l’assalt al call. Un altre membre de la família, Astruc Aninay tenia 33 llibres a casa segons l’inventari encarregat pel bisbe el 1415. La seva vídua Vengues apareix esmentada el 1450. Dos germans anomenats Adret Aninay (ob. ca. 1459) i Bondia Aninay apareixen com a consellers de l’aljama el 1444. Durant la segona meitat del segle, un altre Astruc Aninay i el seu germà Lleó Aninay ocuparen càrrecs destacats de l’aljama. Justament Lleó fou un dels darrers dirigents de la comunitat, qui més lluità per aconseguir que es permetés la venda lliure dels béns mobles dels jueus per poder marxar cap a l’exili el 1492.\n9. 9 Casa Caravida Casa Aninay Casa Desportal Casa Ravaya Reconstruccions de Jordi Sagrera\n10. 10 BARCELONA FAMÍLIeS SALTELL-GRACIÀ Barcelona fou la ciutat originària d’una de les famílies de les quals es tenen més dades dins del conjunt de la diàspora dels jueus peninsulars, la dels Saltell-Gracià. Es tractava, en realitat, de dues famílies jueves preeminents molt entrellaçades entre si, arrelades a la Barcelona medieval, tot i que amb ramificacions a Girona i altres poblacions del Principat. Ja apareixen en documents del segle xi, però el seu ascens a l’elit barcelonina es produí entre els segles xiii i xiv com a conseqüència de les seves activitats com a prestadors i de l’entrada a la creixent maquinària administrativa de la monarquia. El seu potencial econòmic també tingué una traducció política i en aquesta època començaren a ocupar freqüentment els òrgans rectors de l’aljama local. Durant el pogrom de 1391, que aniquilà el call de Barcelona, Salomó Gracià aconseguí sobreviure a l’assalt juntament amb el seu fill Saltell. Aquests, després d’alguns problemes amb la inquisició, iniciaren la diàspora familiar. Primer es traslladaren a Constantinoble, on els seus descendents seguiren la tradició familiar de regir els designis de la comunitat jueva a la qual pertanyien. Al segle xvi, però, emigraren cap a Creta i, un cop allà, els Saltell (llavors anomenats Xaltiel-Hen) estan documentats com els que lideren, una vegada més, la comunitat local tant en el camp religiós com en el dels negocis. De la seva estada a l’illa, en quedà una bonica empremta: l’Hagadà Saltellus (o Brother Haggadah), un preciós llibre il·luminat de producció catalana de finals del segle xiv, propietat d’un Xaltiel cretenc del segle xvi i avui dia custodiat al British Museum. Els Xaltiel emigraren de nou, aquest cop cap a Itàlia, quan els otomans prengueren Creta a finals del segle xvii. Llavors, la família se separà en tres grans branques. La primera prengué el nom vernacle de la família, Gracià (o Grazziani), amb el temps es tornà a bifurcar i alguns es dirigiren cap a l’est, mentre que d’altres es quedaren a Itàlia, on molts acabaren assimilant-se. La segona gran branca es dirigí cap al nord d’Àfrica i donà lloc als Chaltiel. La tercera, la més fecunda, es dirigí al nord d’Europa a principis del xviii. Arribaren a Anglaterra, on alguns s’assentaren, fins al\n11. 11 dia d’avui, mentre que d’altres marxaren cap a Amsterdam, Hamburg i el continent americà en diversos moments de la història. Moltes d’aquestes famílies, desgraciadament, patiren l’horror de l’Holocaust. El nombre de morts documentats és aclaparador: 162 als Països Baixos, 63 a Grècia, 54 a França, 6 a Itàlia i 5 a Alemanya; 262 en total. Queden aquí les xifres per a vergonya de la humanitat. Actualment, algunes persones d’aquesta extensa família (es diguin Saltiel, Shaltiel, Shealtiel o Chaltiel) estan fent un gran treball per investigar i connectar les diverses branques escampades pel món. El 2003 ja es tenia constància de 680 nuclis familiars repartits per 26 països. Això suposa un llinatge, o més ben dit, una tribu d’unes 3.000 persones. La majoria es troben als Estats Units i a França, però també existeixen nuclis importants a Israel, Holanda, el Regne Unit i, en general, podem dir que hi ha representació familiar a tots els continents. Tot i la dispersió, tenen una immensa consciència col·lectiva i estan sorprenentment organitzats. Disposen de lloc web, publiquen una revista amb notícies sobre la família i periòdicament celebren trobades multitudinàries. El món no és un lloc prou gran, ni el pas dels anys suficient, per separar una família que desitgi estar unida. Els Saltell ens n’ofereixen un exemple commovedor. altres personatges destacats •\tIsaac ben Rovén, el Barceloní, talmudista i poeta (n. 1043) •\tJusef ben Meïr ibn Zabarra, metge i poeta, (n. ca. 1140) •\tAstruc i Jafudà Bonsenyor, metges reials, escrivent i traductor (s. xii–xiii) •\tSalomó ben Abraham ben Adret, talmudista i financer (1235–1300) •\tHasdai Cresques, savi (ca. 1340–p. 1398) •\tNissim ben Rovén, el Gironí, metge i rabí (ca. 1310–ca. 1375)\n12. 12 castelló d’empúries perfet bonsenyor La família Bonsenyor fou una de les més influents de la comunitat jueva de Castelló, com demostren les repetides aparicions de diferents membres en les llistes de secretaris de l’aljama a partir de mitjan segle xiv. Aquests són Isaac, Mahir i Perfet, els quals sumaren, entre tots tres, fins a 31 designacions com a secretaris de la comunitat. El càrrec de secretari era una de les màximes autoritats de l’aljama i gaudien d’una important distinció. Tot i ser una família de pes a la comunitat castellonina, no trobem gaires referències sobre els Bonsenyor més enllà de les actes del consell de l’aljama i algun altre moment puntual, com la compravenda d’algun seient de la sinagoga. Però la convocatòria de la disputa de Tortosa (1413–1414) marcarà la vida dels Bonsenyor. Perfet, rabí i talmudista, fou convocat a la disputa per Benet XIII d’Avinyó, el Papa Luna, al capdavant de la delegació jueva de la vila. En un moment delicat per a la comunitat de Castelló d’Empúries, arran dels conflictes per la propietat del comtat entre el noble Bernat Senesterra i la ciutat de Barcelona, la convocatòria de la disputa suposà un gran perill per a la integritat de l’aljama i agreujà la responsabilitat que suposava això per als delegats. Perfet Bonsenyor fou elegit pel mateix papa, atès que era un home respectat dins de la comunitat. Benet XIII d’Avinyó pensava que si aconseguia convertir els personatges amb més autoritat moral de les aljames, la resta de jueus seguirien el seu exemple. Així, la disputa s’inicià el 7 de febrer de 1413, i ràpidament mostrà la voluntat adoctrinadora del presumpte debat. El papa ho disposà tot per aconseguir una victòria que esclafés la defensa del posicionament jueu, de manera que el debat no s’estructurà entorn d’un intercanvi d’arguments, sinó encarat a instruir els jueus sobre el cristianisme, per tal que declaressin públicament que seguien unes creences errònies i optessin per la conversió. Quatre mesos després, el 23 de juny del mateix any, la delegació castellonina decidí abandonar la disputa sense el permís papal. Els motius eren obvis: no es tractava d’un debat, allò era un autèntic parany, ja que la condició del pontífex per poder abandonar la ciutat era que els jueus haguessin\n13. 13 altres personatges destacats •\tJaffia Ravalla (Revalla), terratinent, prestador, secretari de l’aljama (s. xiii–xiv) •\tRovén Samuel, dirigent polític de l’aljama (s. xiv–xv) reconegut el seu error, és a dir, renegar del judaisme i convertir-se a la fe cristiana. El novembre del mateix any, Benet XIII ordenà a la delegació de Perfet tornar a presentar-se davant d’ell, aquest cop a Peníscola. Se’ls acusava d’injúries cap al cristianisme. Tot i que no ens consta en cap document que el rabí assistís de nou a la disputa, ho donem per fet, ja que tampoc hem trobat cap referència a una nova reclamació del Papa Luna. Perfet Bonsenyor traspassà uns anys després, a finals del 1417, havent mantingut sempre la seva convicció religiosa però, de ben segur, afligit pel gran cop que rebé la fe jueva al llarg d’aquells anys: l’efecte de les lleis antijueves de 1415 empenyé uns tres mil jueus residents a la Corona d’Aragó a convertir-se, inclosos molts castellonins i tota la seva família.\n14. 14 Tortosa MENAHEM BEN JACOB IBN SARUQ Tortosa, l’antiga Tortosa de la làpida trilingüe de la jove Meliosa, la llunyana Tortosa de l’atrevit viatger Abraham ibn Jacob, la rica Tortosa dels financers de Jaume el Conqueridor i Pere el Gran, la trista Tortosa de la suposada disputa teològica, l’enyorada Tortosa dels exiliats forçats que, segons la tradició, continuaven guardant les claus de les antigues cases del call generacions més tard. Aquesta Tortosa veié néixer, al segle x i encara sota domini musulmà, el famós gramàtic i poeta Menahem ben Jacob ibn Saruq, autor de la primera obra lingüística hebrea de la península, el cèlebre Mahberet. Menahem nasqué a Tortosa, però es traslladà a Còrdova quan encara era jove, i allí rebé la protecció i mecenatge d’Isaac ibn Xaprut i del seu fill, Hasday ibn Xaprut, un destacadíssim diplomàtic de la cort califal dels omeies. Es diu que fou Isaac qui animà Menahem a compilar el seu Mahberet però, durant l’elaboració, patró i secretari tingueren fortes desavinences. Algunes teories ho atribueixen al fet que Menahem fou acusat de caraisme, un corrent jueu considerat sectari que rebutja les tradicions orals rabíniques recollides al Talmud i tan sols admet com a vàlids els textos de les Sagrades Escriptures. En qualsevol cas, per culpa d’això, Menahem s’hagué de refugiar en la seva Tortosa natal i, des d’allí, escrigué una commovedora carta de queixa a Hasday, considerada una joiadel’estilepistolar.Estractad’unacartapoèticaplenadelamentacions d’inequívoques ressonàncies bíbliques, molt properes en el rerefons i en les formes als clamors de Job. En el gènere poètic, també cal destacar la mítica carta en vers que el gabinet de Hasday ibn Xaprut envià al rei dels khàzars, un poble situat entre els mars Negre i Caspi que s’havia convertit al judaisme. Ara bé, la principal contribució de Menahem fou en el camp de la gramàtica i la lexicografia. El seu Mahberet és el primer diccionari del lèxic bíblic en hebreu. Per primera vegada s’agruparen les paraules segons l’arrel i es col·locaren alfabèticament, i assenyalava diversos matisos i accepcions de cada paraula, tot documentant-les amb cites de textos bíblics. Aquesta obra representà una base sòlida per a les elucubracions\n15. 15 altres personatges destacats •\tAbraham ben Jacob de Tortosa, viatger (s. x) •\tXem-Tov ben Isaac, metge (1196–p. 1258) •\tSalomó ben Reuben Bonafed, rabí i poeta (s. xiv–xv) filològiques posteriors. A més, en ser escrita en hebreu, pogué ser llegida per jueus d’altres països i tingué una gran influència, especialment a França. Poc després que es donés a conèixer la seva obra, fou atacat per un altre especialista en aquest camp del saber, Dunas ben Labrat, home culte format a Orient, criat a Còrdova pel mateix Hasday ibn Xaprut. Dunas escrigué les Teixubot (Respostes) que eren una crítica sistemàtica a quasi 200 termes definits per Menahem. Fins i tot sostingué que el Mahberet podria ser considerat un diccionari herètic i, probablement, fou qui llançà l’acusació que Menahem era caraïta. Menahem no respongué als atacs de Dunas ben Labrat, però sí que ho feren alguns dels seus deixebles. Un d’ells era Isaac ibn Gikatilla, que posteriorment seria el mestre de Jonàs ibn Janah, el major filòleg i gramàtic jueu medieval. Així doncs, tot i anar a contracorrent en diverses ocasions, Menahem ibn Saruq, gramàtic «autodidacte i de províncies», criat al call tortosí, deixà un llegat molt fèrtil en la cultura hebrea del seu temps. Un llegat que mereix ser rescatat de l’oblit.\n16. 16 Besalú FAMíLIA DES CASTLAR La família Des Castlar és considerada la família jueva més preponderant i il·lustre de la comtal vila de Besalú; un autèntic llinatge de metges. Arribaren a Besalú abans del 2 de març de 1315, procedents de Perpinyà, encara que tenim constància de metges de la família que ja exercien mig segleabansaNarbonailamateixaPerpinyà.Elprimeraestablir-sealavila fou Abraham des Castlar, el metge més reconegut de la família, gràcies als seus tractats de medicina sobre les febres, la pesta i les sagnies i pels seus serveis a la cort durant el regnat d’Alfons el Benigne i el de Pere el Cerimoniós. Cuidà l’infant Pere durant una greu malaltia que aquest patí, treball pel qual rebé el privilegi de ser alliberat del pagament de qualsevol impost. La seva fama era tal que, tot i viure a Besalú, nobles i jueus de llocs allunyats com Barcelona reclamaven els seus serveis. Com molts altres jueus del període, la majoria dels membres de la família exercien l’activitat complementària del comerç de draps, com indiquen els debitoris confessats en diverses ocasions pel mateix Abraham i el seu nét David. Elfilld’aquestúltimibesnétdelmestreAbraham,Jaacel,fouquiaconseguí l’enllaç matrimonial l’1 de febrer de 1359 amb Astruga, filla de Bonjuha Benvenist. Això suposà la unió amb una de les famílies més pròsperes de la vila, els Benvenist, tal com demostra el dot que fixà Bonjuha Benvenist per a la seva filla: 4.000 sous, una autèntica fortuna. Jaacel des Castlar també era metge, encara que no tenia el renom que aconseguíelseubesavi.ResidíquasitotalasevavidaaBesalú,peròal’inici del segle xv es traslladà a Castelló d’Empúries, on visqué, almenys, entre 1401 i 1405, any en què comprà un seient a la sinagoga empordanesa. El seu únic fill ja havia mort aleshores i deixà només quatre filles. Això fa que a partir d’aquí perdem la pista a la família, ja que el cognom Des Castlar desapareix. El mateix Jaacel es convertí al cristianisme entre 1416 i 1417, amb el nom de Gabriel de Perarnau. Tot i convertir-se, seguí vivint amb la seva família jueva i exercint de metge a Besalú, on morí el 1423.\n17. 17 Altres famílies destacades •\tBonastruc, comerciants i prestadors (1332–1414) •\tBenvenist, prestadors, procuradors, comerciants i terratinents (1324–1396) A causa de la desaparició del cognom és d’extremada dificultat seguir els passos dels descendents dels Des Castlar. Tot i això, tenint presents els estrets llaços que els unien a famílies de les comunitats de Castelló d’Empúries, Perpinyà, Puigcerdà i la mateixa Besalú, podem determinar que si no es convertiren al cristianisme, molt probablement seguiren els passos de la majoria de jueus de les terres gironines, cap al sud de França i després cap a Itàlia, Salònica o Turquia.\n18. 18 Palma de mallorca Família cresques Els jueus mallorquins destacaren pels seus extraordinaris coneixements en matemàtiques, cartografia i per l’elaboració d’instruments nàutics i cartes de navegació. El seu renom era tan estès que les monarquies de tot Europa sospiraven per adquirir mapes i cartes elaborats a l’illa i els reis aragonesos no n’eren pas una excepció. Va ser durant el regnat de Pere el Cerimoniós i el dels seus fills Joan i Martí que visqueren els cartògrafs Cresques Abraham i Jafudà Cresques, pare i fill al servei i sota la protecció de la corona. Es creu que eren descendents de jueus catalans que es traslladaren a Mallorca un cop aquesta fou conquerida per Jaume I. La família ja tenia una bona posició social a l’illa abans del naixement d’Abraham: Ferrer Cresques fou un metge molt reconegut a l’illa a la primera meitat del segle xiv i uns anys més tard Vidal Cresques fou secretari de l’aljama de la ciutat. El nét de Vidal, Cresques Abraham, fou el primer cartògraf de la família, tingut en gran consideració pel rei Pere. Aquest li concedí el títol de familiar reial, a ell i al seu fill Jafudà, distinció que ens indica un gran respecte i estima per part del rei. La seva gran obra fou l’Atles Català, un mapa del món conegut únic en el seu moment, bellament decorat. Fou un regal de l’infant Joan, duc de Girona, al nou rei Carles VI de França, elaborat per Abraham entre 1376 i 1381, molt probablement amb l’ajuda de Jafudà. Cresques Abraham morí el 1387, el mateix any que el rei Pere, però la producció de cartes nàutiques no s’aturà, ja que el successor al tron, Joan I, seguí fent importants comandes a Jafudà. Després dels pogroms de 1391, Jafudà es convertí al cristianisme i adoptà el nom de Jaume Ribes, i es traslladà a viure a Barcelona el 1394. Tot i aquests canvis, la relació entre el mallorquí i Joan el Caçador no es trencà. De fet tenim constància que seguí la seva tasca d’elaboració de cartes nàutiques per al rei i, per altra banda, el mateix Joan I lliurà al cartògraf documents de privilegis, concessions i llicències perquè pogués dur a terme els seus encàrrecs amb la major celeritat.\n19. 19 altres personatges destacats •\tSimó ben Zemah Duran, autoritat rabínica, filòsof i científic (1361–1444) •\tJafudà Lleó ben Mosconi, metge (1328–p. 1370) •\tJonà Desmaestre, talmudista i astrònom (2a meitat s. xiv) •\tIsaac Nifoci, astrònom i metge (2a meitat s. xiv) A la mort de Joan, Jaume Ribes no tornà a rebre cap més encàrrec de la corona. Per aquelles dates, el 1399, el cartògraf començà a treballar per al comerciant de perles florentí Baldassare Ubriachi, que li encarregà l’elaboració d’un mapamundi que serviria d’exemple per al cartògraf genovès Francesco Beccà, que tenia al seu torn l’encàrrec de fer una llista de mapes per al comerciant Ubriachi. Alguns investigadors han identificat Jafudà com el mestre Jacome de Mallorca, que treballà com a cartògraf del rei de Portugal Enric el Navegantdurantladècadade1420.Arabé,algunsexpertshandemostrat recentment que aquesta hipòtesi és inviable ja que sembla que morí abans de 1410. Així doncs, el més probable és que Jaume Ribes i la seva família es quedessin a Barcelona, ciutat on moriria sense descendència coneguda,fet que posapuntfinalala nissagad’extraordinaris cartògrafs.\n20. Patronat Call de Girona Direcció: Assumpció Hosta Museu d’Història dels Jueus Direcció: Sílvia Planas Comissariat: Assumpció Hosta Documentació: Lídia Donat, Marc Francesch i Xavier Marcó Disseny i producció: Mostra Comunicació Multimèdia: Vidicam i Fluido. Digital experiences Traduccions: Neus Casellas, Lídia Donat, Ariane Roura i Daniel Sherr Equip tècnic (muntatge, comunicació, difusió): Neus Casellas, Mireia Compte, Lídia Donat, Marc Francesch, Núria Heras, Anna López, Sandra Sánchez i Cristina Taberner Amb la col·laboració de: Ajuntament de Barcelona, Ajuntament de Besalú, Ajuntament de Castelló d’Empúries, Ajuntament de Palma, Ajuntament de Tortosa i Red de Juderías de España-Caminos de Sefarad Fotografia:PatronatCalldeGirona(AniolResclosa)·DLGI981-2016\nBARCELONA MUSEOS 31 - MUSEU DE SANTA MÓNICA


Parròquia de Sant Miquel Arcàngel - BATEA (CATALUNYA)\nAltitud: 382 metres.\nEsglésia del segle XVIII, barroca per fora i neoclàssica a l'interior. Consta de tres naus de cinc trams, un d'ells com a transsepte. Totes estan cobertes amb voltes de llunetes i sostingudes per quatre grans pilars quadrats amb doble capitell; al creuer s'hi aixeca una cúpula semiesfèrica incorporada en un cimbori octagonal de murs de maó vist. La capçalera és recta però el presbiteri semicircular. La capella del Santíssim, proper al presbiteri, destaca per la seva cúpula dins d'un cimbori octagonal de maó vist i per la portalada de pedra amb marc de cassetons i amb columnes que flanquegen els muntants. El cancell és digníssim. No té cor. Els murs laterals i el posterior estan arrebossats i queden de color grisenc clar; el sòcol i les cantoneres són de carreus mitjans ben escairats.\nEl frontis té obertes tres portalades en arc de mig punt acanalat; cadascuna es troba davant d'una de les naus; les laterals estan emmarcades per pilastres toscanes adossades als muntants i la principal, situada al centre, amb fines columnes corínties exemptes sobre pedestals i amb pilastres estriades amb capitells compostos que flanquegen els brancals, un entaulament decorat amb una bella cartel·la i, al damunt, una fornícula flanquejada per columnes salomòniques, pilastres i, més amunt, un escut heràldic i un òcul motllurat i atrompetat. Les altres dues portalades tenen entaulament i fornícula buida. Quatre pilastres toscanes recorren el frontis de dalt a baix dividint-lo en tres zones; els caires presenten formes arrodonides. Un gran frontó triangular motllurat corona tot el frontis amb un petit òcul quadrilobulat al centre del timpà i una gran imatge del patró al damunt del vèrtex central. Tot el mur mostra un parament de carreus mitjans ben escairats de pedra d'un color groguenc tirant a daurat; destaca per la seva harmonia amb tot el conjunt.\nDimensions interiors: 46'18 x 8'47 x 16'80 metres respectivament de llargada, amplada i alçada; l'amplada total de les tres naus arriba als 24'71 metres; la cúpula al creuer sobre tambor circular fa 26'40 metres d'alçada, i el transsepte en fa 23'98 x 8'45 x 16'75. Per l'exterior la façana té una amplada de 30 metres i el mur lateral té una llargada de 48.\nGuarda dos retaules barrocs i una pica baptismal igualment barroca.\nArquitecte: mestre d'obres Francesc Melet i Ayat de Tortosa, segle XVIII.\nCampanar neoclàssic amb un primer alt cos de planta quadrada (4'50 x 4'50 m); una destacada motllura el separa d'un segon de planta octagonal amb pilastres de capitell compost als caires al damunt de les quals hi ha disposat un entaulament clàssic. Està coronat per una cornisa motllurada i un terrat amb balustrada. La cel·la queda oberta amb vuit alts finestrals d'arc de mig punt amb bordó sobre senzilles impostes, un a cada costat; hi pengen campanes. Els seus murs tenen paraments de carreus ben escairats que fan joc amb els de la façana. Unes motllures decoren els murs, dues a la base del segon cos i una tercera, composta, a sota dels finestrals. Davall d'un rellotge de sol hi figura la data de 1778.\nSituació: adossat al mur lateral de tramuntana fent angle al nord-oest del frontis encarat més o menys cap a ponent.\nAlçada: 38'39 metres.


Imatges i instants: Les bestioles\nTot i no ser l'objectiu principal del viatge aquelles bestioles que es varen posar a tir varen ser retratades. Segurament les més freqüents per ser les més comuns no les tinc fotografiades: cornelles, garses, gavines...\nAquest recull és d'aquelles bestioles, especialment ocells, que no són tan fàcils de trobar.\nEm va sorprendre la quantitat d'animalons que són capaços de sobreviure a un hivern per aquelles contrades. El fet que el mar no es glace, segurament contribueix en bona mesura a que això siga així, ja que el subministrament d'aliment està garantit.\nVàrem veure un grapat i molt aprop de Tromso. Les vàrem tenir a tocar i es varen deixar retratar a plaer.\nVàrem veure grups bastant nombrosos, amb el seu "look" tan peculiar.\nPer tres vegades que vàrem visitar aquella localització, per tres vegades que els hi vàrem trobar allà. Un grup d'uns 10 exemplars, jugant amb les fortes onades.\nTant del gros com de l'emplomallat sí que es poden trobar en abundància\nNomés vaig poder observar un exemplar i de lluny.\nTambé present en abundància. Sempre esmunyedís i poruc.\nAquesta família completa vagava tranquilament pel fons del fiord, gaudint de la tèbia escalfor del Sol Àrtic.\nEn vàrem trobar bastants exemplars, alguns de domèstics i altres d'origen dubtós.\nBastant fàcil de veure. Un dia vàrem presenciar un vol amb uns 6-7 exemplars festejant i interactuant entre ells (i elles) de manera espectacular. Crits, vols en parella, acrobàcies. L'espectacle va ser realment corprenedor i, malgrat que volaven molt alts, el vàrem gaudir amb intensitat. Finalment, i com a cirereta del pastís, vàrem albirar un exemplar posat, a escassos metres del cotxe, que durant uns instants es va deixar fotografiar.\nPublicat per Josep Balaguer (Pepet) a 11:32\nEtiquetes de comentaris: mar, noruega, ocells\nEduard Marquès 9 d’abril de 2019, a les 15:47\nLa del pigarg en vol m,encanta i no dir la que obre l,entrada. Una abraçada\nJosep Balaguer (Pepet) 11 d’abril de 2019, a les 16:12\nVa ser tot un espectacle veure aquelles acrobàcies i els crits que feien. Un dels moments estrella


Soufian Oumrim Benichou, representant de l’entitat QUERALT CASALS\nArtés | 20·05·22 | 20:30 | Actualitzat a les 20:31\nL’Associació Islàmica d’Artés lamenta que la pressió veïnal els hagi obligat a renunciar a la compra d’un local del carrer Claudi Sala de la localitat bagenca on tenien previst ubicar un centre cultural i educatiu. L’entitat denuncia que després d’arribar a un acord amb el propietari de l’edifici, un fons d’inversió estranger, han hagut de renunciar a la compra per l’oposició que hi han mostrat veïns de la zona. L’associació lamenta que els opositors no hagin volgut dialogar amb ells i no els hagin donat l’oportunitat d’explicar el projecte i, en canvi, hagin optat per fer comentaris fora de lloc i nombroses queixes, com una recollida de firmes, «que només porten odi».\nLa comunitat islàmica d’Artés, que disposa d’un petit local de lloguer al carrer de la Barquera, estava buscant un edifici on dur a terme les activitats per «promoure la cultura àrab-islàmica, l’aprenentatge de l’idioma i un espai lliure per resar, on seria benvinguda qualsevol persona interessada». Segons ha explicat el representant de l’Associació Islàmica d’Artés, Soufian Oumrim Benichou, l’entitat va trobar un edifici que s’adequava a les seves necessitats a la zona dels carrers Raval i Claudi Sala, en un extrem del municipi. Explica que després de verificar «que no hi havia cap problema legislatiu, tècnic o de seguretat» van arribar a un acord de compra amb la propietat, però quan els veïns se’n van assabentar s’hi van mostrar contraris amb accions com «una recollida de firmes».\nL’entitat va fer marxa enrere «per evitar el conflicte» davant una actitud que consideren «classista, racista i discriminatòria». Tot i això, no volen que la renúncia «se celebri com una victòria» dels qui s’hi han oposat, «sinó com una vergonya», apunta Oumrim Benichou. Lamenta, a més, que els veïns «s’hi van posar en contra sense mostrar cap interès, ni saber el que hi volíem fer, un centre cívic i cultural».\nL’associació no entén l'oposició que ha generat la compra del local i lamenta que s’hagin trobat «negats de qualsevol conversació possible». Consideren que es tracta «d’una lluita obsoleta en ple segle XXI, en un moment que ens hauríem d’agermanar, més que buscar crispacions en la societat». Oumrim Benichou hi afegeix que «pot ser que no hi estiguin d’acord, però almenys s’ha de poder parlar i intentar entendre el que vol l’altre part». Per tot plegat, consideren que el que ha passat «és una vergonya» i que si han renunciat a tirar endavant el projecte del centre cultural ha estat «pel bé del poble i de la convivència entre tots» perquè «la nostra idea és fer poble, no perjudicar-lo».\nL’associació ha volgut agrair el suport de l’Ajuntament d’Artés que ha intentat fer d’intermediari entre les dues parts. Finalment, l’Associació islàmica ha optat per renunciar al local i buscar una alternativa. En aquests moments, està gestionant la compra d’un altre equipament on poder desenvolupar les seves activitats i confia que no es tornin a repetir el fets.


L'Ajuntament renova els rentapeus de les platges de Sitges\nEls nous rentapeus són d'alumini i estan dissenyats per permetre el rentat amb més comoditat. La substitució es farà al llarg d’aquesta temporada i la següent. L’actuació contempla també la incorporació de bancs nous.\nL'Ajuntament de Sitges ha iniciat aquests dies la renovació d’una trentena de rentapeus a les platges urbanes del municipi. Els treballs, que s'aniran fent progressivament al llarg d’aquesta temporada i la següent, s’emmarquen en el pla de treball per a la posada a punt del mobiliari urbà que es fa per a l'inici de la temporada de bany.\nLa regidora de Promoció Econòmica, Turisme i Platges, Aurora Carbonell, ha explicat que el nou mobiliari “millorarà l’eficiència dels rentapeus d’obra que hi havia fins ara” i ha manifestat que amb aquesta actuació “els nous rentapeus permetran un ús molt més correcte i còmode per als usuaris de les platges”.\nEls nous rentapeus són d'alumini, tenen un metre d'alçada i estan dissenyats per permetre el rentat dels peus amb més comoditat. Aquests són més eficients per al consum de l’aigua i estan muntats sobre una tarima de fusta que canalitza l'aigua residual cap la xarxa general.\nEl canvi dels rentapeus es fa es paral·lel a la col·locació d'una trentena de bancs nous que acabaran de completar l'àrea de rentat de la sorra de les platges urbanes. També es renoven 3 dutxes, una de les quals a la platja de la Barra incorpora un seient per a persones amb mobilitat reduïda. D’aquesta manera, la regidora subratlla que “les àrees de rentat a les platges quedaran més adaptades als paràmetres d’accessibilitat”.


Infantils guanyen a Sel Vilanova | Club Rugby Tarragona\nInfantils guanyen a Sel Vilanova\nAhir dissabte 31 de gener els S16 del Rugby Tarragona es traslladaren a Vilanova per jugar amb l’equip local el partit corresponent a la segona jornada de la lliga de Segona Catalana; amb només 13 jugadors els Voltors van lluitar de valent emportant-se la victòria. Ens ho explica a la seva crònica David Garcia:\n“Si entre els jugadors i els entrenadors dels Voltors infantils hi havia supersticiosos, a aquest pas, pocs en deuen quedar ja. Novament teníem només tretze jugadors, i novament aquest número ens ha portat fortuna. Es dóna la paradoxa que l’equip està creixent amb la incorporació de nous nois, però en els partits oficials no acabem d’aconseguir un quinze complet. Aquesta circumstància, però, li aporta als nostres esforçats nois la possibilitat (o la necessitat) de créixer més de pressa com a rugbiers, perquè, cal dir-ho, no s’arruguen davant la superioritat rival. I tampoc ho van fer aquesta vegada en la seva visita a Vilanova.\nEn el conjunt local semblava escassejar tonatge, el que podria compensar el fet de ser dos més al camp, però han sabut posar en el partit una agressivitat a la qual els nostres no estan acostumats. Un cop més, la inferioritat numèrica feia vital intentar adquirir una renda suficient en la primera meitat per poder afrontar amb garanties una inevitable baixada física dels liles en la segona. I així va ser: dues marques en els primers deu minuts suposaven tota una declaració d’intencions.\nPerò el partit va començar a posar-se tens per moments per algunes accions dels jugadors no sancionades per l’àrbitre, i els tarragonins van començar a veure reduït el seu avantatge. Gràcies a un error propi, amb la intercepció d’un passi desencertat, el SEL aconseguia el seu primer assaig i, pitjor encara, es venia amunt, anotant-ne un altre i deixant el marcador al descans en un 10-15, amb tot encara per decidir, i amb la recuperació dels blaus fent presagiar moments de perill en el segon temps si els nostres no tornaven a centrar-se.\nI van començar els següents 35 minuts amb un nou assaig per als Voltors, de manera que deixaven clar que, malgrat tot, seguien mentalment ficats en el partit. I encara millor: l’esperada baixada física no es va produir. Amb aquesta entrega física i mental, els “tretze magnífics” van aconseguir ampliar el seu avantatge fins a gaudir d’un final de partit relativament tranquil en el que la tensió va semblar traslladar-se del terreny de joc a les banquetes.\nAmb aquesta victòria podem estar molt satisfets, ja que s’ha donat en unes condicions molt desfavorables, no ja per la inferioritat numèrica, sinó també per la tensió generada entre els jugadors, en la qual no es pot dir que els nostres sub-16 estiguin còmodes. Ha estat un partit en el que els nois han mostrat gran maduresa i també han demostrat estar físicament un punt per sobre d’altres equips. Algú s’imagina on arribaria l’equip si hi hagués 19 efectius a punt per jugar?”


El Madrid celebra el gol de Casemiro\nEl Madrid ha guanyat al Nou San Mamés gràcies a un gol de Benzema i un altre de Casemiro, els millors del Madrid a terres basques. El Madrid ha superat la insistència de l’Athletic amb potència, velocitat i definició i s’emporta els tres punts del feu més complicat que li quedava per visitar.\nEl Reial Madrid s’ha avançat al minut 24 amb una jugada de pim-pam-pum de fira. Casemiro ha posat una pilota llarga i seca a Cristiano des de la zona medul·lar, el portuguès ha habilitat Benzema, que amb plasticitat i controlant els tempos de la cursa, ha creuat la bola davant la sortida de Kepa.\nAbans ho havia intentat l’Athletic, insistent però erràtic de cara a porteria. Aquest ha estat el principal problema dels lleons, la manca d’encert i punteria, motiu principal pel qual han deixat escapar els tres punts de l’imponent San Mamés.\nLekue, Willians i Raúl García no han aprofitat les opcions que han tingut a l’inici del partit i, després d’un avís de Cristiano (gol ben anul·lat per fora de joc) el conjunt s’ha avançat gràcies al gol de Benzema. Els de Valverde han remat a contracorrent gran part del partit. Willians, un jugador exuberant en les formes però vulgar en el contingut, ha malbaratat totes les opcions ofensives del seu equip.\nAl minut 65, Aduriz, empenyent amb el cap una cessió de Raúl García, ha empatat el partit i ha fet esclatar San Mamés. Semblava que l’Athletic tenia el cap del Madrid però només tres minuts després Casemiro, sol a la frontal de la petita, ha rematat un corner amb total comoditat.


Nordic Walking Girona: de juny 2017\nTic-tac, tic-tac... comença el compte enrera pel nostre primer viatge d'aquest estiu...\nPublicat per nordic walking girona a 10:40:00\nPosa't guap@ i suma't al repte!!!\nAmb ganes de posar-te guap@? Aquest dissabte talla't els cabells o pentina't en benefici a l'Oncotrail 2017. Truca al 632 032 240 i suma't al repte!!! Tots els diners recollits es destinaran íntegrament a la Fundació Oncolliga de Girona, a través de l'Oncotrail.\nPublicat per nordic walking girona a 11:45:00\nAmb el solstici d’estiu arriba la nit de Sant Joan, la nit més curta i màgica de l'any amb el foc com a protagonista. Des de Nordic Walking Girona us desitgem una feliç revetlla, amb seny i salut!!!\nPublicat per nordic walking girona a 11:34:00\nA Nordic Walking Girona som solidaris, i com cada any, quan arriba el mes de juny, col.laborem amb la Fundació Banc dels Aliments de les Comarques de Girona, dins la campanya "la fam no fa vacances", donant 1€ per cada soci de Nordic Walking Girona. Aquest matí, hem fet l'ingrés!!!\nPosem punt i final al tercera temporada de sortides de marxa nòrdica entre setmana!!! Des de Nordic Walking Girona volem donar les gràcies a tots/es els que setmana rera setmana heu caminat al nostre costat. Moltes gràcies per la confiança i mooltes gràcies per tots els quilòmetres i moments compartits!!! Sou genials!!!\nPublicat per nordic walking girona a 15:20:00\nDes de Nordic Walking Girona et fem tres propostes ben refrescants i solidàries!!! Informació i inscripcions a: info@nordicwalking-girona.com\nPublicat per nordic walking girona a 16:26:00\nCB Banyoles, un club amb molta marxa!!!\nParticipant en la cloenda de la temporada esportiva del Club Basquet Banyoles, amb una taller d'iniciació a la marxa nòrdica al voltant de l'estany més gran de Catalunya. Moltes gràcies per la confiança!!!\nPublicat per nordic walking girona a 15:05:00\nDe marxa fins als Àngels!!!\nÚltima sortida de marxa nòrdica, de la temporada, per la Vall de Sant Daniel, pujant al Santuari de la Mare de Déu dels Àngels, on hem carregat forces amb un bon esmorzar de pagès, acompanyat de la tradicional coca d'Ermessenda, una recepta milenaria. Moltes gràcies a tots/e els que ens heu acompanyat i sobretot als que ens han preparat l'esmorzar!!! Gràcies Eduard i Bruna!!!\nPublicat per nordic walking girona a 14:41:00\nComencem el cap de setmana amb mooolta marxa i solidaritat, caminant sota la llum de la lluna en benefici a l'Oncotrail 2017. Moltes gràcies a tots/es els que vau venir!!! Sou mooolt bona gent!!!\nPropera marxa solidària: dissabte 17 de juny, a les 20h a Banyoles per caminar al voltant de l'estany. Inscripcions a: info@nordicwalking-girona.com\nSuma't al repte!!!\nPer segon any consecutiu, Nordic Walking Girona juntament amb el Restaurant Bescuit, participarem amb dos equips a l'Oncotraill, un repte solidari de 100km en benefici a la Fundacio Oncolliga Girona.\nSi vols ajudar-nos a sumar, vine de marxa amb nosaltres aquest divendres 9 de juny. Pujarem al Castell de Sant Miquel caminant sota la llum de la lluna.\nPunt de trobada: 20h des del CREC, Vall de Sant Daniel.\nPreu: 10€ persona. Tots els diners recollits aniran destinats íntegrament a l'Oncotrail 2017.\nQuè cal portar: aigua, paravent i frontal.\nPublicat per nordic walking girona a 15:06:00\n2a trobada de marxa nòrdica a Albi, França\nFantàstic cap de setmana de marxa nòrdica per la ciutat francesa d'Albi a ritme de "buggi buggi". Des de Nordic Walking Girona volem felicitar als nostres amics del Club Marche Nordique Albi per l'excel.lent organització!!! Un cop més, ens hem sentir com a casa!!!\nDesprés d'un bon escalfament, marxa nòrdica pels carrers i entorn d'Albi\n2n dia. Avui, marxa nòrdica entre vinyes\nEncetem la tercera jornada. Avui ruta seguint el riu Tarn.\nPublicat per nordic walking girona a 14:50:00


Skoda rapid: Honestedat i sentit pràctic\nFiable, ampli i molt econòmic en relació al consum. La nova berlina compacta dels txecs ofereix una relació qualitat-preu impecable adreçada a aquells que busquen sobrietat estètica, espai a l'interior i una franca eficiència mecànica.\nHa estat el primer model a incorporar la nova estètica d’Skoda desenvolupada a partir dels concepts Vision D i Mission L. Un reguitzell de línies simples i netes sense gaire filigranes però amb un resultat ben plausible. L’Skoda Rapid és una berlina compacte de 4,48 metres de llarg d’estampa moderna que potencia els seus trets horitzontals per refermar l’amplada i cedeix tot el protagonisme a l’engraellat. Aquest element presenta dinou llistons verticals emmarcats per un anell cromat a partir del qual les òptiques s’allargàssen i els antiboira es resitúen per acompanyar les entrades d’aire. La silueta del Rapid imita les formes bàsiques dels tres volums però, a la pràctica, som davant d’un auto de dos amb un nervi que en perfila la cintura fins arribar al maleter. A la cua, els típics grups òptics en forma de “C” reblen una proposta amb una de les boques de càrrega més generoses i accessibles del segment. Competidor del Chevrolet Cruze de quatre portes, el Citroën C-Elysée, el Fiat Linea o el Renault Fluence, té en el pràctic un dels seus principals arguments. Fa servir la plataforma del Fabia, l’Ibiza i el Polo però amb una distància d’eixos superior. Una distribució que li n’afavoreix l’estabilitat el converteix en una de les alternatives més racionals del mercat. Un producte comode i assequible que disposa d’un gran habitacle i un maleter excepcional de formes molt regulars. Els 550 litres de capacitat que declara el fabricant no troben competidor entre els models de cinc portes del mateix nivell, Seat Toledo a banda, que els iguala.\nA dins, la funcionalitat s’imposa. No hi trobarem luxe superflu però la doble tonalitat de la “posada en escena”demostra la voluntat de cuidar els detalls . Tot el què hi ha es necessita, és simple però està ben fet. Els comandaments queden a l’abast, els ajustaments emblen bons i l’ergonomia sintonitza amb la sòbria general. La lluminositat és molt bona i això encara emfatitza més la sensació d’espai. Els del darrera viatgen folgadament perquè hi ha distància entre els seients. L’aprofitament interior és de nota i fa l’efecte que som dins d’un auto de proporcions més generoses i, amb tot, a la segona filera és millor no acomodar-hi més de dos adults.\nL’hem testat amb la mecànica 1.6 TDI de 105 CV del grup, que també munta el Golf, el Passat o l’Ibiza. Un turbodièsel d’injecció common-rail amb filtre de partícules que ofereix un rendiment prou enraonat i és especialment auster amb el combustible. Respon correctament a la part baixa del compta-revolucions però és més mandrós quan abusem del peu dret. Arriba associat a un canvi manual de cinc velocitats prou precís i ben esglaonat. Les prestacions d’aquest motor difícilment posaran contra les cordes l’equip de quatre discs que munta però us direm que l’ABS arriba tan ben afinat com el control de tracció, que no podrem desconnectar. Pesa 1254 kg (molt per sota dels models de la competència) i, com sempre hem dit, la tara si que importa. És dels models més estalviadors que hem estat portant en els darrers sis mesos. Provablement per això homologa mitjanes de 4,4 litres, n’obté de 5 i molt poc més en cicle combinat i emissions de 114 grams de CO2 per km. A nosaltres ens ha agradat per l’efectivitat del sistema Stop-Start que munta de sèrie, per la discreta remorositat que acusa un cop ets en marxa i pel seu tacte general. I, en canvi, ens ha sorprès que tot i potenciar el sentit pràctic i dur lleva-vidres elèctrics, el conductor no pot manipular els del darrera. Això sí, sota el seu seient hi ha un estratègic compartiment per a l’armilla d’emergència; un raspador pel gel a l’interior de la boca del dipòsit i una catifa de goma reversible al maleter que ens evitarà d’embrutar-lo quan hi col·loquem botes d’esquí mullades, cistells carregats de bolets o els estris de platja de la família.\nEl Rapid es pot demanar amb una suspensió reforçada preparada para circular per carreteres en mal estat (que també incrementa la capacitat de càrrega de 535 a 580 kg). Amb la configuració convencional obtenim un bon compromís a l’hora d’anivellar les reaccions, la precisió de trajectòria i el confort però els gronxaments de la carrosseria ens poden passar factura si pretenem afrontar els ports de muntanya a ritme massa esportiu.\n– Solucions pràctiques\n– Capacitat interior i maleter\n–\tXifres de consum\n– Qualitat dels acabats\n– Disseny Impersonal\n– Motor en els règims modestos\nMotor: Davanter 1598 c.c Injecc. Direc. Common Rail. 105 CV. Gasòil\nFrens: Discs/discs ABS\nTara: 1265 Kg\nVel. Màx: 190 km\nAccel. De 0 a 100 Km: 10,4 segons\nPREU: 21.730 euros


El mercat belga valora la gran expressivitat dels vins de la DOTA | Cellers Tarroné – Vinos con Denominacón de Origen Terra Alta\nEl mercat belga valora la gran expressivitat dels vins de la DOTA\nBy comunicacio@cellerstarrone.com5 diciembre, 2017Noticias\nLa distribució amb valor afegit és una necessitat per a cellers petits i familiars com Tarroné. “Aporta nous horitzons i noves formes de treballar”, explica Gil Núñez, cap d’exportació de Bertha Group del qual en formem part. “Pels projectes amb tradició com Cellers Tarroné, el fet d’estar dedicat al mercat exterior, dona aprenentatge, originalitat i identitat al projecte, l’obre de ment perquè té en consideració el que es consumeix a fora de les fronteres nacionals i els empeny a elaborar nous vins amb perfil més innovador”, continua dient Gil Núñez.\nAquest cap de setmana passat, els vins de Cellers Tarroné han participat en un showroom a Bèlgica, a la localitat de Kortenberg, molt a prop de Brussel·les, la capital comunitària. I el proper divendres dia 8 serem també a Anveres. “Bèlgica és un dels mercats més experimentals, amb molt bons consumidors. Els belgues entenen fàcilment els vins de Cellers Tarroné, de fet, encaixen amb els seus gustos personals, principalment a la part flamenca incloent la capital, Brussel·les. En canvi, a la francòfona, la presència del vi català és testimonial per la influència del vi francès”, comenta Núñez. El consum de vins a Bèlgica és alt, tenint en compte les dimensions del país ( com Catalunya) i el percentatge de vins catalans es fa notar . “Hi ha un segment mig-alt de consumidors que és coneixedor de la qualitat del vi i valora especialment els vins de cellers familiars, al marge de les grans produccions que van més enfocades a les grans superfícies”.\nLa presència al showroom de Kortenberg ha estat molt profitosa. Gil Núñez comenta que s’hi ha acostat molta gent interessada a conèixer els vins de la DO Terra Alta: “La podria valorar molt positivament i encara més si tenim en compte que hi havia vins de tot l’Estat espanyol. L’interès pel vi català és gran però encara hi ha un coneixement petit de les diferents denominacions d’origen de Catalunya, a excepció de la DO Cava i la DOQ Priorat. La Terra Alta és una regió de vins encara per descobrir al mercat belga, només la identifiquen quan, sobre mapa, la senyalitzem i la identifiquem geogràficament en relació a Barcelona i al Priorat”. “La garnatxa blanca encaixa perfectament en l’estil de vins que busca el consumidor belga, sigui un vi amb criança o no, i sovint la relacionen amb vins de la Côte du Rhone perquè són els que més coneixen”.\nA Cellers Tarroné ens agrada aquesta comparativa amb l’emblemàtica regió francesa. Ens deixa molt bé! Per altra banda, el nostre distribuïdor afirma que“els vins de Cellers Tarroné són únics perquè expressen les varietats i el terroir de la zona de forma molt clara i evident per als consumidors”. Els belgues troben en els vins de la DO Terra Alta “potència, fruita fresca, fruita marcada per sobre de qualsevol nota terciària. També suavitat en el tacte i gran expressivitat”. Motius tots ells que condueixen al mercat belga a apreciar els vins, a començar a conèixer-los per finalment consumir-los i comprar-los.\nAlgunes dades interessants sobre el mercat belga de vins\n.- Bèlgica no és un gran productor, per la qual cosa la major part de l’oferta de vins prové de les importacions.\n.- El 2015, va ocupar la 9a posició al rànquing de països importadors de vins i la 7a posició amb valor amb 930 milions d’euros (OIV).\n.- A Bèlgica creix l’atracció cap als productes bio i de comerç just. Hi ha una elevada consciència social i ambiental. Es consumeixen vins originals, respectuosos amb el medi i de qualitat, sempre que el preu sigui just.\n.- En els últims 20 anys el consum anual de vi per habitant ha passat de 18 a 25 litres habitant any, mentre que la cervesa ha passat dels 121 als 80. És un nivell elevat per a un país no productor.\n.- Donat que té poca superfície de vinya (només 60 hectàrees) disponible, la producció de vi és escassa. Prop de 290.000 litres el 2013, un retrocés de prop de 5% respecte de l’any anterior. La quota d’importació per tant és equivalent a la quota de mercat.\nUna recomanació i un sorteig: UnDiaUnVi + Cellers Tarroné 16 noviembre, 2018\nUna tardor intensa entre punts i fires 9 noviembre, 2018


Les treballadores d'Eurodivisas a l'Aeroport del Prat faran vaga el primer dia del MWC\nLes treballadores que operen a les set oficines de l'empresa Eurodivisas a l'Aeroport de Barcelona-el Prat faran aturades de 24 hores el proper dilluns 25 de febrer --el primer dia del Mobile World Congress (MWC)-- i també l'1 de març.\nXifra rècord de passatgers al Prat amb més de 50 milions el 2018\nHo han acordat aquest dimarts en una assemblea i amb l'atur volen criticar la no aplicació de cap conveni col·lectiu en aquesta empresa de canvi de moneda i divisa, ha informat UGT de Catalunya en un comunicat.\nEl sindicat ha sostingut que Eurodivisas s'aplica a les seves treballadores el Salari Mínim Interprofessional (SMI) i que obté una posició prioritària davant l'oferta pública "que podria arribar a ser competència deslleial".\n"Reivindiquem l'aplicació d'un conveni per a aquestes treballadores, principalment el de la banca, i el reconeixement de les categories que es realitzen", ha reclamat el sindicat.\nTambé exigeix el pagament dels 30 minuts que han d'entrar abans a la feina, i estudis de prevenció de riscos laborals per a treballadores que han d'estar dempeus durant tota la jornada.\nEl sindicat critica que la plantilla, formada per un 95% de treballadores, està obligada a pagar-se les sabates i les mitges que l'empresa els obliga a vestir.


Reflexions de Sant Pere de Vilamajor: de novembre 2013\nNo han calgut els jugadors del segon equip\nA diferència d'en Tata Martino, que a manca dels jugadors del primer equip per compromisos de "la roja" i baixes per lesió, en Martí Artalejo no ha hagut de convocar jugadors del segon equip per completar el cartipàs municipal: l'Emili Domínguez, 11è de la malmesa llista de CiU a les eleccions municipals, ha ocupat la cartera deixada per la renúncia de la Pati.\nVeiem cóm queda la llista:\n1. Josep Maria Llesuy Suñol\n2. Marti Artalejo Ferrer\n3. Maria Carmen Lozano Jimenez\n4. Patricia Puig Montserrat\n5. Rosa Maria Quesada Garcia\n6. Juan Antonio Moreno Rams\n7. Pedro Espin Fernandez\n8. Miquel Puigdevall Albert\n9. Irene Bonilla Garcia\n10. Maria Soledad Mingo Gomez\n11. Emilio Dominguez Nuño\n1. Salvador Marti Pujol\n2. Juan Ballart Serra\n3. Jose Conesa Llupia\n4. Maria Sara Martinez Garnelo\n5. Teresa Sola Sancho\n6. Gerard Prats Fumado\n7. Susana Martori Rodellas\nCan Vila: 1\nLes Faldes: 1\nCal donar la benviguda al nou Regidor i desitjar que compleixi la seva tasca com menys tant bé com ho va fer la Pati.\nM'ha agradat que l'Alcalde Artalejo faci el gest simbòlic però engrescador de pagar les retencions d'IRPF dels nostres treballadors públics a la Hisenda catalana.\nM'ha agradat que en Martí aprofiti la tranquil.litat pressupostària per rebaixar els impostos municipals (a excepció de l'ICIO, que no calia). Fet històric, per poc que sigui.\nM'ha agradat que el nostre Alcalde posi ordre a les Ordenances Fiscals del municipi i les actualitzi a redaccions menys provincianes.\nAltres coses no li puc reconèixer, però en aquesta legislatura de trànsit està posant ordre a la Hisenda, és de rigor manifestar-ho.\n(Si sobren alguns quartos, per exemple, els de la sanció encara no cobrada de Pinsos Picart, caldria posar xarxes a les porteries del poliesportiu -molt bé per haver-lo recuperat, Martí suma i segueix així- i de pas, a veure si et fas unes canastes de bàsquet i poses malla a les baranes, que els nois es fan un tip de recollir pilotes penjades ...).


DR. ENRIC AULÍ MELLADO – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 18è VOLUM. Recerca Científica » DR. ENRIC AULÍ MELLADO\nNo podem tenir cura del medi ambient sense tenir en compte la salut pública, i no podem tenir cura de la salut sense tenir-ne del medi ambient.\nLa carrera de farmàcia fou per al doctor Enric Aulí Mellado una elecció relacionada sobretot amb la polivalència i varietat dels coneixements que la disciplina li oferia. Després de finalitzar-la als 21 anys i d’obtenir el premi extraordinari de carrera, realitzà un doctorat sobre la contaminació de l’aire. “La premsa es feia ressò dels desastres de la contaminació i hi havia problemes, sobretot a Bilbao. Hi hagué fins i tot manifestacions en diversos punts del país. El meu projecte podia ser pioner i vaig dissenyar una xarxa de control de contaminació de l’aire a Cornellà, la tercera d’Espanya. El projecte en comprenia el disseny, la producció i l’explotació, amb un tractament innovador dels resultats aprofitant el fet d’haver estudiat estadística a la Universitat París VI per extreure’n conclusions, cosa que en aquells temps suscità noves publicacions. Se’m va otorgar el premi de la Reial Acadèmia de Farmàcia de 1972.”\nSegons explica el Dr. Aulí, l’actual preocupació pel medi ambient mostra una diversitat de vessants, entre les quals hi ha una de més naturista i una altra de més tecnològica. “Hi havia fets amb grans repercussions, com els succeïts a Londres als 50, un gran desastre. Casos com aquest afectaven ja d’alguna manera la salut humana i això preocupava. Per això molts dels que aleshores van començar a treballar en el camp del medi ambient pertanyien a la branca sanitària. Creàrem l’assignatura de sanitat ambiental, de la qual vaig ser professor adjunt a les ordres de Josep Cardús.”\nA partir d’aquest procés aparegueren noves generacions de farmacèutics rellevants en el camp de la salut ambiental. Amb el pas del temps la situació anà evolucionant i s’incorporaren altres temes que van més enllà de la salut pública. “No hem d’oblidar la salut pública en els aspectes mediambientals, perquè sinó conservem el medi però no el contingut: no podem tenir cura del medi ambient sense tenir en compte la salut pública, i no podem tenir cura de la salut sense tenir-ne del medi ambient.”\nEl doctor insisteix en aquesta premissa i posa de relleu una realitat en recerca que aborda casos molt puntuals, sovint evitables si s’hagués incidit en la veritable arrel del problema. La prevenció en els problemes mediambientals, però, és una idea que el Dr. Aulí titlla d’inviable. “Sempre dic que medi ambient és un adjectiu, no un substantiu, no té vida pròpia. Si es vol fer coexistir, acaba derivant excessivament cap a substantius massa relacionats amb les ciències biològiques, cosa que està molt bé, però crec que hi falta alguna cosa. És el debat de sempre: és millor ambientalitzar totes les carreres per prevenir cadascú en el seu propi àmbit de treball que tenir-ne una que ho abasti tot.”\nEn deixar les classes a la universitat, el Dr. Aulí s’incorporà plenament a l’Ajuntament de Barcelona, amb el qual col·laborava des de feia anys, per crear l’àrea de medi ambient, quan l’alcalde era Narcís Serra. Quan Pasqual Maragall ocupà l’alcaldia, es mantingué com a cap de la unitat de relacions públiques durant dos anys. A la Generalitat fou cap del servei de sanitat ambiental, moment en què Medi Ambient adquirí entitat pròpia com a departament. “En aquest nou departament vaig ser tres anys delegat territorial a Barcelona i un any secretari general de Medi Ambient amb el conseller Vilalta. Per altra banda, he estat també en moltes organitzacions no governamentals, en l’Organització Metereològica Mundial i en el programa de l’ONU per al medi ambient; la vida en l’Administració fou intensa. Després vaig ser conseller delegat per a Espanya d’una multinacional alemanya i posteriorment director de serveis de medi ambient en una promotora immobiliària per construir edificis respectuosos amb el medi ambient. Vaig treballar quatre anys en un despatx internacional d’advocats assessorant casos relacionats amb aquest tema. Havent tocat tantes facetes he de concloure que el Govern ha de fer molt, però que la seva tasca no pot diferir molt de la que fa la societat. Les polítiques de medi ambient sempre han estat més aviat d’esquerres i han buscat la conscienciació de la gent; considero un error traspassar aquesta responsabilitat a les conductes individuals. Calen normatives sòlides, poc abundants però ben proposades, i gent formada capaç d’aplicar-les bé. Crec que hem avançat i estem en bon camí, però encara ens falta recorregut.”\nLa cura del medi ambient i les qüestions econòmiques, així com el valor del sòl, han originat una fuita d’empreses cap a d’altres poblacions espanyoles. Hi ha ajuntaments que intenten posar-hi remei i aposten per noves instal·lacions dins del mateix terme municipal, respectuoses amb el medi i que serveixin per conservar els llocs de treball. “S’ha viscut un canvi des dels 70 i mitjan 80, en els joves, quan hi havia una gran sensibilitat pels temes ambientals. Després hi ha hagut un tomb i s’han abordat des d’un punt de vista professional. Ara aquests joves estan decebuts perquè el màster o curs que han fet no ha complert les seves expectatives.”\nEl doctor admet que cal més rigor en les iniciatives que es duen a terme i un canvi en els enfocaments. “El turisme a Canàries, els beneficis del qual només una petita part es queda a l’illa, no és un turisme sostenible. Nosaltres ara estem rehabilitant una masia del 1730, Can Gasparó, a Planoles, un centre de materials nous, sostenible. La llosa de dalt es reciclarà i servirà per a les teulades de poblacions veïnes, que són inclinades. Cradle to cradle és la guia de tot un moviment que aposta per una nova manera de dissenyar i crear per tal que tot estigui orientat amb criteris mediambientals. S’està redefinint el concepte. El nostre model no pot ser construir molt i amb material nou, amb tot el que això suposa per al medi ambient (pedreres, residus, etc.): volem trencar aquest cercle. Si el residu torna a ser matèria primera, es poden fer moltes coses. Tot això passa pel disseny. L’hotel el portaré jo personalment, de la forma més ecològica possible, i tindrà un jardí de plantes medicinals.”\nEl Dr. Aulí ha anat adquirint experiència en diversos camps i nodrint-se de molts coneixements des que acabà la carrera de farmàcia, a la qual donà una orientació molt concreta i original. “El títol de la tesi fou Estudio de la contaminación atmosférica en el término municipal de Cornellá del Llobregat. Serví de molt quant al tractament de les dades. Estic molt content d’haver estudiat farmàcia. Ara les carreres tendeixen cap a l’especialització i crec que han de jugar un paper més generalista, de formació de la persona. La farmàcia dóna cultura sanitària, i una base humanista és molt positiva.”\nA les publicacions científiques i articles de premsa se sumen 5 llibres sobre salut pública i medi ambient, entre els quals destaca un sobre economia del medi ambient que inclou un article seu. I entre les seves satisfaccions, no pot oblidar la seva família. Els seus fills, l’Arnald i el Gerard, “no s’han decantat per aquests temes, però els aconsello que després es deixin portar pel vent, que no es tanquin. La Gemma, la meva esposa, és una de les grans impulsores del projecte de Can Gasparó.”\nPrevAnteriorJOAN-ENRIC TORRA BOU


El Blog ONLY MEN: d’agost 2008\nJa ho deien els de Cicatriz... Un dia mas esperando el final, un dia mas. No m'han tocat els 88 milions d'auros, però escolta que la setmana que ve n'hi han 114 milions.\n(aquestos els gestionaria el meu conseller d'economia en Chueidi l'americano)\nObama i Musle. Musle i Obama. Vides paral·leles. Jo, després d'anys d'intentar-ho per fi ho he aconseguit. Soc president del club Only Men. Darrera, un suport aclaparador, set vots a favor, dos en contra i l'abstenció del meu inesperat contrincant. Durant la propera setmana, anomenaré els nous consellers. He dit.\n(Els meus assessors de campanya encara no m'han fet les fotos)\nDiuen que el Gran hermano torna a començar\nPerò no sé que passa a aquest cony de país que no es veu mai el que passa a altres Big Brothers.\nLa gent està molt malament, no creieu?\nJa, ja, ja,.. quin fart de riure que es foten els polis quan senten les explicacions d'aquest friki.\nEl proper dia 23 d'agost s'exhaureix el mandat del nostre estimat president, mandat nefast d'un immobilisme intolerable. Es per això que us convoque a les urnes el proper 30 d'agost. La primera cerveseta la farem després del basquet i allí triarem el lloc. Te tots els números la nostra raó social, La bota de l'avi, però en moments de canvi potser també canviem de local. Tingueu els mòbils en marxa i us avisarem.\n( acepto el cargo lleno de orgullo y satisfación.....)\nMerchandaising a toper\nFinalitzat el període de votacions per triar quina ha de ser la representant del club Only men al notodofilms festival us podem anunciar que un cop finalitzat el recompte de vots, la guanyadora ha estat\nVegeu el resultat de les Votacions.\nAixi doncs iniciem la campanya publicitaria. Ben aviat s'obrirà un nou concurs, on triarem els actors per dur a terme tant magna obra.\n(Tenim pactat el cine Urgell el proper 3 d'octubre per l'estrena)\n(El pressupost, de moment no dona per Dvd's)\nJo havia estat un autentic friki de la serie Expediente X. Fan de Mulder i cepillador oficial de l'Scully, mai havia vist el primer episodi d'aquesta serie. Vet aquí que ahir vaig tenir l'oportunitat de veure'l, i em vaig quedar esparverat. Ja en el primer episodi, surten marcians, salts en el temps, abduccions, i lo que es mes important l'agent especial Dra. Dana Katherine Scully en calçetes i sostenidors. Les quartes millors calçetes de l'historia, darrere les de la Teniente Ripley a Alien, les de Christina Aguilera al video de Lady Marmalade ( o a qualsevol dels seus videos) i les de la senyoreta Yamabuki al Dr. Slump. Slruuurp.\n(eren els 90 no existien els tanguilles)\n(En canvi ara guaitevosla. Que maja fina i elegant.)\nA dos dies vista\nUn simpàtic lector ens envie aquesta selecció de titols que ben podríem adaptar al nostre estil d'entendre la vida. No envie el guio, tant sols la idea per lo que, ens sap molt de greu, no podrà optar al suculent premi que hi ha pels guionistes afeccionats que enviïn els seus treballs. Vet aquí la seva aportació.\n(mític film. No estaria malament fer un remeik)\nLa meva favorita sens dubte es El sexto sentido: veo a gente en bolas.\nA quatre dies vista\nUn primer escrutini de les votacions que tenim obertes a la plana Only Men el flim, dona com a guanyador a dia d'avui el guió de "El codigo Do Menech", amb tres vots, seguit de ben aprop per "Yo hice a Chinchon III" amb dos vots. després un reguitzell de flims amb un vot. No us espanteu i voteu que queden 4 dies.\n(de cara a l'Oscar segur)\nDe les meves vacances no us en parlaré gaire. tot molt bonic per allà dalt a la costa brava. Nomes us deixaré veure tres fotos de les tropecentes mil que li vaig fer a la heretera del lider de l'oposició. Qui les vulgui veure ja passara per casa a fer un guisquet. Mentre observem detingudament aquestes.\nEsportiva: Per dotze auros pots bucejar i veure peixets. Yuju\n(eips que no vai pillar pezqueñines ni re de re)\nAgermanament: tots els iaios de la zona ens varem girar al mateix temps.\n(maja fina i elegant, per la tovallola croata lo menos)\nA la ultima: es cert el cinturons ancho existeixen. Aixo si cap agosarada pel carrer vaig veure amb això posat. Mmmm tangues dos i megabragues mil dos-centes vint-i-set pel cap baix.\n(49 auros els pantalonets ja veus tu)\nnomes 165 km\nSeguint amb la clara linea editorial de tot esportiva que esta agafant el nostre blog us presento aquesta interesantisima activitat que he trobat tot fullejant la revista "Ciclismo a Fondo" on en el seu Especial Cicloturismo 2008 a la plana 84-85 ens informen d'una proba que be podriem fer pel quarentenari. Es tracta duna jornada de cicloturisme anomenada L'étape du Tour on es recree per tots el afeccionats la mítica etapa de sortida a Pau i arribada a Hautacam tot passant pel mític Tourmalet. Per 58 euros que val d'inscripció ens ho passaríem força be. Clicant a la foto anireu a parar a la plana.\n(fins hi tot massatge al final al coxis hi ha)\nBenvolguts membres i patitzants: he tingut que reiniciar l'ordinador un parell de cops pensant que la plana d'entrada pre-definida al firefox que es la de l'only, me l'havien canviat per la del Diario Marca de tant d'esports que hi ha publicat. Que es tant esport? On estan les wuarlis plaurgellenques? on estan les propostes presidencials i oposicionals de cara als propers comicis electorals del proper dia 30 d'agost i que han de ser la linia vertebradora del quarentenari?. En un acte de suïcidi polític i sabedor que l'esport es l'opi del populatxo, el president ha deixat de guàrdia al conseller d'esports i aprofitant lo de les olimpíades tindre'ns entretinguts una estoneta. Per això proclamo.\nConseller d'esports for president\n(quarts i cinquens en triatló)\nDe lluny totes són guapes.\nAixò si que és un zoom !\nMagnífica foto us presentem tot seguit, es tracta d'una imatge de l'estadi dels Yankees de New York.\nPodreu observar si entreu a la plana que té una resolució excepcional i que podreu veure tot detall dels assistents al partit.\nJo crec que he trobat a la més escotada de la grada.\na veure que hi sabeu trobar de curiós??\nNo cal paraules: BOLT - PHELPS\nSempre hi ha esports més atraients a les olimpíades, oi?\nQuè me'n dieu del Voley platja femení...\nEls Jocs de Beijing ja són aquí.\nSi noi, ja fa dies, mesos i anys que se'n parla. Doncs, vinga, ja han començat.\nAra falta organització per veure tant allò que tothom no vol perdre's, com la cursa de 100m o algun USA vs SPAIN de bàsquet, com també alguna curiositat com poden ser els partits de bàdminton, la triatló, pot estar bé.\nUs deixo uns enllaços amb els calendaris i horaris de les diferents modalitats olímpiques.\nEl caminito dels Only\nL'altre dia uns quants privilegiats del club, varen anar a passejar pel congost del Mont-Rebei. Tot molt maco, a pesar de que no fessin cap foto ni vídeo. Els hi recomano que per la propera sortida facin El Caminito del Rey, molt mes divertit i fàcil.\n(ja em veig al Pere D marejat i .....arrapat al Paquito)\nQue son les nostres vacances comparades amb els sis mesos de vacances de l'ex-president. Tal com ell va dir.\nArriba un moment que no saps si es diumenge, dimarts o dijous....tots els dies i les hores s'assemblen.\n( bored, bored, bored.......)\nEips que les dels profes tampoc son manques.\nA quan va el kilo de Barbie ?\nDe petitet ni els reis mags ni el Pare Noel em van dur mai l'Scalextric. Com a molt l'Auto-cross. Ara amb l'heretera universal , que viu immersa en el mon de les princeses, ja veig que mai el podré tenir físicament. Però aquí teniu una web entretinguda on podeu muntar els vostres circuits i carreres. això si, amb un parell de cotxes que no son ni el McLaren ni el Ferrari.\n( clica a la foto per jugar)\nJo ja he montat el circuit Bellpuig- Arbeca on Yuja Cucunen es va proclamar campió del mon.\nMenudo personal Trainer\nLlegeixo estorat i bocabadat el següent article publicat a la Revista Mia numero 1.141 setmana del 21 al 27 de Juliol enquadrat en un suplement d'alimentació dedicat a les Begudes d'estiu.\n( mmmmm rica rica )\nI llavors penso, d'on pebrots a sortit la meva panxa? jo sempre li havia donat la culpa a les cervesetes nocturnes de després de currar. I inclús el meu Personal Trainer (llegeixis conseller d'esports ) m'ho havia confirmat.\nQuin pes m'han tret de sobre. Per fi podré tornar a les cervesetes sense cap càrrec de consciencia.\nSenyors , tinc un coi de virus a l'ordinador. I abans de que m'ho trenqui tot estic guardant i clasificant documents, afotos i tonteries. M'he trobat aquesta simpàtica foto de l'excursió al Posets l'any 2004.\n(quines vistes xiquets....)\nVa per Sant\nBenvolguts socis. Hem tingut que posposar el proper sopar Only Men del 23 al 30 d'agost. El motiu? ben senzill. Un dels màxims candidats a ocupar la poltrona presidencial s'ens va a fer el Camí de Santiago, sortint des de Lleó ( que ja podria sortir de Lleida segons el mapa) i la setmana del 23 no hi serà. L'altra es que el conseller d'esports també te una cita ineludible amb la justícia. Amb molt bones paraules van demanar si es podia posposar i pel be de la salut política del club es va accedir. Us esperem el 30 d'agost. Falta saber el lloc que en breu es donarà a conèixer.\n( 32o pico quilometros la mar de majos)\nAlgo hem fet\nNo se que es el que els hi hem fet avui als holandesos però tenim 23 visites d'allà. Benvinguts al club. Visca Van Basten, els tulipans, els esclops i els molins. Eips i les holandeses també.\nCom que la foto del mapa, si clikeu aneu a les estadistiques, es molt aburridota us fico una d'una holandeseta.\n(la rebequeta es pel fred allà als països baixos )\nTaús a l'hivern\nEl Pere Ese, ens fa arribar aquestes simpàtiques imatges de Taús a l'hivern, per a que veiem que no es un poble mort. Una de les cases funciona com a sauna i despres tots van a la piscineta natural que es fa al rierol del poble. Ja tardem en demanar lloc al desembre.\n(Ais jo no se pas si podré...)\nJoc entretingut. A veure si si algú que en sàpiga d'informàtica, cree un joc basat en les vivències dels del club.\n(No, no es tracta de petar el globet. Vosaltres clikeu a la foto i jugueu)\nNova icona sesuarl\nFins fa ben poc la musa de l'univers muslià era la Emily Deschanel. Però fa un mes aproximadament va aparèixer una garsa que la desbancat. Em refereixo a la dolenta de la serie Betty ( a la que estic totalment enganxat) que fan a Cuatro, la Vanessa Williams . Menudes rebrincades titoleres amb la Wilhelmina Slater. Si ja veieu, tant al Pla com a la ficció ja m'agraden mes les maduretes interessants.\n( quin to canela la mar de majo....)\nA falta de vint-i-dos dies per tancar el proces de votacions, tenim un empat tècnic en la web Only men El flim, entre Yo hice a Chinchon III i El Codigo Do Menech. Ja tardeu en votar.\nUs en recordeu (Hard version) ?\nDespres de les ensucrades versións del conseller d'esports i del Traussi , ens arriba una mes acord als gustos musicals de la majoria del club.\nSempre hi ha esports més atraients a les olimpíade...


jcmllonja | 13 Abril, 2012 08:23\nCultura (Llibre de paper o eBook? Ciències o Lletres? Mercat versus subvencions?)\nNo diré res nou si manifest que som enmig d’un maremàgnum que afecta ben de ple la cultura. Des de la crisi econòmica, que amagreix la subvenció o la despesa dels particulars, fins a la deriva cultural que generen les noves tecnologies amb el paradigma frustrat del ‘tot gratis piratejat a Internet’ que dona pas al pagar, poc, però molta gent. Aquesta situació fa desembarcar intel·lectuals orgànics i despistats a plantejar-ho tot com una crisi de les humanitats enfront de les ciències ‘útils’. Sembla com si desenterràssim la discussió sobre Les dues cultures plantejada per C.P. Snow el 1959, ja saben, si és millor saber coses de Shakespeare o el segon principi de la termodinàmica. El futur d’aquesta nova cultura que està sorgint i la seva gestió haurien de defugir el que Jordi Gracia (L’intel·lectual melancòlic) anomena l’humanisme apocalíptic, el qual davant els canvis i la seva dificultat per comprendre’ls té la sensació de que viu l’ensorrament definitiu de la cultura humanista, i genera discursos sobre la decadència i la banalització cultural. I és aquí quan apareixen com a culpables principals les noves tecnologies. Es demostra, crec, que els joves llegeixen com abans, encara que sigui amb nous suports que no són llibres de paper, tot i que el fems cultural prolifera. Però en totes les èpoques s’ha fet referència a un passat més creatiu que sona a “allò sí que era música” dels nostres pares, però també al “mai escriuré amb ordinador” de fa més poc o “mai retrataré amb càmeres fotogràfiques digitals”.\nEl president Obama l’any 2010 a la Hampton University: “Amb iPods i amb iPads, amb Xboxes i amb PlayStations –que no sé com funcionen- la informació esdevé una distracció, una diversió, una forma d’entreteniment, més que una eina d’enriquiment, més que una cosa adreçada a l’emancipació. Però tot això no ho dic per pressionar-los; és per donar més pressió al nostre país i a la nostra democràcia”. No tenen les màquines la culpa de la desafecció cap a la cultura. Patrícia Cohen manté que ja està sorgint una nova generació d’humanistes especialitzats en temes digitals i que aquestes tecnologies estan canviant la nostra comprensió de les arts, són una cosa nova que sorprèn tal com estan evolucionant. Els majors visitants de la digitalització d’obres literàries solen ser editors de diccionaris!\nTambé és cert, com assenyala Inma Turbau, que les retallades en els pressupostos públics (també a la cultura), el rebuig creixent dels ciutadans a les polítiques indiscriminades de subvencions o la proliferació de la pirateria amb les noves tecnologies obliguen a creadors, intèrprets, artistes, gestors culturals i institucions a cercar noves modalitats, espònsors i patrons. Conten que Boileau presentà un poeta a un possible mecenes, ara diríem patrocinador: “Vull que conegui una persona que li garantitzarà la immortalitat. Però mentrestant, a canvi, vostè li haurà de donar algun dobler perquè ell sobrevisqui”. És bona la anècdota si més no per subratllar que la qüestió del modern patrocini de les arts, quatre-cents anys després, ha canviat poc. Si de cas, abans ningú gosava mossegar la mà que li donava menjar, avui però la independència dels creadors es converteix en entrebancs per una part i per l’altra. Segons J. A. Mañas, “la figura que més ha calat del creador contemporani és la d’un personatge amb desinterès material, amor intransigent per l’art, inconformisme, liberalitat sexual, genialitat , follia... el bohemi enfrontat a la societat burgesa; aquest creador evoluciona, se compromet, surt al carrer, es fa d’esquerres. Ser intel·lectual, artista i d’esquerres pareixia una mateixa cosa, fins que l’Estat comença a subvencionar els seus creadors. I arriba la crisi, amb la paradoxa de què ara els internautes més bel·ligerants duen anys enfrontant-se a aquells artistes i creadors esdevenguts defensors aferrissats dels drets d’autor i de l’intervencionisme estatal, en un agre debat”.\nHavíem arribat a creure que la cultura només l’administraven els estats o les comunitats autònomes o els ajuntaments, juntament al seu deure de proveir l’ensenyament públic o el personal sanitari. I no. I si ho feien, no es fugia del partidisme, per molt independents que poguessin parèixer els òrgans que es creaven. Ara s’albira que allò de què la cultura era el pal de paller d’un país o d’un poble era més relatiu del que ens pensàvem, o del que creiem, o del que sostenien alguns sobretot perquè no els retirassin les ajudes i subvencions, sense les quals, el concepte tradicional de maneig de la cultura no s’aguanta i més ara amb la crisi. Però atenció amb el discurs sobre les subvencions. També en reben les companyies aèries, els pagesos de mitja Europa o els nostres hotelers i amb xifres espatarrants, enormes, abusives, tant com perquè els discurs d’una cultura sense subvencions sigui també posat en qüestió: perquè només en la cultura? Com assenyala X. Marcé l’economia real esta farcida de subvencions directes o indirectes, de mecanismes de subtil o de descarat proteccionisme, fins i tot en aquesta època en que el lliure mercat té bona premsa (recordin les ajudes monumentals que els estats han procurat als bancs i caixes), enviar qualsevol empresa cultural, i dic qualsevol, a batallar al lliure mercat implicaria la fallida de moltíssimes d’elles.\nEn aquesta economia de guerra en què viu la cultura després de cinc anys de crisi econòmica s’han d’explorar noves possibilitats, com la de rebre doblers en la declaració de l’IRPF. Si es pot marcar la casella que té l’església, també s’han de poder marcar institucions culturals, perquè segons Francesca Minguella, la Societat civil ha de ser renovada perquè obtingui credibilitat per gestionar aquesta cultura del futur que doti de futur a la cultura. O com en l’anomenat tercer sector, on un nombre creixent d’organitzacions no lucratives han començat a cercar noves formes d’obtenir ingressos actuant com organitzacions lucratives, encara que sigui amb una “fibra ètica”, davant l’espant de la seva desaparició si continuaven com abans. De forma semblant li pot passar a moltes empreses culturals.\nQuan es parla amb gestors culturals d’institucions públiques o privades el leit motiv és general: no hi ha doblers amb els quals finançar els artistes o les propostes culturals que els arriben, des de llibres, a exposicions o projectes audiovisuals. A. Gelonch deia al seu blog que quan sent l’expressió “hem d’ajudar als artistes” invariablement pensa en expressions com “Salvem les balenes”, com si la flassada de les subvencions s’hagués d’estendre damunt els creadors perquè no estiguin tant a la serena (i així, de passada no protestin tant). Cercar solucions sense conèixer les causes de la situació actual sona a corporativisme o col·leguisme. Però els nous gestors culturals no hauran de ser comptables, ni tampoc comissaris polítics i sí que hauran de saber gerenciar, tenir una visió estratègica, conèixer el sector cultural, estar tècnicament ben preparats, batallar pels recursos, tenir capacitat d’adaptació als canvis, saber-se moure en ambients internacionals, proposar alternatives en funció de les situacions canviants... Existeixen? O s’estan formant empesos per les circumstàncies?\nPer tot això són necessaris els cercles de reflexió o els plans estratègics de la cultura, perquè la política de terra cremada que es sol produir quan hi ha un relleu polític institucional produeix uns terrabastalls tan profunds en el món cultural que no sabem encara com evitar-los, i, al mateix temps, encarar-nos amb la crisi i amb el canvi de paradigma: ja no som a Gutenberg, ni a la impremta.\nIMATGE: René Magritte (1898 - 1967)


Lectura del manifest Alerta feminista\nEs va fer dilluns a VNG i a diverses poblacions catalanes, dins la campanya #19JAlertaFeminista de Novembre Feminista\nEl 19 de juny hi va haver concentracions contra les violències masclistes a diversos municipis catalans com Barcelona, Terrassa, Sabadell, Sant Feliu, El Prat de Llobregat, Lleida, Tarragona, Mataró, Igualada, Badalona i Vilanova i la Geltrú, on a les 12 del migdia Pau Jasanada de la Creu Roja, Júlia Salazar de CCOO i Neus Benavent del Casal de Dones van llegir el "Manifest 19-J".\nLa regidora de Convivència i Equitat, Teresa Llorens, va voler posar èmfasi en la reclamació "d'un Pacte d'Estat perquè es destinin més recursos a la prevenció de la violència masclista, que té l'origen en la desigualtat entre homes i dones. El preu de la vida no és negociable".\nLa Campanya #19JAlertaFeminista vol denunciar les violències masclistes i aposta per uns pressupostos generals de l'Estat que facin front a aquesta greu xacra social. La campanya ha estat proposada en l'àmbit de l'Estat pel moviment feminista del País Valencià, i a Catalunya ha estat impulsada per Novembre Feminista, una de les xarxes del moviment feminista contra les violències masclistes.\nLes dades del 2017 són alarmants, ja que 52 dones adultes han estat assassinades a l'Estat espanyol per les seves parelles o exparelles. A més, cal ressaltar una altra dimensió d'alerta: l'assassinat de criatures, ja que durant el que portem d'any, 6 nens i nenes han estat assassinats.\nLes mobilitzacions del 19 de juny a les places de diversos ajuntaments volen denunciar i exigir que l'eradicació de les violències masclistes sigui un tema central i urgent a resoldre per part dels poders públics i la societat en general. La manca de polítiques i pressupostos per fer front a aquest greu problema social s'expressa als pressupostos generals de l'Estat. La quantitat prevista al Programa "Actuacions per a la prevenció de la violència de gènere", després de la pressió política i social dels col·lectius feministes, és de 31,7 milions d'euros, que és un 25,7% més que el 2016, però continua sent un 2,20% menys que el 2010. Així, l'anunciat Pacte d'Estat contra la violència de gènere no s'està concretant en cap acció ni preventiva ni reactiva.\nPodeu llegir aquí el manifest 19J.


Mercat Audiovisual de Catalunya 2021 - Notícies\nPublicacions MAC 2021\nEl MAC ja té data\nL'edició passada ha gairebé quadruplicat el nombre de visualitzacions acumulades 02/02/2021\nDesprés d'una edició excepcional, fortament condicionada per les restriccions sociosanitàries imposades arran de la pandèmia, enguany el Mercat Audiovisual de Catalunya torna a modificar el seu calendari habitual. La próxima edició, la número 22, se celebrarà el dimecres 29 de setembre de 2021, de nou amb públic assistent.\nEncara expectants sobre l'evolució del context sociosanitari, l'objectiu és el de poder configurar una edició amb un format híbrid, que combini presencialitat i sessions en streaming. I que, a més, pugui tornar a incorporar l'àmbit de Fira MAC, dedicat a les empreses, així com l'acte de lliurament dels Premis de Comunicació Local davant d'una audiència.\nAl febrer s'obrirà el període de contractació per Fira MAC, adreçat a empreses, autònoms, organitzacions professionals i centres de formació i amb un ampli ventall de modalitats de participació.\nEl MAC 2020 continua creixent\nInaugurat el nou any, les sessions del MAC 2020 ja acumulen més de 5.400 visualitzacions al canal de vídeo.\nL'11 de novembre la jornada del MAC va ser seguida per un total de 1.362 persones, 744 a través del servei de streaming en directe i 618 a través de Facebook i Twitter.\nAquest volum de trànsit en una edició no presencial referma l'eficàcia del format en línia i les possibilitats de creixement que ofereix.\nDurant el MAC les sessions amb més seguiment van ser la presentació de la xarxa de ràdios escolars dels Països Catalans (191), la presentació de les conclusions del Pla Estratègic de la Xarxa Audiovisual Local (79) i la sessió sobre l'impacte de la tecnologia 5G en el sector audiovisual (66)\nEn l'acumulat des d'aleshores, la sessió més vista és la presentació de la xarxa de ràdios escolars dels Països Catalans, amb 385 visualitzacions, seguida de l'anunci dels guanyadors dels Premis de Comunicació Local, amb 324, i la presentació de les conclusions del Pla Estratègic de la Xarxa Audiovisual Local, amb 245.\nPel que fa als continguts preenregistrats i publicats el dia del MAC, ja han superat les 880 visualitzacions, en total. La més consultada ha estat Càpsula de confort, la conversa entre Joan Fontcuberta, codirector del festival Panoràmic i l'artista visual Daniel G. Andújar, amb 534 visites.\nUs recordem que podeu subscriure-us al newsletter del MAC per rebre informació puntual de totes aquestes novetats.\n©Copyleft: Mercat Audiovisual de Catalunya 2021


Publicat l''Annex al DOGC amb la RESOLUCIÓ SLT/2921/2021, de 29 de setembre, per la qual es prorroguen i es modifiquen les mesures en matèria de salut pública per a la contenció del brot epidèmic de la pandèmia de COVID-19 al territori de Catalunya.que pròrroga de les mesures de contenció davant la Covid-19 a Catalunya publicades la setmana passada.\nLa nova resolució, que entrarà en vigor aquest dijous 30 de setembre i té una vigència de vuit dies, introdueix novetats en els àmbits de la restauració i la celebració de competicions esportives a Catalunya.\nAl sector de la restauració, es permet que hi hagi 10 persones per taula a l'interior dels establiments • L'aforament a les competicions esportives s'amplia fins al 60% a l'aire lliure i al 40% en espais tancats\nLa resta de mesures vigents segueixen intactes\nL'Associació recorda que seguim en pandèmia i que cal continuar respectant totes les mesures de seguretat sanitària per la nostra salut i la de la resta de la ciutadania\nEl govern de la Generalitat ha decidit prorrogar les mesures de restricció anticovid una setmana més, fins al 8 d'octubre. Malgrat això, ha afegit dues novetats relacionades amb el sector de la restauració i de les competicions esportives:\nA la restauració es passa de 6 a 10 persones per taula a l'interior dels establiments.\nA les competicions esportives s'amplia l'aforament i passa a ser del 60% a les que es realitzen a l'aire lliure i del 40% a les que es fan en recintes esportius tancats.\nLa resta de mesures anticovid continuen igual una setmana més. Repassem les més destacades:\nEn bars, hotels i restaurants l'aforament a l'interior és d'un 50% i a l'exterior no hi ha límits, sempre que es respecti la distància entre taules i comensals. Els seus locals poden obrir de forma ininterrompuda des de les 6h del matí fins a la 1h de la matinada.\nEls espais interiors d'oci nocturn segueixen tancats. Només es permet obrir els espais exteriors. No es permet el ball a la pista. Els espais exteriors poden obrir fins a les 3 de la matinada.\nComerços: comerç minorista, centres comercials i mercats no sedentaris mantenen el límit de 70% d'aforament i el tancament a les 0.30h com a màxim.\nActivitats culturals: cinemes, teatres, biblioteques, etc tenen un límit de 70% de l'aforament. L'hora de tancament són les 0.30h L'assistència màxima a concerts, teatres, auditoris, circs i espectacles similars és de 1.000 persones en espais interiors i 3.000 a l'aire lliure o espais interiors amb ventilació reforçada, i estan obligats a fer control d'accessos i assignació prèvia de seients. Les activitats de cultura popular i festes majors estan permeses, però sense aglomeracions, amb espais perimetrats i seients assignats. El públic ha d'estar assegut, també a concerts i festes populars.\nEducació: a les universitats, les activitats teòriques presencials poden tenir un aforament del 70%, mantenint la possibilitat de fer-les de forma telemática.


Desembussos – Netjet\nCategory Archives: Desembussos\nDesembussos, Greixos residuals, MantenimentBy netjet gener 19, 2018 Leave a comment\nEl buidatge del dipòsits de greixos necessiten un manteniment periòdic realitzat per un equip de professionals. Les trampes de greixos són dispositius de retenció de greixos i olis que se separen de les aigües grises. Consisteixen en caixes especials, instal·lades en els conductes de drenatge que transporten una gran quantitat de matèria contaminant fruit de la seva activitat, la restauració que utilitza amb freqüència fregidores o derivats. Quan s’han de netejar?. Aquests dispositius tenen punts de referència per saber quan…\nDesembussosBy netjet juny 16, 2017 Leave a comment\nLa causa més comuna d’embús en els vàters sol ser sempre a el paper. I això no deixa de ser un problema que tan solament pararà de produir-se a partir del moment en què siguem conscients que el nostre wc no està pensat per absorbir residus no orgànics i sòlids. La majoria de persones, després de…\nDesembussosBy netjet juliol 14, 2016 Leave a comment\nNetjet compta amb una flota de 10 camions mixts per fer front a tot tipus de situacions. A cap de nosaltres li agrada trobar-se amb situacions d’embussos o inundacions ja sigui al nostre domicili particular o en la nostra oficina de treball. Són moments caòtics on és necessari mantenir la calma i, sobretot, sol·licitar l’ajuda…\nDesembussosBy netjet maig 4, 2016 Leave a comment\nL’ús incorrecte del vàter ens farà més vulnerables davant els embussos i les males olors La societat està cada vegada més conscienciada sobre matèria mediambiental i en els últims anys s’han produït millores respecte a la contaminació i l’ús moderat de recursos naturals. No obstant això, són molts els que segueixen cometent un error fatal…


L’hoquei herba femení s’estrena amb victòria; l’handbol i els sèniors de la UESC i el Qbasket iniciaran la lliga entre avui i demà | elCugatenc\nL'equip sènior femení del Junior // Foto: Web del club\nBen d’hora ha començat la jornada de lliga pel sènior femení del Junior en hoquei herba aquest dissabte 26 de setembre. El partit s’ha iniciat a les 10 del matí i les noies, entrenades per Juan Vidal, han iniciat la competició regular a la Divisió d’Honor femenina amb una victòria molt amplia (1-5) davant de la UD Taburiente. Amb aquesta primer triomf l’equip femení del Junior compleix els pronòstics de la pretemporada on van guanyar per 6 a 0 al CD Terrassa.\nPer altra banda, l’equip sènior masculí disputarà el seu primer partit de lliga demà, 27 de setembre, a dos quarts d’una del migdia rebent a casa a l’Atlético San Sebastián. L’equip masculí, en el partit de pretemporada que tenim constància, va empatar a 1 contra RC Polo. Caldrà veure si poden millorar aquest resultats i també començar amb bon peu com les noies.\nEl Club Handbol Sant Cugat a partir de les 18h\nL’equip d’Armand Rubiño comença la seva participació a la lliga regular, avui dissabte 26 de setembre, a partir de les sis de la tarda a la pista del Joventut Handbol Mataró. L’equip iniciarà així la seva segona participació a la categoria de Primera Estatal Masculina al grup D. Després de realitzar una molt bona primera participació a la categoria la temporada passada on van acabar aconseguint la sisena posició, ara l’objectiu d’aquesta nova temporada és poder lluitar per les places més pròximes a l’ascens. D’aquesta manera el CH Sant Cugat buscarà la seva primera victòria al Pabelló Teresa Maria Roca a partir de les sis de la tarda.\nUESC i Qasket femení també enceten la temporada\nEl sènior femení de bàsquet de la Unió Esportiva Sant Cugat començarà aquesta tarda, a partir de dos quarts de vuit del vespres la seva participació a la 1a Catalana. L’estrena serà contra el Vedurna Gràcia al Pavelló 1. Les noies volen començar a sumar per materialitzar una millor classificació que l’aconseguida la temporada passada amb el repte de seguir creixent.\nPer la seva banda, el Qbasket femení s’estrenarà en la competició regular demà, diumenge 27, a dos quarts de sis de la tarda contra el CB Matadepera. Les taronja-i-negres volen començar la temporada amb bones sensacions a la Segona Catalana per tal de no patir com l’any passat. En la temporada anterior l’equip va salvar la categoria en l’últim partit del play-off de salvació contra el CEB Pallejà per un resultat de 47 a 59.