Green House Hotel Taixkent Uzbekistan - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a Green House Hotel\nDekhkonobod Street 23, Districte de Yunusabad, Taixkent, Uzbekistan, 100114 - Veure al mapa\nMés informació sobre Green House Hotel\nConvenientment situat a Taixkent, Boutique Hotel Green House és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Boutique Hotel Green House, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets .\nL'ambient de Boutique Hotel Green House es reflexa en cada habitació. piscina privada, aire condicionat, calefacció, escriptori, telèfon són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses platja privada, sauna, piscina exterior, pesca, spa, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Boutique Hotel Green House no troba competidors en cap categoria.


Les caigudes en Mediaset, Mapfre i Inditex porten l'IBEX al vermell - Bolsamanía.com\n20 oct Unos 50 manifestantes en Celrà (Girona) incendian una barricada en la vía del tren\n20 oct Miles de personas en Barcelona se concentran ante la Jefatura de Policía\nLes caigudes en Mediaset, Mapfre i Inditex porten l'IBEX al vermell\nEl selectiu es capgira després d'obrir en positiu\nEn castellano: El Ibex sube ligeramente y se mantiene cerca de los 9.200 puntos\nBolsamania | 08 nov, 2018 10:14 - Actualizado: 19:54\nL'IBEX 35 ha pujat lleugerament aquest dijous (+0,1%) i s'ha situat als 9.177 punts. Durant aquesta jornada de vaivens entre els guanys i les pèrdues, Indra, Mediaset i Meliá Hotels han estat els principals protagonistes. La resta de les borses europees s'han tenyit de vermell, excepte l'índex FTSE 100 de Londres.\nAixí, el valor més alcista de la sessió ha estat Indra. S'ha revalorat més d'un 5,4% després de convèncer amb els resultats trimestrals que va presentar ahir dimecres a la tarda, ja que mostren una millora en ingressos i contractació. A la tecnològica l'han seguit en les pujades Grífols (+1,41%) i Merlin Properties (+1,35%).\nEn canvi, les pèrdues han estat encapçalades per Meliá Hotels (-7,67%). La companyia va anunciar ahir, després del tancament del mercat, un augment del 10,1% del seu benefici net fins al setembre, cosa que sembla que no ha acabat de convèncer els inversors. I el mateix li ha passat a Mediaset (-7,35%), el segon valor més baixista avui, malgrat que va guanyar 147 milions durant els nou primers mesos de l'any.\nA ambdues els ha seguit en les caigudes la cadena de supermercats DIA (-4,61%). Aquest dijous s'ha conegut que el fons sobirà de Noruega ha tornat a elevar la seva participació en el capital de la companyia fins al 3,28%. També ha caigut amb força Mapfre (-3,26%), després d'anunciar un augment del benefici net fins als 529 milions durant els nou primers mesos de l'any.\nSegons José María Rodríguez, analista tècnic de Bolsamanía, "en realitat tot segueix exactament igual". De fet, l'important és que "aquest dimecres l'índex tancava per sobre dels 9.163 punts i ens anul·lava el buit baixista de mitjans d'octubre. Però ara tenim un important buit alcista als 8.990 punts, per definició suport", afegeix.\n"La pregunta del milió de dòlars és si abans de posar rumb a la directriu baixista dels últims mesos, als 9.450 punts, omplirem (totalment o parcialment) el buit d'aquest dimecres. El que no tindria gaire sentit dins el biaix alcista de trading de curt termini és que es tanqués aquest buit. Dins dels grans blue chips seguim observant fortalesa en Telefónica i Inditex". Alhora, tal com relata l'expert, "els bancs s'han allunyat de la zona de perill, però res més de moment".\n"A l'altra banda de l'Atlàntic i sense fer gaire soroll tenim ja l'S&P 500 a només un 5% dels màxims històrics. Dona la sensació que molts dels inversors no s'adonen d'això, però aquest ha rebotat un 8% des dels mínims d'octubre. Europa durant el mateix període s'ha revalorat un 5%. és a dir, un cop més queda demostrat que Wall Street continua estant molt més fort. Quan aquest diu de caure ho fem en sintonia amb ells i pot ser que fins i tot pitjor, però a l'hora de pujar a l'altre costat de l'Atlàntic recuperen molt més ràpid. I així estem des de fa tota una dècada", conclou Rodríguez.\nPENDENTS DE LA FED\nDesprés de 'superar' dues dels esdeveniments més importants de la setmana -la decisió del Suprem sobre les hipoteques i les eleccions als Estats Units- les coses tornen a la normalitat i els inversors estaran pendents aquest dijous del resultat de la reunió de la Reserva Federal (Fed).\n"A les 20 hores, la Reserva Federal anunciarà l'última decisió sobre els tipus d'interès. No s'espera cap canvi. Hi ha una alta probabilitat d'una pujada dels tipus el desembre, i els operadors estaran atents a qualsevol indici sobre els plans en política monetària per 2019, les perspectives de la qual podrien ser una mica més moderades", assenyala David Madden, analista de CMC Markets al Regne Unit.\nPel que fa a la resta, Donald Trump és protagonista aquest dijous després de la seva compareixença davant els mitjans de ahir a la nit per fer balanç del resultat electoral. El president nord-americà va impulsar les borses nord-americanes (van tancar amb alces superiors al 2%) quan va dir que esperava treballar amb els demòcrates en qüestions com infraestructures i assistència sanitària. A més, també va assenyalar que espera arribar a un acord comercial amb la Xina. "L'empresa de maquinària pesada Caterpillar es va beneficiar de les especulacions sobre un augment de la despesa en infraestructura. El sector de la tecnologia també va viure una bona sessió, ja que els operadors consideren que Trump podria no ser capaç de prendre mesures enèrgiques contra algunes d'aquestes grans empreses, com Amazon", explica Madden. Aquest dijous, Wall Street cotitza amb signe mixt al tancament del mercat; Dow Jones és l'únic índex a l'alça.\nPel que fa a Espanya, cal esmentar que la Comissió Europea ha rebaixat les seves estimacions de creixement econòmic tant per aquest any com per al següent (al 2,6% i 2,2%, respectivament).\nLes borses asiàtiques acaben en verd, amb excepció de la Xina\nEl benefici de Commerzbank cauen un 47%, fins als 218 milions\nMapfre eleva un 18,9% el seu benefici net durant els nou primers mesos, fins als 529 milions\nSamsung llançarà el seu primer mòbil amb pantalla plegable el 2019


Pirateria discogràfica | Consumer\nMalgrat les queixes de la indústria discogràfica, els seus guanys continuen augmentant\nPer miren 2 de gener de 2003\nLa unió d’un negoci antic, la venda ambulant, i un nou, Internet, ha fet saltar les alarmes de la indústria discogràfica. Els centenars d’arxius musicals no autoritzats que ofereix la xarxa i l’anomenat “fenomen top manta” o venda de carrer de CDs mouran enguany prop de dos-cents milions d’euros a Espanya. Com a solució a la pirateria, alguns consumidors i experts reclamen una major actuació policial, la reducció del preu dels CDs, una rebaixa de l’IVA (ara es paga com un impost de luxe, el 16%) i l’impuls d’idees imaginatives per part dels propis segells discogràfics, com el regal d’entrades per a concerts amb la compra del CD o el dos per un.\nLes discogràfiques continuen guanyant diners\nLes dades no deixen lloc a la confusió. L’evolució de les vendes de discos a Espanya en el període 1991-2001 ha estat estudiada per IFPI, The Recording Industry World Sales, The Recording Industry in Numbers. Les dades d’aquest estudi reflecteixen que a Espanya, l’any passat, es van vendre 80,5 milions d’unitats per valor de 685 milions d’euros. A més, tot apunta al fet que la tendència no sols es mantindrà, sinó que es produirà un augment de les vendes. Segons aquest informe, si s’analitza la indústria discogràfica mundial, es pot percebre un lleuger canvi de model de negoci respecte a 1992, any de màxim apogeu. L’any passat es van vendre en el món 3.386 milions d’unitats per un valor de 33.655 milions de dòlars. Una xifra gens menyspreable tenint en compte la seva facturació.\nMalgrat aquestes xifres, la Societat General d’Autors calcula que almenys el 30% dels discos que es compren a Espanya són pirates, per la qual cosa es mostren preocupats per les pèrdues, que van aconseguir un valor de 108 milions d’euros (18.000 milions de pessetes) al llarg de 2001. Les perspectives són encara pitjors per a aquest exercici, que, de seguir així, podria concloure amb unes pèrdues de 200 milions d’euros. Al maig de 2002 es va celebrar a Madrid un seminari per a la defensa de la propietat intel·lectual. En aquesta trobada el president d’EMI Music, Alan Levy, va indicar que la pirateria europea està en continu creixement. “La pirateria discogràfica mou a Europa 12.000 milions d’euros, el 30% de les vendes mundials”, va informar. En aquest fòrum es va recordar que Espanya ocupa el vuitè lloc mundial en pirateria.\nPer sobre d’Internet, la gran preocupació actual de la indústria discogràfica espanyola és la pirateria de carrer. Els compradors de discos falsos ho fan, en la seva majoria, a través d’immigrants sense papers i sense cap mena de llicència. Tota la mercaderia s’exhibeix en una manta o en taules plegables a manera d’aparador. Per aquest motiu el fenomen es conegui amb el nom de “top manta”. S’han multiplicat les màfies que utilitzen als immigrants com a mà d’obra barata. A més, a través d’ells apliquen el millor màrqueting, el de la compassió. Els compradors prefereixen donar els seus diners a persones necessitades abans que a un segell discogràfic ja consolidat. No obstant això, les autoritats policials i les organitzacions no governamentals, molt preocupades per la situació, asseguren que en realitat “se’ls fa un flac favor”. Afirmen que la clandestinitat que envolta al món de els” manteros” provoca l’aparició d’aquestes màfies que no sols vulneren la llei que protegeix la propietat intel·lectual, sinó també els drets fonamentals de l’individu a través de l’explotació laboral i el tràfic d’immigrants.\nNo és la primera vegada que la indústria musical s’enfronta a problemes de pirateria. En els anys 80 es va multiplicar la venda de casettes il·legals. En aquesta ocasió, el fenomen no va preocupar en excés a la indústria discogràfica perquè l’acceptació entre els compradors va ser menor. El piratejo de cintes va desaparèixer a causa de la inferior qualitat del so que oferien les còpies.\nPer a desgràcia de la indústria actual, la diferència de so entre un CD pirata i un original és inexistent. S’obté un producte idèntic a un preu molt inferior. Aquesta és la raó per la qual resulta difícil convèncer al consumidor perquè no compri música pirata. El mateix succeeix amb la música que es descarrega d’Internet, en aquest cas el so és molt similar a l’original. Precisament per aquesta raó les discogràfiques han d’oferir ara més que mai algun atractiu perquè es compri música original. Alguna cosa que satisfaci al comprador de CDs i li faci sentir que val la pena pagar 15 euros de mitjana de costa un CD en el mercat (una mica com un exclusiu disseny de la carátula del disc, per exemple). L’opinió generalitzada de molts compradors de CDs és que les cases discogràfiques han d’oferir aquest tipus d’extres als seus clients, estudiar nous dissenys i millorar des de les pròpies caixes de CDs fins a la fotografia o el dibuix de la portada. D’aquesta manera el consumidor percebrà que és just el preu del disc original perquè a més de la música troba un element de decoració, de col·lecció… En definitiva, el client aprecia l’esforç per part de la indústria discogràfica per combatre la pirateria de la millor manera, oferint una cosa diferent i exclusiu fora de l’abast de la música pirata.\nLa fabricació d’aquest material es realitza en locals coneguts com a “torradores”. Segons la Unitat de Delictes Telemàtics de la Guàrdia Civil, aquest tipus de locals està dirigit per immigrants orientals pertanyents a una organització molt jerarquitzada. La pròpia organització s’encarrega de facilitar-los un pis i el material necessari per a fer les còpies. Els instruments clau són la torre d’enregistrament i els CDs verges. Les torres funcionen durant tot el dia, sense descans. Els qui les manegen són, en general, immigrants que treballen a torns a canvi d’un sou o per a pagar el deute contret per les màfies que els van portar fins a Espanya.\nUna vegada piratejats els CDs, un altre equip, en un altre pis, inclou la carátula del disc, que ha estat fotocopiada. Finalment, quan el material ja està preparat, la distribució es duu a terme en un tercer pis. Allí és on té lloc el repartiment entre els “manteros”. El cost d’aquesta cadena de producció és de mig euro cada unitat, mentre que els compradors ho poden adquirir a peu de sòl per tres euros. La Guàrdia Civil calcula que les aprehensions d’aquest material il·legal no arriba al 10% del total que circula pel mercat.\nInternet, amenaça i solució a la crisi\nEncara que es guanyés la lluita contra la pirateria de carrer, molts experts coincideixen a assenyalar que l’enemic número u de la indústria musical continua sent Internet. El problema és que la qualitat de les còpies digitals és excel·lent. Això ha motivat que milions de persones es compressin un CD, el “ripearan” (passar un CD d’àudio a format MP3) i distribuïssin les cançons a milers de companys a través de programes com el ja desaparegut Napster.\nPer descomptat, ningú pagava ni paga cap dret ni a artistes ni a companyies. Les discogràfiques, cada vegada més conscients que Internet és incontrolable i que només per la via judicial no es posa fi al problema, han llançat les seves pròpies webs, entre elles, MusicNet, formada per AOL Time Warner, Bertelsmann i Emi. No obstant això, els usuaris continuen preferint els llocs pirates. En ells no sols no paguen, sinó que la varietat musical s’estén més enllà de les signatures pròpies de la companyia. Des de Terra Espanya creuen que en lloc de lamentar-se d’Internet el que cal fer és aprofitar-se de les seves possibilitats. “Les discogràfiques tenen oportunitats en la Xarxa, com la venda de discos descatalogats o cançons soltes. El seu negoci és distribuir música i no discos”, aclareixen.\nDins aquest complicat context, les cinc majors companyies discogràfiques del món, EMI, BMG, Warner Music, Sony i Universal han estat investigades per la Comissió Europea sota sospita d’haver arribat a acords il·legals per a fixar els preus dels discos compactes i mantenir-los més alts del normal. Ara, aquesta mateixa indústria lluita contra la pirateria sorgida per la utilització dels propis aparells comercialitzats per ells en més d’una ocasió, reproductors i CD`s verges.\nPer a molts consumidors de música la solució se centra en la rebaixa del preu final del CD i en l’obligació per part de les companyies d’oferir major varietat i serveis. Els diferents segells es defensen explicant que el cost d’un disc és molt elevat i que són moltes persones les que formen part d’aquesta indústria.\nTal com reflecteixen les dades facilitades per la SGAE, el repartiment d’un disc original, a l’abast del públic en qualsevol botiga per 15 euros, preu mig habitual d’un CD, seria el següent:\nLa part que correspon als autors és un 9,4% (equival a 1,42 euros)\nEl distribuïdor ingressa un 13% del disc (2 euros)\nEls ingressos d’hisenda a través de l’IVA aconsegueixen el 16% (2,4 euros)\nEl benefici de la botiga és del 26% (un total de 4 euros)\nEls ingressos de la companyia discogràfica aconsegueixen el 34,6% (suposa 5,19 euros per disc)\nLa major part es destina a la companyia discogràfica. Per aquesta raó, els usuaris es dirigeixen als seus directius per a reclamar que abarateixin el preu del producte final com a mitjà per a vèncer la pirateria, perquè, malgrat tot el que s’ha dit i escrit sobre la crisi del sector discogràfic, aquest continua obtenint beneficis.\nLa gran reivindicació del sector com a mesura per a lluitar contra la pirateria passa per mesures policials i per una legislació que redueixi el preu dels discos, sobretot a través de l’IVA. Es demana que aquest impost passi del 16% actual, el màxim aplicat com un impost de luxe, al 6%.\nPer part seva, la Societat General d’Autors a Espanya va crear el setembre passat de 2001 la Mesa Antipiratería. Aquesta plataforma neix amb un objectiu clar: “Sensibilitzar i conscienciar a l’opinió pública i a les administracions de l’Estat que la pràctica de la pirateria organitzada de productes culturals (entre ells, els discos, vídeos, etc) genera greus pèrdues econòmiques a la comunitat creativa, afecta a nombrosos sectors i posa en perill l’aparició futura de nous talents”.\nUna altra mesura és que aquesta indústria tregui profit d’Internet i ofereixi un producte nou. Aquest pot ser el cas dels discos a la carta amb diferents preus, en funció de la qualitat de la seva edició, sempre que no es vulneri cap llei.\nArtistes com Alaska, líder del grup musical Fangoria, s’han posicionat contra de la SGAE i, per tant, de la línia de crítica habitual sobre pirateria, en realitzar les següents declaracions. “No entenc ni suporto el discurs policial de la SGAE i de molts artistes”. Es va atrevir a dir en veu alta el que molts pensaven des de feia temps. “No és de rebut cobrar 21 euros per un CD si costa tres”, va argumentar.\nEl premi a la seva sinceritat va ser una furibunda reacció per part de l’associació de botigues especialitzades de discos. L’Associació Nacional d’Empreses Distribuïdores de Discos (ANEDI) va retirar durant gairebé 48 hores tots els seus discos. Les reaccions per part d’artistes com Miguel Ríos, Pedro Almodóvar i el grup La Unió no es van fer esperar. Van defensar la denúncia que la cantant havia apuntat argumentant que el que en realitat arruïnarà la indústria discogràfica és la seva “falta d’innovació”.\nUn clar exemple de solució imaginativa el constitueix la iniciativa del grup musical de pop, La Unió. Al mateix temps que promocionava el seu últim disc, proposava el millor antídot per a frenar la pirateria musical: l’estratègia comercial del dos per un. “Un pot ser per a la teva núvia, un altre per al cotxe”, explica Rafa Sánchez, cantant del grup. “D’una banda col·loquem més música i per un altre evitem que la gent obtingui còpies dolentes i compri alguna cosa al carrer que potser no funciona”, afegeix. Altres autors com Enrique Bunbury o Tam Tam Go han optat per solucions més creatives. El seu èxit resideix a oferir amb el disc una mica més, un extra que no pot trobar-se la persona que es baixa cançons d’Internet o que compra discos pirates, com a entrades per a concerts o temes inèdits. En el cas concret de Tam Tam Go el CD inclou un enllaç a partir del qual el consumidor pot escoltar aquests temes inèdits o qualsevol altre.\nUna de les últimes argúcies per a lluitar contra la pirateria musical i frenar la distribució de la música en Internet, per part de les discogràfiques, ha estat la incorporació als seus discos compactes d’un sistema anticopia. D’aquesta manera, s’impedeix que el CD es pugui escoltar en l’ordinador provocant importants danys si es fa. Sony es defensa aclarint que en la carátula d’aquests discos, com en el de Celine Dion, es pot llegir “aquest CD no funciona en un PC o Mac”. “Si s’introdueix aquest CD -Rom en un ordinador, pot provocar greus danys en aquest”, recorda. Però no hi ha oblidar que aquests ardits només dificulten la pirateria domèstica, no la professional. I que hi ha persones a les quals els agrada escoltar música en l’ordinador.\nAra com ara l’única llei encarregada de regular i dictaminar el marc legal per a l’explotació d’obres i els seus drets inherents és la Llei de Propietat Intel·lectual (LPI). En ella, es contemplen també les excepcions per a les quals la realització de les còpies està permesa en àmbits privats, previ pagament d’un cànon. Segons la LPI actual, qualsevol equip o suport capaç d’albergar i reproduir un contingut digital ha d’estar adscrit al pagament del cànon que li correspongui. Fins i tot els propis CDs verges estan obligats, injustament segons molts consumidors, a pagar un impost a la SGAE, encara que s’utilitzin per a gravar dades i arxius privats.\nA Espanya, la pirateria o acte pel qual es duu a terme una explotació de drets de propietat intel·lectual de manera il·lícita està castigada per via penal. El capítol X del Codi Penal, en els seus articles 270, 271 i 272, regula les multes i el temps a la presó. “Serà castigat amb la pena de presó de sis mesos a dos anys o de multa de sis a vint-i-quatre mesos qui, amb ànim de lucre i en perjudici de tercer, reprodueixi, plagiï, distribueixi o comuniqui públicament, en tot o en part, una obra literària, artística o científica, o la seva transformació, interpretació o execució artística fixada en qualsevol mena de suport o comunicada a través de qualsevol mitjà, sense l’autorització dels titulars dels corresponents drets de propietat intel·lectual o dels seus cessionaris”, recull l’article 270.\nLa SGAE i la major part de les productores musicals es queixen de la falta de regulació i demanden una actualització de les lleis. Per part seva, el Govern, encapçalat pel ministre de Justícia, Michavila, s’ha compromès a promoure una sèrie de reformes legislatives a fi de facilitar la lluita contra la pirateria. El primer repte és aconseguir la unificació de la definició del delicte de frau en tota la UE i la seva inclusió dins de l’Euroordre, que ha d’entrar en vigor abans de 2004. Ara com ara l’única modificació que s’ha dut a terme ha estat la de l’article 282 de la Llei d’Enjudiciament Criminal. Gràcies a aquest canvi, ja no és necessari realitzar una denúncia prèvia perquè les forces i cossos de seguretat de l’Estat puguin actuar contra un lloc de venda il·legal al carrer. Permet la confiscació immediata del material. La modificació del codi penal, en opinió del ministre de Justícia, farà que es persegueixi “el frau en els mecanismes d’accés a la radiodifusió codificada i suposarà l’adaptació dels tipus delictius a la realitat de les xarxes de falsificació”.\nLa Legislació Comunitària és també abundant. La regulació europea més recent en aquesta matèria va tenir lloc el 27 de setembre del passat 2001, quan es va crear la Directiva 20001/ 84/CE del Parlament Europeu i del Consell. A través d’ella es regula el dret de participació en benefici de l’autor en l’obra d’art original.\nAlaska especials grabar-ca Internet-ca música-ca pirarería-ca sgae top manta torradores


The Daily Avalanche: El xou de Maggie i Diana\nLa quarta temporada de «The Crown» abasta el període que va de 1977 a 1990, bàsicament els anys en els quals Margaret Thatcher va ser la primera dona al capdavant del govern del Regne Unit. És una època sobre la que guardo records més o menys precisos i, per tant, els he pogut contrastar amb els fets que mostra la sèrie. És sabut que no podem esperar dels guions de Peter Morgan un relat fidedigne de les interioritats de la família reial britànica, tan curosa de la intimitat com ho són tots aquells que ostenten l’autoritat per la gràcia divina, però en aquesta ocasió sembla que la seva inventiva s’ha disparat més de l’habitual i ha provocat un seguit de reaccions adverses entre els amics de les veritats històriques.\nLes grans protagonistes d’aquesta quarta temporada són Margaret Thatcher i la princesa Diana de Gales, dues figures tan rellevants, que tothom té una opinió al respecte. La sèrie les utilitza descaradament per contraposar-les a una família reial que no podria ser (oh sorpresa!) més classista i frígida. Els seus enfrontaments no podrien ser més eficaços dramàticament, però rebaixen el to general i l’aproximen perillosament als serials de sobretaula d’amor i luxe. Aquells capítols construïts a la perfecció amb una línia narrativa de ressons universals que trobàvem a les temporades anteriors han esdevingut aquí una acumulació desordenada d’anècdotes que conformen una trama informe però de llarg recorregut.\nEncara que les interpretacions han sigut universalment lloades, les he trobat sovint massa basades en els tics més evidents del personatge —el parlar engolat de Thatcher (Gillian Anderson), el cap gràcilment inclinat de Diana (Emma Corrin), l’encongiment d’espatlles del príncep Carles (Josh O’Connor)—, fins al punt de distreure’m del que estic veient. M’estimo més la severitat preocupada de la reina (Olivia Colman), encara que la semblança física continuï sent problemàtica. Però potser la meva favorita és Helena Bonham Carter fent de princesa Margarida, cada dia millor actriu. De fet només té un capítol dedicat a les seves penes, però les seves intervencions arreu són sempre un model de precisió.\nAmb totes les prevencions que vulgueu «The Crown» continua sent un espectacle immensament plaent, amb uns valors de producció incomparables i un nivell d’entreteniment difícil de trobar enlloc més. Ni una eventual caiguda en el «paparazzisme» de la premsa groga aconseguirà convertir la sèrie en un plaer culpab le. Sempre serà un orgull defensar-la.


Com cada any, des del centre es fomenta l'intercanvi amb famílies de parla anglesa per tal que els alumnes interessats puguin desenvolupar una parla fluïda de l'idioma. A 4t d'ESO, el grup de la foto, anirà a Wisconsin del 12 al 27 d'octubre a fer un intercanvi amb l'escola Logan. Posteriorment, a finals de curs, alguns alumnes de l'escola Logan visitaran el nostre centre.\nEl passat dimarts 25 de setembre, els alumnes de 2n d'ESO van participar en la sortida cultural "Begues Oblidada": una exposició que des del juliol acull la vida i història del prohom beguetà Jaume Petit i Ros (1865-1947); un home de negocis que va fer fortuna a Borsa i va crear empreses encara existents com la línia d'autobusos Begues-Bruguers-Gavà. Avui se'l recorda per la seva sensibilitat per la cultura amb accions com el mecenatge a autors i artistes de Begues; i pels més necessitats amb fundacions com la (avui extingida) Societats de Socors Mutus entre els Sord-muts d'Ambdós Sexes de Catalunya.


Exmilitar i neonazi, el perillós cabdill de Brigada Tarrasa que arrenca llaços grocs – Antifeixistes.org\nExmilitar i neonazi, el perillós cabdill de Brigada Tarrasa que arrenca llaços grocs\nSergio Granados López va ser soldat de l’Exèrcit espanyol i un tribunal militar va arribar a dictar una ordre de crida i cerca en la seva contra, com a investigat per la comissió d’un presumpte delicte d’abandó de destí. El membre de l’extremadreta madrilenya ha protagonitzat incidents violents els darrers mesos als carrers de Catalunya i al País Valencià, amb la mateixa bel·ligerància que a les xarxes socials aboca amenaces públiques i fa apologia del feixisme i divulgació de discursos d’odi\nSònia Agulló | @La_Directa novembre 27, 2018\nÉs dissabte 17 de novembre a la vesprada al metro de València. Gairebé un centenar de neonazis pugen a l’estació d’Ayora de la línia 5 i es dirigeixen en grup al centre de la ciutat per participar de l’anomenada Marcha de la Juventud, convocada pel partit d’extremadreta España 2000, amb motiu del 20-N, l’aniversari de la mort del dictador Francisco Franco. Dins d’un dels vagons que ocupen els cap-rapats, un d’ells reprodueix amb un megàfon el Cara el Sol, himne del partit feixista Falange Española de las JONS i melodia inequívoca del franquisme, mentre la resta canta a ple pulmó.\nUn grup de neonazis al @metrovalencia posant el ‘Cara al sol’ amb un altaveu a tot volum de camí a la manifestació d’España2000. pic.twitter.com/tCJvjKdQvz\n— Antifeixistes.org (@AntifeixistesPV) 18 de novembre de 2018\nEl vídeo que mostra l’escena va ser compartit a les xarxes socials per Antifeixistes País Valencià i va esdevenir viral. Segons ha pogut esbrinar la Directa, l’ultra que sosté el megàfon i capitaneja el grup és Sergio Granados López, un exmilitar madrileny de 33 anys que els darrers mesos s’ha convertit en un habitual dels carrers de Catalunya, on ha participat en la campanya impulsada per partits unionistes per retirar de l’espai públic simbologia de suport als presos i preses polítiques i exiliades.\nGranados és nascut i resident a Madrid, ciutat on es mou en cercles de col·lectius neonazis com Juventudes Canillejas, que van desfilar per València amb España 2000 portant una gran bandera amb la creu cèltica i els membres del qual mantenen vincles històrics amb el grup Ultras Sur d’aficionats del Reial Madrid Club de Futbol. Tot i la presència d’ultres de fora del País Valencià, els organitzadors només va aconseguir aplegar un centenar de persones que van completar el recorregut fins al Parterre, on van realitzar una jura de bandera. Durant la marxa, que va comptar amb protecció policial, es va exhibir simbologia feixista de tota mena i els assistents van corejar proclames com “donde están, no se ven, los amigos de Guillem”, en referència al jove antifeixista Guillem Agulló, assassinat per un neonazi l’any 1993 a Montanejos (Castelló), i d’altres contra les persones refugiades i els moviments d’esquerres.\nDe bona part d’aquests fets en va deixar constància el mateix Granados en la retransmissió en directe de la manifestació que va fer per les xarxes socials. Durant el vídeo, se’l pot veure vestint una jaqueta amb l’escut de la Falange i portant una bandera negra amb una franja dels colors de la divisa espanyola que du superposada la calavera de Totenkopf –insígnia de la unitat de combat de les SS nazis– i la consigna “Primera línea. Patria o muerte”. En l’enregistrament queda constància del seu caràcter violent i agressiu, quan referint-se al temps plujós afirma “no hay ni un puto guarro, caen cuatro gotas y les da alergía, se han escondido como las ratas que son”, abans de reconèixer “no podemos parar porque si no nos comen los cabrones estos”.\nFugit de l’exèrcit\nL’última feina coneguda de Sergio Granados hauria estat com a socorrista per Serpasat, una empresa rellevant del sector de manteniment de piscines de la Comunitat de Madrid, amb la samarreta blava de la qual posa orgullós en diverses fotografies preses durant la seva jornada laboral. Tanmateix, aquest neonazi havia provat abans altres sortides professionals, la més rellevant com a soldat de l’Exèrcit espanyol.\nEl mes de juliol de l’any 2007, pocs dies després que Granados complís 22 anys, el Jutjat Togat Militar Territorial número 12 de Madrid va emetre una ordre de detenció en la seva contra, advertint-lo que si no es presentava voluntàriament al jutjat en un període de quinze dies, seria declarat en rebel·lia per la comissió d’un presumpte delicte d’abandó de destí, inclòs dins del Codi Penal Militar. Un temps abans, el jove feixista s’havia allistat voluntàriament a l’Exèrcit per convertir-se en soldat professional.\nMalgrat que va superar les proves d’accés, va trigar poc temps a cansar-se i voler canviar de vida, però no ho va fer respectant els procediments establerts. Això li va comportar almenys tres anys de procediment judicial fins al febrer de 2010, quan el Butlletí Oficial de l’Estat (BOE) va tornar a publicar una requisitòria del mateix jutjat militar ordenant a “totes les autoritats civils i militars que tan aviat tinguin coneixement del parador del mencionat inculpat, procedeixin a la seva captura i, amb la seguretat convenient l’ingressin a presó, a disposició d’aquest Tribunal Militar”.\nLa sortida de l’Exèrcit no el va fer abandonar el seu tarannà violent i militarista en la defensa de la unitat d’Espanya, fins al punt de fotografiar-se a les portes del Congrés dels Diputats amb la bandera de la 250 Divisió d’Infanteria de la Wehrmacht, unitat d’espanyols que va lluitar a favor de Hitler durant la Segona Guerra Mundial fins a ser esclafats al Front Oriental per l’Exèrcit Roig soviètic.\nEls darrers mesos, Granados ha viatjat en repetides ocasions a Catalunya fins a esdevenir líder de Brigada Tarrasa, un grup informal d’ultres d’entre 30 i 50 anys, que des d’abans de l’estiu ha participat activament en les principals mobilitzacions espanyolistes i en les campanyes de retirada de llaços grocs i simbologia a favor dels presos i preses polítiques i exiliades, en coordinació amb els anomenats Grupos de Defensa y Resistencia (GDR). La seva àrea d’influència han estat especialment municipis d’ambdós vallesos, on haurien provocat episodis d’enfrontament i fins i tot agressions contra ciutadans que els recriminaven les seves accions. Malgrat això, algunes de les víctimes amb les quals ha pogut parlar la Directa no han volgut presentar denúncia ni fer públics els fets per por a patir represàlies. En una d’aquestes escenes viscudes el passat mes d’octubre, Sergio Granados hauria emprat una arma blanca com és el puny americà per amenaçar els seus adversaris polítics, tal com es pot veure en la imatge inferior dreta del mosaic. La fotografia la va compartir a la mateixa plataforma digital on defineix la seva orientació política amb la categoria Ciudadanos Madrid, i la va publicar acompanyada del text “os vamos a matar a todos separatas hijos de puta”.\nTot el material arrencat de l’espai públic va ser exhibit en un vídeo compartit a Internet, on el mateix Granados, bidó de gasolina en mà, es dedica a tirar en una foguera tots els llaços, les pancartes i les banderes que havia sostret, només després de posar amb elles com si es tractés d’un trofeu de guerra. L’enregistrament està signat amb els logos de Brigada Tarrasa i División Carabanchel, el grup d’afinitat ultra d’aquest barri madrileny del qual formaria part l’exmilitar, però l’únic individu que apareix com a protagonista és el mateix Granados. Durant els més de sis minuts que dura el vídeo, la banda sonora és la cançó “Es por ti” del grup extint Estirpe Imperial, referent dintre de l’escena musical de l’anomenat Rock Anticomunista, conegut com a RAC per les seves sigles en anglès. La lletra de la cançó no deixa espai al dubte “Si por ti la vida hubiera de dar / no dudaría en morir / si por ti hubiera que pelear / no me pondría a pensar”, i les expressions de Granados corroboren el missatge “putos etarras de mierda, putos asesinos, ya no os acordáis de los tiros en la nuca porque sois unos maricones de mierda”, rebla mirant a càmera mentre crema una pancarta amb el lema “Llibertat presos polítics”. A banda de material de difusió, Granados també ha arrencat senyalitzacions de “municipis per la independència” de l’Associació de Municipis per la Independència (AMI) i plaques commemoratives del referèndum de l’1 d’Octubre, com la del poble d’Ullastrell, fets denunciables pels consistoris com a danys al patrimoni municipal i al mobiliari urbà.\nMés enllà del paper del madrileny en el grup, Brigada Tarrasa ha guanyat múscul i els seus membres s’han deixat veure conjuntament en dues cites recents i importants per l’unionisme més radical i l’extremadreta: la manifestació de la plataforma policial Jusapol el passat 29 de setembre a Barcelona i la celebració del 12 d’octubre a Montjuïc, on van posar davant les càmeres dels mitjans cremant una estelada.


Col·lecció de moments: L'aire que respires de la Care Santos\nXeXu 27 de desembre de 2014 a les 10:21\nHi ha tants autors que desconeixem i no sabem què ens estem perdent. Quan en descobreixes un i resulta que té una vintena de títols publicats te'n fas creus, com pot ser que no el coneguessis d'abans? Però hi ha la part bona, si t'agrada, tens molt bones estones per davant.\nNo m'he plantejat llegir Care Santos que vaig conèixer, com molts, amb la irrupció de 'Desig de xocolata', però aquest que ara ressenyes no pinta malament. Cada cop que tinc aquesta sensació, que em parleu d'un llibre que no pinta malament, giro la vista cap a la dreta de l'ordinador, on hi tinc la pila de llibres pendets i deixo anar un sospir, un uf, i un ja no ve d'aquí. Però realment hauria d'anar rebaixant aquesta pila. Segur que el 2015 seguiré com sempre, comprant més llibres dels que puc llegir... beneït vici, oi?\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:11\nBeneït vici, XeXu, i tant que sí!!! No fa mal, no engreixa, et permet viure, pensar, emocionar-te, sentir, gaudir, riure i plorar, viatjar i tenir mil aventures.. Beneït vici!!!\nLoreto Giralt Turón 27 de desembre de 2014 a les 10:33\nLa coneixia sobretot per les novel.les juvenils, però fa temps que tinc pendent llegir-la. Crec que et faré cas.\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:12\nDoncs, ja m'explicaràs què t,ha semblat quan la llegeixis...\nJordi Policarp 27 de desembre de 2014 a les 10:48\nJo la vaig descobrir el 2011 amb "Habitacions tancades" i tinc un molt bon record. De fet fins i tot vaig fer-li una ressenya en el blog. Que si funciona la podeu llegir a través d'aquest enllaç. :-)\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:13\nHe llegit la teva ressenya... Domina molt els temps diversos... En sap, en sap...\nxavier pujol 27 de desembre de 2014 a les 10:54\nSembla una bona recomanació. L'apunto a una llista de llibres pendents que busquen pretendents.\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:14\nPrimer elLlach, per això.. ;)\njomateixa 27 de desembre de 2014 a les 10:55\nJo el vaig començar i no devia estar en un bon moment, em costava una mica, així que el vaig deixar per més endavant. Allà el tinc esperant, i segur que tindrà el seu moment més endavant.\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:15\nCrec que meteix un segon intent. No és un llibre difícil, tampoc...\nMcAbeu 27 de desembre de 2014 a les 13:18\nJo m'ho vaig passar molt bé amb "Desig de xocolata", així que aquest també me l'apunto. De fet tinc un altre llibre de Care Santos a punt de llegir, el vaig agafar de la secció de novetats de la biblioteca aquesta mateixa setmana només veure el nom de l'autora. Una vegada a casa vaig descobrir que "No preguntis qui sóc" (que així es titula el llibre) és una novel·la per a joves però, ja que el tinc, me'l llegiré igualment. :-)\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:16\nA mi ho ha moltes novel·les per a joves que m'han agradat molt... Faràs bevd llegir-la, ja ens explicaràs...\nMcAbeu 28 de desembre de 2014 a les 9:37\nJa t'ho vindré a dir quan el llegeixi, però el que sí et puc dir ara és que subscric completament la teva afirmació. Jo també he llegit més d'un llibre de literatura juvenil que m'ha agradat molt... a veure si resultarà que no som tan iaios com ens volen fer creure. ;-D\nElfreelang 27 de desembre de 2014 a les 14:36\nEt confesso que no he llegit res de l'autora però si tu la recomanes faré mans i mànigues per firar-me algun llibre d'ella moltes gràcies!\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:17\nEls dos que he llegit m'han agradat...\nrits 27 de desembre de 2014 a les 15:19\nNo he llegit res de Care Santos, però en sou moltes les que em feu venir ganes.\nA veure què hi dius, doncs...\nOlga Xirinacs 27 de desembre de 2014 a les 15:39\nCada vegada que algú ens descobreix i recomana un bon llibre, s'encén al nostre firmament un estel fugaç, tan fugaç com el temps de llegir-lo.\nMolt bones festes, Carme.\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:19\nSovint se'm fa curt el temps de llegir-lo, quan un llibre m'agrada ... Fugaç, fugaç...\nJordi 27 de desembre de 2014 a les 16:43\nÉs bo conèixer nous autors. De fet, quan t'arriba una recomanació s'obre una porta i, d'alguna manera, sembla que siguem molts llegint aquell llibre.\nA vegades sembla que ens hi trobem llegint aquell llibre...\nAbraçades cap al far...\nM. Roser 27 de desembre de 2014 a les 19:55\nVes per on, Carme, jo la coneixia de nom però tampoc n'he llegit res...Pel que dius tu, sembla que és una autora que escriu molt bé, serà qüestió de posar-la a la llista de bons autors...\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:37\nA veure si t hi animes i si t'agrada, M Roser!!\nPere 27 de desembre de 2014 a les 20:30\nEl meu comentari és per desitjar-te que l'any nou et porti molta salut i sort per a tu i per a tota la gent que estimes.\nDarrerament he dedicat poc temps al blog i estic una mica desconnectat de vosaltres.\nUna abraçada i bona nit Carme.\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:40\nMoltíssimes gràcies, Pere... Prou que et trobem a faltar...\nMolt bon any per a tu també i mota felicitat. Una abraçada, Pere, bona nit.\nGalionar 27 de desembre de 2014 a les 22:27\nJo tampoc he llegit res d'aquesta autora, però després de la teva recomanació la tindré en compte, Carme. Per que expliques, due ser un llibre que enganxa de valent, i això està bé.\nCarme Rosanas 27 de desembre de 2014 a les 22:41\nA m m'han enganxat tots dos... Desig de xocolata i L'aire que respires. A veure què en dius si els llegeixes.\nBruixeta 28 de desembre de 2014 a les 11:17\nEl tinc a mitges des de fa mesos!!!! Mira que m'agrada, m'agrada l'autora, com escriu, el llibre... però pobret sempre hi ha un altre que li passa per davant :(\nHelena Bonals 28 de desembre de 2014 a les 12:15\nJo he llegit Habitacions tancades, la ressenya a Anticànons, perquè fins fa poc ho era.\nCarme quadern de mots 29 de desembre de 2014 a les 10:58\nNomés he llegit "Habitaciones cerradas" i em va agradar força (crec que ara en faran una mini sèrie o pel·lícula). Una lectura entretinguda i fluïda amb una dosi de suspens que et manté atrapat. Espero que t'agradi !!


Principal » Interessant » Procés de fotosíntesi: explicació i factors que l'afecten\nEl procés de la fotosíntesi és una de les característiques i activitats importants que duen a terme les plantes.\nLes plantes, a diferència d'altres tipus d'organismes, poden produir el seu propi aliment mitjançant el procés de la fotosíntesi.\nmalgrat això fotosíntesi no es produirà si no es compleixen totes les condicions.\nBé, com que les plantes són molt útils per als humans, no passa res si comencem a saber com sobreviuen les plantes.\nPartint de com poden produir el seu propi aliment, fins a quines són les condicions per a la fotosíntesi.\nConsulteu tota la informació a continuació.\nLa fotosíntesi és un procés bioquímic que forma substàncies alimentàries com els hidrats de carboni.\nLa fotosíntesi en si mateixa només la poden dur a terme les plantes verdes, especialment les que tenen substàncies verdes de fulla o clorofil·la.\nMentrestant, segons el KBBI, el procés de fotosíntesi és de les plantes verdes que utilitzen l'energia de la llum solar per convertir l'aigua i el diòxid de carboni en hidrats de carboni.\nFactors que afecten el procés de la fotosíntesi\nLa fotosíntesi en si mateixa no es produirà si les plantes verdes no compleixen els 4 factors següents.\nPer poder fer procés de fotosíntesi perfectament, les plantes han de tenir clorofil·la o matèria verda de fulla per poder produir el seu propi aliment. La clorofil·la és la substància verda més important de les plantes en el procés de la fotosíntesi.\nSi una planta no té clorofil·la, és segur que el seu grup no produeix el seu propi aliment mitjançant la fotosíntesi. Però pot ser d'altres maneres, com potser paràsits amb altres plantes, etc.\nAquest és el segon factor més important, que determina procés de fotosíntesi pot passar o no. Es podria dir que les plantes no podran fer la fotosíntesi si no hi ha llum solar.\nPer això, la fotosíntesi sempre es produeix durant el dia. Just on brilla el sol.\nCom més gran sigui la intensitat de la llum solar, més ràpid es produeix el mecanisme de fotosíntesi. I cada cop es produeixen més substàncies alimentàries.\nAigua o H2O\nL'aigua també és molt important perquè les plantes facin la fotosíntesi. Però si les plantes no reben prou aigua de la pluja, almenys hi ha arrels que poden absorbir l'aigua que queda al sòl. Aleshores, si la planta experimenta sequera, es tancarà el teixit dels estomes de les fulles. I farà que la fotosíntesi no funcioni perfectament.\nLa composició per a la fotosíntesi estarà completa si es compleix el requisit de diòxid de carboni. On el diòxid de carboni utilitzat és el resultat de la resta de la respiració i dels humans i animals. Així, com més diòxid de carboni absorbeix el teixit dels estomes de la planta, més sovint la planta realitza la fotosíntesi.\nCom es fa la fotosíntesi?\nSi no ho sabies abans, com ho has fet? procés de fotosíntesi quins són en realitat? Aquí teniu la descripció completa\nEl diòxid de carboni al voltant de la planta s'absorbeix directament a través del teixit dels estomes de les fulles\nL'aigua que hi ha al voltant de la planta s'absorbeix directament a través de les arrels i s'envia a les fulles a través de les tiges de la planta.\nExactament durant el dia, la intensitat de la llum que cau és captada directament per la clorofil·la procés de fotosíntesi\nL'energia del sol que s'ha capturat abans convertirà l'aigua a l'instant en oxigen i hidrogen\nFinalment, l'hidrogen que s'ha produït es combinarà directament amb el diòxid de carboni per produir substàncies alimentàries per a les necessitats d'aquestes plantes. La resta, l'oxigen s'alliberarà directament a l'aire a través dels estomes.\nPer tant, és molt important mantenir i mantenir les plantes per continuar vivint. Perquè les plantes són capaços de mantenir el nivell d'oxigen de l'aire.\nLlegiu també: Tipus d'aliments rics en proteïnes (Complet)\nBiologia per a nens: fotosíntesi


Escateu i traieu les tripes dels molls. Traieu-ne els dos lloms sense acabar-los de tallar, deixant-los units per la cua. Feu-ne una base el més recte possible. Saleu-los bé i disposeu-los sobre una safata de forn horitzontalment. Reserveu-los i escalfeu el forn a 180 ºC.\nPeleu i talleu la patata a daus d’1 x 1 cm. Desfeu la mantega en una paella al foc, afegiu-hi els daus de patata i afegiu-hi aigua fins que ho cobreixi. Incorporeu-hi sal i poseu-ho a coure. Quan s’evapori tota l’aigua quedarà la mantega, que daurarà les patates.\nEsmicoleu-hi la sobrassada i corregiu-la de sal, afegiu-hi els ous una mica batuts i retireu-ho del foc ràpidament. Un cop cuit, reserveu-ho.\nAcabeu de coure els molls al forn 4 min a 180 ºC.\nMuntatge: disposeu els molls sobre el plat, afegiu-hi a sobre els ous amb sobrassada i, al costat, les patates.\nSuquet de peix amb Thermomix


Andalusia, de nou trampolí de Vox? - El triangle\nAndalusia, de nou trampolí de Vox?\nA les eleccions andaluses del 2018, Vox, que fins llavors era extraparlamentari, va irrompre al Parlament amb 12 diputats i va facilitar amb el seu suport la investidura del popular Juan Manuel Moreno Bonilla, un govern de coalició del PP amb Ciutadans, després que aquests acceptessin algunes de les condicions de Vox. Dos mesos després es va convocar a Madrid la manifestació contra les negociacions que tenia Pedro Sánchez amb la Generalitat i els partits independentistes, on es va demanar a Sánchez, que havia arribat a la Moncloa amb la moció de censura, que convoqués eleccions. La manifestació va passar a la història com la de la “foto de Colom”, amb Abascal, Ortega Smith, en peu d’igualtat al costat de Pablo Casado, Javier Maroto, Inés Arrimadas, Begoña Villacís i de molts altres dirigents del PP i Ciutadans.\nEl trifachito que havia nascut a Andalusia, que feia que si les tres dretes s’unien podien acabar amb els governs d’esquerres, prenia força. Des de llavors, a ajuntaments i a parlaments autonòmics Vox va donar suport a canvi d’algunes concessions programàtiques a governs de coalició del PP i Cs on no entrava. Tot va canviar amb les eleccions de Castella i Lleó del 13 de febrer, a les quals Vox es va presentar anunciant que no regalaria el govern al PP, i que si volia governar només ho podria fer deixant entrar Vox a l’executiu. Així va ser, i el popular Alfonso Fernández Mañueco va ser investit en formar un govern de coalició on el candidat de Vox, Juan García Gallardo, va ser nomenat vicepresident, i Vox va ocupar les carteres de Cultura i Turisme, Agricultura i Indústria i Ocupació. Fernández Mañueco continua controlant el govern en no donar competències executives a García Gallardo.\nAra, a les eleccions andaluses del 19 de juny, Vox ha presentat, no un desconegut de perfil baix com García Gallardo, sinó un pes pesant del partit, Macarena Olona, que ha estat portaveu del partit al Congrés. I si el PP no aconsegueix, com sembla, la majoria absoluta i ha de pactar amb Vox, Olona no es conformarà amb una vicepresidència sense competències. Això passa en un context en què, tot i quedar-li a Pedro Sánchez un any i mig de legislatura, la seva majoria d’investidura i el suport d’ERC trontollen cada dia després del cas Pegasus, i en què el PSOE ha hagut de necessitar aquestes últimes setmanes el suport del PP d’Alberto Núñez Feijóo en diverses votacions.\nFeijóo voldria donar un rumb al PP diferent del de Casado, que un dia abraçava Vox i l’endemà el repudiava. I d’altra banda sempre ha reconegut que a Espanya hi ha nacionalitats o sentiments nacionals diferents. A Galícia, tant amb Fraga com amb Feijóo, el coneixement del gallec ha estat un requisit per accedir a moltes feines a l’administració. Aquesta suposada discriminació a la qual el PP no va posar objeccions va sacsejar primer Ciutadans amb Albert Rivera i després Vox. L’exigència de conèixer la llengua cooficial per accedir a treballar en un ajuntament o a l’administració autonòmica, la Xunta de Galícia que presidia Feijóo sempre l’havia aplicat. I el rebuig a aquesta exigència està a l’ADN de Vox.\nSegons quins siguin els resultats a Andalusia, Sánchez pot tenir els mesos comptats a la Moncloa. Lamentablement, res fa pensar que es pugui capgirar les enquestes i que hi hagi una majoria d’esquerres, entre altres raons perquè a l’esquerra del PSOE, l’entorn de Podem i les seves escissions i reagrupaments, amb les candidatures de Por Andalucía y Adelante Andalucía, tot esperant que Yolanda Díaz faci el pas d’intentar salvar l’espai a nivell d’Espanya, reprodueixen els errors que va convertir a partir de l’any 2000 la formació Izquierda Unida en Izquierda Hundida.\nAssumint que el PP presidirà la Junta, un no sap si l’opció menys dolenta seria, com sembla que vol Sánchez, que Moreno Bonilla presideixi la Junta amb Olona de vicepresidenta per poder dir que el PP de Feijóo governa i legitima la ultradreta, o que el PP es negui a posar Vox a la Junta, arriscant-se a la repetició electoral. Hi ha qui diu que és possible que el PP tingui la majoria absoluta i pugui governar en solitari. Sembla poc probable perquè Vox, amb Olona, va molt fort, convençut que el 19 de juny comença un nou cicle.\nLa resistència ucraïnesa atempta contra col•laboracionistes a Kherson


Renfe engega aquest cap de setmana un servici Intercity entre Barcelona i Alacant\nPublicado 17/09/2020 18:52CET\nALACANT, 17 Sep. (EUROPA PRESS) -\nRenfe ha programat un servici Intercity entre Alacant i Barcelona per als caps de setmana. La companyia posa en circulació dos trens, un amb sentit Alacant que circularà els divendres amb eixida des de Barcelona Sants a les 17.10 hores i uns altres en sentit invers que circularà els diumenges, amb eixida des d'Alacant a les 16.25 hores. L'oferta de cap de setmana és de 564 places més.\nL'oferta de trens de Llarga Distància per als caps de setmana entre les dos ciutats a partir de demà dissabte serà de 12 trens diaris, sis per sentit.\nLa companyia ha explicat, en un comunicat, que adapta així progressivament la seua oferta de servicis a l'evolució de la demanda que s'està produint des de la fi de l'estat d'alarma, amb l'objectiu de recuperar els nivells previs a la crisi. La companyia reforça així el servici en aquelles relacions i horaris en els quals s'estableix una major demanda.\nEls bitllets per als trens Intercity entre Alacant i Barcelona estan disponibles en els canals habituals de venda 'www.renfe.com', oficines de correus, el telèfon 912 320 320, estacions i agències de viatges presencials i virtuals.\nAixí mateix, es recorda a tots els usuaris dels servicis de transport amb tren, l'obligatorietat de l'ús de mascaretes, tant en el trànsit per l'estació com en l'interior dels trens.


Una jornada sobre videojocs i animació serà el marc del lliurament dels premis ‘Three Headed Monkey Awards. Social Point’ / UPC – Lo Campus diari\nUna jornada sobre videojocs i animació serà el marc del lliurament dels premis ‘Three Headed Monkey Awards. Social Point’ / UPC\nData publicació 19 maig 2016 per redacció\nAquest divendres, 20 de maig, de 15.30 a 21 h, l’Auditori de Barcelona (c. Lepant, 150) serà l’escenari del lliurament dels premis de la quarta edició del concurs ‘Three Headed Monkey Awards. Social Point (3HMA)’, que distingeix els millors projectes d’estudiants i aficionats en l’àmbit dels videojocs i l’animació. Per primer cop, el lliurament del premi, convocat per la UPC School i l’empresa Social Point, es fa en el marc d’una jornada dedicada als videojocs. Hi intervindran conferenciants de renom internacional i tindran lloc ponències, tallers i una taula rodona sobre la indústria dels videojocs. També es comptarà amb un espai de ‘netwoking’ per compartir experiències entre concursants i representants del món empresarial\nMés de 100 propostes, el triple que en les edicions anteriors, han optat als quatre premis de la categoria de videojocs del concurs internacional 3HMA 2016. Els guardons estan convocats per la UPC School, amb el patrocini de Social Point, i reconeixen els millors projectes presentats per estudiants, joves desenvolupadors i petits estudis de creació, amb la voluntat d’impulsar el jove talent en els àmbits del videojoc i l’animació.\nEl concurs no només ha crescut en projectes. També ho ha fet en premis i en dotació econòmica. Aquesta quarta edició del concurs internacional es divideix en aquesta ocasió en sis premis independents, agrupats en tres categories i que sumen, en total, una dotació de 9.000 euros: Millor Videojoc, Millor Videojoc Mobile, Menció del Públic, Premi UPC, Videojocs, Animació i Jove Talent, aquestes dues últimes, incorporades en aquesta edició.\nEl lliurament dels premis tindrà lloc, en aquesta ocasió, en el marc de la jornada dedicada als videojocs que començarà a les 15.30 h amb la conferència d’Eugene Yailenko, senior game designer en ZeptoLab, que du com a títol King of Thieves: Designing a F2P Game That ‘s Different, en la qual descriurà el procés de disseny i de millora de King of Thieves, joc que ha tingut 25 milions de descàrregues en el primer any de desenvolupament.\nLa segona conferència anirà a càrrec de Sam Carlisle, senior outsoucer program manager EMEA regions de Microsoft: “External Development: How it makes AAA production possible and what you need to know to make it work for you”, una iintroducció al món del desenvolupament extern, i orientacions sobre com tenir èxit en aquest àmbit, de creixement ràpid.\nAntoine Routon, lead programmer d’Square Enix Mont-real, oferirà la conferència “Destilling a Franchise: A Lara Croft GO Postmortem”, en la qual compartirà les lliçons que es van aprendre en el desenvolupament d’aquest projecte, que destil·la les aventures carregades d’acció de Lara Croft en un format puzle.\nL’esdeveniment comptarà també amb l participació de professionals de la indústria dels videojocs i l’animació, com ara Social Point, Ubisoft , King o Digital Legends, alguns dels quals formen part del jurat, així com representants del món acadèmic i estudiantat de grau i màster en aquests àmbits.\nZona de jocs, taula rodona i gala de lliurament de premis\nEn paral·lel a les conferències i durant tota la tarda es podran testejar, al vestíbul de l’Auditori, els projectes dels 16 equips finalistes de la categoria de videojocs. Serà una oportunitat per conèixer el jove talent en videojocs, obtenir feedback i establir networking entre els finalistes i el món professional. A més, els 100 primers assistents que completin el recorregut i provin tots els videojocs, rebran una sorpresa per part dels convocants dels 3HMA.\nA les 19 h els tres ponents convidats, juntament amb un representant de Social Point, participaran en la taula rodona: “Passionate Professionals: The Work Horse of the Videogames Industry” que moderarà Pere Torrents, business development & màrqueting manager a Incubio.\nA les 20 h s’iniciarà la gala de lliurament dels sis premis d’aquesta edició. Concretament, es farà lliurament del Premi al Millor Videojoc, elegit per un jurat i obert a tothom està premiat amb 3.000 euros; el Premi al Millor Videojoc Mobile, amb 1.500 euros; la Menció del Públic, que premia el videojoc més votat pel públic, amb una dotació de 1.500 euros, i el Premi UPC, que s’adreça a tots aquells grups dels quals, com a mínim, la meitat siguin o hagin estat alumnes de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), de la Fundació UPC o de la UPC School, smb 1.500 euros\nPel que fa a les dues noves categories d’enguany, el premi a la Millor Animació, dotat amb 1.500 €, destaca el millor curt d’animació 2D o 3D, mentre que el premi Jove Talent en disseny de joc, està adreçat a joves menors de 18 anys o bé que els compleixin al llarg de 2016, que presentin el millor disseny de joc (considerant el guió, la història, el context, el referents, les mecàniques de joc i els escenaris). Aquest guardó és de participació individual i els guardonats guanyaran una tauleta o un dispositiu mòbil d’última generació.♦\nAvui comença a la Universitat de Barcelona el Primer Congrés Mundial sobre Gaudí\nUna recerca coordinada per la UdL revela que la cultura no influeix en l’estructura de la personalit...\n“Writing for the biomedical sciences”: Oferta de beques per al curs en línia d'anglès biomèdic


Més de 5.500 participants prendran part a Barakaldo (Biscaia) en la cita informàtica Euskal Encounter | Consumer\nMés de 5.500 participants prendran part a Barakaldo (Biscaia) en la cita informàtica Euskal Encounter\nPer a aquest esdeveniment, al que acudeixen sobretot joves de 14 a 30 anys, es van esgotar les entrades fa un mes\nEl Bilbao Exhibition Centri (BEC), a Barakaldo (Biscaia), acollirà el cap de setmana vinent la trobada d’afeccionats a la informàtica de l’Euskal Encounter. Després d’augmentar en més de mig miler els assistents i equips instal·lats, la trobada explicarà aquest any amb més de 5.500 participants i 3.100 ordinadors\nPel recinte firal biscaí pararan, entre els propers dies 22 i 25 de juliol, artistes digitals, jugadors professionals i “amateurs”, partidaris del “programari” lliure, experts en seguretat informàtica o simples usuaris. I és que, segons els organitzadors, l’Euskal Encounter es convertit en “el principal referent” en l’àmbit espanyol per als afeccionats al món dels ordinadors.\nLa trobada, que aquesta organitzat per la Fundació Euskaltel, ocuparà un pavelló de 21.000 metres quadrats i estarà dotat de 100 quilòmetres de cable de xarxa, 50 quilòmetres de cable elèctric i 10 quilòmetres de fibra òptica. Els organitzadors repartiran, a més, 50.000 euros en premis.\n“Fa un mes que no hi ha entrades” i “hi ha llista d’espera” per participar, la qual cosa augura que “l’any que ve podem seguir creixent”, va assegurar el fundador i organitzador d’aquesta cita anual, Sabino Sant Vicent.\nEls participants en aquesta trobada informàtica són, sobretot, joves d’entre 14 i 30 anys -24 anys de mitjana- i, d’ells, només un 7% són dones. Més de la meitat (52,7%) procedeix del País Basc, el 45,2% d’altres llocs d’Espanya i el 2,1% d’altres països (França, Alemanya, Polònia, Rússia, Regne Unit i Finlàndia).


La policia local de les Franqueses deté dos traficants de drogues - AraVallès\nDos arrestats a Parets per robar als clients que sortien d'entitats bancàries\nles Franqueses del Vallès, Parets del Vallès Dilluns, 30.11.2009. 05:00 h\nLa policia local de les Franqueses del Vallès va detenir aquest divendres 27 de novembre a primera hora de la tarda a dos suposats traficants de drogues en el marc d'una operació de vigilància. La detenció es va realitzar a la zona d'aparcaments del centre comercial situat al costat del parc del Mirador de Bellavista. L'operació de vigilància es portava a terme des de fa algunes setmanes arran de les sospites que en determinats llocs del municipi es produïa tràfic d'estupefaents. El dispositiu dels agents, sense uniforme, va permetre detenir dues persones d'origen marroquí mentre traficaven a la zona d'aparcaments del supermercat. Un dels detinguts resideix a les Franqueses i l'altre és veí de Granollers.\nA les Franqueses hi ha 22 policies locals que disposen de 4 vehicles © AV\nDos detinguts per intentar robar a un restaurant de Parets 13.10.2009.\nbanc, drogues, les franqueses, lladre, parets, policia, robar, traficant,\nEn el decurs de l'operació policial es van intervindre 19 bosses amb 300 grams de substàncies estupefaents -tot apunta que és cocaïna- abans que aquestes es poguessin distribuir i vendre en petites dosis a nivell individual. També es van confiscar 1.200 euros en bitllets de diversa quantia, i el vehicle des del qual realitzaven les operacions els dos arrestats: un Peugeot 407. Una tercera persona implicada va aconseguir fugir. Dels detinguts, que han passat a disposició judicial, se'n va fer càrrec el grup d'investigació dels Mossos d'Esquadra, que continua amb les diligències. La investigació resta oberta i les forces policials no descarten fer més detencions.\nDos arrestats acusats d'un delicte de robatori amb intimidació\nPer la seva banda, la policia local de Parets del Vallès va arrestar divendres passat al matí a dues persones acusades d'un delicte de robatori amb intimidació en grau de temptativa. La detenció de J.C. i J.G. -cap dels dos tenia antecedents policials- es va produir al carrer de Víctor Català. Els dos arrestats, segons informa la policia de Parets, actuaven sota el modus operandi anomenat El cogotero, que consisteix en la sostracció de diners a clients d'entitats bancàries just quant aquests surten de l'oficina. Els dos detinguts han quedat a càrrec dels Mossos d'Esquadra, que continuen amb la investigació.\n7237 lectures Afegeix comentari


Grup de Recerca en Llengües Aplicades, Literatura i Cultura\nCoordinador del grup:\nAndreu Castell Vicente (URV)\nMaría Dolores Gimeno Puyol (URV)\nImmaculada Rius Dalmau (URV)\nIsabel Oltra Massuet (URV)\nElena de la Cruz Vergari (URV)\nMargarita Molero Bernáldez (URV)\nKai-Alexander Volmert (URV)\nÍgor Besora de Miguel (URV)\nNatàlia Català Torres (URV)\nSílvia Planas Morales (URV)\nSuport a la recerca:\nSantiago Montes Montes (URV)\nEn un món com l'actual, el domini de múltiples llengües ha esdevingut ineludible. Traductors, lexicògrafs, correctors de textos, guies turístics, mediadors culturals i molts altres professionals tenen aquest coneixement com a eina fonamental en les seves feines. En molts altres casos esdevé necessari per poder comunicar-se amb gent d'altres països, ja sigui per motius estrictament laborals o fins i tot d'oci. Sigui com sigui, tant en els primers com en els segons, el coneixement d'altres llengües no suposa només saber-les entendre i parlar, ja que la comunicació, per tal de ser realment eficient, va molt més enllà d'això. Requereix també coneixements culturals en el sentit més ampli i fins i tot literaris.\nUn cas especialment paradigmàtic, on això resulta del tot necessari el constitueixen els professors de llengua, especialment aquells que es dediquen a l'ensenyament de llengües estrangeres. Per a aquest ensenyament es necessiten textos, textos que poden ser literaris, ja que la literatura sempre ha estat la màxima expressió d'una llengua. I no es concep l'ensenyament d'una llengua sense la transmissió de coneixement culturals. I no cal oblidar que per poder dur a terme aquesta feina també resulta imprescindible la reflexió lingüística en si.\nEl que pretén el Grup de Recerca en Llengües Aplicades, Literatura i Cultura és contribuir des d'un punt de vista eminentment pràctic a aquesta formació interdisciplinària.\nEn l'àmbit més estrictament lingüístic, es preveu realitzar diversos estudis sobre morfosintaxi, sobretot de l'alemany, amb especial èmfasi en la sintaxi de l'adjectiu i amb la pretensió fonamental que els resultats siguin aplicables en l'elaboració de diccionaris específics de l'alemany al castellà o català o a la inversa, pensats en primera línia per a estudiants i traductors. Mentre que els estudis sobre la sintaxi del verb són nombrosos i exhaustius, no es pot dir el mateix pel que fa a l'adjectiu, ni en l'àmbit de la llengua alemanya ni en el del castellà o el català. En aquest cas, l'aplicació pràctica dels estudis a dur a terme requerirà també una reflexió teòrica prèvia important. Andreu Castell és en aquests moments l'IP d'un projecte finançat, titulat "Hacia un diccionario sintáctico del adjetivo en alemán y en español" (2012-2014; FFI2012-32705), en el qual participa també Margarita Molero. I Isabel Oltra ha treballat el tema en articles com ara "Notes sobre els adjectius passius modals en alemany i català" (2012).\nExisteix una relació molt estreta amb diversos grups de recerca nacionals i alemanys, que continuen treballant sobre la sintaxi verbal i que possiblement estarien disposats a col·laborar amb el grup. De la mateixa manera i pel que fa també a aquesta llengua es pretén continuar investigant sobre la manera en què es presenten continguts culturals als llibres de text d'alemany com a llengua estrangera, tot seguint la línia iniciada per Andreu Castell a l'article "Cuéntame como pasó - La 'Landeskunde' en los manuales de alemán como llengua extranjera" (2008). No hi ha dubte que aquesta presentació ha anat canviant amb el temps, com ho demostra el fet que els manuals van quedant desfasats amb el temps, no només per qüestions metodològiques, sinó també i de forma important pels continguts socioculturals que presenten.\nQuant al francès, es preveu realitzar diversos estudis des d'una perspectiva fonamentalment històrica, relacionats amb la història del seu ensenyament a Catalunya i Espanya. En aquests estudis s'analitzaran principalment continguts lingüístics i socioculturals tal i com apareixen en gramàtiques, manuals d'ensenyament del francès com a llengua estrangera i diccionaris bilingües. Juan F. García Bascuñana és en aquests moments l'IP d'un projecte finançat, titulat "Elaboración de un diccionario de historia de la presencia y enseñanza del francés en España, siglo XVI-XX. Continuación y conclusión" (FFI2011-23109, trienni 2012-2014), que és en realitat la continuació d'un altre "Elaboración de un diccionario de historia de la presencia y enseñanza del francés en España, siglo XVI-XX (FFI2008-02389, trienni 209-2011). També participen en aquest projecte María Inmaculada Rius Dalmau, Mª Dolores Gimeno Puyol, Elena de la Cruz Vergari y Luminita Felicia Tunsoiu.\nD'altra banda cal destacar la relació amb grups estrangers, vinculats a la SIHFLES (Société Internationale pour l'Histoire du Fraçais Langue Étrangère) i que treballen sobre diferents aspectes de la història de l'ensenyament del FLE (francès llengua estrangera). A Itàlia existeix un grup de recerca, amb el qual col·laborem habitualment, que té el seu nucli aglutinant a l'Universitat de Bologna, dirigit per les professores Nadia Minerva i Anna Maria Mandich. A Alemanya existeixen també diferents nuclis d'investigació, entre el quals destaca el grup de la Universitat de Jena, que treballa sobretot sobre manuals de francès per a alemanys i que dirigeix el professor MarcusReinfried, i el grup de la Universitat de Potsdam que dirigeix la romanista Gerda Hassler, que treballa sobre la recepció del francès a Alemanya, sobretot als segles XVIII i XIX. Cal remarcar també el cas dels Països Baixos, on destaquen els treballs que es porten a terme a la Universitat d'Utrecht, dirigits per la professora Marie-Christine Kok Escalle. I igualment cal tenir en compte el grup de la Universitat de Mons (Bèlgica), dirigit pel professor Michel Berré, que treballen sobre gramàtiques franceses per a flamencs als segles XVII i XIX, i principis del XX. Així com el de la universitat norteamericana d'Illinois, que dirigeix el professor Douglas Kibbee, que estudia l'ensenyament de les llengües estrangeres, especialment del francès, al Renaixement. Finalment cal citar la pròpia França, on el grup de l'ENS de Lyon treballa en estreta col·laboració amb la SIHFLES. Amb tots aquests grups la nostra relació és molt estreta, especialment als últims anys.


Mercè Huerta Propostes plàstiques | Ventall d'art\nA PARTIR DE L’OBRA DE MERCÈ HUERTA\nAprendre a mirar, veure i observar, tot practicant activitats de dibuix al natural, dibuix d’observació indirecta a partir d’una imatge, dibuix lliure, suggerit, d’imaginació.\nIl·lustració de contes, poemes, auques, històries inventades, fets rellevants, anècdotes, pel·lícules…\nDibuixar personatges de conte i crear tot un seguit de vestits i complements, que un cop pintats i retallats serviran per jugar a “vestir nines”, joc molt popular durant la infància de Mercè Huerta.\nDibuix d’imaginació i pintura del paisatge amb les cases pintades i els ponts de l’ Onyar, que la Mercè contempla des de les finestres de la Casa Masó.\nDibuix i pintura amb tècnica mixta ( emprant ceres toves de colors i una aiguada de tempera negre) dels focs d’artifici de Sant Narcís que es reflecteixen en el balcó del programa de fires que va dissenyar Mercè Huerta l’any 1999.\nExperimentació tot fent barreges amb aquarel·les, temperes, aigua, sal… per obtenir les diverses tonalitats, reflexes i textures que es poden observar en les aigües del riu (Onyar, Ter…) o en les del mar.\nRealització d’apunts, retrats i autoretrats amb llapis, carbonet, cretes retoladors… d’amics, familiars, personatges coneguts…\nDibuix de noies en diverses posicions de cara, de perfil, dretes, assegudes, ajupides… i portant objectes que prenen un protagonisme especial.\nDibuix d’observació o d’imaginació d’una noia amb paraigua que passeja un dia de pluja.\nCreació de diverses figures i elements fets amb paper plegat o la tècnica d’origami inspirats en l’obra “Noia a la sorra”.\nDisseny d’un cartell tot anunciant un acte festiu, cultural, lúdic o literari.. procurant organitzar de forma harmònica tant el text com la imatge.\nDibuix d’observació i pintura amb ceres toves des de la muntanya de Montjuïc dels campanars de la Catedral i de Sant Feliu de Girona.\nElaboració de composicions pictòriques emprant diverses games de colors freds: blaus, verds, liles, rosats, blancs… i tons monocromàtics…\nSortida per observar diferents indrets per on passa el Ter a Pedret, al Pont… i pintura amb aquarel·les d’aquell paisatge que més ens ha impactat.\nObservar i triar un espai de la Devesa de Girona, que es visitarà i representarà pictòricament en diverses èpoques de l’any, prenent consciència dels canvis de colors i de l’atmosfera pròpia de cada estació.\nRealització d’exercicis de dibuix i pintura distribuint i composant de forma diversa : alguns objectes sobre l’espai d’una taula.\nDibuix i pintura tot emprant tècniques mixtes amb ceres toves, aquarel·les, tintes, pintures temperes… de flors en estat natural ( flors de marge, fragment d’ametller…) o de composicions florals artificials ( acàcies de casa, galeria amb test…)\nObservació detallada d’una planta de mimosa al natural, i posterior pintura imaginativa d’un gerro amb un bell ram d’aquesta flor (inspirant-nos en l’obra “Mimosa II” de Mercè Huerta).\nObservació atenta i dibuix al natural amb ceres o retoladors d’una ponsetia o flor de Nadal.\nDisseny d’un fanalet per anar a esperar els Reis inspirat en la Ponsetia , utilitzant tècniques de plegat, retallat, collage… i aprofitant materials reciclats o d’ús quotidià.\nCreació lliure de flors emprant diferents suports, formats, materials pictòrics i combinant tècniques de dibuix, pintura, encolada, impressió, volum…


Desarticulen un grup criminal implicat en més de 90 robatoris a domicilis de la demarcació de Barcelona i a Sant Andreu de la Barca - Ràdio Sant Andreu\nHome / Destacats / Desarticulen un grup criminal implicat en més de 90 robatoris a domicilis de la demarcació de Barcelona i a Sant Andreu de la Barca\nPosted by: Radio Sant Andreu in Destacats, Societat febrer 28, 2014\t1,790 Views\nLa gran majoria de robatoris han estat comesos entre els mesos de desembre, gener i febrer, tot i que també se’ls relaciona amb robatoris de l’agost de 2013.\nS’han realitzat quatre detencions i la policia no en descarta més en un futur donat que la investigació continua oberta\nEls municipis afectats han estat Caldes de Montbui, Sant Antoni de Vilamajor, Lliça d’Amunt, l’Ametlla del Vallès, Tiana, Sant Fost de Campsentelles, Rubí, Abrera, Sant Andreu de la Barca i Pallejà.\nEn un comunicat, Mossos d’Esquadra asseguren que el passat 18 de febrer, Agents de la Policia de la Generalitat- Mossos d’Esquadra de la Unitat d’Investigació de la comissaria de Martorell van detenir dues persones de 22 i 25 anys d’edat, nacionalitat albanesa i residents a l’Hospitalet de Llobregat com a presumptes autors de múltiples robatoris amb força a interior de domicili de la demarcació de Barcelona.\nLa investigació, iniciada fa uns mesos, va entrar en la fase final de resolució a principis del mes de febrer, quan un home va denunciar que havia patit un robatori a casa seva, a Sant Andreu de la Barca. Entre els objectes sostrets en aquest domicili es trobava un aparell electrònic que permetia la seva localització. Els investigadors, gràcies a la localització de l’aparell, van arribar fins a les dues persones que feien de transport i les van detenir.\nLa majoria dels habitatges violentats es trobaven en urbanitzacions, a les zones més retirades i properes al bosc .Els autors sempre accedien als habitatges per la part posterior i en horari de tarda-vespre. Accedien a través del bosc i també fugien per aquí, a peu, fins arribar al punt de trobada amb la persona que feia les funcions de xofer, el qual els havia portat i passades unes hores tornava a recollir-los .\nEls objectes sostrets eren diners, rellotges, joies i electrònica, principalment.\nS’han pogut resoldre nombrosos robatoris, hores d’ara se’ls ha pogut imputar més de 90 però la investigació continua oberta i no se’n descarten més. D’aquestes imputacions els agents de la Unitat d’Investigació de la comissaria de Granollers han pogut resoldre 56 robatoris comesos als municipis de Caldes de Montbui, Lliçà d’Amunt, L’Ametlla del Vallès i Sant Antoni de Vilamajor entre els mesos de desembre i gener. La resta d’imputacions corresponen als altres municipis esmentats.\nUn cop van declarar en seu policial es va deixar sense efecte la detenció de la dona equatoriana, mentre que l’home va passar a disposició del Jutjat de guàrdia de Martorell ordenant la seva llibertat amb càrrecs.\nPrevious: Philomena, l’estrena més destacada en la setmana dels Oscars\nNext: La Marxa contra l’atur i la precarietat laboral arriba al Parlament de Catalunya


Mikhaïl Baríxnikov - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n1.2Carrera a la Unió Soviètica\n1.3Deserció i carrera a Amèrica del Nord\n2Cinema i televisió\n(S'ha redirigit des de: Mikhail Baryshnikov)\nMikhaïl Nikolàievitx Baríxnikov\n(ru) Михаил Николаевич Барышников\n(lv) Mihails Barišņikovs\n27 gener 1948 (74 anys)\nRiga (Unió Soviètica)\nRussos a Letònia\nRīgas 22. vidusskola (gl)\nRiga ballet school (en)\nactor, mestre de dansa, actor de televisió, actor de cinema, ballarí de ballet, coreògraf, ballarí, intèrpret\nWhite Oak Dance Project (en)\nAmerican Ballet Theatre (en)\nNational Ballet of Canada (en)\nBaryshnikov Arts Center (en)\nTrue Russia (en)\nballarí, coreògraf i actor\n( Lisa Rinehart)\n( Jessica Lange)\n(2012) Premi Vilcek\n(1989) Theatre World Special Award\n(1973) Artista d'Honor de l'RSFSR\nMikhaïl Nikolàievitx Baríxnikov (en rus: Михаил Николаевич Барышников) (Riga, 27 de gener del 1948) és un ballarí, coreògraf i actor estatunidenc d'origen rus. Sovint hom el reconeix com un dels millors ballarins de ballet. El crític Clive Barnes una vegada digué d'ell «és el ballarí més perfecte que mai hagi vist».\nBaríxnikov va néixer a Riga, a la República Socialista Soviètica de Letònia (la llavors Unió Soviètica), de pares russos. El pare era enginyer i la mare cosidora. Quan tenia dotze anys la seva mare se suïcidà, i Mikhaïl quedà al càrrec del seu pare i la seva àvia. L'artista recorda la seva infantesa com relativament feliç, acudint a les escoles públiques locals i essent un nen actiu en natació i futbol. Pensava llavors que el ballet era molt difícil d'entendre, no li parà gaire atenció. La seva mare, tanmateix, era una gran aficionada. Amb onze anys presentà la seva sol·licitud per ingressar a l'escola de ballet del teatre de l'òpera de Riga, on fou acceptat un any després, el 1960, i on va continuar els seus estudis acadèmics. Durant aquest temps, Baríxnikov va aprendre francès i aspirava a ser concertista de piano. Amb el temps, s'enamorà més del ballet que del piano i com a resultat del seu propi interès i èxit en festivals escolars, decidí de seguir la carrera de ballarí.\nCarrera a la Unió Soviètica[modifica]\nEl 1963, durant una visita a Leningrad, sol·licità l'entrada a la famosa acadèmia de ballet Vaganova. Fou immediatament admès i s'uní a la classe d'Aleksandr Puixkin, qui anteriorment havia ensenyat a Rudolf Nuréiev. Baríxnikov comentà posteriorment que Puixkin fou "com un pare" per a ell. En completar els seus estudis el 1966, s'uní al Ballet Imperial a Leningrad. Tot i la tradició, no començà com a aprenent, sinó que feu el seu debut professional com a solista, a Giselle. Aquell mateix any guanyà la medalla d'or a la competició internacional de ballet de Varna, Bulgària. A la tornada de Leningrad, continuà amb el mateix èxit. Després de només dos anys com a professional, van oferir-li el seu primer paper principal a Gorianka, d'Oleg Vinograd, paper coreogràfic específicament per a Baríxnikov. Aquell any va rebre la medalla d'or en la primera competició de ballet de Moscou, a més del premi Nijinski. Es convertí en el ballarí més jove en rebre el Premi de l'Estat al Mèrit de l'URSS. Durant la seva estada a Rússia, fou parella d'Irina Kolpakova, que molts consideraven la més gran ballarina clàssica de l'època, en ballets com La Bella Dorment, El Trencanous, Giselle, Coppélia, Les flames de París i Don Quixot i coreografià Vestris (1969), en què representà Auguste Vestris, i Creació del món (1971), una òpera d'Andrey Pavlovitx Petrov, nova satírica i religiosa en què Baríxnikov feu d'Adam, i Kolpakova d'Eva. Això no obstant, el seu desig de treballar amb més coreògrafs occidentals, juntament amb les seves preocupacions sobre allò que ell considerava la caiguda del Ballet Imperial, el portà a una creixent angoixa.\nDeserció i carrera a Amèrica del Nord[modifica]\nDesprés de conèixer el coreògraf francès Roland Petit a Leningrad, el francès el convidà a participar en una gira pel Canadà. El 1974, durant la gira, el ballarí va demanar asil diplomàtic a Toronto. La seva primera actuació després de sortir de l'aïllament temporal al Canadà fou al Ballet Nacional del Canadà, en una versió televisada de La Sílfide. Més endavant es traslladà als Estats Units.\nDe 1974 a 1979 fou ballarí principal a l'American Ballet Theatre, on va ser parella de Gelsey Kirkland. També va treballar amb el Ballet de Nova York de George Balanchine i feu gires amb companyies de ballet i dansa moderna arreu del món durant 15 mesos. Van crear diversos papers per a ell, com Opus (1971) i The Dreamer (1979), de Balanchine i Jerome Robbins, Rhapsody (1980), de Balanchine i Frederick Ashton, i Other Dances (amb Natàlia Makàrova) de Jerome Robbins. Tornà a l'American Ballet Theatre el 1980 com a ballarí i director artístic, càrrec que mantingué durant deu anys. El 3 de juliol del 1986 es convertí en ciutadà dels Estats Units.\nLa dècada dels noranta aportà grans canvis per al ballarí, que no només va continuar la seva activitat en produccions cinematogràfiques (Company Business, amb Gene Hackman, 1991), sinó que llançà les seves pròpies línies de perfum Baríxnikov i de roba per a dansa.\nEl canvi més important de la seva vida professional es registrà després de la decisió d'abandonar el ballet, que el canvià per la dansa moderna en fundar el White Oak Dance Project, una companyia de gires que va fundar amb Mark Morris i en fou director artístic des del 1990 fins al 2002.\nEl 2004 obrí el seu Centre de les Arts a Nova York.\nRecentment ha rebut dos doctorats honoris causa: el 28 de setembre del 2007 del Conservatori Shenandoah de la Universitat de Shenandoah, i l'11 de maig del 2006 de la Universitat de Nova York.\nDurant la seva carrera com a actor Baríxnikov fou reconegut en particular pel seu primer paper a la pel·lícula The Turning Point (1977) gràcies a la qual va rebre una nominació als Oscars. A més a més, va participar com a actor principal en la pel·lícula Nits blanques (1985), coreografiada per Twyla Tharp i produïda per Taylor Hackford el 1984, al costat de Gregory Hines i Isabella Rossellini, amb qui va mantenir una discreta relació sentimental. També va aparèixer a Dancers (1987). També va fer el paper del xicot de Carrie Bradshaw (Sarah Jessica Parker), Aleksandr Petrovski, a l'última temporada de Sex and the City.\nBaríxnikov feu el seu debut televisiu ballant el 1976 al programa de la PBS In Performance Live from Wolf Trap. Durant el Nadal de 1977, la CBS va portar la seva aclamada producció del ballet clàssic de Txaikovski El Trencanous a la televisió, i es va mantenir com la versió televisada més popular i més vista. Gelsey Kirkland, Alexander Minz i membres de l'American Ballet Theatre també apareixen en aquesta versió. La producció es rodà al Canadà. Després d'haver estat mostrada dues versions d'El Trencanous nominada a un Emmy, l'altra essent The Hard Nut, de Mark Morris, una versió intencionadament exagerada i satírica del famós ballet. Posteriorment, Baríxnikov aparegué en dos especials de televisió de l'ABC premiats amb un Emmy, en què ballà música de Broadway i Hollywood, respectivament. Durant els setanta i els vuitanta, va aparèixer diverses vegades amb l'American Ballet Theatre a Live from Lincoln Center i Great Performances.\nEl 2 de novembre del 2006, Baríxnikov i la xef Alice Waters varen aparèixer en un episodi de la sèrie original Iconoclastes del canal televisiu Sundance. Els dos amics hi parlaren sobre llurs estils de vida, fonts d'inspiració i projectes socials. Durant el programa, Alice Waters visità el Centre de les Arts de Baríxnikov a Nova York. Després, la gira de Hell's Kitchen Dance porta Baríxnikov Berkeley a visitar el restaurant d'Alice Waters, Chez Panisse.\nEl 17 de juliol del 2007 el programa de la PBS News Hour with Jim Lehrer feu menció de Baríxnikov i el seu Centre de les Arts.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mikhaïl Baríxnikov\n↑ Kennedy Center — Informació biogràfica de Mikhaïl Baríxnikov\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mikhaïl_Baríxnikov&oldid=29970732»\nArtistes de Riga\nActors de sèries de televisió russos\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 abr 2022 a les 21:01.


Entre símbols i memòria | Diari de Tarragona\nEntre símbols i memòria\nNo és la primera vegada que exposen junts Conxa Bravo i Joan Carles Bayod Serafini i quan ho fan les diferències són notables\nAntoni Pinyol, Conxa, J. C. Bayod i Dolors Blasi. FOTO: A. GONZÁLEZ\nNo és la primera vegada que exposen junts Conxa Bravo i Joan Carles Bayod Serafini i quan ho fan les diferències són notables. «Com a molt, comentem l’obra un cop acabada, però mai treballem junts», explica la pintora Conxa Bravo, tot fent referència a la mostra artística conjunta que han inaugurat recentment a la Galeria Antoni Pinyol de Reus que romandrà oberta fins al 20 de maig. «No ens assemblem gens. Com diu Bravo, que és també la meva parella, no en tenim cap, d’interferència. No convergim en res», agafa el relleu l’artista Joan Carles Bayod Serafini. Cadascú té un terreny i, tot i que es dediquen a la pintura, tenen perspectives molt diferents, un es mou entre símbols i un altre en la memòria. La mostra de Conxa està basada en la creació d’elements clau, i, segons afirma, «pretenen explicar quelcom profund». Si hagués de posar-li un nom a tota la seva obra, seria «Males herbes». Són habituals els llops, les màscares i les serps que simbolitzen l’amor, però la figura destacable és la dona que sempre surt embarassada. «Hi ha cops que són els àngels fins i tot», diu.\nLa seva fixació per la figura femenina no té cap intenció de transmetre cap missatge feminista. «Em surt així. Plasmo la dona en instants de misèria, de patiment. Mostro la realitat d’una dona indefensa». Conxa pensa que per ser artista s’ha de ser autèntic. «Nosaltres no estem influenciats per cap moda, treballem per intuïció. Jo, per exemple, vaig exercir d’advocada molts anys i vaig veure que l’art era el que em movia i necessitava expressar-me», explica ella. I així ho va fer, sens dubte és una vocació de la qual no es pot desentendre. Va estudiar Belles Arts, va crear una acadèmia per ensenyar i, quan va veure que només volia crear, s’hi va abocar unilateralment.\nDe fet, Joan Carles i ella es van conèixer gràcies a la branca artística en el marc del projecte Espai Blanc, on un col·lectiu anònim d’usuaris va organitzar l’any 2012 una jornada de lluita i reflexió en defensa de l’Espai Mallorca, un centre referent pel que fa a l’activitat cultural a Barcelona.\nQuant a l’obra de Bayod Serafini, a la Galeria Pinyol hi té també un catàleg que parla d’una sèrie anterior a l’exposada ara (Impromptus de la memòria ), basada en la memòria del primer home que va aparèixer a l’Àfrica. «Amb l’actual sèrie passo d’aquella sensació culturitzadora a una de més salvatge. He volgut descriure una memòria més instintiva tot tornant a evocar un buit simbòlic a l’actual. Volia donar vida a l’obra amb tensions interiors», esmenta. Al llarg de la seva trajectòria ha investigat les entranyes de l’art i ha escrit llibres i fet cursos.\nPreguntat sobre si es pot viure o no de la pintura, el també Doctor en Belles Arts defensa que sí, però que «s’ha de comprendre que l’art té temporades. Bones i dolentes. La qüestió és tenir exposicions regularment i no aturar-se». En aquest punt, tots dos expliquen que a l’artista se’l valora molt més a l’estranger. «A banda d’haver-hi més costum de comprar obres en les galeries d’art, els clients fins i tot et conviden a casa seva», expliquen animats.


Le Grand Hotel Grenoble Grenoble França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n5 Rue de la Republique, Barri de Hyper-Centre, Grenoble, França, 38000 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Le Grand Hotel Grenoble?\nMés informació sobre Le Grand Hotel Grenoble\nAl visitar Grenoble, vosté es sentirà com a casa a Le Grand Hotel Grenoble, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 0.0 Km. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Botanicus, Appartement natal de Stendhal, Pas Sage Oblige.\nA Le Grand Hotel Grenoble, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge són només algunes de les comoditats que fan que Le Grand Hotel Grenoble sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, bany addicional, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses camp de golf (en el mateix lloc), camp de golf (a 3 km), per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Le Grand Hotel Grenoble la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Grenoble.\nTots els tipus de viatgers (24)Viatger de Negocis (6)Parelles (14)Viatgers en solitari (2)Famílies amb infants petits (1)Famílies amb infants grans (1)


20 anys de biblioteca a La Florida: molt més que un préstec de llibres | Districte7\n20 anys de biblioteca a La Florida: molt més que un préstec de llibres\nLa Biblioteca de La Florida està a l’Avinguda Masnou. Al costat del Casal de la gent gran del barri, on ara es formen cues per esperar el torn de la vacuna. Cal pujar un pis per arribar a aquest equipament públic que es va inaugurar un 23 d’abril de l’any 2001. Se celebren, per tant, 20 anys fent xarxa al barri, en constant adaptació als serveis que demanen veïns i veïnes. Un veïnatge format per més de 47.000 persones, també en renovació durant els últims 20 anys. Districte7 ha conversat amb David Urrea, primer director de la Biblioteca i responsable de la mateixa durant els seus primers 8 anys de vida, i amb Mireia Rosselló, actual directora en suplència de Cristina Amatriain.\nDavid Urrea, primer director de la biblioteca La Florida i Mireia Rosselló, actual directora del centre\n“Vaig arribar al barri l’any 1999, dos anys abans de la inauguració d’aquest equipament. L’antiga biblioteca era de 1976, molt vinculada a l’Aula de Cultura de La Florida”, explica David Urrea, convençut de la potència de les biblioteques com a porta a la cultura en un sentit ampli, però molt més encara, com a espai de trobada intergeneracional i de cures de les veïnes i veïns dels barris.\nUrrea ho descriu així: “Les biblioteques públiques són una gran eina per corregir desigualtats, són espais democràtics, oberts a totes les persones, amb les mateixes normes, però sense cap restricció administrativa o d’edat, religió o classe social. Els seus serveis i recursos són els mateixos als barris amb rendes altes o als barris populars, com La Florida”. Mireia Rosselló, actual directora de la Biblioteca de La Florida i veïna de Badal, el mira i assenteix. Ella només porta uns mesos a La Florida, però la idiosincràsia d’aquest equipament no li és nova: “He treballat en diversos tipus de biblioteques, públiques i privades. Aquesta biblioteca em recorda molt a les biblioteques de la perifèria de Londres que vaig conèixer, equipaments i barris amb la multiculturalitat molt present”, explica Rosselló. Afegeix: “en aquests barris amb molta gent que acaba d’arribar, les biblioteques es transformen en espais d’aprenentatge de la llengua, de primera acollida, en espais d’alfabetització analògica o digital, de rebuda al barri”.\nTant és així que, entre els seus serveis públics d’atenció a la ciutadania, s’inclou ajudar a fer qualsevol mena de tràmit administratiu per Internet, corregir currículums, copisteria a preus populars o fins i tot fer reforç escolar i recordar les matemàtiques de l’ESO o l’EGB. “Mai havia fet tantes equacions a la meva vida com ara, ajudant a les nenes i nens que venen diàriament”. Perquè moltes vegades són les criatures les que arrosseguen a la seva família a la biblioteca i per això, la sala infantil és una de les més estimades a la Biblioteca de la Florida, omplint-la de vida a les cinc de la tarda.\nAquesta és l’hora punta, l’hora de sortida de l’escola. Molts nens i nenes entren en tromba a l’equipament per llegir, fer els deures, consultar l’ordinador… “Són nens i nenes molt autònomes, que venen soles, perquè des de ben petites han trobat aquí un espai especial”, afirma Mireia Rosselló. Tant és així que, a vegades, ella ha vist com explicaven les condicions de préstec als avis amb dubtes, i ho feien com a veritables expertes en la normativa actual de la xarxa de biblioteques de la Diputació i dels seus canvis.\nAmb motiu d’aquest 20è aniversari de l’equipament, s’ha ubicat un ‘arbre dels desitjos’ on els usuaris han pogut expressar què volen per aquest espai. Entre els desitjos més curiosos, que la biblioteca esdevingui un espai lliure de Covid, una mena de bombolla salvadora per viure allà dins. Aquesta sensació d’espai segur des del punt de vista sanitari s’ha aconseguit també amb la gent gran. “Respectem molt totes les mesures sanitàries i el personal de neteja vigila especialment quan ve la gent gran a llegir aquí la premsa o un llibre”, explica Rosselló. Assenyala, també, la importància d’aquesta qüestió perquè, en un barri que està envellint, molta gent gran es troba sola a casa i es relaciona amb les seves veïnes dins de la bilbioteca.\nArbre dels desitjos de la sala infantil de la biblioteca de La Florida\nMés espai, per a molta gent\nSi l’antic director i la directora actual formulessin un desig per a la Biblioteca de La Florida, potser seria crear un espai jove prou atractiu i teixir així més relacions intergeneracionals, obrir la biblioteca a més públics i més usos. Però aquest és un desig complicat perquè l’espai actual de l’equipament està esgotat. La Biblioteca de La Florida, amb 689 metres quadrats útils, és de les més petites de la ciutat, tot i estar en un dels barris amb més densitat de població de la ciutat (80.247 hab/km2).\nSegons la seva última memòria, l’any 2019 la Biblioteca La Florida donava servei a 47.505 persones des dels 438 metres lineals de prestatgeria, i amb un fons documental format per 22.672 exemplars. Al barri, un 30% de les veïnes i veïns disposa de carnet de biblioteca. Potser l’ampliació d’aquest equipament públic podria fer-se a la planta baixa o trobant un altre espai com a annex. Però, no obstant aquesta conjuntura, aquesta no és una qüestió que s’estigui plantejant ara per ara.\nMireia Rosselló s’ha fixat com a objectiu “mantenir encesa la flama i acció sociocomunitària” que va engegar durant anys la Cristina Amatriain, la directora a la qual està suplint. Això suposa estar en contacte amb entitats del barri i omplir d’activitats i programació la Biblioteca La Florida. Allà hi ha 6 persones treballant que van atendre l’any 2019, en context pre pandèmia, més de 70.000 visites i fer possible el préstec de fins a 31.858 documents. Sempre, amb una atenció especial cap a l’infància.\nEntre les 410 activitats programades l’any 2019 a la Biblioteca La Florida destaquen els grups de conversa en català o anglès, sempre plens. També els clubs de lectura. Aquests grups formats per usuàries de la biblioteca reunides en llibre-fòrum els integren lectores molt fidels, que van ser de les primeres en estrenar la biblioteca l’any 2001. En la seva majoria dones de més de 50 anys que es reuneixen per comentar sobretot novel·la romàntica, raó per la qual aquest gènere destaca en nombre de títols dins del fons documental de la biblioteca.\nDavid Urrea i Mireia Rosselló a l’entrada de la biblioteca La Florida decorada pel seu 20 aniversari\n“Van tenir molta por que els grups de lectura es desfessin amb la pandèmia de la Covid-19”, explica Mireia Roselló, qui assegura amb alegria que “va passar el contrari, es van adaptar aviat al món digital i van reprendre per aquesta via els seus contactes”. La xarxa de bilbioteques va ser uns dels serveis públics de l’administració que més ràpid va reaccionar davant la necessitat d’adaptar la seva activitat. Passats 15 dies del primer decret de l’Estat d’alarma, a principis d’abril de 2020, ja oferien activitats online i obrien ponts digitals amb les persones usuàries. Una fase que va durar 3 mesos, donat que fins el 17 de juny de 2020, les biblioteques no van poder obrir de nou les portes al públic. En el cas de la Biblioteca La Florida, encara més. Per qüestions lligades als recursos humans i la pandèmia, la biblioteca no va obrir fins al 29 de setembre.\nI és que la Covid-19 va suposar tot un seguit de canvis pel món de les bilbioteques locals, especialment aquestes amb vocació de vida de barri. S’ha ampliat el nombre dels préstecs de llibre electrònic, però un cop obertes les biblioteques, moltes lectores han tornat al llibre físic.\nDavid Urrea, el primer director de La Florida treballa ara mateix a la Tecla Sala, on té responsabilitats de gestió. Explica que durant tots aquests mesos a l’Hospitalet es van redactar fins a 4 protocols diferents, cada un d’ells d’acord amb les mesures sanitàries del moment. Van fer un esforç per poder obrir. Urrea defensa fermament la biblioteca com a espai físic, com a punt de trobada amb la lectura, com a institució que reuneix a persones molt diverses, també en edat, amb els mateixos objectius i sense cap cost per a elles. “És un espai des d’on ampliar la visió del món que té cadascú, que en el fons és allò que representa la lectura”, conclou Urrea.


Vila Hermanos | Espelmes decoratives i perfumades\nServeis Vila Hermanos\nVila Hermanos Cerería, en combinació amb la més alta eficiència, esdevé una solució efectiva per a les seves necessitats, sigui quina sigui la complexitat d'aquestes necessitats. El fet que siguem un fabricant de marques privades ens permet centrar-nos únicament en la producció de la seva espelma amb les especificacions exactes.\nSimplement triï la seva pròpia fórmula, fragància, contenidor, etiquetatge i envàs. Nosaltres cuidarem de la resta.\nEls nostres experts l'assistiran en el desenvolupament de fórmules per a espelmes personalitzades, fragàncies, recipients, etiquetes o caixes. Fins i tot ens encarreguem d'empaquetar i enviar les comandes si vostè així ho vol.\nPrograma Marques Blanques\nVila Hermanos té un ampli coneixement del desenvolupament dels programes de marques blanques més prestigiosos del món. En grans o petits tiratges, posem a la seva disposició un ampli ventall de serveis per dur a terme el seu projecte de principi a fi.\nVila Hermanos està preparat per desenvolupar nous conceptes d'espelmes i per desenvolupar noves i innovadores expressions d'espelmes. El nostre dissenyador estarà sempre prop de la seva interpretació i desenvoluparà les seves idees sobre productes concrets compatibles amb la indústria de l'espelma. Vila Hermanos és capaç de crear una estratègia innovadora per al seu projecte.\nUn dels principis bàsics del nostre negoci és l'excepcional compromís que tenim amb la innovació. El nostre departament local de recerca i desenvolupament garanteix que cada espelma de Vila Hermanos reuneix els estàndards de la indústria, així com els nostres propis protocols d'assaigs.