fra Octavi. Poblet: de juny 2017\nPere el capdavanter en la confessió de la fe i Pau el qui la posa a plena llum. Dues maneres de no conèixer res més que Jesucrist, i encara crucificat. Pere és dels primers cridats per Jesús a seguir-lo. Caminant vora al llac de Galilea Jesús veié dos germans, eren pescadors i estaven ocupats en tirar les xarxes, Jesús els cridà i ells deixant-ho tot el seguiren. Un d’ells era Pere, l’apòstol de les incerteses, aquell que en veure a Jesús com un fantasma caminar sobre les aigües tot acostant-se a la barca dels deixebles, a l’Església, es tirà a l’aigua i s’enfonsa perquè la seva fe encara no era plena i cridà a Jesús “salva’m” i amb ell crida tota la humanitat. El mateix Pere que vol estalviar-li al mestre la passió dient-li “a tu tot això no et passarà” i a qui Jesús apartà com si fos Satanàs. El Pere que fou present al Tabor i a Getsemaní, que es veié deixant-ho tot per Jesús i que a la fi el negà i en adonar-se’n del que havia fet plorà amargament. El Pere que preguntà quantes vegades hem de perdonar i que avui respon a la pregunta que Jesús ens fa a cadascun de nosaltres, la pregunta central de la nostra fe “Qui dius que soc jo?”\nL’Evangeli de Mateu ens mostra el paper central de Pere com el primer dels apòstols, la pedra fundacional de l’Església de Crist, el posseïdor de les claus del regne del cel i aquell qui lligant i deslligant a la terra lliga i deslliga al cel. Feia prop de dos anys que seguia a Jesús, que ho havia deixat tot per Ell quan la seva resposta ressonà com un tro des del més profund de la seva ànima per confessar que Jesús és el Messies, el Fill de Déu viu. La resposta de Jesús el desconcertà, Pere l’humil pescador havia d’esdevenir la pedra sobre la que s’aixecaria l’Església. Pedra feble i bellugadissa entre els aiguamolls de la seva incertesa, que s’enfonsà un cop i un altre en les seves pors i les seves negacions. Sols amb l’experiència de la resurrecció del Fill i la vinguda de l’Esperit la feble roca s’enfortirà per resistir les onades dels dubtes i esdevenir clau de volta de l’Església en la que Crist es fa present per mitjà de l’Esperit.\nPau en canvi és la fermesa feta home, tot i ser el darrer dels apòstols, aquell qui de ferm perseguidor esdevingué perseguit per mantenint-se ferm seguidor de Crist, aquell qui portà l’Evangeli arreu. El qui arribà a Jesús passant per l'Església d’una manera peculiar. Perquè va trobar l'Església abans de trobar a Jesús però aquest encontre li va provocar un rebuig violent i un afany perseguidor. L'adhesió de Pau a l'Església es va realitzar per la intervenció directa de Crist, qui en revelar-se-li en el camí de Damasc, es va identificar amb la seva Església i li va fer comprendre que perseguir-la era perseguir-lo a ell, a Crist. Llavors, Pau es va convertir, al mateix temps, a Crist i a l'Església i aquesta va passar a ser el centre del seu pensament, del seu cor i de la seva activitat. Pau ens dóna a entendre que no només existeix una pertinença de l'Església a Crist, sinó una identificació de l'aquesta amb Crist mateix. La grandesa i la noblesa de l'Església, és a dir, de tots els qui en formem part, deriva del fet que som membres de Crist, com una extensió de la seva presència personal al món. Aquí s’arrela el nostre deure a viure realment de conformitat amb Crist. Com Pau que te ben clar el valor fonamental i fundant de Crist i de la Paraula que l’anunciava. Pau sabia que no només no s'arriba a ser cristià per coerció, sinó que en la configuració interna de la nova comunitat el component institucional estava inevitablement vinculat a la Paraula viva, a l'anunci del Crist viu. La paraula encarnada que té per centre la creu i la resurrecció de Crist, misteri en el qual les Escriptures han trobat ple acompliment. El misteri pasqual, que va provocar el viratge de la seva vida en el camí de Damasc, està al centre de la predicació de l'Apòstol per excel·lència; misteri, anunciat en la paraula que hem de fer realitat en la caritat cristiana.\nPau presenta a l'Església com l’esposa de Crist utilitzant una antiga metàfora profètica, que considerava al poble d'Israel com l'esposa del Déu de l'aliança així posa en relleu la gran intimitat de les relacions entre Crist i la seva Església, què és objecte del més tendre amor per part del seu Senyor; perquè l'amor ha de ser recíproc, i també nosaltres, com a membres de l'Església, hem de demostrar-li una fidelitat apassionada.\nPere compartí camí i vida amb Jesús. Pau tampoc no coneix a Jesús com un personatge del passat, certament coneix la gran tradició sobre la seva vida, les seves paraules, la seva mort i resurrecció; però ho viu com a realitat d’un Jesús viu. Per a Pau, les paraules i les accions de Crist no pertanyen al temps històric, al passat. Per l’apòstol com per a nosaltres Jesús viu i parla ara i aquí, en la seva Església i viu per a la seva Església. Aquesta és la veritable forma de conèixer a Jesús i d'acollir-lo. També nosaltres hem d'aprendre a conèixer a Jesús, no segons la carn, com una persona del passat, sinó com el nostre Senyor i germà, que està avui amb nosaltres i ens mostra com viure i com morir. De Pere i Pau rebé l’Església el primer missatge salvador. Pere coneix i segueix al Jesús viu, amb Ell camina vers Jerusalem, vers la Pasqua definitiva i única; Pau el darrer de tots, com a un que neix fora de temps, també el coneix quan se li apareix, a ell el més petit dels apòstols que ni tan sols mereix que l’anomenin com a tal, ja que va perseguir l'Església de Déu. Pere i Pau, pilars de l’Església de Crist, els qui arribats al moment de desfer les amarres i de deixar el port, després de lluitar en el noble combat de la fe i acabada la cursa es mantingueren fidels i el Senyor els guardà pel seu regne, els alliberà veritablement perquè oferiren la seva vida per Jesucrist. Pere i Pau fonaments de la nostra Església, capdavanters en la confessió de la fe que posaren a plena llum.\nPublicat per fra Octavi a 2:29 Cap comentari:\nDimecres XII Setmana durant l'any\nValldonzella 28 de juny de 2017\n«Els coneixereu pels seus fruits». Davant de Déu no s’hi valen maquillatges, Ell sap com som, ens veu tal com som, no el podem enganyar amb paraules afalagadores, si veu que el fons del nostre cor no està habitat per la bondat, si veu que en tot el que fem no hi ha generositat i amor, sap que som com l’arbre dolent que sols pot donar fruits dolents. Jesús jutja a tot home per les seves obres, perquè les obres mostren el que hi ha en el cor i com diu la Carta de sant Jaume «la fe tota sola és morta.». Si estimem al Senyor ho hem de demostrar amb el nostre amor als germans i tantes vegades trobem excuses per no estimar-los i ens posem límits o ens diem que ja hem aguantat prou i que no podem deixar-los passar-lo de la ratlla, que ja hem perdut el compte. Al cap i a la fi succeeix perquè el nostre cor no està net, perquè no fem el bé. Jesús ho diu també com a model de mesura per a nosaltres perquè sapiguem jutjar els cors dels altres per les seves accions. Sols aquest barem ens pot fer distingir entre els veritables profetes i els falsos profetes. Hem de tenir els nostres ulls ben oberts per cerciorar-nos de que el que els altres diuen concorda amb el que fan. Però sobretot és per a nosaltres pels primers que ho diu Jesús no sigui que veient la molla en l’ull de l’altra deixem de veure la biga en el nostre. Ens diu la Carta de sant Jaume si «Tu tens fe i jo tinc obres; mostra'm, sense les obres, que tens fe, i jo, amb les obres, et mostraré la meva fe.» (Jm 2,18) Ja ens podem disfressar d’ovelles, si som com llops afamats, el Senyor ens reconeix, sap del que som i no som capaços, espera les nostres bones obres perquè «Qui ja s'ha dignat a comptar-nos en el nombre dels seus fills mai no s'ha de veure contristat per les nostres males obres» (RB Pròleg, 5) ens diu sant Benet. Si com el salmista ens esmercem per cercar sempre la seva presència el Senyor ens farà sentir com a Abraham sempre la seva paraula; si creiem en Ell com Abraham el Senyor ens ho tindrà en comte. Cenyim «doncs, els nostres lloms amb la fe i amb l'observança de les bones obres, fem els seus camins seguint el guiatge de l'Evangeli, per tal que meresquem de veure Aquell qui ens ha cridat al seu regne.» (RB Pròleg, 21) Quines són les bones obres? El Papa Francesc ens n’enumera un seguit: Saludar sempre i en tot lloc, donar les gràcies encara que no calgui fer-ho, recordar-li als altres que els estimem, saludar amb alegria a les persones que veiem diàriament, escoltar les històries dels altres, sense prejudicis, amb amor; aturar-nos per ajudar, estar atent a qui ens necessiti, aixecar els ànims dels altres, celebrar les seves qualitats i èxits, regalar a qui ho necessita el que no fem servir, ajudar quan calgui perquè un altre descansi, corregir amb amor, no callar per por, tenir bons detalls amb els quals estan prop nostre, endreçar el que fem servir, ajudar als altres a superar obstacles. Si no acomplim un mínim d’aquestes bones obres cal que revisem si no som com l’arbre que no dóna bons fruits, aquell que el tallen i el llencen al foc.\nPublicat per fra Octavi a 7:28 Cap comentari:\nDedicació Capella de santa Caterina\nEl Senyor és la pedra viva, la pedra angular, escollida i de gran valor sobre la qual s’ha edificat la vertadera església aquella en la que els bons adoradors adoren al Pare en esperit i en veritat. L’havien rebutjat però el seu ha estat un sacrifici que d’una vegada per sempre ha omplert de gloria el temple espiritual construït amb pedres vives. Crist és la víctima oferta una vegada per sempre que per la seva encarnació, passió, mort i resurrecció ens fa també a nosaltres víctimes espirituals acceptables a Déu per Jesucrist. Ell és la pedra angular que omple i dona sentit a les pedres que constitueixen les parets i els arcs d’aquest nou temple on podem adorar al Pare en esperit i en veritat. El poble de l’antiga aliança el rebutjà com també nosaltres podem rebutjar la pedra escollida, de gran valor que és Crist, el vertader fonament i pedra angular de la seva Església, ho fem, ens diu sant Pere, quan ensopeguem, quan no fem cas de la Paraula, de la predicació. Per no ensopegar ens cal cercar el contacte amb el Senyor, ens cal pregar.\nAvui aquesta capella la recuperem com a lloc de pregària, un espai on poder adorar al Pare en esperit i en veritat. En aquesta capella dedicada a Santa Caterina que va ser va ser començada l’any 1244 i consagrada el 20 de juny de 1250, un segle després de la fundació del monestir. De sempre estigué destinada com a lloc de culte i de pregària al servei dels fidels, dels qui pernoctaven a l’hospital de pobres i dels pelegrins i feia alhora les funcions d’església per als qui s’apropaven al monestir. En aquesta celebració en que recordem la dedicació d’aquesta capella, recuperem en ella quelcom d’essencial, la presència de Crist pressent en el Santíssim Sagrament, encara amb el regust de la celebració del Cos i la Sang de Crist entre nosaltres, el sagrari és aquell tabernacle on Déu es troba amb l’home.\nCom també la pregària és lloc de trobada, de conversa entre Déu i l’home. En l'oració, el veritable protagonista és Déu. El protagonista és Crist, que ens condueix cap a la llibertat, la glòria dels fills de Déu. Protagonista ho és també l'Esperit Sant, que ve en ajuda de la nostra feblesa, com diu l’apòstol. Quan nosaltres comencem a pregar ho fem amb la impressió de que és una iniciativa nostra, de que som nosaltres els qui cridem a Déu perquè ens miri amb amor; en canvi, és sempre una iniciativa de Déu que ve vers nosaltres, no es cansa mai d’acostar-se a nosaltres, d’apropar-se. Déu pren la iniciativa i prenent-la ens reintegra en la nostra veritable humanitat, en la imatge de Déu perduda per l’home i restaurada en Crist, ens reintegra en la nostra especial dignitat de Fills, de pedres vives de la seva Església. Ell ens ha cridat del país de les tenebres a la seva llum admirable. Deixem que Ell faci de nosaltres un temple espiritual, un sacerdoci sant, acceptables a Déu per Jesucrist.\nPublicat per fra Octavi a 9:21 Cap comentari:\nCos i Sang de Crist Cicle A\n«Qui menja la meva carn i beu la meva sang està en mi i jo en ell.» L’Eucaristia és presència. La presència real de Crist entre nosaltres que es fa patent cada cop que la comunitat es reuneix en el seu nom, es fa present en la Paraula i de manera essencial es fa present en el cos i la sang de Crist, en el seu memorial. Crist tot just a punt de patir la seva passió, és a dir de completar la nostra redempció, va deixar als apòstols l’encàrrec de celebrar el seu memorial, el seu record. Però a més Ell ens va prometre de restar amb nosaltres cada dia fins a la fi dels temps, i ara i aquí es fa present de manera especialíssima. L'Eucaristia és el sagrament del memorial de la passió, mort i resurrecció de Crist. És el sagrament de la vida per la unió amb Crist que va donar la seva per nosaltres, i així els signes del pa i el vi representen el seu sacrifici, el del seu cos i la seva sang, que fan possible la nostra participació en la virtut redemptora del seu mateix sacrifici, fent-nostre aquest aliment espiritual i real.\nQuin és el veritable significat de l’Eucaristia? Que hi succeeix? Ell, Jesucrist s’hi fa present, és aquí, està entre nosaltres vertaderament. No és només la seva memòria el que celebrem, sinó la seva presència, la seva presència real, velada i amagada però accessible i reconeguda per als qui creiem en Ell. L'Eucaristia és sobretot un misteri de presència, de la presència de Crist entre nosaltres, el Fill de Déu aquell qui es feu home per salvar-nos. Jesús manté d’aquesta forma i en aquest temps la seva paraula profètica: "Jo sóc amb vosaltres fins a la fi del món" (Mt 28, 28) i també "No us deixaré orfes, vindré a vosaltres." (Jn. 14, 18).\nL’Eucaristia és comunió, és el sagrament de la comunió perquè és presència salvadora de Jesús ara i aquí enmig de la comunitat dels seus fidels, és l’ aliment espiritual de la comunitat, és allò de més preciós que l'Església pot tenir en el seu caminar per la història. En l'humil signe del pa i el vi, transformats en el seu cos i en la seva sang, Crist camina amb nosaltres, entre nosaltres, és la nostra força i el nostre aliment i ens converteix així en testimonis d'esperança per a tothom. Sagrament de comunió amb el Pare que és la vertadera vida, perquè Jesús ens diu «A mi m'ha enviat el Pare que viu, i jo visc gràcies al Pare; igualment, els qui em mengen a mi viuran gràcies a mi.»\nL’Eucaristia és amor. Si davant aquest Misteri la raó experimenta els seus propis límits, el cor, il·luminat per la gràcia de l'Esperit Sant, intueix bé com ha de comportar-se, amb un amor sense límits. La celebració i adoració de l'Eucaristia ens permeten acostar-nos a l'amor de Déu i adherir-nos-hi personalment fins a unir-nos amb el Senyor estimat. L'oferiment de la nostra vida, la comunió amb tota la comunitat dels creients i la solidaritat amb cada home i cada dona, són aspectes imprescindibles del culte espiritual, sant i agradable a Déu, en el qual tota la nostra realitat humana concreta es transforma per a la seva glòria. Cerquem en el Sagrament de l'amor de Crist la força per transformar la nostra pròpia vida en un signe autèntic de la presència del Senyor ressuscitat.\nManifestem amb la nostra pròpia vida eucarística l'esplendor i la bellesa de pertànyer totalment al Senyor perquè ni que siguem molts, formem un sol cos, ja que tots participem del mateix pa.\nL’Eucaristia és compromís. La missió primera i fonamental que rebem quan celebrem l’Eucaristia és la de donar-ne testimoniatge amb la nostra vida. La sorpresa pel do que Déu ens ha fet en Crist infon en la nostra vida un dinamisme nou, comprometent-nos a ser testimonis del seu amor. Ens convertim en testimonis quan, per les nostres accions, paraules i manera de ser, apareix Un altre i es comunica. Es pot dir que el testimoniatge és el mitjà amb el qual la veritat de l'amor de Déu arriba a l'home en la història, convidant-lo a acollir lliurement aquesta novetat radical. En el testimoniatge Déu s'exposa al risc de la llibertat de l'home. L’home és lliure d’acceptar a Jesús, de creure en el testimoni fidel i veraç que ve per donar testimoniatge de la veritat. El culte agradable a Déu implica també interiorment aquesta disponibilitat, que es manifesta en el testimoniatge alegre i convençut davant el món d'una vida cristiana coherent allí on el Senyor ens crida a anunciar-ho. Els qui mengen el pa viu baixat del cel vivim gràcies a Crist perquè els qui mengen aquest pa, viurem per sempre.\nCrist per l’acció de l’Esperit Sant és present realment en l’Eucaristia, el Pare ens ha cridat a viure en comunió amb el seu Fill Jesucrist, Senyor nostre. Units en l'amor, arribem a la riquesa d'una comprensió plena, al coneixement del designi secret de Déu, que és el Crist present en l’Eucaristia. Tant sols ens reconeixeran com a deixebles de Crist si som capaços de transmetre el seu amor a tots els homes i dones. Si l’Eucaristia no ens transforma en missatgers de l’amor de Déu de res no ens val de participar-hi. Escriu el papa Benet que «Ell ens atreu cap a si ». La conversió substancial del pa i del vi en el seu cos i en la seva sang introdueix en la creació el principi d'un canvi radical, (...) que es produeix en el més íntim de l'ésser; un canvi destinat a suscitar un procés de transformació de la realitat, el terme últim de la qual serà la transfiguració del món sencer, el moment en què Déu serà tot para tots (cf. 1 Co 15,28).» (SC, 11).\nPresència de Crist que és comunió amb Ell i els germans per l’amor del Pare que transforma les nostres vides pel compromís amb l’Esperit Sant. Recordem-nos del camí que el Senyor ens ha fet fer, del Senyor, el nostre Déu, si mengem la seva carn i bevem la seva sang tindrem vida eterna, i ens ressuscitarà el darrer dia.\nPublicat per fra Octavi a 8:15 Cap comentari:


RECORRE EL LABERINT D’HORTA I EL JARDÍ MÉS ANTIC DE LA CIUDAD AMB UN ESPECIALISTA EN BOTÀNICA - BarcelonArt of Travel\nEl parc del Laberint d’Horta és un jardí històric, el més antic que es conserva a la ciutat. Es troba a l’antiga finca de la família Desvalls, a una vessant de la serra de Collserola. Iniciat al 1794 i acabada la seva primera fase al 1808, obra de l’arquitecte italià Domenico Bagutti.\nAl mateix recinte trobarem un jardí neoclàssic del segle XVIII i un jardí romàntic del segle XIX, el qual va obrir al públic l’any 1971. Aquest espai compta amb nombroses obres d’art, principalment escultures, així com diversos estanys, cascades, fonts i, un canal que recorre el recinte superior. A la jardineria destaca, especialment, el laberint, creat amb xiprers retallats.\nEl recinte ha contat al llarg de la seva història amb la visita de diversos monarques com, Carles IV, Ferran VII i Alfons XIII i, ha estat escenari de representacions teatrals i diferents actes culturals.\nA l’actualitat és un jardí-museu que conta amb un institut municipal per a la formació de jardineria.\nAra pots visitar-lo amb un expert en Botànica que t’il·lustrarà sobre el tema.\nCom arribar al Laberint d’Horta amb Transport Públic?\nPots arribar al Laberint d’Horta en Metro i Autobús. Aquestes són les línies que queden més a prop:\nAutobús: 27, 60, 76, H4 (Parades: Pg. Vall d’Hebron – Av. Can Marcet i Pg. Vall d’Hebron – Mundet) / V23 (Parada: Can Marcet – Vall d’Hebron)\nCATEDRALS DE BARCELONA i BASÍLIQUES VINE A OLORAR LES MILERS DE VARIETATS DE ROSES DEL PARC DE CERVANTES, SEGUIT...


OFFENBACH. ELS CONTES D’HOFFMANN, BELLE NUIT, Ô NUIT D’AMOUR | La Bellesa Blog Cultural OFFENBACH. ELS CONTES D’HOFFMANN, BELLE NUIT, Ô NUIT D’AMOUR – La Bellesa Blog Cultural\nJacques Offenbach va ser un compositor i violoncel·lista alemany (encara que es va nacionalitzar francès) creador de la comèdia musical i l’opereta moderna. Pel seu caràcter renovador, va ser un dels compositors del segle XIX més influents en la música europea, tot i que va tenir un èxit irregular.\nAquest compositor jueu-franco-alemany va fundar el teatre Bouffes Parisiens que com ja dona a entendre el nom, era un lloc on es representaven obres que reflectien l’alegria de viure de l’època, temes divertits que en alguns casos van ser adaptacions de peces de compositors clàssics. Tant les obres originals com les adaptacions eren creacions del propi Offenbach, de manera que el seu teatre li va servir de plataforma per donar a conèixer la seva obra.\nLa creació més ambiciosa que va fer va ser Els contes d’Hoffmann, narracions musicals en les que podem veure les curioses històries d’amor que viu el personatge que portava aquest nom.\nEl personatge del poeta Hoffmann, narrador i protagonista de la història, explica als companys de taverna tres faules que il·lustren els seus amors desgraciats amb la cantant Stella: la d’Olympia, la nina mecànica; la d’Antonia, la cantant que es mor de cantar, i la de Giulietta, una cruel cortesana que és utilitzada per un fetiller per esclavitzar les seves víctimes.\nPrecisament ens centrem en aquest últim amor, el de Giulietta. L’acció té lloc a Venècia, en la versió original en un palau des del que es veu el Gran Canal; no obstant, en algunes versions -com la que aquí veiem enregistrada l’any 2019- se situa en els mateixos canals venecians. Apareixen la cortesana i Nicklausse, amic d’Hoffmann, que canten la coneguda barcarola Belle nuit, ô nuit d’amour, evocant la música el tranquil ritme d’una gòndola.\nGiulietta és la soprano russa Olga Peretyatko, mentre que Nicklausse és interpretat per la mezzosoprano francesa Gaëlle Arquez. En aquest cas, encara que es tracta d’un personatge masculí, tradicionalment és interpretat per una mezzo.\nL’orquestra és la de la Wiener Staatsoper dirigida per Frédéric Chaslin.\nGiulietta i Nicklausse canten:\nGIULIETTA i NICKLAUSSE:\nBella nit, oh, nit d’amor!\nSomriu a la nostra embriaguesa,\nnit més dolça que el dia.\nOh, bella nit d’amor!\ni sense retorn s’emporta les nostres tendreses!\nel temps fuig per no tornar.\ndoneu-nos les vostres carícies.\ndoneu-nos els vostres petons. Ah!\nOh, bella nit d’amor.\nDe Leningrad és Olga Aleksàndrovna Peretiatko, soprano lírica lleugera que llueix una bona facilitat per la coloratura.\nFormada al conservatori de la seva ciutat natal, va cantar al cor infantil del Teatre Mariïnski i va estudiar a la Universitat Hans Eissler de Berlín.\nHa actuat en important escenaris operístics internacionals, entre ells, el Liceu de Barcelona.\nEl seu web és http://www.olgaperetyatko.com/\nLa mezzosoprano francesa Gaëlle Arquez a l’edat de deu anys ja estava aprenent piano i després musicologia abans de graduar-se com cantant al conservatori de París.\nTé un repertori molt ampli perquè per una banda és una especialista en música barroca però per l’altra interpreta a clàssics francesos com Lully, Rameau, Berlioz, Gounod, Bizet, Debussy, Messiaen i, per descomptat, Offenbach.\nEl seu facebook és https://www.facebook.com/GaelleArquezOfficial/\nEl parisenc Frédéric Chaslin és director d’orquestra, pianista i compositor.\nHa sigut director d’importants orquestres com la del Metropolitan Opera de Nova York, i fins i tot ha escrit una novel·la (sobre música, és clar): Being Gustav Mahler.\nEl seu facebook és https://www.facebook.com/frederic.chaslin


Els arqueòlegs reprodueixen en 3D el segon vaixell iber localitzat al Cap de Creus - Diari de Girona\nEls arqueòlegs reprodueixen en 3D el segon vaixell iber localitzat al Cap de Creus\nDescobreixen per què es va enfonsar · La nau feia entre 9 i 10 metres d'eslora, portava dos tripulants i un carregament de més de 150 àmfores de vi\nacn | girona 30.12.2016 | 09:15\nEls arqueòlegs han reproduït en 3D les restes del segon vaixell iber localitzat al Cap de Creus i han descobert per què es va enfonsar. La nau, del segle I aC i que feia entre 9 i 10 metres d'eslora, va naufragar després de xocar contra uns esculls. A bord hi anaven dos tripulants i, de ben segur, portava un carregament d'entre 150 i 200 àmfores de vi. Aquest 2016, el Centre d'Arqueologia Subaquàtica de Catalunya (CASC) ha fet la segona i última campanya d'excavació del derelicte, batejat com a Cala Cativa I. S'han pogut documentar 25 quadernes, totes lligades amb cordes (característiques de la tècnica naval dels ibers). El director del CASC, Gustau Vivar, confia que aquest vaixell i l'altre que es va descobrir, el de Cap de Vol, no seran els únics jaciments de l'època que s'amaguen sota les aigües del Cap de Creus.\nDel Cala Cativa I feia més de 120 anys que se'n coneixia l'existència. Però aleshores, les tècniques del segle XIX no van permetre descobrir el tresor que n'amagaven les restes: una tècnica constructiva que s'escapa dels romans i que, com subratlla Vivar, "és clarament característica dels indígenes locals de l'època".\nQui va descobrir el vaixell va ser un prohom del Port de la Selva, Romualdo Alfaràs, que l'any 1894 va contractar uns corallers de la zona i va arribar a extreure un centenar d'àmfores del fons marí. Alfaràs les va donar a un museu, però quan va voler treure'n més a la superfície va topar amb els impediments de l'Estat.\nAra fa cinc anys, el CASC va fer una primera inspecció en aquesta part del subsòl marí i va relocalitzar les restes de la nau. La troballa va ser gairebé simultània a l'estudi del derelicte del Cap de Vol, també enfonsat al Cap de Creus, i que va permetre documentar, per primer cop a la Península, l'arquitectura naval dels ibers.\nI del Cap de Vol, els arqueòlegs van passar al Cala Cativa I. L'any passat, amb l'ajuda del submarí Ictineu, es van explorar les restes, situades a uns 30 metres de profunditat. Ja aleshores, els arqueòlegs van concloure que es trobaven davant el segon exponent d'arquitectura naval ibera.\nSegons concreta Vivar, a diferència dels bucs romans, en aquest cas les quadernes es lligaven amb cordes. A més, una altra característica que s'escapa de la tradició romana és el fet que la quilla era totalment plana; en aquella època, la costa estava formada per maresmes, i aquests vaixells es dissenyaven específicament per navegar-hi.\n"El Cala Cativa I era un vaixell molt petit, adaptat per fer navegacions d'entre tres o quatre dies", concreta Vivar. I hi afegeix: "Precisament això, les seves dimensions, i el fet que creiem que no venia d'un altre lloc, reforcen la conclusió que es tracta d'una nau feta amb tècniques navals indígenes", subratlla Gustau Vivar.\nEl naufragi, per una via d'aigua\nAquest 2016, la segona i última campanya al Cala Cativa I ha permès treure a la llum incògnites que encara planaven damunt del vaixell. De la nau se'n conserven 7 metres de la carcassa del buc, tot i que el vaixell en feia entre 9 i 10 d'eslora. Allò que manca, no s'ha conservat.\nEls arqueòlegs han destapat la meitat de les restes (l'any passat, van estudiar-ne l'altra) i han descobert que, en el moment de naufragar, a la nau hi havia dos tripulants. "Això ho sabem perquè hem trobat trossos d'objectes de la seva vida quotidiana, com plats i olles", precisa Gustau Vivar. I precisament, gràcies a aquests objectes, els arqueòlegs també han datat amb precisió l'enfonsament: a mitjans del segle I aC.\nA més, aquesta darrera excavació també ha permès saber per què la nau es va enfonsar. "El vaixell es va estavellar contra unes pedres i se li va obrir una via d'aigua important", concreta el director del CASC. "Però quan va naufragar no es va desmembrar, perquè això hauria comportat que les àmfores quedessin repartides pel fons del mar", hi afegeix.\nMés de 150 àmfores\nInicialment, basant-se en les que s'havien extret de l'aigua a finals del segle XIX, els arqueòlegs creien que el Cala Cativa I portava un carregament de 100 àmfores de vi. Procedien de la zona del Baix Llobregat i, segurament, el seu destí final era Narbona.\nAra, però, el director del CASC subratlla que, segurament, la nau portava més càrrega; de ben segur, entre 150 i 200 àmfores. Per una banda, perquè al costat del derelicte se n'han localitzat diferents fragments. I per l'altra, perquè mitjançant un estudi, els arqueòlegs han vist que aquests vaixells podien portar fins a 40 àmfores en 1 metre linial de buc.\n"El més segur és que anés carregat; per tant, sí que podem afirmar que com a mínim portava 100 àmfores, que són les que es van extreure del fons, però nosaltres creiem que aquesta quantitat arribava fins a les 200", precisa el director del CASC.\nReproducció en 3D\nAbans de colgar amb sorra les restes del vaixell per evitar espolis, i deixar-les reposar al fons del mar, els arqueòlegs han fet centenars de fotografies del derelicte per reconstruir allò que en queda en 3D. El resultat és una imatge interactiva que permet veure al detall aquest jaciment del Cap de Creus.\nAra, tot el resultat dels treballs arqueològics es podrà veure en una exposició. S'inaugurarà el 30 de març de l'any vinent, a la seu del Museu d'Arqueologia de Catalunya (MAC) de Barcelona. La mostra portarà per títol 'Navegants d'Aiguamolls' i girarà al voltant de l'arquitectura i la tècnica naval dels ibers, apresa a partir de l'estudi del Cap de Vol i el Cala Cativa I.\nRegistren tretze encallaments d'animals a la Costa Brava el 2018.\nTerritori reprendrà la redacció del Pla d'Ús i Gestió del Cap de Creus.\nLa Generalitat restringeix l'accés al cap de Creus als clubs de busseig del Rosselló.


Maria Juan, la presentadora de 'Comediants' d'À Punt, conduirà la gala dels Premis Valencians de l'Audiovisual - Diari La Veu\nEscriba el número 884144\nMaria Juan, la presentadora de 'Comediants' d'À Punt, conduirà la gala dels Premis Valencians de l'Audiovisual\nJuan Luis Iborra, director durant sis anys de la cerimònia dels premis Goya i durant 29 anys del Festival de l'Alfàs del Pi, dirigeix la festa del cinema que tindrà lloc al Teatre Principal d'Alacant\nEls Premis Valencians de l\_'Audiovisual tenen un total de 17 categories, un premi d\_'honor i el premi de l\_'Acadèmia Valenciana de l\_'Audiovisual.\nQui ha sigut durant sis anys el director de la cerimònia dels premis Goya i quasi tres dècades del Festival de l'Alfàs del Pi, el cineasta Juan Luis Iborra serà l'artífex de la gala de lliurament dels primers Premis Valencians de l'Audiovisual, una festa que tindrà com a presentadora la cara més coneguda de Comediants, el programa de monòlegs d'À Punt. Els guardons tindran lloc al Teatre Principal d'Alacant el proper 16 de novembre.\nEl conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, Vicent Marzà, ha presentat al Teatre Principal d'Alacant els Premis Valencians de l'Audiovisual, que organitza per primera vegada la Generalitat. Al titular de Cultura l'han acompanyat el director adjunt d'Audiovisuals i Cinematografia de l'IVC, José Luis Moreno; el director artístic de la cerimònia, Juan Luis Iborra; el president de l'Acadèmia Valenciana de l'Audiovisual, Pep Llopis, i la creadora de l'estatueta dels guardons, Imma Femenía.\nEls premis reconeixen les pel·lícules de producció valenciana i els professionals que les han realitzades i es lliuraran en una gala que se celebrarà al Teatre Principal d'Alacant el 16 de novembre en una cerimònia que retransmetrà en directe la televisió autonòmica À Punt.\nSegons el conseller, "el sector audiovisual valencià mereix tindre uns premis a escala autonòmica que visualitzen la gran tasca que fan tants professionals d'aquesta indústria cultural i creativa". "Els reconeixements als diferents sectors culturals que hem iniciat enguany i que venen per a quedar-se estan territorialitzats, seguint el nostre objectiu de diversificar la cultura a totes les comarques. És per això que Alacant acull els Premis Valencians de l'Audiovisual, de la mateixa manera que vam celebrar els recuperats Premis de les Arts Escèniques a València i celebrarem els Premis de la Música Valenciana a Castelló", ha afegit.\nEls Premis Valencians de l'Audiovisual tenen un total de 17 categories, un premi d'honor i el premi de l'Acadèmia Valenciana de l'Audiovisual, que s'anunciaran pròximament. Les 17 categories dels Premis Valencians de l'Audiovisual són: millor pel·lícula; millor direcció; millor guió; millor banda sonora; millor actor protagonista; millor actriu protagonista; millor actor/actriu de repartiment; millor direcció de fotografia; millor muntatge; millor direcció artística; millor disseny de vestuari, maquillatge i perruqueria; millor so; millor curtmetratge de ficció; millor curtmetratge d'animació; millor curtmetratge documental; millor llargmetratge documental, i millor direcció de producció.\nLes nominacions, amb tres finalistes per categoria, es coneixeran durant les pròximes setmanes i les triarà la comissió de representants de les associacions professionals que conformen la Mesa de la Cultura Valenciana (MECUV) entre les candidatures rebudes fins al dia 10 d'octubre. Posteriorment, un jurat designat pels representants de la MECUV s'encarregarà de seleccionar els guanyadors d'entre els finalistes.\n'La primera vegada', cerimònia de lliurament dels premis\nJuan Luis Iborra, reconegut director de cinema alacantí que ha dirigit durant sis anys consecutius la cerimònia dels premis Goya i durant 29 anys el Festival de l'Alfàs del Pi, dirigirà la gala. L'actriu Maria Juan conduirà la gala, que tindrà com a lema i fil conductor 'La primera vegada'. Els premis són una escultura que ha creat l'artista de Pego Imma Femenía. Segons el director adjunt d'Audiovisuals i Cinematografia de l'IVC, José Luis Moreno, "és una escultura en pedra i metacrilat que simbolitza el pas de les pintures rupestres a la projecció, per la barreja de materials, i té els colors bàsics RGB".\nPremis Valencians de lAudiovisual\nTeatre Principal dAlacant\nLa Generalitat compra "quatre símbols" valencians: un cim, una casa, un castell i un teatre\nEl Consell inverteix 4,64 milions d'euros en l'adquisició de diferents immobles patrimonials repartits pel territori\nLa Generalitat assumirà un terç de les despeses del Teatre Principal d'Alacant per a adquirir una part del coliseu\nL'escriptura de compravenda, que se signarà en un mes si es compleixen les previsions, permetrà que el Consell passe a ser accionista del centre artístic\nEscriba el número 682298


"L’exili seria molt poc efectiu sense la repressió estatal que es demostra amb la presó" - El Temps\n"L’exili seria molt poc efectiu sense la repressió estatal que es demostra amb la presó"\nA Sant Cugat del Vallès, Diana Riba conserva la casa que van construir els seus avis. Ara, aquest xalet apartat és la seua casa familiar. La parella de Raül Romeva ens rep el 16 de juliol, tot just el dia que es compleixen nou mesos de l’empresonament dels ‘Jordis’. A dins hi ha els seus fills, de 10 i 12 anys, que callen amb timidesa. No tenen edat per pair que són pare és a la presó. Diana, però, reconeix que els qui pitjor duen la situació són els seus sogres, que viuen a cavall entre Sant Cugat i les Terres de l’Ebre. Malgrat que és pedagoga de formació, Diana sempre ha exercit com a llibretera. Ara treballa en l’empresa familiar. Sa casa és plena de llibres i a fora llueix un petit hort, obra del pare de Diana.\nEntrevista gravada el 16 de juliol de 2018\nDiana Riba, parella de Raül Romeva | Jordi Play\nPrimer de tot, l’hem d’agrair que ens deixe accedir a sa casa.\nPer mi és molt millor. El Raül no feia mai res a casa. Jo, des que ell està allà. Ho faig tot aquí. Em va millor que vingueu. Tinc molt poc de temps amb els nens i si em moc finalment perd més temps.\nMuntanya russa. La veritat és que hi ha moments que estàs bé, però hi ha d’altres en què la situació es fa desesperant perquè s’allarga i cada dia que passa és més greu. Aquesta és la nostra sensació. Avui fa nou mesos que tancaren el Jordi Sànchez i el Jordi Cuixart. És una xifra que fa fredor.\nEls advocats són optimistes?\nElls sempre són molt clars: hi ha una qüestió jurídica i uns processos judicials que impliquen un calendari. Si s’agafen només al procediment judicial no són optimistes, perquè ens anem a un judici llarg, llunyà, i a unes penes que poden arribar fins als 30 anys de presó. Però tant advocats, com famílies, com tots plegats, el que hem de tenir clar, i més encara si fem cas dels esdeveniments que es van donant, és que això no és un procés judicial, sinó un de polític que s’ha judicialitzat. Aleshores tot va canviant i res no és tan clar com molts altres casos que ells porten. Si fos només un procés judicial tindríem clar que des del dia en què van entrar a presó i es dictamina l’acusació fins el dia del judici no hi ha res. Però en aquest cas, al ser un procés polític i com que la política és canviant, doncs cal esperar.\nVostès són de Sant Cugat?\nVam venir fa 12 anys, pel que podem dir que ja som de Sant Cugat. El Raül se sent de Caldes de Montbui (Vallès Oriental), tot i que va nàixer a Madrid, perquè son pare va treballar-hi un temps. I jo sóc de Barcelona.\nLlavors, l’1 d’octubre van votar ací. Com recorden aquell dia?\nJo el recordo amb molts nervis, com tots els ciutadans. Em vaig aixecar molt d’hora per anar al meu col·legi electoral. Vaig estar-hi des de les 5 del matí i el Raül se’n va anar a fer feina. Jo el recordo amb molts nervis, perquè des del primer moment vam tenir notícies de les càrregues policials. Això va afectar-nos molt a nivell emocional. De tota manera, jo no vaig viure amb el Raül l’1 d’octubre. El vaig viure al meu col·legi, amb la gent del barri, i vam tenir aquell moment de les 11 del matí en què ell va venir a votar aquí a Sant Cugat. Va ser un moment de molta contenció emocional. Podeu imaginar: el col·legi estava protegit per la gent i es van obrir les portes, que estaven bloquejades. La gent estava totalment decidida a fer de la votació una cosa possible. I van lluitar perquè tothom pogués votar.\nLa jornada al seu col·legi va ser tranquil·la?\nNo hi va haver càrregues policials, però va ser de molts nervis perquè sabíem que podien venir. I això va passar a tots els col·legis on no hi van haver càrregues policials. A la tarda va ser molt diferent perquè van frenar les càrregues policials. El nostre col·legi electoral està davant d’un parc infantil i van venir tots els nens del barri i ja va ser una tarda tranquil·la.\nEls dies previs a l’1 d’octubre es van arribar a plantejar que la situació s’esdevinguera tal com s’ha acabat donant?\nA nivell familiar no es fa tanta anàlisi política. Des del meu nucli familiar recordo els moments previs amb molta necessitat de cuidar els meus fills, d’estar a casa i de molt poca mobilització. El Raül sempre estava a fora i no ens vèiem gairebé, pel que no en parlàvem. Què podia arribar aquesta situació? Jo no ho pensava. Tampoc esperàvem les càrregues policials. Som un poble pacífic que vol votar i no entenem aquesta repressió tan violenta.\nHi havia amenaces, però, des de l’Estat. Com es gestionaven aquells advertiments?\nLa veritat és que no hi havia molts moments de reflexió familiar pel que fa a aquesta situació. Nosaltres no només som una família implicada, sinó que som ciutadans d’aquest poble. Hi havia una situació compartida amb la resta de la ciutadania d’estar plenament decidits a fer un acte democràtic com el que vam fer. I més enllà del que pogués passar a l’endemà no miràvem massa. Ells tenien un mandat democràtic del poble i estaven tossudament decidits a tirar-ho endavant. El que suposo que no és tolerable és el tema de la violència. I és la violència la que va ocasionar el trencament. Les càrregues policials van ser molt greus. I per al Govern també.\nJo aquell dia estava a casa. Darrerament m’havia trobat que si anava a les mobilitzacions el meu mòbil, com els de la resta, deixava de funcionar. I jo tenia molt clar que volia estar connectada a nivell familiar. Els meus fills són petits. Era un moment difícil a nivell d’exposició pública. El 27 el recordo a casa, amb els meus fills jugant al parxís i intentant crear un clima de familiaritat i de normalitat amb ells. Ells també ho vivien molt intensament. Tenien una quantitat d’informació de gent de l’entorn molt important quan anaven a l’escola.\nDiana Riba, parella de Raül Romeva / Jordi Play\nFem un petit repàs biogràfic. Com i quan va conèixer el seu home?\nEns vam conèixer l’any 2000, en el trasllat de pis d’una amiga en comú. Ell en aquell moment estava treballant a l’Escolta Cultura de Pau de la Universitat Autònoma de Barcelona i no estava afiliat a Iniciativa perquè la seva professió no li permetia estar afiliat a un partit polític. Ell era professor de cultura de pau.\nI el van fer europarlamentari.\nSí. Al poc de conèixer-lo el van proposar encapçalar les llistes d’Iniciativa al Parlament Europeu. Va dir que sí i va estar dues legislatures a Europa, deu anys.\nEll va transcendir encara més als mitjans quan va encapçalar la llista de Junts pel Sí en les eleccions del 27 de setembre del 2015.\nAquella decisió, com moltes de les que es van prendre posteriorment, va ser presa en molt poc de temps. Sempre hem tingut clar que el que interessi professionalment a un dels dos serà recolzat per la parella. Jo el vaig empènyer. Si aquell era el procés que demanava la ciutadania, per què no anava a encapçalar la llista? I més una persona com ell, recolzat per les dues parts principals de la coalició, tot i que de Junts pel Sí formaven part molts partits, entitats i persones independents. El que passa és que tot just quan dius que sí a una responsabilitat com aquesta t’adones de tot el que suposa, sobretot pel que fa a l’exposició pública.\nQuan el fan conseller, doncs, passava menys per casa.\nNo menys que quan era eurodiputat, que no vivia aquí. Ell no era de dilluns a divendres. Durant l’etapa de conseller treballava moltes hores però dormia a casa.\nEll mai no va tindre cap dubte a l’hora fer-se enrere una vegada s’aproximava l’1 d’octubre? Altres companys seus sí que ho van fer.\nNo, no. Ell tenia molt clar el que volia dir la llista de Junts pel Sí i el procés que engegava Catalunya en aquest sentit. Era molt il·lusionant.\nPel que fa als suports que reben, hi ha hagut algun d’inesperat que hagen rebut especialment bé?\nDes que està a la presó sí, és clar. Per exemple de veïns que opinen absolutament el contrari a nosaltres però ens ajuden absolutament en tot, perquè la barbaritat de la presó preventiva és evident. El suport d’alguna gent no l’esperaríem en un altre cas. Però en el moment en què tot afecta a la llibertat, la gent es bolca. Quan hi ha presó i exili deixem de parlar de referèndum i parlem directament de democràcia.\nHan creat un teixit de suport molt fort entre les famílies.\nAquesta és una de les coses positives que ens han passat. Hem creat l’Associació Catalana pels Drets Civils, que és un espai de trobada i de confort entre tots nosaltres. La connexió amb els qui estan passant per la mateixa situació és molt forta. Per exemple, la família de qui va compartir 33 dies de cel·la amb el Raül, el Joaquim Forn, és un suport importantíssim. Perquè passem exactament pel mateix. I l’associació dona aquest suport enorme.\nCom van rebre el trasllat a Lledoners?\nFeia molt de temps que el Raül, l’Oriol Junqueras i el Jordi Cuixart n’havien demanat el trasllat, tal com havien demanat també els bis a bis mensual, les trucades telefòniques i tot allò que el sistema penitenciari ens permet per mantenir el contacte. I dintre de tota la línia de dret del sistema penitenciari, que ens agradi o no hem de conviure-hi, vam demanar el trasllat en el primer moment en què ja es podia, quan havien acabat les comunicacions amb el jutge. Ho vam rebre amb més normalitat que la resta de la població, perquè és un dret que tenen com a presos. Hi ha molts pocs casos en la història en què no s’hagi acceptat aquest dret i aquest cas no havia de ser-ne un. Un pres sempre està a la presó més propera de casa o en aquella que compti amb les condicions adients. El pres té dret a demanar aquest trasllat. Nosaltres ho vam viure amb més normalitat que la ciutadania. No ha estat una victòria, sinó una part més del procés judicial.\nAlguns dels encausats van decidir marxar a l’exili. Aquesta possibilitat mai no va ser pensada pel seu home?\nEn el nostre cas ni es contemplava. El Raül tenia claríssim que volia seguir explicant-se a Catalunya i, si calia, davant d’un jutge espanyol els fets i la situació. Perquè té clar que no hi ha rebel·lió, ni sedició, ni malversació, ni res. Aquest sempre ha estat el seu posicionament i la seva lluita està aquí. El tema d’exili o presó és una decisió personal de cadascun d’ells. S’ha de conviure amb totes dues situacions, que són molt dures. No em puc imaginar haver triat una de les dues sense el ple convenciment. L’exili seria molt poc efectiu si no hi hagués la repressió de l’Estat que es demostra amb la presó. I sense l’exili, la presó tindria un altaveu menys. Al final és una moneda de doble cara que s’ha equilibrat. Però en tot cas en cap moment va valorar marxar. El Raül ha anat dos cops a la presó i, per tant, ha dos cops davant del jutge. Va tornar-hi quan el van tornar a citar. Ell té claríssim quin és el seu paper. És molt important estar davant del jutge en aquesta judicialització de la política. El Raül sempre ho ha deixat molt clar: el sentit de la presó és molt necessari i és un pas molt important dins d’aquest procés.\nTothom diu que ell, com la resta de presos, estan molt forts.\nEvidentment ho estan passant molt malament. Perdre la llibertat és d’una severitat enorme. Quan diem que estan forts volem dir que ells tenen clar quin és el seu paper allà dintre i dintre del procés. I treballen molt fort per al futur i per fer política. Els que l’han deixada de fer són els que estan a l’altra banda. Ells continuen funcionant com a polítics.\nEsperaven alguna cosa amb el canvi de Govern?\nUna de les coses que tenim clares les famílies és que aquest no és un procés ràpid ni de gestos immediats. El canvi de Govern pot suposar un canvi de vocabulari i això porta a un nou camí, però no sabem quin. Potser portarà a nous fets. Però un nou camí, segur. Això et dona una nova realitat que abans no teníem, tot i que no vull parlar d’esperança. El canvi de Govern, al final, és positiu perquè ens dona un nou camí. Però cal recordar que el PSOE ha estat al costat del 155 i de la repressió. Ara veurem si aquest canvi suposa altres fets.\nDes del Govern espanyol s’han posat en alguna ocasió en contacte amb les famílies?\nNo. El Govern català sí, evidentment.\nQuines han estat fins ara les mostres de suport més importants?\nJo agraeixo absolutament totes. En aquests moments, mesos després de l’inici de tot, potser les que em fan més il·lusió són les noves que venen a reforçar-nos i a denunciar aquesta vulneració de drets. Els que vindran seran benvinguts, perquè cada dia hem de ser més. I cada cop hi ha més gent que ve d’espais polítics distints a donar-nos suport, encara que sigui des de l’aspecte més humà. No estarem en un país normal fins que aquest tema no estigui resolt. Ni Catalunya es podrà desenvolupar d’una manera normal ni Espanya podrà fer veure que tot està en ordre. Mentre hi hagi apropaments humans, nosaltres tenim molt a agrair.


amb la col·laboració del Punt ÒMNIA - CCBlanes\nDesprés de 7 anys aquí ens traslladem! A partir d'ara ens podeu seguir a\nPublicat per TALLER EL RUSC a 9:34 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nCom sabeu, la nostra estimada Juana va ens va deixar el dissabte al matí, i en nom de la Comunitat del Rusc volem expressar la nostra sentida emoció.\nRecordem a la Juana amb un gran somriure, com la dona extraordinària i entrenyable que va ser.\nLa Juana Medina va ser la tercera persona acollida a la llar dels Avets a la primavera de 1982.\nDesprés d'uns anys de viure a Moià es va realizar un canvi i ella juntament amb la Teresa Gil\nvan anar a viure al RUSC .\nNosaltres recordem amb alegria l'arribada de la Juana a la llar Els Avets .\nTots junts, amb aquell primer grup de dones acollides, la Mª Luisa , la Margarita , la Juana , la Carme , la Alejandra, juntament amb la Teresa Gil , tots junts van viure el creixement de la llar , el treball al taller, les celebracions animades amb les cançons de la Juana, la participació en la vida del poble de Moià.\nI avui volem agraïr-li el testimoni de vida que ha sigut la Juana per nosaltres , la seva amistat , la seva fe i esperança. Ens hem sentit molt estimats per ella . Gràcies Juana per tot el que ens has donat .\nLLuïsa i Jordi Carbonell .\n”JUANA”, LA IAIA DEL RUSC\nEl dilluns 15 de juny ens trobàvem a l’església de Sant Esteve de Tordera per acomiadar a la “Juana” Medina Cáceres, que als 81 anys ens deixava.\nHavia nascut a Guardia (Jaén).Ens hi aplegàvem un col·lectiu ben divers: persones acollides de les llars i dels tallers, monitors i assistents, antics monitors i amics de Moià i de Tordera, familiars, representants de la Fundació Aspanias i de la residència Albert... tots sabent-nos dipositaris de l’herència privilegiada que l’amiga Joana havia anat dipositant al nostre cor al llarg dels anys.\nI es que la Juana amb la Margarita, l’Alejandra, la Ma Luisa i la Carme, acompanyades pel Jordi Carbonell,la Lluisa Morago i la Teresa Gil,iniciaren la llar dels Avets ja el 1981.\nFou un funeral emotiu, serè, viscut, ple de joia interior i agraïment, malgrat la tristesa que comporta acomiadar-te d’una persona tan especial com ha estat la Juana per a tots els qui hem tingut la sort de compartir amb ella un bon tram de la nostra vida.\nResumiria els eixos d’aquest comiat a partir d’algun fragment bíblic que s’hi va proclamar:\n1.- “En el cos humà els membres més febles son els més necessaris. Quan un membre sofreix tots els membres sofreixen amb ell... quan un membre és honorat, tots els altres s’alegren amb ell”. (1Cor.12)\nLa nostra Juana ha tingut la sort de poder gaudir aquesta invitació tan contra-cultural de sant Pau. Una persona voluntària de la comunitat del Rusc i amiga de la Juana en un correu electrònic afirma:”Avui s’ha apagat una vida que gràcies al Rusc i a l’Arca no ha estat estèril. Gràcies a tantes persones que l’han ajudat i estimat ha estat encara més fecunda, tocant el cor i el cap de totes elles. Ha estat una bona llavor que Déu ha sembrat en les nostres vides. Tenim motius per donar-ne gràcies”.\n2.- “Et dono gràcies, Pare,perquè has revelat als senzills tot això que has amagat als savis i als entesos” (Mt.11). La Juana era una persona: Solidària. El món dels pobres i dels que sofreixen era un tema recorrent en ella: comentaris, pregàries...Freqüentment li sentíem dir: “Que se encuentren bien...”. En el seu imaginari ens hi tenia presents a tots. Entre d’altres dites populars en recitava una de ben significativa: “La Virgen del Pilar dice que no quiere esa corona, que se la den a los pobres que van pidiendo limosna.” Agraïda. Expressava els seus sentiments d’agraïment regalant generosament petons. Li encantava acaronar els infants. Alegre amb capacitat d’adaptar-se als llocs i a les circumstancies més diverses. Tenia un somriure inoblidable. Tot i les seves preferències per les cançons de tipus religiós, també li encantava el Manolo Escobar...\n3.- “Veniu a mi tots els qui esteu cansats i afeixugats; jo us faré reposar...trobareu el repòs que tant desitjàveu”.(Mt.11) Quan la Juana es trobava davant d’una contrarietat impossible li sortia de dintre: “El Señor...”,”la Virgen...”. Tots recordem com a ple pulmó, i sortit del cor, cantava, tant si venia a tomb com no, el “Juntos como hermanos, miembros de una Iglesia, vamos caminando al encuentro del Senyor”. Amb la seva religiositat “clàssica”,però viscuda, ens oferia les seves “devociones” sobretot quan venien els temps litúrgics forts com Advent-Nadal o Quaresma-Setmana Santa. Tenia molt clar que tenia una família,la comunitat del Rusc, i encara una de més gran, la dels amics de Jesús. Deu ser la persona acollida que els diumenges més ens ha estirat cap a la missa del poble,per més que afirmés que “hablan en catalán y yo no lo entiendo”.\nLa Juana era l’amiga i la iaia de tots, una dona de robusta personalitat i forta d’esperit. Fins i tot , ja invident , era un plaer compartir una estona amb ella recordant els noms de les seves moltes amistats.\nJuana, des del cel, continua cantant-nos el “Juntos como hermanos...” per a poder seguir, de formes diferents, les teves “petjades lluminoses”. I com tant bé en Jordi Gual va expressar, interpretant els sentiments de tots: Que Déu la tingui a la gloria per sempre!\nJosep Perich i Serra, consiliari del Rusc Tordera, 15 de juny del 2015\nPublicat per TALLER EL RUSC a 10:37 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nDIMECRES SANT AL RUSC\nEl proper 1 d'abril a les 17'30h. a la sala polivalent del Pou (El Rusc) celebrarem el darrer sopar de Jesús amb els seus amics, on feu el signe de rentar-los els peus.\nNosaltres també ho farem, com en totes les comunitats de l' Arca, com a signe emblemàtic per a nosaltres del que vivim i volem viure. Es fa a l'interior de la celebració eucarística. Acabarem amb un piscolabis.\nEns hi acompanyarà la comunitat dels "Somriures" (Fe i Llum) de Blanes.\nPublicat per TALLER EL RUSC a 19:08 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: INFORMACIONS, L'ARCA\nJEAN VANIER, PREMI TEMPLETON 2015\nJean Vanier, fundador de les Comunitats de l'Arca, ha estat guardonat amb el Premi Templeton 2015 pel seu treball en la creació d'un món més just, inclusiu i humà.\nEls últims guardonats han estat persones tan prestigioses com Tomás Halík (2014), Desmond Tutu (2013) i Dalai Lama (2012)\nPublicat per TALLER EL RUSC a 12:40 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nDIVERSONES DE MARÇ\nUs presentem els dos programes d'aquest mes de març.\nEn el DIVERSONES del dia 3 parlem de les "Notícies" del Rusc, l'Antonia ens explica com es fa l'arroç amb llet a "El Racó de la Cuina", en Marc presenta la secció dels "Esports" i en Jaume ens recorda els "Aniversaris i Efemèrides".\nA més a "T'interessa" parlem de l'1 de març, el Dia de la Discriminació Zero. I a "7+1" entrevistem a l'Eléna, voluntària del Brunzzit.\nI a DIVERSONES, LA TERTÚLIA parlem de l'estigma i la discapacitat.\nPublicat per TALLER EL RUSC a 10:42 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nOBRES AL TALLER DE CERÀMICA\nAprofitant les últimes vacances de Nadal hem fet una ampliació del Taller de ceràmica per millorar l'activitat. Hem ampliat l'espai per estar més cómodes i així hi podem tenir el forn, les estanteríes, una taula gran, etc...\nDetall dels motlles.\nTambé hem construit una pica nova, hem pintat, etc...\nPer decorar la pica cadascú ha pintat una rajola, en total 24 peces que li donen molta vida i color!\nLa pica nova\nÉs una de les activitats importants del taller i per aixó l'hem de dotar d'espais adequats per a la seva realització.\nLa sala renovada.\nEnriqueta: Estem molt bé ara a la sala nova.\nJordi Gual: Estem més amples!\nGemma: Me gustó mucho poder pintar la "rajola", dibujé un muñeco.\nGerard: S'hi està bé, és cómode. Sempre faig coses diferents.\nAquesta és la meva rajola. És la bandera independentista tipus Minecraft. Hi ha tres símbols, coses que a mi m'agraden: una espasa del Zelda, una espasa de les pelis d'Star Wars i el martell de Thor, un Déu mitológic.\nPilar: Han fet una teulada nova!\nJosé Mª: Me gusta el taller nuevo, ahora estamos haciendo rosas.\nPublicat per TALLER EL RUSC a 13:24 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: ACTIVITATS, OBRES\nLA QUARESMA AL RUSC\nAquest dijous, 19 de febrer, a les 17'30 h. i a la capella del Rusc, tindrem l'Eucaristia d'inici de la Quaresma amb la imposició de la cendra, acompanyada d'aquesta invitació: "Converteix-te i creu en la Bona Nova". Si ens hi acompanyes serà un plaer!\nAl matí, a les 9'30h. i per "escalfar motors", el nostre amic Alain ens donarà una xarrada sobre "Com viure l'espiritualitat fent costat a les persones amb discapacitat intel·lectual".\nTambé ens acompanyarà l' Elvira d'Hondures, coordinadora de les comunitats de l' Arca a llatino-amèrica.\nPublicat per TALLER EL RUSC a 12:15 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nDIVERSONES, LA TERTÚLIA 17-02-2015\nEn aquest programa parlem de la infància, la discapacitat i l'escola.\nPublicat per TALLER EL RUSC a 10:32 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEl dijous passat vam celebrar la festa de Carnaval al Taller.\nAquest cop vam decidir fer una disfressa comuna i el tema va ser PARCHÍS!\nÉs a dir, que anàvem de fitxes de colors, cadascú va triar el seu i també hi havia el dau i dos taulells.\nL'Usu, la fitxa verda.\nLa Pilar de fitxa groga.\nEn Marc, el dau.\nPerò no ens vam quedar a Tordera. Vam anar a dinar amb els nostres amics del TOM d'Arbúcies.\nElls anaven disfressats de mims, molt divertits!\nEn David i l'Enriqueta.\nVam menjar truites, coincidint amb dijous gras. Tots en vam portar.\nLa Rosa, la nostra cuinera ens va fer truites variades, de patata, de butifarra d'ou, de carbassó, etc...\nEn Manuel, l'Usu i l'Anna ballant.\nCom dèiem, vam dinar tots junts i després vam ballar una bona estona fins tornar cap a Tordera a la tarda.\nEnriqueta: Feia temps que no ens vèiem amb els d'Arbúcies i em va fer il·lusió veure'ls. Em va agradar la disfressa, anava de groc.\nGemma: Me lo pasé muy bien, bailando con el Miguel. Después estaba cansada de tanto bailar!\nPilar: En Jorge portava el dau, estàvem ballant!\nJordi Gual: M'ho vaig passar molt bé. Vaig menjar truita d'ou i de pebrot. Totes dues estaven molt bones!\nJosé Mª: Me lo pasé muy bien, me gusta disfrazarme, llevaba el pelo largo. Comí tortilla de patatas y bailé mucho!\nPublicat per TALLER EL RUSC a 10:20 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAcompanya-m’hi. Faig la pregunta absurda de saber si hi podrem arribar amb el cotxe. La resposta sempre és sí. La realitat sempre és no. Així que aparquem allà on el camí ens obliga i continuem a peu.\nQuan ens acostem a la casa sento uns crits. És l’André. La imatge que em trobo em fa esfereir. L’André, gairebé nu, està tancat en una de les cabanes de fang que composen la casa. Està brut i l’habitació fa molta pudor. Al mur hi han fet un forat. Un forat que serveix de lavabo i per on passa una immensa cadena de ferro que està lligada a un gran tronc. La cadena que lliga els peus de l’André. La cadena que li ha pres la llibertat. No havia vist mai ningú lligat a una cadena tan gran. I sento llàstima. L’André s’agita amb violència però em rep. Ja sé qui ets, m’etziba. Ets en Soler. Què vols? Et venia a saludar. Feia temps que no sabia res de tu. Doncs, ja ho veus, em diu. M’han lligat com un gos, com un esclau. Ja fa dos mesos. Perquè? Tenen por de mi. André, ja prens els medicaments que et van receptar? La cara li canvia. Fa un gest per venir-me a colpejar, però la cadena l’atura. Sento odi en la seva cara. Ah, em diu, tu també et penses que estic malalt? Ves-te’n d’aquí. La teva pudor de blanc em molesta.\nPublicat per TALLER EL RUSC a 13:45 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: CONTES SOLIDARIS\n50 ANIVERSARI DE L'ARCA\nFundada el 1977 pel Dr. Pujol per a persones amb discapacitat intel·lectual, pertanyent a la Federació de l'Arca Internacional. Som una entitat sense ànim de lucre i declarada d'utilitat pública.\nSom un equip humà de treballadors i voluntaris al servei de la persona amb discapacitat, que treballem amb col·laboració amb la xarxa de salut pública i les administracions.\nQUINS SERVEIS OFERIM:L'associació disposa de dues llars residència per a 18 persones amb discapacitat intel·lectual i un Centre Ocupacional per a 30 persones.\nQUÈ FEM: Oferir a les persones amb discapacitat intel·lectual un lloc de vida i treball digne on puguin trobar estabilitat i benestar personal. Oferir un servei adequat a les necessitats de les persones, per millorar el seu desenvolupament i la seva qualitat de vida. Col·laborar amb les entitats i administracions per tal que es tingui en compte les necessitats del nostre col·lectiu a Tordera i resta de la comarca.\nPromoure la participació social, especialment la del voluntariat.\nMostra Associació El Rusc en un mapa més gran\nEL RUSC A INSTAGRAM\nESCOLTA EL RUSC A RÀDIO TORDERA!\nSi teniu suggeriments, comentaris, crítiques o voleu contactar amb nosaltres, ho podeu fer a la nostra adreça de correu elrusctaller@yahoo.es o pel facebook www.facebook.com/elrusc.cat\nTuits de @elrusc\n"...Que parezca un accidente"\nCurtmetratge del Taller El Rusc guanyador del 2on Premi del RetinES 2010\nDIA SENSE PROBLEMES\nARXIU DEL BLOC de novembre 2015 (1) de juny 2015 (1) de març 2015 (4) de febrer 2015 (6) de gener 2015 (1) de desembre 2014 (7) de novembre 2014 (9) d’octubre 2014 (7) de setembre 2014 (3) de juliol 2014 (9) de juny 2014 (9) de maig 2014 (5) d’abril 2014 (8) de març 2014 (9) de febrer 2014 (8) de gener 2014 (8) de desembre 2013 (3) de novembre 2013 (7) d’octubre 2013 (6) de setembre 2013 (9) de juliol 2013 (4) de juny 2013 (9) de maig 2013 (8) d’abril 2013 (6) de març 2013 (8) de febrer 2013 (5) de gener 2013 (5) de desembre 2012 (4) de novembre 2012 (11) d’octubre 2012 (14) de setembre 2012 (11) de juliol 2012 (3) de juny 2012 (6) de maig 2012 (9) d’abril 2012 (9) de març 2012 (6) de febrer 2012 (5) de gener 2012 (9) de desembre 2011 (10) de novembre 2011 (7) d’octubre 2011 (11) de setembre 2011 (4) d’agost 2011 (1) de juliol 2011 (8) de juny 2011 (7) de maig 2011 (4) d’abril 2011 (7) de març 2011 (9) de febrer 2011 (9) de gener 2011 (8) de desembre 2010 (2) de novembre 2010 (5) d’octubre 2010 (6) de setembre 2010 (8) de juliol 2010 (8) de juny 2010 (7) de maig 2010 (3) d’abril 2010 (8) de març 2010 (13) de febrer 2010 (8) de gener 2010 (7) de desembre 2009 (5) de novembre 2009 (8) d’octubre 2009 (6) de setembre 2009 (5) de juliol 2009 (1) de juny 2009 (5) de maig 2009 (9) d’abril 2009 (4) de març 2009 (9) de febrer 2009 (8) de gener 2009 (5) de desembre 2008 (5) de novembre 2008 (25)\nASSOCIACIÓ MONTSENY GUILLERIES (TOM)\nCENTRE OCUPACIONAL EL VILAR\nDINAR DE NADAL AL RESTAURANT LA MASIA DE TORDERA\nTOTES LES PERSONES AMB DISCAPACITAT INTEL·LECTUAL PODRAN VOTAR\nmaïa radresa lemmens\nSANTUARI DEL CORREDOR ALFAR\nParròquia Sant Esteve de Tordera


Francesc Xavier Martínez i Juan - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Martí de Joan)\nFrancesc Xavier Martínez i Juan (Ullà, 1973) és un músic, instrumentista de trombó, i compositor conegut amb el pseudònim Martí de Joan.\nA l'edat de set anys entrà en el món de la música amb l'estudi del trombó de pistons a la població valenciana de Navarrés. Després d'haver passat per diverses formacions orquestrals, l'any 1999 entrà a la cobla Contemporània com a trompeta, trombó i fiscorn. En l'actualitat (2008) es dedica a la música de ball. En l'any 1984 la Unió de Colles Sardanistes el distingí per les seves aportacions a fer de la sardana una festa. Ha estat autor de diverses sardanes, la majoria de les quals enregistrades per la Cobla Contemporània en disc compacte.\n(tots els enregistraments són fets de la Cobla Contemporània)\nAmb aire festiu (2002), enregistrada al CD L'Audició 1 (Barcelona: PICAP, 2003)\nBalàfia (2004), enregistrada al CD Contemporanis 4 (Barcelona: PICAP, 2005)\nBenvinguts a l'espectacle (2006), enregistrada al CD Sardaxou 1 (Barcelona: PICAP, 2006)\nBonanwe (2004), enregistrada al CD Sardaxou 2 (Barcelona: PICAP, 2007)\nEl cant Mil·lenari (2003), enregistrada al CD Sardaxou 2\nEn Vicenç (2002)\nFesta a la granja (2005), enregistrada al CD Sardaxou 1\nFestera Major (2003), enregistrada al CD L'Audició 3 (Barcelona: PICAP, 2005)\nGrease (2008), basada en el tema de Barry Gibb, enregistrada al CD Sardaxou 3 (Barcelona: PICAP, 2007)\nNostàlgia, obligada de fiscorn\nRecord d'una terra (2002)\nSol d'Orient (2004), enregistrada al CD Sardaxou 2\nVa d'estius (2009), basada en els temes Te quiero más (de Fórmula Abierta), Macarena (de Rafael Ruiz i Antonio Romero) i Bye, Bye (d'Alejandro Antonio García), i enregistrada al CD Sardaxou 4 (Barcelona: PICAP, 2009)\n↑ Biografiaa lleidaparticipa.cat\nVa d'estius en arxiu de so\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Francesc_Xavier_Martínez_i_Juan&oldid=17608596»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 14 oct 2016 a les 18:33.


Cultura 17 de octubre de 2020 REDACCIÓ\nEl Consell ha autoritzat la subscripció d'un conveni de col·laboració entre Turisme Comunitat Valenciana i l'Ajuntament de Peníscola per a la realització del pla de promoció del producte cinematogràfic de turisme de Peníscola i de la Comunitat Valenciana. Mitjançant aquest acord, la Generalitat destinarà 100.000 euros perquè l'Ajuntament de Peníscola duga a terme les actuacions del pla de promoció. Per part seua, l'Ajuntament de Peníscola es compromet a realitzar les accions que comprén el pla de promoció del producte cinematogràfic com la producció de material promocional, accions de màrqueting i accions promocionals dirigides al turista.\nEn concret, Peníscola realitzarà accions per a impulsar experiències de turisme vivencial, accions en premsa i mitjans especialitzats, actuacions dirigides al turista final que visita la ciutat, així com material promocional del destí. Cal destacar que entre els objectius bàsics de Turisme Comunitat Valenciana està la realització d'actuacions encaminades a la consolidació dels diferents productes i destinacions turístiques de la Comunitat Valenciana, entre els quals Peníscola ocupa un lloc destacat com un dels principals destins de Castelló. A més, Peníscola s'ha convertit en un escenari extraordinari i excepcional de grans pel·lícules del segle XX i en l'actualitat és localització de famoses sèries televisives, la qual cosa atorga al municipi una enorme notorietat.\nD'aquesta manera, l'objectiu d'aquest conveni persegueix la posada en valor de les obres cinematogràfiques gravades en el municipi de Peníscola per a oferir un producte que, a més de no ser estacionari, s'assentisca sobre una condició singular, escenari cinematogràfic. A més, promocionar els escenaris de rodatges comporta promocionar els recursos històrics i culturals de la ciutat. Així mateix, promocionar la gastronomia vinculada a aquests escenaris ofereix la possibilitat de conjuminar en una mateixa campanya diversos aspectes turístics de la ciutat, oferint un producte únic i diferenciador d'altres destinacions turístiques.\nPeníscola Turisme cinematogràfic Turisme Comunitat Valenciana


L'alcaldessa de Barcelona respon a Alberto Fernández Díaz que el poema "no és blasfem" i demana que es respecti la llibertat d'expressió\n2 min. Barcelona 17/02/2016 16:05\n"Assabenti-se'n bé, senyors del PP: aquí estem, i ni la 'llei mordassa' ni ningú ens farà callar". Així ha defensat aquest dimecres l' alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, el poema 'Mare nostra' que Dolors Miquel va recitar dilluns als premis Ciutat de Barcelona, i que va propiciar que el president del grup del PP a l'Ajuntament, Alberto Fernández Díaz, marxés sobtadament de l'acte.\nEn una entrada a la seva pàgina de Facebook, que també ha difós via Twitter, Colau ha defensat que Miquel va ser "contractada sota criteris artístics per una direcció professional i independent", i ha assegurat que "es va expressar lliurement, sense seguir cap consigna política del govern" municipal. Alhora, ha advertit que, com a alcaldessa, defensarà "avui i sempre" que la cultura "ha de poder expressar-se sense por de la censura ni del dirigisme partidista".\nColau ha afegit que, a més de "la independència de l'acte", també defensa "el contingut" d'un poema que, segons el seu parer, "canta a la vida i a la llibertat".\nAlhora, ha recomanat a tots aquells que s'hagin sentit sorpresos per "la polèmica generada pel PP" que llegeixin el poema "sencer" i que no es quedin només "amb el titular".\n"Des del màxim respecte a les creences de cadascú, vull defensar la poeta que, sense intenció d'ofendre ningú, va utilitzar 'la pregària' com a forma metafòrica per recordar el poder creador de la 'mare', en contrast amb la repressió d'una cultura patriarcal que encara avui patim", ha afirmat Colau. "Aquesta mateixa cultura masclista que fa que dirigents del PP no s'escandalitzin ni muntin campanyes per les desenes de dones assassinades, i les milers de violades i agredides cada any pel simple fet de ser dones", ha conclòs.\nColau ha finalitzat el seu escrit dirigint-se directament a Alberto Fernández Díaz, "que lidera la indignació i demana dimissions", i ha assegurat que el poema "no era blasfem" i "ni tan sols parlava de Déu o de l'Església", ni "pretenia ofendre el cristianisme, sinó posar l'accent en el dret de la dona a decidir sobre la seva vida i el seu cos", ha subratllat l'alcaldessa. I ha conclòs: " El que realment l'inquieta és que les dones perdem la por".\nEl pronunciament de Colau arriba després que, aquest matí, el ministre de l'Interior i germà d'Alberto Fernández Díaz, Jorge Fernández Díaz, hagi qualificat el poema de Miquel de "repugnant" i "obscè" i hagi assegurat que la poeta mereix que se li apliqui el Codi Penal.\n"És un exercici covard i traïdor": cinc sindicats policials s'enfaden amb Colau per un poema


Actualitzat 18/11/2019 13:05\nUna adolescent de 17 anys ha mort electrocutada a casa seva de la localitat de San Rafael (Argentina), a uns 230 quilòmetres de la capital provincial, quan va intentar utilitzar una planxa per al cabell.\nEs tracta de Melanie Anaya, que va morir divendres passat al voltant de les 22.30 quan es trobava a casa seva i va intentar planxar-se el cabell, segons s'ha pogut saber després de fer les primeres indagacions.\nLa jove va rebre una descàrrega que va ser percebuda per la resta de familiars\nFonts policials han informat que la jove va intentar utilitzar l'artefacte i va rebre una descàrrega que va ser percebuda pels familiars que es trobaven al mateix habitatge.\nCom que l'adolescent no despertava, els seus familiars van decidir traslladar-la amb cotxe a l'hospital. Allà, els metges van constatar que havia mort electrocutada, han indicat les autoritats de l'hospital.\nUn mort i diversos ferits en desprendre's un pont a prop de Tolosa\nVÍDEO: Demanen ajuda per trobar els responsables d'aquesta brutal agressió a un jove


ÈXIT DE PARTICIPACIÓ AL LAU CAMP NADAL 21-22 (INCLOU FOTOS I VÍDEOS)\nAquest Nadal hem tingut tres torns frenètics de LAU Camp Nadal: Casal, Campus i Workouts 100%, on hem gaudit de l’esport i del bàsquet al màxim! Hem estrenat doble format de Bàsquet, amb els tradicionals Campus per als més petits i també els Workouts, treballant en grups reduïts enfocat a les tecnificacions.\nWORKOUTS 100% BASKET LAU\nHem estrenat NOU format amb la 1a edició dels Workouts 100% Bàsquet amb una il·lusionant posada en escena, donant la possibilitats a tots els nostres jugadors i jugadores de treballar de valent durant les vacances de Nadal en la millora de detalls concrets del seu joc. Un treball que començava amb sessió de vídeo per tal de visualitzar el treball que faríem durant el dia, acompanyada de l‘activació, a càrrec del Preparador Físic del club, l’Oriol Blanco. Després ja a pista on els entrenadors/es ajudaven als jugadors per sortir cada dia amb alguna eina més a la seva disposició. Després d’esmorzar, tornàvem a la Preparació Física específica i acabàvem aplicant el treball realitzant en accions individuals i els dies finals amb competicions.\nHem gaudit de tres magnífics torns de Campus, on els primers jugadors/es en arribar ja es posaven a treballar de manera individual. Després torn del nostre preparador físic, l’Oriol Blanco per a activar al cos i poder fer un bon entrenament de millora. Després d’esmorzar, donàvam pas a les competicions per aplicar tot allò treballat a la sessió prèvia.\nMencionar també la participació i visita dels jugadors/es dels nostres Sèniors i la visita de l'ex-jugadora de Sant Nicolau, i actual jugadora de LF2 amb el HGB Ausarta Barakaldo, Maria Gascón.\nEls més petitons han pogut gaudir del Casal de Nadal i podem dir que ha sigut tot un èxit! Els infants, d'entre 3 i 7 anys, s'ho han passat d'allò més bé compartint experiències i estones molt divertides. Hem fet des de treballs manuals relacionats amb l'hivern i les festes de Nadal, fins a jocs de lleure i estones a la sala de Psicomotricitat. L'objectiu ha sigut promoure la creativitat i imaginació dels participants, sempre des de la il·lusió i el respecte cap a ells i entre ells. Acabem tots molt contents i amb les piles carregades pel retorn a l’Escola!\nUna molt bona experiència nadalenca per tots els participants de les 3 modalitats del LAU CAMP NADAL 2021-2022!\nPots visualitzar la GALERIA MULTIMÈDIA del LAU Camp Nadal 21-22 punxant al següent ENLLAÇ.


El Reial Madrid ha estat derrotat pel Manchester United (2-1) en el seu primer partit de pretemporada a la International Champions Cup, un partit on el tècnic Julen Lopetegui ja ha provat el nou possible trident ofensiu, amb Benzema, Bale i Vinícius.\nEl Reial Madrid fitxa el lateral de la Reial Sociadedad Álvaro Odriozola\nLopetegui ha afrontat el primer partit de la pretemporada amb Javi Sánchez i Fede Valverde, així com els fitxatges Álvaro Odriozola i Vinícius Junior que han complert durant la primera meitat i han estat protagonistes en les principals iniciatives del seu equip. Primer, amb una internada del lateral espanyol per la dreta i un centre ras a Benzema, i posteriorment un centre que no ha estat capaç de rematar Gareth Bale després d'una gran maniobra de l'extrem brasiler des de l'esquerra.\nEl Reial Madrid ha deixat bones sensacions en la combinació i en l'atac, encara que ha deixat massa espais en defensa, sobretot en una banda esquerra on ha arribat el primer gol dels 'red devils'. L'italià Matteo Darmián arribava a línia de fons per assistir un Alexis Sánchez lliure de marca. El xilè també ha estat protagonista en el segon gol després de cedir de cap el gol a Ander Herrera en un nou desajustament de la saga madridista. La diferència s'ha reduit pocs minuts abans del descans, gràcies al gol del francès Karim Benzema després d'un centre de Theo Hernández.\nD'aquesta manera, el conjunt blanc continua sense guanyar la International Champions Cup després que durant la pretemporada 2017 s'acomiadés sense conèixer la victòria davant del mateix United, City i Barcelona, i ja prepara el seu proper compromís davant d'una Juventus on no hi haurà Cristiano Ronaldo. Per la seva banda, l'equip de José Mourinho suma la primera victòria de la pretemporada i ja només li queda l'amistós contra el Bayern del proper 5 d'agost abans del debut a la Premier League contra el Leicester City.


Gandia obri demà divendres un dels sentits del pont d'Alacant - Diari Serpis\nGandia obri demà divendres un dels sentits del pont d’Alacant\n– José Manuel Prieto: “Aquesta obra culminarà la unió del centre de la ciutat amb l’Hospital Francesc de Borja i les zones industrials properes amb un itinerari segur”\n– Josep Alandete: “Amb aquesta actuació, millorem la connexió de la ciutat i faciliten la mobilitat sostenible en una ciutat compacta i cohesionada”\n– La previsió del govern és que el pont recupera la sortida de la circulació des de la segona meitat de gener\nPont d’Alacant habilitat un sentit. Foto Àlex Oltra\nL’alcalde de Gandia, José Manuel Prieto; el Vicealcalde i regidor d’Urbanisme, Josep Alandete; i el regidor delegat de Mobilitat, Nacho Arnau, ha visitat les obres del pont de l’Avinguda d’Alacant que aquest divendres al matí s’obrirà a la circulació de vehicles i persones. En concret, un dels sentits del pont s’obrirà per facilitar l’arribada de vehicles al centre històric, després de completar el treball d’asfaltat.\nTambé s’ha obert un pas de vianants per millorar la connexió amb l’Hospital Francesc de Borja. És una intervenció on el govern municipal ha invertit 1,5 milions d’euros de fons propis\nPrieto ha incidit en què aquesta decisió pretén facilitar la mobilitat de la ciutadania durant la campanya de Nadal. Una mesura a la qual també s’ha afegit la paralització temporal de les obres d’alta tensió en l’avinguda Blasco Ibáñez.\nPer la seua banda, el vicealcalde, Josep Alandete, va destacar que el govern municipal ha treballat durant dos anys per possibilitar l’accés des del centre històric a l’altra part del riu, l’hospital i els seus voltants. “Amb aquesta acció, millorem la connexió de la ciutat i faciliten la mobilitat sostenible en una ciutat compacta i cohesionada” i ha afegit que el projecte suposa també una nova zona d’aparcament amb més de 300 places.\n“Hem d’agrair al personal de la companyia i l’equip d’Urbanisme el treball realitzat i a la ciutadania pel sacrifici que ha fet durant els darrers dos mesos mentre s’executaven les obres”.\nArticle anteriorGuardamar de la Safor dinamitza l’oci i la cultura amb l’espai “Casal Jove”\nArticle següentTavernes adequa i homologa la via ferrada Pas de Cabres


Un rival perfecte per mantenir l'autoestima\nEl Barça vol girar full de la Supercopa contra un València que ja va esgarrapar un punt del Bernabéu\nMARTÍ MOLINA 02/09/2012 00:00\n260x366 ELS GOLS DE LEO MESSI Els jugadors del Barça celebren el gol de Leo Messi al Santiago Bernabeú. El davanter argentí ja en du sis aquesta temporada. / DAVID RAMOS / GETTY ELS GOLS DE LEO MESSI Els jugadors del Barça celebren el gol de Leo Messi al Santiago Bernabeú. El davanter argentí ja en du sis aquesta temporada. / DAVID RAMOS / GETTY\nTito Vilanova es marca com a objectiu "intentar arribar a l'aturada de seleccions amb nou punts" a la Lliga. Segurament, la millor medecina per girar full després de perdre la Supercopa d'Espanya contra el Reial Madrid. El Barça té aquest vespre (21.30 h, Canal+ 1) una ocasió d'or per mantenir l'autoestima i la confiança després d'ensopegar contra el màxim rival. El conjunt blaugrana és líder amb dues victòries en les dues primeres jornades i rep un València que, en el primer partit de Lliga, va ser capaç de sumar un punt al Santiago Bernabéu.\nDe fet, els blaugranes van pair relativament bé la desfeta de dimecres, segurament perquè, després d'una primera part per oblidar -amb molts errors individuals i col·lectius, tant en defensa com a la zona de construcció-, l'equip es va sobreposar a la represa i malgrat jugar amb un home menys va aconseguir posar l'ai al cor a Chamartín, on els blancs van acabar demanant l'hora en veure que el Barça havia tingut ocasions clares per endur-se el títol.\n"Estem a l'inici de la temporada i s'han de reforçar alguns conceptes", comentava ahir Tito Vilanova a la conferència de premsa prèvia a l'enfrontament. L'entrenador de Bellcaire d'Empordà no es podrà asseure a la banqueta per culpa de la sanció de dos partits, però ha treballat amb els seus jugadors per minimitzar els desajustos defensius i reforçar l'atac culer. "Intentarem millorar, però això també vol dir fer més gols, no només millorar defensivament", afegia.\nEl partit d'aquest vespre és una ocasió ideal per comprovar que els primers 45 minuts al Bernabéu van ser un fet aïllat. Sobretot perquè el València -com el Madrid- també se sent còmode sortint amb rapidesa al contraatac. L'arribada de Mauricio Pellegrino a la banqueta, en substitució d'Unai Emery, no ha variat gaire aquest esquema de joc. El conjunt xe va prendre bona nota del que va passar al Bernabéu i, amb Soldado com a referència en atac, i Feghouli i Guardado als extrems, intentarà fer mal amb pilotes llargues i atacs verticals i ràpids.\n"El València és un equip molt important i cal recordar que va empatar al Bernabéu. Va molt bé a l'espai i a pilota aturada et crea moltes ocasions", comentava ahir Tito Vilanova.\nD'altra banda, Jérémy Mathieu, el lateral francès del València que s'ha especialitzat a fer la punyeta el Barça amb les seves incorporacions a l'atac -fent parella amb Jordi Alba, actualment a les files de Tito Vilanova- és dubte per problemes musculars. Mathieu ha viatjat amb l'equip -igual que Gago, que també té molèsties-, però si no juga el seu lloc a la banda esquerra de la defensa l'ocuparà Aly Cissokho, l'últim fitxatge del València. En canvi, qui va caure de la convocatòria va ser Ricardo Costa, sancionat.\nPendents d'Alves i Puyol\nPel que fa a la convocatòria blaugrana, Dani Alves i Carles Puyol són els únics dubtes de l'equip. El lateral brasiler no va jugar la tornada de la Supercopa per precaució -es va retirar a l'escalfament per molèsties al bíceps femoral de la cama dreta-, però ahir es va entrenar amb normalitat amb la resta de companys, mentre que Puyol -amb una fractura al pòmul- tan sols va fer part de la sessió amb el grup. Una sessió en què Tello va ser l'únic futbolista del B.\n"[Alves] s'ha entrenat amb normalitat i s'ha trobat bé. Cal parlar amb els metges i amb els fisioterapeutes i saber com s'ha trobat ell mateix" durant l'entrenament, explicava Vilanova. Si supera aquest escull físic, el lateral dret té força opcions de ser a l'onze titular.\nEn canvi, Carles Puyol no en té tantes. "Ha fet una part de l'entrenament amb el grup i aquest diumenge al matí, a l'última sessió, mirarem si està en condicions de jugar", comentava l'entrenador.\nEn qualsevol cas, és força probable que Puyol -si pot entrar a la convocatòria- s'assegui a la banqueta d'entrada. Igual que Thiago, que dijous va rebre l'alta mèdica tres mesos després que els metges li diagnostiquessin un edema a la tíbia dreta, que el va obligar a perdre's, entre d'altres competicions, els Jocs Olímpics de Londres.\nL'altre nom propi de l'entrenament d'ahir va ser Andrés Iniesta, que va ser ovacionat pels seus companys després de guanyar el guardó de millor futbolista de la temporada en competicions UEFA. "És merescut", va sentenciar Vilanova a la sala de premsa.\nTito accepta la sanció\nL'entrenador del Barça en el partit d'aquest vespre serà Jordi Roura, ja que Tito Vilanova està sancionat per l'expulsió en el partit contra l'Osasuna, en què va protestar "de manera irada a l'àrbitre", segons va recollir l'asturià Muñiz Fernández a l'acta arbitral.\n"Això és un avís per a tots els jugadors i entrenadors -comentava Vilanova-. M'agradaria que els àrbitres mantinguessin tan alt el llistó i que si li dius a l'assistent que és falta, siguin dos partits. Jo accepto la sanció, però m'agradaria que fossin capaços, i tinguessin personalitat, de mantenir el nivell, és a dir, que si un altre entrenador fa el mateix el sancionin igual".


—No crec que el teatre que faig sigui pitjor pel fet d'escriure televisió. No interfereix gens. A vegades hi ha algú que, per fotre'm, ha dit que alguna obra meva ha estat influenciada per la televisió, però és mentida.\n—Doncs parlem de teatre: has dit més d'un cop que el teatre català està en molt bona forma.\n—És impossible que algú em demostri que el millor moment de la història del teatre català no és aquest. Hi ha el moment del Guimerà, que és un gran moment, el del Rusiñol, però al Noucentisme no li agrada el teatre i després ve la guerra, la represa i ara hi ha molt de tot. Perquè et facis una idea del que vull dir: quan jo estudiava els companys de la facultat em deien que per què escrivia teatre, que el teatre s'havia acabat, que estava boig. Fes cine. Abans, quan tenia l'oportunitat de sortir fora me n'anava a veure teatre i tornava plorant perquè aquí no hi havia res. En canvi, ara a fora es programen obres de catalans sabent que són catalans, no com Els Joglars que ho amagaven. Belbel, Galceran, Carles Batlle, Lluïsa Cunillé i jo mateix anem estrenant. A les antologies de teatre europeu hi surten noms catalans i això abans no passava.\n— A tots els que has citat els coneixes prou bé. Mantens la curiositat per les coses que fan els escriptors més joves que tu?\n—Quan jo era jove em vaig trobar amb els grans mestres de l'època que s'ocupaven ben poc de nosaltres. La gent de la generació dels 70 són molt fans del Pedrolo i diuen que són molt amics, però que algú em porti un article del Pedrolo parlant d'algú de la generació dels 70. Que jo sàpiga, no n'hi ha cap. I això no ho suporto. A mesura que m'he fet gran, penso: "Però qui es creien que eren?". No és per fer-me el maco, però jo he après molt de la gent més jove que jo. La meva dramatúrgia ha canviat mirant la jove generació i no la pròpia.\n—Ningú no et va fer aquest paper de mentor?\n—Mira, la Rodoreda era una senyora estupenda i et tractava molt bé i d'igual a igual. Hi podies parlar d'una pel·lícula, t'explicava l'última xafarderia, criticava qui volia, parlava de la literatura que li agradava. El Pedrolo rondinava tot el dia i tothom era espantós i tenia un ego que no se l'empassava. A la Rodoreda vaig intentar passar-li un text però no va tenir temps de llegir-lo i ho entenc. M'havia d'apanyar sol.\n—Però tens un bon record de Vilallonga, oi?\n—Va ser una persona de tracte exquisit. Vam anar tres preescriptorets a veure'l i ens vam estar tanta estona amb ell que ens feia por no poder tornar a Palma perquè s'acabava l’autobús. Ens va dir que no patíssim perquè hi havia altres maneres d'arribar-hi i sense dir-nos res més, molt avançada la nit, ens va posar un cotxe. Per acabar-ho d'arrodonir, després de poc temps, va escriure un article sobre una obra meva i s'ho va fer venir bé perquè li agradés.\n—Tu sabies que eres escriptor des del principi?\n—No, però no dubtava que ho volia ser. Quan tenia nou, deu anys, a l'escola, ens van preguntar què volia ser i jo vaig dir: "Escriptor".\n—És curiós perquè no véns d'una família intel·lectual.\n—No, per mi era el mateix que dir que volia ser astronauta, perquè estava convençut que mai no ho seria. Per mi els escriptors eren una gent que estava asseguda en una butaca, amb una pipa i un gos i un llum de peu. Vaig fer un conte, de petit, d'un home que treballava en una fàbrica i quan arribava a casa escrivia, i jo, de gran, em veia així.\n—Com portaven a casa la vocació literària del nen?\n—Estaven desesperats. Jo era el tonto de la família.\n—Ni t'admiraven el vers de Nadal?\n—No, ni això. Jo era un desastre i feia campana, però no per anar al futbolí sinó per anar a la Biblioteca de Catalunya.\n—Ostres! Aquesta és la prova definitiva de la literatura catalana: si passes la infantesa a la BC realment és que ets escriptor.\n—A casa no ho entenien, això, i un bon dia no vaig poder més i vaig enviar una novel·leta a Bruguera pensant que podria dedicar-me a escriure a tant la peça, però me la van tornar per dolenta. Vaig dir a casa que no tornaria a pèrits industrials i el meu pobre pare va dir que així com hi ha gent que té fills en cadira de rodes o que són esquizofrènics i no per això els abandona, a ell li havia tocat això. Va ser un gran drama. "Però tu, què vols?", em va demanar al final, i jo vaig dir: "Jo, filosofia i lletres". No sabia ni què era.\n(Ada Castells. "Un tros de conversa amb---", Avui. Cultura, 13 de setembre de 2008, p. 3)


La fibra i els hidrats de carboni, components de la poma - FÒRUM.ad\nEl 04/03/13 9:00\nLa poma és una fruita que trobem als nostres mercats durant tot l’any, en diferents varietats. Per les seves característiques nutritives, la poma és un aliment indicat per a totes les franges d’edat, des dels més petits, en forma de purè, passant pels infants, joves, adults i persones d’edat avançada. També les persones que fan esforços físics i esportistes troben en la poma el seu aliat.\nEs tracta d’una fruita molt rica en hidrats de carboni que suposen més del 12% de la seva composició. També conté petites quantitats de vitamines i de minerals, especialment de potassi.\nUna de les qualitats de la poma és que contribueix a regular el trànsit intestinal, gràcies a l’aportació de la fibra que, a la vegada té la funció de netejar l’aparell digestiu. La fibra, però, no pot ser utilitzada com a font d’energia.\nLa poma també conté una substància, la pectina, que és un tipus d’hidrat de carboni que té la particularitat de retenir l’aigua, de manera que se li atribueixen efectes beneficiosos en la regulació intestinal.\nAltres nutrients de la poma tenen propietats astringents i antiinflamatòries, per la qual cosa és recomanable el seu consum en estats de convalescència i recuperació per malaltia.\nA més a més, en tractar-se d’una fruita saciant, el seu consum és sovint inclòs en les dietes de control de pes, ja que a l’efecte saciant se li suma el baix poder calòric.\nAquesta és la taula de composició nutricional per cada peça consumida, que equival a uns 150 grams:\nLa poma té absència de greix, proteïnes i sodi.\nNotícia Anterior: Plena ocupació\nSegüent Notícia: L’ONCA ofereix el segon concert de la temporada al Palau de la Música Catalana


Si ja teniu un sistema operatiu al vostre sistema i voleu afegir Debian al mateix disc, necessitareu refer les particions del disc. Debian necessita de les seves particions pròpies al disc. No es pot instal·lar a particions Windows o MacOS. Es poden compartir algunes particions amb altres sistemes Unix, però no es descriu ací. Com a mínim necessitareu una partició dedicada pel sistema de fitxers arrel de Debian.\nPodeu trobar informació de la configuració de la vostra partició utilitzant una eina de fer particions pel vostre sistema operatiu. Les eines de fer particions sempre donen un mecanisme per mostrar les particions existents sense fer canvis.\nEn general, canviar una partició que ja conté un sistema de fitxers, suposa esborrar tota la informació que hi tingui. Així, sempre hauríeu de fer copies de seguretat abans de tornar a fer particions. Utilitzant l'analogia de la casa, és millor si canvieu tots els mobles fora de la casa abans de moure una paret pel risc que hi ha de destruir-ho tot.\nMolts sistemes operatius moderns poden moure i canviar la mida d'algunes particions sense destruir el seu contingut. D'aquest manera es pot obtenir espai addicional per a altres particions sense perdre dades anteriors. Tot i què aquesta remodelació funciona en la majoria de casos, canviar la mida de les particions d'un disc és una acció inevitablement perillosa i només s'ha de fer després d'haver fet una còpia de seguretat de totes les dades.