Com reduir la unitat C (partició del sistema) endavant Windows Server 2016?\nRetirar la partició de la unitat C Windows Server 2016\nAquest article presenta com reduir la unitat C Windows Server 2016 Gestió de discs i millor manera de reduir la partició del sistema C al servidor 2016 sense perdre dades.\nContrau la unitat C a la gestió del disc del servidor 2016\nNo es pot reduir la partició C del sistema\nNo es pot estendre D o E després de disminuir la unitat C\nDisminueix la unitat C amb el servidor partition editor\nDe vegades cal redueix la unitat C Windows Server 2016, per exemple: heu oblidat editar el disc i crear més particions en instal·lar el sistema operatiu, de manera que tot l'espai disponible al disc està ocupat per la unitat C. Com sabem, és una mala idea posar-ho tot a la partició del sistema. Llavors, què fer, començar de zero? No, podeu reduir la partició C a la Gestió de discs del servidor 2016 sense perdre dades; llavors una part de l’espai no utilitzat de la unitat C es convertirà a espai no assignat, que es pot utilitzar per crear més volums.\nTanmateix, a causa d'algunes restriccions de la gestió de discos, de vegades no es pot reduir la unitat C. Aquest article introdueix com reduir la partició del sistema C in Windows Server 2016 Gestió del disc, què fer quan no funciona i com ampliar els volums de dades reduint la unitat C.\nde Windows Server 2008, Va afegir Microsoft Volum retràctil funció en nadiu Gestió de discs utilitat, que és capaç de disminuir la mida de la partició sense perdre dades i sobre la marxa. És ràpid i fàcil d’utilitzar.\nPassos per reduir C: impulsar Windows Server 2016 Gestió del disc:\nPremsa Windows X junts al teclat i seleccioneu Gestió del disc a la llista.\nEspereu que la Gestió del disc consulti l'espai lliure disponible i feu clic simplement Encongiment disminuir amb l'espai disponible màxim per defecte o bé introduir-ne una quantitat menor.\nEn poc temps, la partició del sistema C es canviarà a 39.45 GB, i ara l'espai lliure de 120 GB es converteix en No assignat al darrere.\nÉs fàcil reduir la partició a Server 2016 Disk Management, però com he dit anteriorment, en algunes situacions no es pot reduir la unitat C.\nDe fet, el volum de contracció només és compatible NTFS partició, quan reduïu una partició FAT32, El volum retret es mostra a la vista. No obstant això, la majoria de les particions del sistema es formategen com a NTFS de manera predeterminada, per la qual cosa és un problema mentre es redueix la unitat C del sistema.\nEn reduir la partició C in Windows Server 2016, hi ha 2 problemes habituals.\n1. No hi ha prou espai\nQuan faig clic a Redueix, he rebut el missatge d'error: "No hi ha prou espai disponible als discos per completar aquesta operació."\nLa Gestió del disc dóna màxim de manera predeterminada, l'espai disponible a la finestra que es redueix. Abans de fer clic sobre el botó Aconseguir Windows Actualitzeu o altres fitxers desats a la unitat C, l’espai lliure disponible és inferior al calculat. Simplement torneu a executar la funció de reducció del volum si heu rebut aquest error.\n2. Error del sistema de fitxers\n3. Arxius inamovibles\nSi hi ha una gran quantitat d'espai lliure a la unitat C, però la gestió de discs us proporciona poc espai per reduir-lo, vol dir que hi ha alguns fitxers "inamovibles" ubicats en aquesta partició. Aquest és un altre problema comú mentre es redueix la unitat C del sistema Windows Server 2016.\nA la finestra de reducció, hi ha un consell "No podeu reduir el volum més enllà del punt en què es trobin els fitxers que no es poden moure."\nPer exemple: hi ha 4 blocs en la unitat C. Si els fitxers no mòbils es troben al bloc 3, no podeu reduir el volum C al bloc 2 encara que estigui en blanc.\nEn aquest cas, cal executar-lo NIUBI Partition Editor Servidor, que és capaç de moure aquests fitxers inamovibles, de manera que podeu reduir la unitat C a la mida mínima si voleu.\nDesprés d’haver reduït la unitat C per obtenir espai no assignat, podeu crear fàcilment particions noves. Però si vols estendre la partició reservada del sistema, Unitat D o qualsevol altra partició, la gestió del disc no us pot ajudar.\nCom es veu a la captura de pantalla, després de disminuir la unitat C, Amplia el volum amb gris per a la partició del sistema reservat, unitat D i E.\nAixò és degut a que: Extendre el volum només pot afegir espai no assignat a la secció NTFS contigu a l'esquerra de la partició, però la funció Volum contrau només pot fer espai no assignat a la web dret costat.\nPer solucionar aquest problema, heu d'executar NIUBI Partition Editor a combinar espai no assignat a una altra partició.\nComparant amb Windows Gestió del disc, NIUIBI Partition Editor presenta avantatges com:\nÉs capaç de fer espai no assignat a l'esquerra o a la dreta mentre redueix les particions.\nÉs capaç de combinar 1 pas d'espai sense assignar en qualsevol partició contigua.\nPot moure fitxers inamovibles, de manera que les particions es poden reduir a la mida mínima.\nÉs capaç de moure i combinar l'espai no assignat a qualsevol partició no contigua del mateix disc.\nCopieu, convertiu, desfragneuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuuy, a què esborrin particions, escanegeu sectors dolents i moltes més funcions.\nCom reduir la unitat C (partició del sistema) endavant Windows Server 2016 amb NIUBI:\nA la finestra emergent, arrossegueu qualsevol border cap a l’altra banda. Si arrossegueu la vora dreta cap a l'esquerra, es realitzarà espai no assignat a la secció dret costat de la unitat C.\nfeu clic Apply a la part superior esquerra per executar. (NIUBI està dissenyat per funcionar en el seu mode virtual, les particions de disc real no es canviaran fins fer clic Apply per confirmar.)\nMireu el vídeo com estendre una altra partició reduint el sistema C: drive in Windows Server 2016:\nWindows Server 2016 proporciona una funció autèntica de contracció de volum en la gestió de discos, però no és la millor eina a causa de moltes restriccions. Només us pot ajudar a reduir la partició NTFS per crear-ne una. A més, de vegades no pot reduir la unitat C del sistema. Tot i que ha disminuït la unitat C amb èxit, no pot ampliar altres volums.\nSi heu trobat algun problema mentre reduïu la unitat C amb Gestió del disc o si voleu ampliar un altre volum reduint la partició C per a Windows Servidor 2016, executat NIUBI Partition Editor. Millor que altres eines, té innovadores 1 segon desplegament, Mode virtual Cancel·la-en-bé tecnologies per protegir el sistema i les dades. És del 30% al 300% més ràpid a causa del seu avançat algorisme de moviment de fitxers.


Villa del Villaggio Ispica Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 147 allotjaments a Ispica.\nIspica, Ispica, Itàlia - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa del Villaggio\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Villa del Villaggio és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Ispica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Villa del Villaggio, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, servei de llançadora, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Villa del Villaggio és una selecció idònia per a la vostra estada a Ispica.


arquitectures234: 3 llars d'infants i uns dibuixos [escola bressol IV]\nTres escoles bressol amb situacions contextuals, estratègies de projecte i propostes materials molt, molt, diferents: la llar de Pratdip, de la Núria Salvadó i el David Tàpias, l'escola La Milagrosa, de Carlos Pereda i Óscar Pérez i la conversió de l'antiga església de Sant Sebastià a Münster, de Bolles & Wilson.\nI, tancant la sessió d'avui, una passejada, voluntàriament escairada, pels dibuixos de Jun Igarashi -tot i que de veu, també us he parlat dels de SANAA i dels de Junya Ishigami.\n[durant les correccions també han sortit les obres (amb rampes) mítiques i visionàries del Koolhaas (OMA) dels 90: el Kunsthal de Rotterdam i la biblioteca de Jussieu, a París -atenció a aquest ISSUU, una autèntica joia, que he trobat per la xarxa!!; ah, i recordeu que dimecres ens acompanyarà a la sessió el Gerard Puig, que primer ens explicarà la llar d'infants de Vilanova]\n[Núria Salvadó i David Tapias, escola els Dips, Pratdip, 2010]\n[Carlos Pereda i Óscar Pérez, Escuela La Milagrosa, Pamplona, 2012]\n[Bolles & Wilson, Kindergarten St. Sebastian Church, 2013]\n[Jun Igarashi, dibuixos]\n['Jun Igarashi. The Construction of a State', Ed. TOTO]\nEtiquetes de comentaris: aixopluc, jun igarashi, Núria Salvadó, pereda-pérez


Shoegaze canadenc i rock progressiu a Freedonia | Barcelona Cultura\nShoegaze canadenc i rock progressiu a Freedonia\n14-9-2015 No Joy (a la foto), una de les bandes canadenques més destacades de l'escena shoegaze, passa per Freedonia el dilluns, 14 de setembre, per omplir la sala amb els seus sons distorsionats. Comparteixen escenari amb Rethread, un grup barceloní de dark wave i rock progressiu.\nEls de Montreal estan immersos aquests dies en una gira europea que els porta per Madrid, Santiago de Compostela i Saragossa, però també per Copenhaguen, Bolònia, Berlín, Hamburg i una pila de ciutats més on esperen amb ganes escoltar les veus i la guitarra de Jasamine White-Gluz i Laura Lloyd, la percussió de Garland Hastings i el baix de Michael Farsky.\nSón els components d'una banda que ha estat considerada com l'autora dels millors sons shoegaze del moment. Van debutar el 2010 amb un set polsades i, després d'editar treballs com Ghost Blonde i Wait to Pleasure, el juny passat van llançar More Faithful, el disc que ara presenten a Barcelona i que és ple de guitarres enllaçades, de veus etèries, de distorsions i de potents amplificadors. Tot plegat crea un món sonor bellíssim i que, segons com, recrea ambients fantàstics on la calma el caos es contraposen.\nLa mateixa nit, tindrem a l'escenari del Freedonia els Rethread, un grup barceloní (amb alguns membres andorrans) nascut el 2013 i format per la bateria de Nora i les veus i les cordes de Víctor i d'Ana.\nPotser heu escoltat la seva música en la cinquena edició del Barcelona Independent Sessions (BIS) o bé al Converse Make Noise d'aquest any 2015. Si és el cas, haureu gaudit ja d'un so que està entre el rock progressiu i una dark wave malenconiosa.\nPodeu escoltar els No Joy i els Rethread a Freedonia (Lleialtat, 6) el dilluns, 14 de setembre, a les 21 h. Entrada: 8 €


Cavalcada de Reis: Una politització repugnant | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nUna politització repugnant\nConvertir una cavalcada en un acte independentista és trepitjar els drets dels menors\n4 GEN 2017 - 00:00\tCET\nL'ANC i Òmnium pretenen omplir de fanalets independentistes la cavalcada de Reis a Vic. A. Alemany\nLa convocatòria a manipular la cavalcada dels Reis a Vic, sembrant-la de banderes estelades, faria riure si s'adrecés als adults. Però fer una crida “especialment als més petits” a mobilitzar-se per la secessió —o qualsevol altra causa política—, com fan els seus organitzadors, és repugnant. I no perquè es tracti d'una festa familiar, com assenyala el president del Govern espanyol, Mariano Rajoy, sinó perquè els menors han de gaudir d'una especial protecció.\nLa Declaració dels Drets dels Infants (Nacions Unides, 1959) consagra en el principi núm. 7 que els pares, i tota la societat, han de donar prioritat a “l'interès superior dels infants”: utilitzar-los per a una campanya inverteix els termes, anteposa l'objectiu polític a l'interès dels menors.\nJordi Sànchez, president de l'Assemblea Nacional Catalana, que juntament amb la molt subvencionada Òmnium Cultural convoca la paròdia, ha defensat que no pretenia “polititzar cap festa dels nens”, just el contrari del que fa. “Sembla que ens hàgim tornat bojos i hàgim anat a contaminar una festa”, assenyala.\nCorrespon a cadascú saber en què s'ha convertit, però no hi ha dubte que amb aquesta convocatòria Sànchez i companyia contaminen. L'han de retirar immediatament. Per preservar els drets dels menors. Per acreditar que tenen sentit del ridícul. Per no ferir la sensibilitat dels ciutadans que mantenen un legítim ideal independentista i que al temps es professen demòcrates a carta total.\nEls organitzadors es proposen “seguir ampliant la base social” secessionista. Seguir ampliant? Passa el contrari, segons les últimes enquestes oficials. Però aquests enganys no tenen importància en gent capaç de calcigar fins i tot els drets dels menors. Amb l'activa, i encara més repugnant, complicitat de TV3, convertida en agent publicitari públic d'aquest excés. Si el Govern de la Generalitat no se'n desmarca, la vergonya també serà seva.


La meitat de contractes d’obres de l’AVE a França van tenir uns sobrecostos de l’11% | Economia | EL PAÍS Catalunya\nLa meitat de contractes d’obres de l’AVE a França van tenir uns sobrecostos de l’11%\nL'informe del Tribunal de Comptes alerta d'un encariment del 18% en el tram entre Barcelona i Figueres\nMadrid 27 JUN 2017 - 12:27\tCEST\nTrens AVE des d'una finestreta de tren. PACO PUENTES\nLa meitat dels contractes d'obra analitzats pel Tribunal de Comptes de l'AVE a França des de Barcelona han patit una variació del preu inicial, amb un increment de l'11,6%. Així ho va manifestar el president d'aquest òrgan de fiscalització, Ramón Álvarez de Miranda, durant la seva intervenció dilluns davant la Comissió Mixta (Congrés-Senat) per a les Relacions amb el Tribunal de Comptes a la Cambra baixa.\nL'informe alertava de l'encariment del 18% en el tram Barcelona Sants-Figueres de la línia d'alta velocitat Madrid-Saragossa-Barcelona-Frontera francesa, fins arribar a un preu total de 3.760 milions d'euros, respecte als 3.185,8 milions adjudicats inicialment. Pel que fa als contractes d'obra, el Tribunal assenyala que les baixes ofertes en els contractes "eren molt elevades", però que en el 49% dels contractes analitzats es van aprovar modificacions, la qual cosa va suposar un increment del preu de l'11,6%.\nSegons ha exposat Álvarez de Miranda, en les obres de l'entorn de l'estació de la Sagrera "es van detectar importants diferències entre les obres realment executades i les certificades i abonades per import de 117 milions d'euros".\nA les preguntes de diversos grups de l'oposició, el president del Tribunal ha assenyalat que el ministeri fiscal ha formulat peticions de responsabilitat penal per presumpta falsedat documental a Adif, i que en diferents jutjats d'instrucció de Barcelona s'estan investigant presumptes delictes de malversació de fons, suborn i falsedat documental.\nÁlvarez de Miranda ha presentat davant de diputats i senadors set informes de fiscalització sobre entitats públiques que tenen relació amb el transport i la construcció i explotació d'infraestructures, i entre les quals, a més d'Adif, hi ha Aena, Aena Aeroports, Renfe-Operadora, FEVE o la Societat Estatal d'Infraestructures del Transport Terrestre (Seitsa).\nEn la seva intervenció ha assenyalat que s'han obert diligències després de la fiscalització a Renfe Operadora, FEVE i Adif, i la majoria han estat arxivades, a excepció de les esmentades en el cas de l'AVE fins a la frontera francesa i la construcció del centre de formació de FEVE. Les obres d'aquest centre de formació, projectat per a la ciutat d'Oviedo, no es van arribar a iniciar, segons ha apuntat.\nEn el seu informe de fiscalització va advertir que FEVE va assumir de manera "no justificada" diverses despeses d'administració, i que també va comprar un local d'oficines a Oviedo i dos edificis a Lleó "per preus superiors als de mercat".\nDissolució de la Societat Estatal d’Infraestructures\nUna altra de les qüestions traslladades a la Comissió per a Relacions amb el Tribunal de Comptes ha estat la del futur de la Societat Estatal d'Infraestructures del Transport Terrestre (Seitsa), de la qual l'òrgan fiscalitzador percep una "activitat molt reduïda, sense augment significatiu de noves infraestructures i sense haver generat cap més aportació de finançament privat".\n"Tenint en compte la limitada rellevància de la seva activitat i els costos que genera el seu funcionament, se suggereix que s'adoptin mesures per optimitzar els recursos que s'hi han assignat i, si això no és possible, que es procedeixi a la seva dissolució i extinció", ha manifestat Álvarez de Miranda.\nPer part del PSOE, la diputada Ana María Botella ha qüestionat que, malgrat la seva limitada activitat, les dietes dels consellers ascendissin en el darrer exercici fins als 123.000 euros, quantitat que, dividida entre els seus dotze membres, suposa un repartiment de 10.800 euros per a cada conseller.\nPer això, Botella ha ironitzat que més que al nivell de responsabilitat dels seus consellers –"gairebé n'hi ha més que empleats", ha comentat– per anar a les reunions del consell, ha apuntat al fet que suposa més una qüestió de l'"incentiu" previst.


Temps de Passió, banderola al balcó! - La Passió d'Olesa de Montserrat\nQue tot Olesa sàpiga que comença la temporada 2018\nÉs temps de Passió i cal que tot Olesa ho sàpiga. Ja pots penjar la teva banderola de ‘Temps de Passió’ al balcó o a la finestra de casa perquè tothom estigui al cas que arrenca la temporada de Passió 2018. Omplim entre tots els carrers d’Olesa!\nSi encara no tens la teva banderola pots passar per Secretaria a buscar-ne una (preu 5 euros). I si s’acaben, no pateixis que en farem més!\nAh! I recorda, aquesta temporada té nou representacions –o festes- del 4 de març a l’1 de maig. Set són en horari de matí (de 10.15 a 14.00h) i dues en horari de tarda (de 17.30 a 21.15h). Les representacions en horari de matí seran els dies 4, 11, 18 i 30 de març; 8 i 22 d’abril, i 1 de maig. Les de tarda, el dia 24 de març i el 14 d’abril.\nCom a prèvia de l’arrencada de la temporada, el dia 3 de març a les 19h tindrem una nova edició del Diàleg d’art amb la pintora Sílvia Gubern, autora del cartell del 2018. L’exposició de l’obra de Gubern es podrà veure a l’Espai d’Art fins l’1 d’abril.\nLa temporada 2018 és a punt d’arrencar. És temps de Passió!


Landgasthof Zur Post Zilshausen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAllotjaments a Zilshausen\nHauptstrasse 25, Zilshausen, Zilshausen, Alemanya, 56288 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Lieg, Landgasthof Zur Post és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Landgasthof Zur Post, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, habitació familiar, restaurant.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, telèfon, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Landgasthof Zur Post és una selecció idònia per a la vostra estada a Lieg.


Broll 2019 - Trobada d'Equips del MCECC\nInici > En moviment! > Activitats, accions i iniciatives > Broll 2019 - Trobada d'Equips del MCECC\nInscriu-te fins el 17 de juny\n22.06.19 11:00 h a 16:00 h / Afegir a Google Calendar\nEl Moviment de Centres d'Esplai Cristians Catalans de la Fundació Pere Tarrés té la sort de comptar, cada curs, amb un gruix important de voluntàries i voluntaris (provinents dels Centres d'Esplai) que contribueixen a fer més fort i més viu el Moviment.\nSón els equips de voluntariat que formen part dels Àmbits (Pedagògic, Educació per a la Justícia Global o Animació de la Fe), de les Comissions de Trobades (TrovaJove i Trobada de Monitors/es), del Consell de Responsables Territorials i dels projectes.\nAquest any, el Pla d'Accions (aprovat a l'Assemblea General Ordinària del passat mes de gener) va promoure l'acció EM2, que pretenia generar una trobada d'agraïment i reconèixement de la feina de totes aquestes persones voluntàries que contribueixen a l'acció general del MCECC.\nEl nom de la trobada\nS'ha volgut donar relleu i caràcter propi a aquesta trobada tot posant-li un nom que la identifiqui. El nom escollit ha estat "Broll".\nAmb aquest nom, es pretén simbolitzar l'energia i la força que ha mogut a tot aquest voluntariat. El diccionari ens diu que un "broll" és un raig d'aigua que surt amb força. Moltes de les voluntàries i voluntaris del MCECC van respondre a la crida de "Mulla't pel MCECC"... ara, tots aquests voluntaris i voluntàries, empapats de Moviment, celebren el broll de força i energia que han anat desenvolupant durant tot el curs per fer possible tantes i tantes accions!\nDissabte 22 de juny et convidem a venir a la Conreria per participar al Broll, la trobada d’equips de voluntaris i voluntàries del MCECC.\nPendent de confirmar. Amb tot, es preveu l'arribada entre 10 i 11 del matí i l'acabament després del dinar.\nA través del formulari que podeu trobar en el web i abans del 17 de juny.


Gestió integral de roba de segona mà » Grup Èxit\nLa gestió del residu tèxtil és un projecte ampli que conté diversos objectius en sí mateix. Garantim una selecció del residu tèxtil per a la seva reutilització venent-lo al mercat de segona mà. Reduïm residus i, a més, generem llocs de treball per a persones en risc d’exclusió social. Part d’aquest residu es destina també a donacions per a usos socials i, a través de l’exportació, a projectes de cooperació internacional.\nLa recollida es fa a través dels contenidors vermells. Aquests contenidors pretenen contribuir a la sostenibilitat tant a nivell social com ambiental, facilitant la inserció laboral de persones amb dificultats per accedir al mercat de treball. La roba dels contenidors es recull periòdicament i s’envia a la planta de triatge que Càritas de Barcelona té a Sant Esteve Sesrovires.\nVols saber si al teu municipi hi ha contenidors vermells i on es troben? Fes clic AQUÍ\nLa nostra economia circular\nLa gestió integral de roba de segona mà inclou dos itineraris que contribueixen a crear un circuit d’economia circular.\nEls contenidors vermells\nLa instal·lació de contenidors vermells facilita les donacions perquè els usuaris no dependran dels horaris d’obertura dels robers. Actualment tenim 125 contenidors repartits en diferents poblaciones de la província de Girona.\nEls usos de la roba recollida\nTallers de confecció


Localitza’t (Anna Manso)\nTenir descendència et fa topar de morros amb la incongruència entre el discurs públic i la realitat més crua. Els menors d’edat a càrrec (MEC) venen. No hi ha polític en campanya sense foto amb nen enganxat. Ni anunci d’assegurança sense un MEC de veu odiosa. Després, quan la pantalla del portàtil s’esbotza i truques a l’asseguradora i els expliques que un MEC de veu menys odiosa l’ha esbotzat, la sensibilitat amb els menors d’edat a càrrec s’esfuma a una velocitat supersònica. I amb els responsables de la cosa pública tres quarts del mateix.\nDos dels menors d’edat que tinc a càrrec (MEC) estan inclosos en un número: 1.903. És la xifra de nens i nenes, nois i noies, que pertanyen a un esplai sense local propi. Per als que desconeguin com funcionen aquestes entitats de lleure els diré que la gent dels esplais són una colla de sonats. Sí, perquè ¿qui dedicaria hores (moltes, moltíssimes!) del seu temps a organitzar activitats per als nens del barri sense rebre res a canvi? Res material, esclar. I qui, a sobre de tenir-los i educar-los cada tarda de dissabte, se’ls enduria d’excursió de cap de setmana? O, encara pitjor, de campaments?! Doncs són ells, els monitors. Busquin, comparin, i si troben uns bojos millors comprin-los. La majoria, de petits, van tenir monitors tan sonats com ells. O sigui que, atenció, aquesta bogeria s’encomana. Interessant.\nDoncs bé, com a agraïment per la tasca educadora que duen a terme, per fer-los saber com s’està de feliç perquè ofereixin lleure de qualitat de manera desinteressada, la resposta de les administracions públiques de Catalunya és donar l’esquena a 26 esplais sense local. No és el seu problema, diuen. O, encara pitjor, diuen que és el seu problema però que no el poden resoldre. Sincerament, la primera resposta em sembla més honesta.\nEls meus MEC i la resta de 1.903 nens i nenes i els seus 500 monitors es manifestaran aquesta tarda a Barcelona sota la bandera del projecte Localitza’t (www.localitzat.org) per reclamar el que creuen que és de justícia: un local. No val una estació de metro, no val una escola en la qual l’arbitrarietat de la directora de torn et pot fer fora. Un local on poder desar el material, on poder reunir-se per preparar activitats, on poder fer les activitats en cas de pluja, on nens i joves puguin sentir que tenen un espai. Un espai a la nostra societat, perquè el que entenen, el que reben, el que comprenen amb claredat per molt menors d’edat que siguin, és que ara ells importen un rave als senyors i senyores tan amables que formen part de l’administració pública.\nSembla com si no interessés que existissin entitats que desenvolupin el sentit crític, el voluntariat, la llibertat, el respecte i la inclusió social dels menors d’edat catalans. Són paraules totes que fan més por que tres bombes de neutrons. Però potser estic equivocada. Tant de bo hagi de rectificar i explicar d’aquí no gaire que aquelles entitats que fa anys que treballen en males condicions ara tenen un sostre i un reconeixement. Que ja no cal que es reuneixin en bars i cases particulars. Que ja no pateixen per pujades de lloguer, per si se’ls renova el conveni, per un mes de pluja que els fot enlaire totes les activitats... Si és així prometo menjar-me aquest article amanit amb vinagreta de mostassa i penjar el vídeo a YouTube. Paraula de pitjor mare del món.


Excursió a les esglésies romàniques de la desconeguda Vallhonesta | Rotary Club de Terrassa\nEnviat per: SRC | 24 Abril, 2018\nExcursió a les esglésies romàniques de la desconeguda Vallhonesta\nAquest dissabte 21 d’abril del 2018 el Grup excursionista del Rotary Terrassa ha realitzat una excursió a la Serra de l’Obac.\nDes de Matadepera hem pujat amb els vehicles fins a l’alzina del Salari per començar la caminada en direcció als graons de Mura que ens han portat fins al coll de Boix. Agafant el camí en direcció nord hem passat a fer-li una visita a l’Alzina Bonica o Alzina del Vent i desprès agafant el corriol que surt de la mateixa alzina hem segui l’antic camí de Mura amb senyals de color groc.\nPassant per una zona ombrívola hem arribat a la zona del pla de Serrallonga amb unes boniques vistes de Montserrat i el Montcau a banda i banda. I al davant els tres cims que consta l’excursió: el Turó dels Ducs, el Puigbó i el Puig Andreu i més a la seva esquerra el Turó del Malpàs i el sot de l’Infern que els separa.\nAquí ens hem aturat per esmorzar tot llegint un escrit sobre les virtuts del romaní que podreu trobar en pdf al final d’aquesta crònica.\nAl finalitzar hem segui cap el Turó dels Ducs per pujar al cim i gaudir de la seva extraordinària vista. De baixada hem cercat un trencall a mà esquerra que porta cap a la carena del Puigbó que hem rodejat pel costat dret i seguint baixant ens hem apropat al Puig Andreu que era la fita de l’excursió.\nUna cop sota del Puig Andreu hem cercat un camí que puja cap a la seva base i que girant a mà dreta porta fins a la bonica balma obrada en la que encara es poden observar restes d’espitlleres.\nCom que no ens sobrava el temps hi hem estat poca estona i de seguida em refet el camí de tornada passant exactament per on havíem vingut.\nCom podreu veure, en la ruta estava previst tornar per la Coma d’en Vila i baixar per la Font dels Traginers però es feia tard i per això ho hem deixat per una altra ocasió.\nLa caminada total ha estat de 9 quilometres amb un desnivell d’uns 300 metres. Mapa a: https://es.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=16719352\nPDF sobre el romaní.\nArxivat a Activitats, excursions, rotary | Etiquetes: grup excursionista del Rotary Terrassa, pla de Serrallonga, puig andreu, Puigbó, romani, Turó dels Ducs\nConferència presentació de Ramon Comellas, de CIRCUTOR »


Què es pot fer durant una lesió? | EscolaVitae Cicles Formatius\nHome > Notícies Formació Esportiva > Noticies Educació > Què es pot fer durant una lesió?\nQuè es pot fer durant una lesió?\nPer determinar si es pot fer exercici, un dels factors serà el tipus de lesió així com la durada de la mateixa. Quant més greu sigui la lesió, més temps necessitaràs per recuperar-te, i això té a veure amb el manteniment de la massa muscular. Això és inevitable. No obstant això, també existeix lloc per a l’optimisme. Independentment de la magnitud de la lesió i el temps que no et permetrà entrenar, hi han algunes “tasques” que podries (hauries de) realitzar per tal de mantenir dins uns límits la massa i força muscular.\nLa regla més senzilla a complir si el nostre objectiu és mantenir la massa muscular durant el període de recuperació d’una lesió és ingerir una quantitat considerable de proteïna cada dia. En dieta de definició o pèrdua de pes, s’opta per rebaixar calories dels hidrats de carboni i grasses per augmentar les procedents de la proteïna. Es pot dir que la proteïna és el factor determinant entre perdre massa muscular o mantenir-la. Així doncs, durant el temps que estiguis convalescent, mantingues la teva ingesta de proteïna alta.\nSi la zona lesionada es troba en el tors, per exemple, podries realitzar algun tipus d’entrenament, de manera segura, implicant el tren inferior? El mateix es pot aplicar en el cas que es trobi la lesió a la zona inferior. Després, malgrat disposar d’algun múscul dins de la divisió superior i inferior, que es trobi lesionat, tampoc és sinònim de “aturada”. Seguint amb exemples, podem tenir fastiguejat el colze, però si amb cura podem realitzar moviments que no impliquin la flexió del colze, tals com a elevacions d’espatlla, per què no? Després si el problema són les espatlles, podries fer rem sense dolor? Et vas lesionar dels turmells, què tal curl femoral o extensió de cuádriceps?\nSi dins de les nostres possibilitats podem realitzar entrenament com els descrits, sense usar la zona danyada, seria el més recomanable, ja que almenys continuem atorgant al cos l’estímul. Això sí, pel fet de deixar d’entrenar, sobretot en qüestió dietètica, no has d’abandonar els hàbits i pautes que seguies i que gràcies als quals has aconseguit obtenir els teus guanys.


Mission - Fundació Mercè Rodoreda\nLa finalitat de la Fundació és tenir cura de la figura i de l’obra de l’escriptora Mercè Rodoreda, gestionar-ne el patrimoni intel·lectual, i divulgar i promoure els estudis sobre l’autora i la seva obra.\na) Concedir premis a treballs d’investigació sobre la narrativa catalana del segle xx, titulats “Premis Fundació Mercè Rodoreda”. Cada premi ha d’ésser anunciat degudament per tal que hi puguin aspirar els qui, de qualsevol nacionalitat, vulguin fer-ho.\nb) Concedir també, aplicant la mateixa normativa que per a la concessió dels premis, ajuts de tot tipus per a estudis i treballs relacionats amb la narrativa catalana del segle XX i principalment amb l’estudi i divulgació de l’obra de la senyora Mercè Rodoreda.\nc) La constitució d’una biblioteca que contingui tota l’obra de la senyora Mercè Rodoreda i també les seves traduccions, i l’adquisició de tot tipus de material relatiu a l’autora per a la constitució de l’arxiu i la biblioteca Mercè Rodoreda.\nd) La custòdia dels documents de la senyora Mercè Rodoreda i Gurguí que siguin de titularitat de la Fundació i dels altres que li siguin confiats.\ne) Organitzar activitats relacionades amb la divulgació de l’escriptora i de la literatura catalana.


fic_orientacio:cco:ccs3:fase_2:activitat_2 [Formació del professorat]\nActivitat 2. Els pedagogs i professors exposen l'experiència de la creació a l'aula\nExposar les idees i les experiències de cada professor sobre la creació a l'aula.\nMarcar les directrius que es puguin donar a fi que els alumnes practiquin la creació de manera interessant i efectiva.\nLa proposta consisteix a valorar els textos de reflexió de professors de literatura i d'estudiosos sobre els textos literaris en tant que motivadors d'aprenentatge, per recollir idees que puguin contribuir a mostrar aspectes nous o que matisin els de base.\nLlegiu els textos següents, sorgits de l'experiència i de la reflexió de professors i d'assagistes. Subratlleu aquelles idees que us siguin útils per la seva claredat i on es vegi la possibilitat d'aplicar-les a l'experiència de l'escriptura a l'aula.\nReelaboreu les frases anteriors que descriguin millor les vostres idees, matisant i, si cal, eliminant o afegint elements propis, i escriviu-les.\nRedacteu un text propi que reuneixi les idees fonamentals en què esteu d'acord amb les vostres opinions i matisos.\nPot ser útil seguir el mateix procediment que en l'activitat anterior. Seleccionar i subratllar les idees dels textos. Fer-ho individualment i comentar-ho per parelles, o de tres en tres, depenent del nombre de professors del grup.\nAquests elements s'han d'afegir a les de l'activitat anterior de cara a introduir una definició de centre completa amb relació a l'aprenentatge de l'escriptura a partir de textos literaris.


colla de Senders: Vallada dóna molt de si\nVallada dóna molt de si\nUn grupet de membres de la Colla que no havíem anat a Tarragona decidirem donar una volta per Vallada.\nEl poble es trova en les estribacions de la Serra Grossa, que amb la serra d'Enguera al nord delimita el magnífic vall del Riu Cànyoles.\nLa seua muntanya mes representativa es el Penyó, no tant per la seua altura com per la seua image desafiadora. Està inclós en el SL del mateix nom, però com que es tracta de un recorregut curt decidirem fer una fusió del mateix amb el PR El Tossal per tal de passar tot el día a la muntanya.\nFeia fred a Vallada quant arribarem, el termómetre al voltant del 0 graus. Esmorçar al poble i eixida cap a la serra.\nPrimera part per pista asfaltada cap a la Font d'Espanya per l'ombria de la serra. Gebre als camps i camí molt relliscós pel gel. Guanyant altura a poc a poc, arribarem a la font. En acabar-se l'asfalt es van acabar les relliscades. A més passarem a la solana i la temperatura esdevingué molt més agradable.\nPer la senda que s'enfila cap al Tossal trovàrem una batuda de senglars. La veritat es que els caçadors estaven prou pendents de nosaltres, avisant-se entre ells per radio de la nostra presència. Però sempre resulta desasosegador trovar-te envoltat de rifles que poden enviar una bala a mes de 500 metres... Potser hàgem de posar en la motxilla una gorra o un jupetí de colors cridaners per a aquests casos.\nSense incidències, i amb els caçadors ja per darrere de nosaltres, arrivàrem al Tossal, primer cim del dia amb vistes a la vall i pràcticament a la resta de l'excursió.\nUna llarga baixada i, vorejant el Barranc de la la Saraella, ens situarem al peu del Penyó. Una curta i empinada senda senda condueix a la cresta una mica aèria del cim però que en estar equipada amb un recent cable no presenta cap problema. Magnífiques vistes dels voltants i, als peus, el Paratge de les Ermites. Segons diuen allí, en haver pujat al Penyó ja podem considerar-nos valladins, encara que siga d'adopció...\nNova baixada i pujada i a dinar, migdiadeta inclosa, al castell, situat en la Penya Barrota, un altre esperó de la serra que també trau el cap sobre el poble.\nBaixant ja pel Barranc de la Font d'Arnau cap a les Ermites per una preciosa senda trovarem l'indicació de l'Alt de l'Aguila i com que estava molt a prop no es resistirem a fer un quart cim per a arrodonir el dia.\nEncara ens quedà pendent fer una ullada, encara que fos superficial, al Tunel del Sumidor...\nI es que com diu la meua amiga Lola, valladina de debó, i que malgrat que estava previst no ens pogué acompanyar per motius laborals, Vallada dona molt de si.


australia | Miguimon a Austràlia\nSemestre acabat oficialment\nHan estat dos setmanes intenses i molt dures tan psicologicament com fisicament de no dormir gaire i fer anar massa les neurones amb els examens interminables de 3 hores. Resumint, estic content de la feina feta!!\nTinc possibilitats de treure alguna bona nota en alguna assignatura com la ITC382 – Business to Business. Encara no se perque es diu aixins perque no te res a veure amb business, es basicament orientada als sistemes de client/server i llenguatges de programacio en el entorn de aplicacions web. Pel primer projecta d’aquesta assignatura fet amb grup de dos persones, jo i en Miro ens ho vam currar molt i vam treure un 10, la millor nota. Si voleu veure el projecta esta penjat aqui: www.rubyproject.info\nEs una cosa simple pero va portar molta feina. Inclus vam comprar un domini! Jo vaig fer la part + tecnica, posar en marxar els diferents serveis al servidor corrents amb Linux com la base de dades, servidor web i fer la aplicacio base amb Ruby on Rails. I el meu amic en Miro, va fer tota la part mes visual i retocar la interface de l’aplicacio web perque es un geni amb el disseny de pagines web. El segon projecta era fet amb un team work de 7 persones i consistia en fer el disseny d’un e-commers real (botiga virtual de venta de material informatic) pero sense implementar-lo de veritat. Alguns membres del grup van fer poca feina pero jo i en Miro vam treure un 10! Tenim moltes possibilitats ara clar depenent de com hagi anat l’examen de treure una High Distinction (un excelent). Ojala… ojala!\nNovembre 20, 2008 at 11:57 am\nDisponible Street View per Austràlia\nFa dos dies que esta disponible Street View per tot Austràlia, i quan dic tot vui dir incluit carreteres secundaries perdudes en mig d’aquest pais que no hi passa ningu com les de Broome fins a Perth. Es una joia de Google que permet disfrutar de panoramiques de 360 de qualsevol carrer, carretera..etc es senzillament brutal. No s’han deixat ni un carrer de Sydney es increible i mira que hi han barris que estan a 1h amb cotxe i continua siguent Sydney! Es molt gran d’extensio. Hi he estat jugant i ja me trobat a mi mateix (el meu carrer i la casa).\nDespres de Estats Units, Australia ha estat el segon lloc del mon en tenir Street View. Tambe he vist que a Japo esta disponible en algunes ciutats. En definitiva, es el final de la nostre privacitat. Per acabar-ho de arrodonir nomes faltaria que et trobessis a tu mateix pel mig del carrer com a molta gent li ha passat. Ara abans de marxar de casa de viatge, fas una visita a Street View i veus si el lloc es maco i interessant. Que mes inventaran?\nStreet View Australia\nCasa meva es davant del cotxe vermell Jersey Rd, Paddington (Sydney)\nAgost 6, 2008 at 2:23 pm


entrevista a Silvie Rothkovic a NacióGranollers (13.06.13) - laBreu Edicions : laBreu Edicions entrevista a Silvie Rothkovic a NacióGranollers (13.06.13) - laBreu Edicions\nEntrevista a Silvie Rothkovic, autora del llibre de poemes ‘Pianos i Túnels’ a NacióGranollers.cat\n“A Rússia hi viu sa gent amb 0 graus, se congelen i s’aguanten”, deia Joan Miquel Oliver. I d’aquesta veritat en surten, com fiblades de gebre, els versos del darrer llibre de Silvie Rothkovic (Barcelona, 1981). Des de Rússia, poemes que sobreviuen al fred àrtic i un enfilall precís d’anotacions que commocionen des de la desaparició, des del fred infranquejable, des de la imatge que batega, des de la fotografia que el dietari fa del temps viscut. Concís, obert i gèlid («un lloc on sempre / plou mancat d’esdeveniments anteriors»), la ciutat de Tobolsk de Pianos i Túnels (Labreu Edicions, 2013) és un refugi epifànic, una llar protectora, l’artefacte que cus les vides de Silvie —la poeta d’inspiració ruso-pictòrica— i de Sílvia —la professora, músic i amant de l’art del segle XX. Aquest, que és el tercer llibre que publica, s’afegeix a Helicòpter(LaBreu Edicions, 2007), Altres Arbres (Tria Llibres, 2011) i al seu blog i torna a evidenciar coses que no tots els escriptors tenen: una manera d’abraçar, un lloc propi on caminar, un retop singular i intransferible. Un món.\nUn món que busseja en tot de referències artístiques, amb les quals Silvie Rothkovic estableix un diàleg gens forçat. “Això de les referències és només un punt de partida, com quan, en altres temps, l’artista mirava per la finestra i veia el paisatge. A Altres arbres tot eren referències a l’art contemporani, però a Pianos i Túnels hi ha la música que escoltava mentre escrivia els poemes”. Però a la Silvie no li interessa explicar la referència, sinó que aquesta sigui un punt de partida que explica alguna cosa. “En el cas de l’art contemporani, hi estableixo una connexió a través d’haver llegit coses sobre el tema”. També, d’haver-ne gaudit, com passa amb la música. “APianos i túnels hi ha la música que escoltava en aquell moment, com ara les quatre últimes peces, de Richard Strauss, uns lieds amb lletra que parlen de la mort. Són coses que tinc molt interioritzades i algunes són peces que he arribat a tocar”.\nPotser per això mateix, perquè els seus poemes es fan grans en aquest aïllament essencial, en la solitud de la creació i del lector, que a la Silvie Rothkovic no li agrada dir versos en públic. “No m’agraden els recitals, però ara ja m’hi he acostumat. Hi ha poetes per a qui té molt sentit dir allò que escriu en veu alta, però a mi m’agrada llegir els poemes a casa, sobre el paper. Jo busco intimitat, crec que el fet de llegir ha de ser en solitud, passant fred”. En aquest sentit, la Silvie confessa tenir certa afinitat amb alguns dels poetes de la seva generació, com és el cas d’Albert Forns, amb qui ha coincidit en el temps i en l’espai en la publicació del seu primer llibre de poemes,Ultracolors, a Labreu Edicions. “Tenim moltes coses en connexió. Fa pocs dies vam fer el recital junts al MACBA i va ser molt bonic”, un recital que va tenir un primer tast a Granollers en la programació del cicle de Versos Lliures. “Amb l’Albert compartim la idea d’agafar referències de fora de la literatura”. Una connexió que fa que comparteixin dèries, com ara l’admiració a un Joan Miquel Oliver que ja ho deia, que “a Rússia hi viu sa gent amb 0 graus, se congelen i s’aguanten”. O tal com diu Silvie Rothkovic:\nEsteve Plantada (13.06.13)\nCategoria: Alabatre, Diaris, Premsa, Rotatori | Etiquetes: alabatre, pianos i túnels, Silvie Rothkovic


Bars on fer esport a Barcelona\nUna birra, unes braves... i un futbolí?\nAl costat de la barra d’un bar o a tocar de la taula de sempre, també podeu trobar opcions per posar-vos en forma fent tot tipus d’esports: dards, futbolí, paddle surf, bici, running, billar...! Us recomanem un grapat de locals per picar alguna cosa i fer exercici del bo!\nDesprés de veure un capítol de 'Black Mirror' ens vénen ganes d’allunyar-nos al màxim de la tecnologia... però en menys d’un minut passa el trauma i tornem a enganxar-nos al mòbil, a l’Xbox, a l’ordinador i a qualsevol cosa que se’ns posi per davant. Si sou uns autèntics 'geeks', podeu fer un pas més i fer o veure esport de la mà dels videojocs. L’Afterlife és un bar de temàtica 'gamer' on podreu portar el vostre portàtil o consola per jugar, participar en campionats o veure partits d’E-Sports en una pantalla gegant.\nDes de fa poc, el carrer Ciutat de Balaguer, a Sant Gervasi, s’ha convertit en punt de peregrinació obligada pels ciclistes de la ciutat. Petit però decorat amb la màxima delicadesa possible, On y Va és una cafeteria ciclista on no falta de res: bon ambient, bon menjar i bon cafè. I 'rides'! Setmanalment programen sortides: generalment, els caps de setmana i ben d’hora: tot comença a On y Va amb un cafè i acaba amb una bona estona de rodatge!\nConeixeu el Beer pong oi? És el joc dels jocs de les nits en què la birra se’ns en va de les mans. Ara, per la propera nit us direm que podeu optar per jugar al ping pong i deixar-vos del Beer. A Retruc, a banda de ser molt macos, tenen una taula on escalfar el canell a dins del mateix bar. I no és l’únic que tenen per fer-vos suar de valent: també hi trobareu billars, dianes i futbolins. Què més voleu!\nCatan, Carcassone, Jungle speed... els jocs de taula ens han tornat a enamorar i a les festes de Cap d’any o Sant Joan hem substituït la discoteca per les fitxes, les cartes i el taulell. Doncs tenim una bona notícia! Jugar-hi és un bon esport pel cervell! Si voleu posar-lo en forma podeu jugar al parxís més tradicional a La Nena, dominar clàssics com el Catan a la Queimada-Nivell Q o optar per una nit de MegaGenio al Sotavent. Hi ha molts locals on podeu posar a prova el vostre enginy.\nDes que vam veure 'La La Land' tenim unes ganes boges de ballar a totes hores. Per saciar la nostra gana ens hem colat ja més d’un cop a La Iguana, un local que vol contribuir a la vida cultural del barri amb preus assequibles i un bon grapat d’activitats. A banda de tallers de Lindy Hop i Blues, els dimecres a les 21 h organitzem una 'Jam per beginners' per ballar fins les onze. Potser, amb sort, us creueu amb Ryan Gosling o Emma Stone.\nÉs l’estiu etern de Barcelona. Només posar-hi un peu, la terrassa de la Surf House et trasllada a Califòrnia i et fa sentir surfista per unes hores encara que mai hagis tocat una taula. Burritos, nachos, tatakis de tonyina, batuts, còctels... i, abans o després, esport. Dissabte podeu fer una sessió de running amb Nike i després guanyar-vos un bon esmorzar; diumenge optar per una classe de ioga a la platja i un brunch per 25 euros o, simplement, aprofitar-vos de l’oportunitat que us deixin una taula de SUP gratuïtament durant 45 minuts.\nUs agrada córrer i sou fans de la cervesa artesana. Doncs us hem trobat nou temple: el Mikeller Bar Barcelona. Vénen directes des de Copenhaguen i, darrere la barra, hi trobareu fins a 24 tiradors diferents. El local és acollidor, modern i 100% escandinau. Vaja, que és un dels espais més 'hygge' de la ciutat. Eing? És un concepte danès que vindria a ser sinònim d’una tarda de peli i manta a casa, amb espelmes i una infusió a les mans. I l’esport? Doncs compten amb el Mikkeller Running Club que organitza sortides que sempre acaben amb cervesa ben fresqueta al local! Aquí podeu veure quin tipus de rutes fan.


Waw, tinc un blog: Demokratia\nΑθηνά προ στήλης\nUs agradi o no tal com han anat les eleccions, hàgiu fet ús o no del vostre dret a vot, us deixo un dels primers textos on es parla del que hem fet avui. Tot i que no s'assembla gens la Democràcia Atenesa amb la nostra, és la llavor que durant segles ha permès que avui vosaltres i jo hàgim pogut anar a votar. Espero poder continuar fent-ho per molts anys. I espero poder anar a votar LA pregunta que tots tenim en ment.\nTucídides: L'Oració Fúnebre de Pericles\n" 37. Doncs tenim una Constitució que no enveja les lleis dels veïns, sinó que més aviat és un model per a algunes ciutats que imitadora de les altres. I el seu nom, perquè s'atribueix no a uns quants, sinó als més, és el de Democràcia. A tothom assisteix, d'acord amb les nostres lleis, la igualtat de drets en les dimensions particulars, mentre que segons la reputació que cadascú té en alguna cosa, no és estimat per a les coses en comú més per torn [per sorteig] que per la seva vàlua, ni a la vegada tampoc a causa de la seva pobresa, almenys si té alguna cosa bona a fer en benefici de la ciutat, es veu impedit per l'obscuritat\nde la seva reputació. Governem liberalment allò relatiu a la comunitat, i en referència a la suspicàcia recíproca referent a les qüestions de cada dia, ni sentim enveja del veí si fa alguna cosa per plaer, ni afegim noves molèsties, que encara que no són penoses són lamentables de veure. I en tractar les qüestions privades sense molestar-nos, tampoc no transgredim les qüestions públiques, més que res per por, i per obediència als que cada vegada ocupen càrrecs públics i a les lleis, i entre aquestes sobretot a les que estan donades en favor dels injustament tractats, i a quantes perquè són lleis no escrites comporten una vergonya reconeguda.\n40. Doncs animem la bellesa amb economia i amem la saviesa amb tota la força, i usem la riquesa més com a ocasió d'obrar que per jactància de la paraula. I reconèixer que s'és pobre no és vergonya per a ningú, sinó que no fugir-hi de fet, això sí que és més vergonyós. Arrelada està en ells la preocupació per les qüestions privades i també les públiques; i aquestes gents, dedicades a altres activitats, entenen no menys de les qüestions públiques. Som els únics, en efecte, que considerem el que no participa d'aquestes coses, no ja un tranquil, sinó un inútil, i nosaltres mateixos, o bé emetem el nostre propi judici, o bé deliberem rectament sobre les qüestions públiques, sense considerar les paraules en\nperjudici de l'acció, sinó en no aprendre per endavant mitjançant la paraula abans de passar de fet a executar el que cal.\n41. Resumint, afirmo que tota la ciutat és escola de Grècia, i em sembla que cada ciutadà d'entre nosaltres es podria procurar els més variats aspectes d'una vida molt completa amb la més gran flexibilitat i encant. I que aquestes coses no són jactància retòrica del moment actual, sinó la veritat dels fets, tal com ho demostra la puixança de la ciutat, que hem aconseguit a partir d'aquest caràcter. Efectivament, és l'única ciutat de les actuals que recorre a una prova més gran que la seva fama, i l'única que no provoca en l'enemic que l'ataca la indignació pel que pateix, ni queixes en els súbdits sobre l'idea que no són governats per gents dignes. I en haver-nos procurat un poder amb proves més que evidents i no sense testimonis, donarem ocasió de ser admirats pels homes d'ara i pels\nfuturs, sense necessitar per no res l'elogi d'Homer ni de cap altre [...]".\nTucídides (1989). Historia de la Guerra del Peloponeso. Madrid: Alianza Editorial.\nAra per si un cas m'estaré una temporada sense veure aquella películ·la de l'Alfred Hitchcock plena d'ocells, i si us hi fixeu bé, a més dels corbs i sortien gavines. Punyetero de l'Alfred.\nPublicat per Alyebard a 22:33\nEtiquetes de comentaris: civisme, independència, país\ncantireta 20 de novembre de 2011, a les 23:08\nJo rellegiré el corb, del meu estimat POE ( amb ell vaig aprovar les Opos, saps? ). Hale, non non!\nAlyebard 21 de novembre de 2011, a les 10:04\nBona tria The Raven!\nMr. Aris 21 de novembre de 2011, a les 10:19\nBona reflexió, ara, els esclaus no podien votar, ni tampoc els camperols que depenien d'Atenes. Només podien votar els ciutadans*.\nI, ostres, els ocells eren gavines!\nAlyebard 21 de novembre de 2011, a les 10:39\nAris: Ni les dones, ni els estrangers i la majoria de càrrecs eren per sorteig. Però va ser la llavor del que tenim ara.\ncantireta 21 de novembre de 2011, a les 11:41\nJo dic que escric POEsia...\nAlyebard 21 de novembre de 2011, a les 12:14\nOnly this, and nothing more.' I això que coi és sinó POEsia :P\nEls àngels tenen una nova veu amb ells.\nNec sum adeo informis -II-


Participa a l'Enquesta de qualificació professional en el sector TIC - Aseitec\nL’ASEITEC està impulsant amb la Xarxa de Centres de Formació Professional del Departament d’Ensenyament, i en concret des del Nicolau Copèrnic, amb col·laboració amb les associacions AENTEG, ATI, COEINF i Telecos.cat, una ENQUESTA que permeti fer una anàlisi del mercat actual del sector TIC per esbrinar quines són les necessitats actuals, possibles àrees de millora.\nTambé volem encaixar amb la millor precisió possible la demanda de perfils professionals que necessita l’empresa amb la formació que realitzen a les escoles.\nLa finalitat de l’estudi és conèixer les necessitats actuals del sector TIC en diferents àmbits:\n• Qualificació professional actual dels seus treballadors\n• Llocs de treball per cobrir a l’empresa\n• Qualificació desitjada en els nous treballadors\n• Àrees de negoci que no pot cobrir per manca de personal especialitzat\n• Formació que desitjaria per al personal de la seva empresa\n• Formació que exigiria al seu personal\n• Desenvolupament de nous projectes\nPer aquest motiu us demanem uns minuts del vostre temps per emplenar l’enquesta que trobareu en el següent enllaç: ENQUESTA\nLes dades de l’empresa són totalment voluntàries. En el cas que les ompliu no seran cedides a tercers ni usades per cap més propòsit que la pròpia enquesta. Seran analitzades i processades de forma totalment anònima.\nEls resultats d’aquesta enquesta seran publicats a la pàgina web de l’ASEITEC i al web del Nicolau Copèrnic. Agraïm la vostra col·laboració.\nTags: aseitec, enquesta, formació, nicolau copèrnic, sector TIC


TOT MITES I LLEGENDES: MARI LA DEESSA SUPREMA BASCA\nMARI LA DEESSA SUPREMA BASCA\nEntrada a la cova d ´Amboto\nDeesses i Déu basc\nMari es la deessa suprema basca es pot dir que es la deessa mare precristiana . Es una divinitat femenina es que la habita en els cims de les muntanyes basques , rebent un nom per cada muntanya, a vegades es confun amb Amalur . La seva important morada és la cova de la cara est d´Aamboto, a la que es coneic com cara d´Amboto "Mariren Kova" .\nMari persenofica la mare terra, la naturalesa i tots els elements que la componen Generalment es representan amb cos i cara de dona elegament vestida (Generalment verda) podent aperèixer també en forma hibrida d`arbre i de dona en potes de cabre i urpes d`au rapiyainres o com una dona de foc.\nEn la seva forma de dona té una abundant caballera rossa que es pentina al sol amb una pinta d´or.\nEl seu consort es Maju o Sugaar els seus assistents són les sorgines i té dos fills Mikelats el fill pervers i Atagorri el fill bondadós i que están enfrontats una representació del bé i del mal.\nRep al seus fidels en el cim de les muntanyes i aquests tenen un estricte protocol :\n- Se la ha de tutejar (Parlant en Hika)\n- Cal sortir de la cova de la mateixa manera com s´ha entrat\n- No cal seure mai fins i tot rebent l`invitació de fer-ho, mentres es parla amb ella.\nMari es la senyora del terra i els meotors. Té el domini de les forces del clima i de l`interior de la terra. Entre les seves missions hi ha castigar la mentida el robatori i l`orgull .\nD`ella vénen els béns de la Terra i l`aigua dels manantials. Amb els homes es comporta de manera tiranica o tot el contari com una dona dócil i treballadora però sempre cal dir la veritat.\nPresegia el clima i les tempestes , a més se le coneix la seva capacitat de volar per això que a la muntanya d´Amboto si està ple de nuvols es sinonim de la seva presencia.\nDiverses llegendes explican l`rigen de Mari una es que una dona volia tenir una nena que va dir que encara que als vint anys se la emportés el diable cosa que va fer , encara que la mare ho va voler impedir. L`altra llegenda és molt semblant una mare i una filla van discutir i la mare va dir "Tant de bo se t´emportes el diable" i aquest ho va fer i la va deixar vagar per les muntanyes per sempre.\nPublicat per Sergi Justribó Àvila a 7:44\nEtiquetes de comentaris: DEESSES-GODDESS, EUROPA, MITOLOGIA BASCA\nNIAMH I OISIN\nLa porta i la ma de la Deessa (The door and the Goddess hand)\nTradición – Símbolos del amor\nФантастические пейзажи Jean Guillet\nMITOLOGIA BUDISTA (41)\nMITOLOGIA BUDISTA (BODHISATTVA) (12)\nMITOLOGIA CELTA (68)\nMITOLOGIA GRECOROMANA (67)\nMITOLOGIA IRLANDESA (26)\nMITOLOGIA JAPONESA (30)\nMITOLOGIA JAPONESA (MATSURI/FESTIVALS) (12)\nMITOLOGIA OCEANIA (9)\nMITOLOGIA XINESA (29)\nGOTHIC SUMMER (ALL PICTURES ARE VIDEOS)


Entrevista a Silvia Federici - GRUP DE DONES DE LA MARXA MUNDIAL VALÈNCIA\nPortada del sitio > ARTÍCULOS, PUBLICACIONES, ENTREVISTAS, Vídeos > Entrevista a Silvia Federici\nEntrevista a la filòsofa italiana que viu als Estats Units i que s’autodefineix com a "radical"\nCARLES CAPDEVILAl 17/04/2016 Ara.cat\nLA PROFESSORA I ACTIVISTA ITALIANA Silvia Federici (Parma, 1942), una de les veus més conegudes del feminisme, és a Barcelona convidada per la Fundación Comunes. Autora del llibre Calibán y la bruja. Mujeres, cuerpo y acumulación originaria, o el més recent Revolución en punto cero, tots dos publicats per Traficantes de Sueños amb l’opció de descàrrega gratuïta del PDF, m’atén un matí de pluja i parlem sobre les opcions de transformar el món, i on això ja està passant.\nSilvia Federici / CÈLIA ATSET / CÈLIA ATSET\nHem d’inventar un nou món?\nAlguns llocs de l’Amèrica Llatina ja em semblen realment un altre món. Sobretot en les àrees que es coneixen com a faveles. En una villa de Buenos Aires, a l’Argentina, vaig trobar-me amb dones del moviment per a la dignitat. Moltes d’elles eren paraguaianes, que fa molts anys van prendre el territori amb el treball col·lectiu, juntes i amb homes, també. Han construït cases, carrers, amb l’assemblea pública decideixen sobre la vida quotidiana: qui s’encarrega de netejar el carrer, qui l’asfalta... Es preocupen també de crear estructures sanitàries des de baix, tenen menjadors populars... I tot ho fan amb una discussió pública, entre elles. Polititzen la vida quotidiana, perquè han de prendre moltes decisions. Cada vegada han de decidir el valor de les coses. Quan és necessari, quan val la pena prendre riscos. I fan servir el teatre dels oprimits per resoldre problemes polítics. Quan tenen un problema, el representen i plantegen els dubtes a les companyes. Després s’ajunten amb la persona per resoldre’l. Em va entusiasmar. En aquests anys m’he dedicat a estudiar i investigar totes aquestes noves formes de cooperació en el procés de la reproducció. Moltes vegades van sorgir com a resposta a la depressió política i a l’austeritat econòmica. D’aquesta població de dones i homes que no tenien cap esperança de vida. Podien veure que el capital i l’estat només estaven destruint les seves vides, i van tenir la necessitat de crear alguna cosa nova. Amb dificultats i lluites. Són dones i població que ja no esperen res de l’estat. Lluiten contra l’estat per reapropiar-se coses materials que l’estat monopolitza.\n¿A Europa no ho veus, això, en els moviments socials?\nHi són. Als Estats Units també, però no amb aquestes dimensions. Per exemple, a la villa de què et parlava eren més de 50.000 persones. O com els zapatistes, que són més de 200.000 persones i s’han construït un món que intenta situar-se fora de les relacions monetàries. A Mèxic i a l’Amèrica Llatina hi ha pobles indígenes que no reprodueixen les formes de vida quotidianes. Perquè és possible no reproduir-les, però saltant molts obstacles. Mantenen xarxes de solidaritat, formes de decisió col·lectives. I en aquests règims comunitaris sempre hi ha més dones a primera línia. S’oposen al patriarcat, que moltes vegades és dominant.\nEts marxista encara?\nM’agrada Marx, i n’he après molt, d’ell. Però no m’agrada definir-me com a marxista.\nHo deia per si creus que ja no hi haurà una gran revolució, o si és l’hora de les petites revolucions.\nNo penso en la revolució com ho feia Marx, del proletariat industrial assalariat. Hi va haver tanta lluita, i tan important, als anys 60, contra el règim industrial, que encara dura. Però no amb el treballador assalariat com a subjecte primer de la revolució. Això ja no ho veig.\nI les petites revolucions són un camí?\nSí, però no crec que siguin tan petites. Avui l’expropiació és massiva. Moltes d’aquestes comunitats que deia, aquestes villas al Brasil i l’Argentina, són poblacions rurals, indígenes, expropiades. Però que porten de l’àrea urbana formes d’organització comunitària de la vida. Llavors és una barreja de tradició del passat, tradició comunitària i noves formes de cooperació impulsades des de la necessitat. Per exemple, prendre una part de terra col·lectivament. Es barreja el passat i el futur, i es produeix una cosa nova. I també estan en contacte amb moviments urbans, socials, feministes. S’està generant una cosa interessant. Els zapatistes també, surten de la barreja entre l’indigenisme i els moviments de l’esquerra.\nPerò parles de gent en estadis molt desesperats. Han sigut expulsats.\nSí. S’ha trencat el cordó umbilical amb l’estat i el capital. I s’han reapropiat la capacitat de fer coses. I la idea que si tens una esperança de vida, de reproduir-te, passa per la solidaritat col·lectiva. Aquesta comunitat té una història de persecució i repressió des de l’estat i el capital. Crec que el que falta, sobretot a Europa més que a Amèrica, és la confiança en l’estat.\nEncara estem esperant que ens ho arreglarà algú.\nSí. El cas de Grècia em sembla exemplar. Malgrat tot, no podien separar-se. No només per a Syriza, sinó per a una gran part de la població també, semblava que sortir de la Unió Europea era com tirar-se al mar. Com si no hi hagués alternativa.\nCom veus el moviment feminista?\nNo existeix amb el mateix sentit que tenia als anys 70, d’un moviment que era una força social capaç de canviar les relacions de força a la societat. I de crear una transformació forta. Hi ha moltes feministes, ara és un moment interessant, perquè en molts llocs està sorgint un nou feminisme. Dones molt joves que comencen a adonar-se que les problemàtiques que troben no són tan diferents de les que ens trobàvem nosaltres. Molts problemes que semblaven resolts resulta que no ho estan. I ara s’interessen per entendre-ho. M’ha sorprès com els últims anys moltes dones joves em pregunten què fèiem, com ens organitzàvem. I és una cosa nova, perquè als anys 80 encara hi havia la il·lusió amb la feina i fora de casa. Moltes em diuen que comprenen la meva lluita, però que avui som una societat molt diferent. Han canviat moltes coses, és cert. Sobretot en autonomia respecte als homes. No respecte a l’estat ni al capital, però sí respecte als homes.\nParles de la incorporació de la dona al món laboral com una part d’engany.\nSí, perquè es creen feines mal pagades, que moltes vegades són reproduccions de la feina domèstica. I que no eliminen la feina no pagada a casa. Per això hi ha tantes decisions que per a nosaltres són problemàtiques, com tenir fills o no. Són problemes igualment. Perquè si ets estudiant i tens deutes, o ets precària a la feina, això són formes d’esterilització. No pots prendre decisions sobre el futur quan no el tens clar. Quin espai se li ha de donar a l’amor, quin espai a la feina? Quant val? Què és? On és la vida? On són la felicitat i la prosperitat? En la maternitat, en l’amor, en el treball. La situació no és tan clara. Per a nosaltres hi havia vies molt precises. I ens hi vam revoltar. Però vam seguir. Es pot tenir feina, però s’han de tenir fills, casar-te, etc. Ara no és tan clar. El feminisme ha destruït moltes coses però no ha creat, o almenys la nova generació no ho veu.\nNo saps contra qui lluitem?\nNi per què lluitem. S’ha perdut el sentit del que és una bona vida. Es parla molt del benestar però no tinc clar que sapiguem què és. El benestar és encara un misteri.\nParles de treball afectiu.\nEl treball afectiu és una qüestió complicada. S’ha teoritzat molt, sobretot teòrics com Antonio Negri i Michael Hardt. Per a mi, el primer de tot és precisar, definir, de què parlem quan parlem de treball afectiu. No estic completament segura del concepte que es fa servir. S’ha utilitzat en moltes formes diferents, i crec que Negri i Hardt l’han fet servir d’una manera que ha causat molta confusió. Moltes vegades s’utilitza en un sentit spinozista. Treball afectiu o l’afectivitat com a característica de l’ésser humà. La capacitat de relacionar-se amb la resta, que és el concepte que tracta Spinoza. No significa necessàriament l’emotivitat en el sentit habitual. A partir d’aquesta concepció s’ha teoritzat que gran part del treball d’avui dia és afectiu. Per exemple, em sembla, si ho he entès bé, que per a Negri i Hardt la feina de vendre és també un treball afectiu, perquè necessita relacionar-se i crear estats d’ànim. Una altra cosa és el treball emocional, el treball afectiu com es tracta en el feminisme més tradicional. És una part integral del treball de cura. Però que avui s’està comercialitzant. Crec que una de les conseqüències de la reestructuració del treball reproductiu que s’ha donat des dels anys 80 i 90 fins ara ha sigut una especialització més gran. Una gran part del treball reproductiu s’ha comercialitzat i especialitzat. Ara hi ha la feina domèstica remunerada, també. Qui s’encarrega de netejar la casa, qui s’ocupa dels nens. En aquest sentit, és un problema vell i nou al mateix temps. Perquè les dones sempre han sigut obligades a fer treball afectiu, i sempre han tingut clares les obligacions constants de preocupar-se per la resta, de fer feliç. Et despersonalitza, i deixes de saber què vols. Ara és un procés habitual. Aquesta afectivitat s’ha infiltrat en molts llocs on abans no hi era. Per exemple, en les dones que treballen en avions. Han de donar seguretat. O, per exemple, una companya que treballa com a cambrera en un restaurant de luxe. Em va dir que li van fer fer un curs sobre com s’havia de relacionar amb els clients. I li ensenyen que el més important és l’afectivitat. No en diuen així, però li diuen que no vendrà un menjar, vendrà una experiència. És important que quan mengi se senti valorat. Que tens un interès afectiu per ells o elles.\nÉs com privatitzar emocions.\nSí, sí. És interessant, perquè en la reproducció de la vida, en la reestructuració del treball, l’afectivitat disminueix i falta a casa i a les comunitats. Perquè tothom treballa o intenta trobar feina, i sempre hi ha aquesta afectivitat artificial, construïda i comercialitzada. I es converteix en part de la feina de les dones.\nPerò la feina de cura de les persones va creixent.\nSí, però no estic segura que a llarg termini l’esperança de vida augmenti. Ja podem veure una tendència contrària. Als Estats Units, per exemple, la dona proletària i blanca té una esperança de vida cinc anys inferior a la de la seva mare. Em sembla haver llegit que a Alemanya també està baixant. Puja el nombre de suïcides, i les condicions de vida de les dones proletàries són molt pitjors. Prenen una quantitat immensa d’antidepressius perquè tenen una vida completament insegura, amb molta ànsia, molta feina, sense temps per a la pròpia afectivitat.\nSegueixes creient que la solució és un salari per la feina domèstica?\nEra la campanya que vam fer als anys 70. I ara adopto una postura diferent. Perquè la campanya sobre la feina domèstica va ser una decisió d’una estratègia que vam definir a partir d’una anàlisi. L’ús de la feina domèstica no remunerada en el capital. I el significat d’aquesta feina com a factor fundacional de la discriminació de gènere. I ens va semblar que si no ens hi enfrontàvem hi hauria moltes conseqüències. Estava naturalitzat, invisibilitzat, hi havia la base material de la jerarquia laboral i a casa de la subordinació de la dona. Hi havia el salari masculí, i el capital delegava als homes el poder sobre la feina de les dones. I el fet que no es pagués la feina domèstica era un mecanisme pervers que mantenia una vida de relacions perverses. Ens semblava que apuntar al pagament de salari era una estratègia per destruir aquests mecanismes. Mai ho vam veure com un fi ni ho vam identificar amb l’evolució. En aquell moment era un instrument per canviar les relacions socials. Sobretot perquè mai vam veure la lluita contra la subordinació social de les dones com una cosa abstracta dins d’una lluita més gran contra el capitalisme. Amb la perspectiva d’una lluita anticapitalista ens semblava millor atacar la feina no remunerada que lluitar per la feina. Això no volia dir que privés la dona de treballar fora de casa. Significava que si volíem treballar fora de casa havíem de sortir de la casa amb una mica de poder. No només amb la desesperació d’estar acostumades a treballar per res, i que et puguin prendre per res. I tots els contractadors ho saben. És una experiència que moltes dones de la meva generació tenien. El primer salari semblava un regal. En aquells temps el feminisme i els companys d’esquerra ens acusaven d’institucionalitzar la feina domèstica. Ens deien que se sortia de casa amb la lluita, no amb la feina assalariada.\nI no us va sortir bé.\nNo, perquè ningú ens va donar suport en la campanya. Quan vam sortir al carrer i vam parlar tothom ens deia que sí, i moltes dones proletàries hi estaven d’acord, però mai es va formar un moviment. Però ara, amb els anys, han passat moltes coses. Com el procés de desmonetització que s’ha viscut a escala internacional amb els ajustaments estructurals. De la nit al dia, varia el valor dels diners, la capacitat de finançament del capital, de canviar-ne el valor. Moltes vegades he pensat en els anys 80, sobretot en quan era a l’Àfrica. Com de la nit al dia el Banc Mundial i l’FMI poden canviar completament el valor de la moneda, i anul·lar els estalvis. Pensava en el dimoni de les narratives del sis-cents. Deien que les bruixes demanaven diners al dimoni, però que l’endemà només tenien fulles seques. Per això penso que si hi ha una lluita per un salari, hauria de ser un salari natural: cases, serveis, menjar. Coses a les quals no es pugui canviar el valor tan fàcilment en una nit. Els diners són molt inestables. I també passa que som en un moment diferent. Em refereixo al que deia abans, hi ha una situació de crisi tan forta que molta població no pot esperar, sinó que han de passar directament a la reapropiació de la riquesa. I amb la reapropiació, a un canvi fonamental de com s’organitza la reapropiació. El capitalisme s’ha organitzat d’una manera molt aïllada i fragmentada que separa sobretot les dones, però els homes també. Tothom a casa seva, separat. Es necessita un canvi fonamental i qualitatiu de les formes de reproducció social. I això no pot esperar, ha de ser part immediata de la lluita.\nEts una activista o una intel·lectual?\nSempre m’he vist com a activista. Durant molts anys feia feina d’organització directa. Ara no ho faig. M’agradaria, però penso que sóc una servidora que fa serveis culturals pel moviment. Tothom em deixa parlar sobre això, i fer feina. No sóc acadèmica ni m’agrada la feina intel·lectual separada de la de la lluita. No m’agrada. I busco viure als moviments, en plural, i treballar amb ells per elaborar concepcions i històries. En aquests moments és la meva feina.\nI ets optimista? Tens esperança?\nEl pessimisme és un luxe. El món sembla un lloc molt pervers. És summament pervers, a vegades em provoca una angoixa terrible. Però quan em sento deprimida em dic que avui naixeran nens i nenes, i què els direm que vam fer? Els espera tota una vida, i s’ha de fer alguna cosa. No veig res més interessant per fer a la vida en aquest moment que pensar com es pot canviar el món. Per a mi és la feina més important i interessant, que em permet viure.\nPer què els homes mai ens hem implicat en el feminisme?\nEn les noves generacions, alguns comencen a veure que en realitat el poder creixent de les dones, i el fet que tinguin més autonomia, és un alliberament també per a ells. Perquè la relació d’hegemonia masculina sobre les dones ha sigut també un bloqueig per als homes en relació al capital. Si tens dona i fills, una casa, i has d’organitzar una vaga, tens problemes sempre. Esclar que hi ha interès real, que és el de poder dominar una altra persona i tenir serveis gratis, el de poder ser usufructuari del seu cos. Però és un poder que es paga amb dependència del capital.\nAbans parlaves de l’especialització. Potser hi ha hagut també una fragmentació de les lluites.\nSí, la falta de coordinació és un problema. Hi ha tantes lluites separades que no sempre són capaces de coordinar-se i proposar-se objectius, per molt limitats que siguin. Es pot veure com un procés de creixement horitzontal de coordinació i creació d’espais, en què tothom pot participar, i enfrontar-se col·lectivament als problemes conjunts. No dic creixement vertical, sinó en el temps. Plantejar-se objectius. Això és el que falta, però crec que a Espanya hi és més que als Estats Units.\nMarx parlava de l’acumulació primitiva originària, que permet l’explotació del treball assalariat, com l‘inici del capitalisme. ¿El que estem vivint segueix sent com l’acumulació primitiva originària?\nSí. I tant. Hem començat a definir l’acumulació primitiva originària, a definir-la com el procés que crea la condició més extensa del capital. I en aquest sentit no és un procés que aparegui només al principi del capitalisme. És un procés que es reprodueix contínuament en totes les situacions en què la seva condició d’existència està en perill. Cada vegada que hi ha una crisi real, no construïda artificialment, el capitalisme ha impulsat un procés d’acumulació originària, per consolidar la seva condició d’existència i donar-se més fonaments. Em sembla clar que va començar a passar des de mitjans dels anys 70 com a resposta al gran cicle de lluites que van atacar els fonaments del capitalisme. El final dels anys 70 i els anys 80 van ser un temps de gran experimentació capitalista per poder comprendre com es podia recuperar el poder sobre el treball. Reactivar l’acumulació. Crec que els mecanismes que han impulsat han sigut tradicionals. Expropiacions massives. La tesi que sempre defenso és que no va ser la cognitivització del capital, la computarització i informatització, el que va salvar el capital, sinó l’expropiació i procurar-se una quantitat immensa de treball barat i posar sobre el mercat global una quantitat immensa de nova força de treball sense res més que vendre el seu cos i la seva força. Com al segle XV. Per això parlo d’acumulació originària, perquè aquest ha sigut el fonament. Això no estava a l’ordinador. La computarització del treball es basa en el fet que milions de dones a la Xina i Tailàndia fan els ordinadors en condició d’esclavitud. Milions d’africans treballen a la mina i els expulsen per extreure coltan i els minerals necessaris per fer les màquines. No es pot parlar d’informatització sense parlar de la feina que crea les eines per a la informatització. L’expulsió de milions de persones. És per això que es pot parlar d’una nova onada d’acumulació.\nI això qui ho porta? Qui porta el món? ¿Creus en teories conspiratòries?\nVaig escriure un poema que m’agrada molt. Es deia Elogi de la conspiració. Cada vegada que criticava el capitalisme una companya em deia que era una conspiració. I sí, conspiren. El verb conspirar és respirar junts. I s’ajunten. A Davos i en altres llocs. I planegen. El que molts anomenen conspiració és un pla del capital. El Banc Mundial ha planejat l’ajustament estructural. L’FMI també. ¿Creus que no en saben les conseqüències? O el TTIP. Què és? Una conspiració. Podem fer servir la paraula que vulguem, però planegen. I planegen que molta gent no tindrà feina, i estaran empobrits. No tindran altra alternativa que acceptar tot el que els ofereixin. La paraula conspiració és una paraula bruta.\nHi ha gent que diu que el capitalisme, el neoliberalisme, funciona sol.\nNo. No hi ha un capitalisme automàtic. És un servei de persones que es troben i discuteixen de començar una guerra, torturar, desocupar, moure un sistema productiu d’un país a un altre. Són decisions, no hi ha res automàtic.\nI l’esquerra i la lluita de classes existeixen, encara?\nSí, esclar. Però avui dia el que a Europa es fa anomenar esquerra, sobretot l’oficial, és neoliberal. Itàlia n’és el primer exemple. Donen suport a l’OTAN, al neoliberalisme sense fi, als mecanismes de repressió econòmica, etc. Són els descendents del Partit Comunista (PC). Renzi és un descendent del PC. Abans es feien dir comunistes. Després de la caiguda del Mur de Berlín es van dir Partit de l’Esquerra Democràtica. Després van perdre la paraula Esquerra i ara es diuen Partit Democràtic. És un cas exemplar. Però el drama d’avui és que moltes de les crítiques al neoliberalisme vénen des de la dreta. L’esquerra oficial dóna suport tan intensament a la política neoliberal que és un dels factors que impulsen el moviment dels joves cap a la dreta.\nEl capitalisme el veurem morir?\nTant de bo. És una de les coses que no m’agraden. No tinc por de morir, però em sabria greu no veure el que en dic la fi. Quan tota la vida has lluitat contra el capitalisme i la injustícia social, aquesta vida perversa, tens al cap que un dia la justícia prevaldrà. Que un dia hi haurà un món just. Que has lluitat per aquesta idea, aquest desig, aquesta passió. Però ara que sóc vella em dic que mai ho veuré. Moriré sense saber el final. M’adono que és una visió infantil de la història, però m’agradaria saber si els éssers humans som capaços de crear un món més just. I em dol.\nEn el teu cas no tenir fills és una decisió personal o política?\nTotes dues coses. No va ser una decisió durant molt de temps. No sentia la necessitat de reproduir-me. No vull ofendre totes les dones que tenen aquest desig, però mai el vaig tenir. Després em vaig involucrar en el feminisme i no tenia temps. Després, quan es parlava de maternitat, m’agradava pensar que les dones fessin una vaga completa i diguessin que no tindrien fills fins que el món fos millor. Una gran vaga de rebuig. Però em vaig adonar que era una cosa teòrica. Perquè per a moltes dones del món tenir fills i família és com una necessitat material. Serien més pobres si no tinguessin fills, al contrari del que es diu. Perquè en tenen la necessitat. Però mai ho vaig sentir ni hi vaig teoritzar. I va arribar un moment que vaig decidir que, per la forma de vida que duia, o feia això o tenia fills. Tinc una gran admiració per les dones que fan les dues coses. M’he adonat que es pot.\nI la teva parella també és intel·lectual.\nSí, ha sigut activista tota la vida.\nI ho heu portat bé?\nSí, hem treballat conjuntament moltes vegades. Tenim un projecte sobre la pena de mort i les presons. El projecte contra la pena de mort el vam crear a través de la Radical Philosophy Association. Després vam treballar molts anys, gairebé fins avui dia, contra la comercialització de l’educació. Contra la introducció de taxes i a favor de l’educació lliure. Ho vam començar quan érem a Nigèria. I lluitàvem contra l’efecte de l’ajustament estructural sobre el sistema educatiu i terciari. Pràcticament significava destruir el sistema universitari i el sistema escolar. Quan vam tornar als Estats Units vam muntar, amb altra gent, un grup que es deia Comitee For Academic Freedom in Africa. El concepte de llibertat acadèmica és normalment molt conservador, però últimament es fa servir de manera provocativa. Per dir que la llibertat acadèmica és sobretot poder estudiar sense pagar. I durant més de 10 anys vam fer butlletins i materials per documentar les lluites dels estudiants a l’Àfrica. Es va acabar el 2003. I també fèiem una publicació que es deia Midnight Notes. Va durar molts anys i era una publicació mixta, d’homes i dones.\nRadical és una paraula que et defineix?\nSí. M’hi sento còmoda.


Pablo Palmero | psicòleg i psicoterapeuta a Olot (Girona)\nPsicòleg a Olot (Girona)\nHas pensat a demanar ajuda?\nSi ets aquí probablement és perquè t’has plantejat demanar ajuda per a qüestions que es repeteixen a la teva vida; comportaments que et fan patir a tu, i potser també a la gent que estimes.\nLes persones som complexes i a vegades ens convé un suport psicològic qualificat que aporti els coneixements i les experiències necessàries per sortir de determinades espirals.\nAquestes són algunes de les problemàtiques en les quals puc ajudar-te:\nProblemes d’adaptació social, laboral i de comunicació en general. Malestar per hiperactivació: Ansietat, estrès, angoixa i atacs de pànic, dificultats per descansar, insomni.\nAltres vegades el fet de venir a consulta pot ser simplement, fruit d’una determinació personal per aprofundir en el coneixement d’un mateix; per millorar la creativitat, les relacions afectives, la qualitat de vida, per viure més el Present.\nPer poder parlar de temes íntims i delicats, la qualitat del vincle terapèutic establert és fonamental. L’escolta, el respecte, l’honestedat i un clima acollidor, són la base d’aquest tipus de treball.\nTreballo amb adults i adolescents.\nEn aquest darrer cas, i en funció de la problemàtica, caldria valorar la conveniència que els pares, o com a mínim algun d’ells, fessin també paral·lelament, un procés terapèutic individual.\nLes sessions duren aproximadament una hora i quart.\nPoden fer-se en castellà o català segons la teva preferència.\nPer garantir resultats, demano un compromís de regularitat setmanal.\nTots som diferents i cada procés terapèutic segueix un curs diferent; en qualsevol cas, jo parteixo d’una visió psicodinàmica integradora, i entenc que la majoria de les problemàtiques psicològiques requereixen i alhora són una oportunitat, per consolidar un bon nivell d’autonomia personal i social.\nDarrerament, i conjuntament amb el terapeuta Joan Rodríguez, director del Centre Respectum, estic oferint actes públics d’orientació psicològica i acompanyament emocional, així com trobades d’assessorament i supervisió de la relació terapèutica per a professionals sanitaris.\nConvidem a empreses, organitzacions, associacions i entitats a demanar-nos informació sobre el servei. Estarem encantats d’oferir propostes adaptades a les necessitats de cada col·lectiu.\nSi vols estar informat de properes activitats divulgatives o formatives, i rebre les meves últimes publicacions, envia el teu correu i la paraula «subscripció» en els comentaris de l'formulari.\nEstic d'acord amb els termes i condicions referent a les polítiques de privacitat\nTots els drets reservats - Pablo Palmero


Salut admet que han caducat més de 69.000 vacunes de la Covid-19 a Catalunya - Imagina Ràdio\nSalut admet que han caducat més de 69.000 vacunes de la Covid-19 a Catalunya\nAquest dimecres al matí ha tingut lloc una roda de premsa sobre el seguiment del procés de vacunació de la Covid-19 a Catalunya. Hi han participat la secretària de Salut Pública, Carmen Cabezas i l’investigador Julià Blanco de l’Institut de Recerca de la Sida (Irsi Caixa).\nCabezas ha afirmat que han caducat 69.129 dosis de la vacuna a Catalunya, 9.103 vials, però ha remarcat que es tracta del 0,6% del total de més d’onze milions de vacunes administrades. A més, Catalunya no és l’únic país on ha succeït aquest fet, ja que ha apuntat que també ha passat a altres països, com per exemple a França o els Estats Units, que els han caducat fins al 5%, un percentatge força superior. Amb tot ha defensat que “quan fas vacunació sense cita, l’ajustament de la demanda és més difícil de calcular”.\nDesprés d’un mes d’agost baix pel que fa als nivells d’administració de dosis, el Departament de Salut confiava que al setembre es tornaria a reactivar el ritme de vacunació, però no ha estat així. A més, també ha propiciat aquesta situació l’obertura dels punts de vacunació sense cita prèvia, ja que es volia garantir que cap persona es quedés sense vacuna. Quan hi ha vacunació sense cita, ajustar l’oferta i la demanda és “molt més difícil. Has de tenir vacunes descongelades per si algú ve a posar-se-la”, ha explicat Cabezas.\nMalgrat tot, Salut ha donat per tancada la primera fase de la vacunació un cop superat el 70% de la població vacunada. “Tenim unes molt bones dades de vacunació”, ha dit Cabezas. Catalunya ha rebut 11,8 milions de dosis i fa setmanes que ja no en demana més perquè ja n’hi ha prou a les neveres. S’han administrat 10,8 milions de dosis, el 91% de les vacunes. “És molt important aquest percentatge, per sobre l’objectiu inicial que teníem”, ha detallat Cabezas.\nArticle anteriorEl risc a les Terres de l’Ebre puja fins a 69, però baixen fins a 9 els ingressats, 5 menys\nLuis 22 setembre 2021\tAt\t12:04\nCulpa de las discos fijo


'Dia del mestre'. Dia per al reconeixement social del docent\nper Ramon Moreno 27/11/2014 00:00h\n'Dia del mestre'. Dia per al reconeixement social del docent| Ramon Moreno\nAquest 27 de novembre es commemora el 'Dia del Mestre'. Des de la Federació de Treballadors de l’Ensenyament de la UGT (FETE), creiem que ha de ser un homenatge al paper central i cabdal que el professorat representa en l’educació de les generacions i en el desenvolupament dels països, i com a reconeixement a la contribució vital que suposa la docència pels nens i nenes, joves i persones adultes durant el llarg procés d’aprenentatge que és la nostra vida.\nEl docent té un paper bàsic dins el nostre sistema educatiu. Una societat que valora l’educació, se’ns dubte, també ha de valorar el seu professorat i ser capaç de reconèixer la seva tasca.\nEn un moment on els discursos semblen apostar per l’educació, els fets demostren el contrari. Si més no, només cal tenir present les lleis que aproven els nostres polítics, la LOMCE a l’Estat Espanyol o la LEC i el seu desplegament a Catalunya. Lleis sense consens que juntament amb les retallades que pateix l’educació, i tots els àmbits socials, ha portat haver de suplir la manca de recursos i les pitjors condicions laborals, amb un gran esforç i dedicació per part dels ensenyants.\nAl nostre entendre els mestres si que compten, i molt, en tot el procés d’ensenyament-aprenentatge que els nens i les nenes viuen en tota la seva etapa escolar, des dels 0 anys fins l’edat adulta. A les aules dels centres educatius el professorat comparteix amb els seus alumnes les seves inquietuds, els seus interessos, la seva curiositat, les seves vivències, i el seu afany per aprendre.\nPer això reclamem que no és posin entrebancs a la tasca dels docents amb mesures i missatges desmotivadors per a una professió amb tanta responsabilitat i amb una gran càrrega de compromís personal com és la de docent.\nDes de la FETE creiem que cal considerar al professorat com un pilar fonamental dins del sistema educatiu i la societat, confiar en ell, reconèixer la complexitat de la seva feina i comptar amb ell a l’hora de prendre decisions en l’àmbit educatiu.\nEls països amb millors resultats acadèmics són els que més valoren i respecten als seus docents, per això invertir en educació és millorar les perspectives futures de la nostra societat.\nDes d’aquí, el nostre reconeixement a uns docents que demostren dia a dia a les aules la seva professionalitat i el seu bon saber fer en aquest moment tan difícil com l’actual on cada vegada hi ha menys recursos.\nRamon Moreno, secretari general de FETE-UGT Terres de Lleida\nLleida després del 9-N: Començar de nou


Mig centenar d’informadors sensibilitzen la ciutadania per fer front a la Covid-19 | Mataró Audiovisual\nRedacció dj., 13/08/2020 - 15:04\nL'Ajuntament de Mataró ha posat en marxa cinc programes per sensibilitzar a la ciutadania per prevenir la transmissió de la Covid-19 a la ciutat. Es tracta de cinc equips diferents formats per gairebé mig centenar d'informadors contractats als quals se'ls hi ha d'afegir altres persones voluntàries que hi donen suport. Aquests equips actuen a l'espai públic en diferents horaris i punts de la ciutat reforçant amb consells les mesures de prevenció per lluitar contra el coronavirus.\nUn primer grup són els informadors de platges. L'equip consta de 30 persones que fins al 13 de setembre, s'organitzen per torns per realitzar tasques d'informació, supervisen l'accés i els aforaments a les platges i recorden als banyistes les mesures de distància social i seguretat que cal mantenir.\nEl segon programa el duen a terme els agents per la convivència. Aquest compta amb 4 mediadors, integrats en dos equips que treballen de dimecres a dissabte i principalment en horari de vespre-nit Treballen a l'espai públic sobretot als barris de Rocafonda i Cerdanyola com a eina de prevenció i gestió dels conflictes, i amb l'objectiu d'afavorir la convivència i la cohesió social. Una de les seves funcions és informar dels seus drets i deures a la ciutadania i, en el moment actual, de la importància de respectar les normes de prevenció de la COVID-19. El programa s'allargarà com a mínim fins a finals de setembre.\nLa tercera pota del programa la formen les dinamitzadores cíviques per a l'emancipació juvenil. L'equip està format per dues persones que treballen a favor de la integració dels nois i noies migrats que han arribat al municipi sense referents familiars. Igual que en el cas dels agents per a la convivència, han incorporat a les seves funcions recordar la importància de respectar les normes de prevenció de la COVID-19 com a protecció de la mateixa salut i la de la resta de persones.\nUn quart àmbit són els informadors d'oci nocturn. Creu Roja, per encàrrec de la Generalitat, duu a terme a diferents municipis catalans (entre ells Mataró) una campanya de sensibilització específica per a joves en espais d'oci i horari principalment nocturn, amb l'objectiu de treballar els consells de prevenció enfront de la transmissió de la COVID-19, i especialment l'ús adequat de les mascaretes.\nPer últim hi ha els informadors cívics en l'àmbit de la salut. Aquest programa es duu a terme amb personal contractat pel Centre de Formació i Prevenció a més de voluntaris. Realitzen la seva tasca principalment en parcs i places i al front marítim. Un cop més, recorden les eines de prevenció de la COVID-19 i insisteixen sobretot en la necessitat de complir amb la distància social i l'ús de mascaretes.


Eduquem les criatures (Carles Capdevila)\n2 min. 19/11/2016 21:01\nHI HA UN LLIBRE DELICIÓS DE Natalia Ginzburg titulat Les petites virtuts (Àtic dels Llibres). Són textos preciosos, i el que dóna nom al volum parla de com educar les criatures. La proposta em sembla ideal per celebrar el Dia de la Infància en aquest diari tan ben il·lustrat, i imprescindible ara mateix, quan ens cal més ambició que pragmatisme per mirar d’arreglar el món, o almenys aturar-ne la decadència en valors essencials.\nL’escriptora diu que no cal ensenyar a la canalla les petites virtuts sinó les grans. No l’estalvi, sinó la generositat i la indiferència cap als diners; no l’astúcia, sinó la franquesa i l’amor a la veritat; no la diplomàcia, sinó l’amor als altres; no el desig de l’èxit, sinó el desig del ser i del saber.\nGinzburg troba que les petites virtuts creen una atmosfera que ens pot portar al cinisme i la por de viure. Per això ens convida a tenir el valor de considerar les grans virtuts com a fonament educatiu, perquè són fonamentals. No creu en els premis i càstigs, perquè la vida no tendeix a premiar les bones accions ni a castigar les dolentes, i perquè pensa que és millor ensenyar a estimar el bé i odiar el mal al marge de les conseqüències que tingui. Ens recorda que no podem demanar o esperar que les nostres criatures siguis uns genis o artistes o herois o sants, i que la nostra espera i paciència ha de contenir les possibilitats dels destins mes alts o els més modestos.