Meč – Wikipedie\nDalší významy jsou uvedeny na stránce Meč (rozcestník).\nDvojruční meč, Švýcarsko, 15.–16. století\nZdobena obvykle nebývá. Pokud ano, jde nejčastěji o jednoduchou rytinu, znak (často kříž), ornament, jméno, bojový pokřik nebo osobní heslo (devisu) majitele. Rytina může být zvýrazněna měkčím kovem (stříbro, zlato, olovo, měď) zatloukaným do prohlubní, zbroušeným a leštěným, technika se nazývá taušírování. U středověkých křesťanských mečů může být v blízkosti záštity proražen malý otvor ve tvaru kříže. U čepelí z damaskované oceli se projevují dvoubarevné stopy.\nU evropských mečů má čepel zpravidla charakteristický tvar a podélně jí prochází jeden nebo více „žlábků“. O tomto „žlábku“ se často tvrdí, že měl lépe odvádět krev, což je ale novodobý mýtus. Sloužil totiž ke zpevnění čepele v ohybu a k jejímu odlehčení, mečíř jej koval, aby pomocí něj čepel rozšířil do požadovaného tvaru. V pozdějších staletích (zhruba od 15. století) se začaly objevovat čepele se šestiúhelníkovým průřezem bez „žlábku“.\nČepel se ve všech kulturách vyráběla z nejkvalitnější oceli a byla velmi nákladná, ačkoliv zejména v Evropě také existovaly o něco méně kvalitní, zato avšak levnější meče pro hromadnější použití (např. běžné vojsko). Pro lepší meče se používaly čepele zhotovované pouze v několika střediscích. Mečíři si své umění předávali z generace na generaci a technologie před konkurencí tajili. Povolání mečíře bylo velmi ceněné.\nJílec se skládá zpravidla z křížové záštity (u některých mečů nemusí být), rukojeti a hlavice (u některých mečů nemusí být). Všechny části jílce bývaly často nákladně zdobeny. Rozpětí jejich velikosti je také značné, běžně se používaly jílce od velikosti 15 centimetrů až do jílců přesahující metr.\nKřížová záštita tvoří předěl mezi čepelí a rukojetí. Původně krátký a rovný prut byl později delší, různě zdobený a pro zlepšení funkce vytvarovaný. Záštita se během vývoje na koncích ohnula směrem ke hlavici rukojeti a vytvořila takzvanou protizáštitu. Záštita znemožňovala ztrátu kontroly nad rukojetí, ale také chránila ruku před zraněním.\nRukojeť je místo za záštitou určené k držení meče. Bývaly často hodně a draze zdobeny, na jejich výrobu se používaly různé materiály.\nHlavice je zakončení jílce, měla tvar plochého medailonu, ořechu nebo para ořechu. Její primární funkce je vyvažovací. Zdobívaly ji znaky majitele, např. meč sv. Karla Velikého dal Karel IV. ozdobit znaky Římské říše a Českého království.\n1.1 Bronzové meče\n1.1.1 Konstrukce bronzových mečů\n1.3 Keltské a germánské meče\n1.4 Římské meče\n1.5 Vikingské meče a jejich vliv na Evropu (od 6. století do cca roku 1600)\n1.6 Historie meče po roce 1600\n1.7 Historie mečů na území ČR\n2 Výroba mečů\n2.1 Železné meče\n3 Zdobení mečů\n4 Ceny mečů\n4.1 Ceny nejběžnějších sběratelských mečů v ČR\n5 Slavné meče\n6 Dělení mečů\n6.1 Mimoevropské meče\n6.1.1 Japonské meče\n6.1.2 Orientální meče\n6.1.3 Meče z jiných regionů Asie\n6.1.4 Indické meče\n6.1.5 Africké meče\n6.1.6 Ostatní svět\nBronzový meč typu Apa, 17. století př. n. l.\nVývoj meče byl ovlivňován hlavně pokrokem lidstva v technologiích. Vývoj technologie na zpracování kovu, má svůj počátek v Mezopotámii, v období 3500-3000 př. n. l. Tyto zbraně tvarově vycházely z pazourkové dýky. Nejprve se začaly objevovat měděné zbraně, které meč sice připomínaly, ale stále ještě byly pouze dýkou. Prvním z kovů, které lidstvo začalo využívat k výrobě mečů, byl bronz. Objev bronzu s jeho možnostmi odlévání a metalurgickými možnostmi zkvalitnění kovu při použití různých poměrů příměsí znamenal, že se poprvé v historii daly zhotovit silné čepele o délce, při kterých je možno zbraň považovat za meč. Nesloužily jen k ozdobě, jak se i tvrdívalo. Tyto první meče lze považovat za převážně bodnou zbraň a jako takové byly i koncipovány. Typická je pro ně listová čepel a velmi malý jílec. Tvar těchto mečů se pak postupně měnil, jak se do nich vkládal centrální pás kvůli zvýšení kompaktnosti při bodání.\nZa zajímavé lze považovat meče nalezené na řeckém území, které měly oboustranně broušenou čepel (jejich rozměry se pohybovaly mezi 60 a 90 centimetry). Tyto meče se objevily na přelomu třetího a druhého tisíciletí př. n. l. Jejich výrobci byli patrně nájezdníci z jižního Ruska, kteří se usadili na řeckém území. Tento typ meče byl pravděpodobně vyvinut, protože tito nájezdníci přišli s novou bojovou taktikou, která vyžadovala nejen bodání, ale i sekání.\nBronzové meče byly pravděpodobně drahé a byla s nimi spojena celá řada problémů, i přesto však v této době patřily k velmi silným zbraním.\nKonstrukce bronzových mečůEditovat\nPůvodní měděné dýky měly zadní část čepele vloženou do rukojeti a spojenu několika malými nýty. U těchto zbraní nedocházelo k velkému pnutí, neboť sloužily pouze k bodání.\nMeč má všestrannější použití, to však vede k výrazně komplikovanější konstrukci. Tento problém spočívá ve faktu, že s takovýmto mečem lze dělat více pohybů a původní řešení je nedostačující. To vedlo k dalším úpravám, které nakonec dospěly k tomu, že se v trnu vytvořila speciální drážka, do které se zasadil horní konec čepele (rameno), obě části držely pohromadě pomocí silnějších nýtů. Dalším řešením bylo odlévat čepel společně s trnem. Toto řešení mělo několik nevýhod, největší nevýhodou bylo, že bylo nutno vytvořit dřevěné či kostěné držadlo rukojeti. Takové řešení se většinou ukázalo jako nestabilní a držadlo rukojeti se často uvolňovalo. Ideálním řešením by bylo odlévat celou zbraň z jednoho kusu, ale takové odlévání přesahovalo tehdejší technologické metody. [kdy?][zdroj?]\nV Halštatu se začalo využívat železo, ale přestože bylo velmi drahé a vzácné, začalo se při výrobě mečů využívat velmi rychle. Z počátku byly kvalitní bronzové meče kvalitnější než železné, ale s rozvojem kovářství se brzy prosadily výhody železa. V přechodovém období se běžně objevují železné čepele s bronzovými jílci, z toho lze usoudit, že oba typy mečů byly nějakou dobu používány společně. Rozdílnost mezi litím a kováním si vynutila řadu změn v konstrukci mečů.\nS větším využitím železa přišli Chetité, ale ti ho ještě nedokázali promítnout do výroby mečů. Po roce 1200 př. n. l. začali železné meče systematicky využívat Asyřané. Pro Asyřany bylo velkou výhodou, že se v tuto dobu objevila řada nalezišť železa a tak mohli vyzbrojit značný počet bojovníků relativně levně. Jejich vojenské úspěchy vedly k většímu rozšíření železných mečů.\nK největšímu rozvoji ve výrobě mečů došlo mezi 9. a 6. století př. n. l.. Začaly se objevovat meče s délkou přesahující jeden metr. Pravděpodobně touto dobou pronikl meč i do umění a symboliky. V tomto období byly nalezeny základní techniky výroby mečů. Je třeba si uvědomit, že tehdejší ocel byla měkká a meče neměly potřebnou pevnost, dále je třeba zdůraznit, že se často měnil tvar, proporce a vyváženost meče, čímž se sice meče zdokonalovaly, ale znalosti o problémech byly objevovány lokálně. Větší část nálezů mečů z tohoto období pochází z hrobů.\nKeltské a germánské mečeEditovat\nV době laténské zdokonalili Keltové kovářské techniky a proběhla u nich první dělba práce v hutnictví. To jim umožnilo zvýšit jejich produkci a stát se tak, co se výroby mečů týče, supervelmocí. Tyto zbraně byly sice relativně kvalitní, jejich nevýhodou byla značná měkkost, tyto meče se v boji ohýbaly, proto je bylo nutno rovnat, toho využívali Římané. Druhou výraznou nevýhodou bylo, že se po opakovaných úderech nekvalitně přinýtované rukojeti uvolňovaly a na trnu protáčely. Délka keltských mečů se pohybovala v rozmezí 70 a 90 centimetrů. Zajímavostí je, že v tomto období se objevily první výrobní značky, které pravděpodobně nejen sloužily k identifikaci kmene, kterému meč patřil, ale i k identifikaci místa, kde byl vyroben. V tomto období se zcela upustilo od zdobení a meč byl zcela podřízen své funkci jako zbraně. Keltští a germánští válečníci byli pohřbíváni s meči se stočenou čepelí, nejednalo se však o meče speciálně určené do hrobů, ale o běžný meč. Usuzuje se, že meče v hrobech měly bojovníkovi sloužit jako zbraň na onom světě.\nJedním z hlavních zdrojů našich vědomostí o výzbroji z období kolem roku 500 př. n. l. je naleziště železných zbraní ve švýcarském La Tène.\nObrovský zlom v kvalitě a v systému využívání mečů nastal ve starověkém Římě, kde začaly být poprvé v historii vyráběny nejen velmi kvalitní meče, ale začalo být rozlišováno i jejich užití. To umožnilo vyrábět jiné meče pro pěchotu a jiné pro jezdectvo. Římská pěchota využívala meče gladius. Jezdectvo mívalo meče dva, od pasu dolů zavěšenou dlouhou spathu a vodorovně před tělem krátký scramasax k okamžitému použití ve funkci dýky. Takto přizpůsobené meče tvořily z římských vojsk nejlépe vyzbrojené vojenské oddíly své doby. Tyto meče i způsob jejich dělení, výroby a ovládání přijali, prakticky beze změn, Frankové a další Germáni. Jejich používání zůstalo dominantní až do 6. století.\nNepřátelé Říma dokázali navíc využívat i dlouhé meče obouruční, které svoji sílu projevily především v jezdectvu, kdy se jako velmi efektivní osvědčila taktika sekání namísto bodání.\nVikingské meče a jejich vliv na Evropu (od 6. století do cca roku 1600)Editovat\nV 6. století se v Evropě začal prosazovat nový a z hlediska boje přelomový typ meče. S tímto novým pojetím mečů přišli Vikingové. Tyto meče se směrem k hrotu zužovaly, to snížilo hmotnost meče. Čepel byla zakončena obloukovitě zkosenou špicí, proto tyto meče byly převážně sečnou zbraní. Vhodnější tvar a snížená hmotnost (obvykle 1-1,5kg), výrazně usnadnily ovládání meče. Na tomto tvaru se meč víceméně ustálil, čepel pak již měnila pouze délku a mohutnost, ale ke změnám tvaru docházelo zcela výjimečně a zpravidla se takové meče neujaly. Vývoj meče však nadále pokračoval, rozvíjel se jílec, záštita a hlavice. Podle záštity a hlavice lze meče tohoto období rozdělit na 24 – 26 skupin mečů. Pokud hovoříme o tomto období, je třeba si uvědomovat, že výroba meče byla velice drahou záležitostí a prakticky do konce 14. století převažovaly jízdní meče.\nPočátkem 14. století došlo k výraznému zlepšení zbroje, na což nutně musely reagovat i meče, protože na proražení zlepšené zbroje bylo nutno vynaložit více síly, a proto se začaly vyrábět meče, které se někdy používaly oběma rukama. Tyto meče nelze považovat za dvouruční meče, mj. i protože je používala jízda. Souběžně už v této době lze na iluminacích najít u jednoručních mečů i (riskantní) držení s ukazovákem před záštitou umožňující lepší ovládání zbraně, podobně jako u pozdějšího kordu nebo rapíru.\nVe 13. a především v 14. století se čepel meče prodloužila a zúžila, čímž meč dostal charakter bodné zbraně. S delšími meči se objevil nový problém a tím byla vyváženost meče, posun těžiště se vyřešil pomocí hlavice umístěné na jílce. Tato měla ve 13. století nejčastěji tvar paraořechu a v následujícím století převažovala zpravidla hlavice mincového typu. Ve 14. století se bodné a sečné meče od sebe oddělily a každý z mečů vypadal diametrálně jinak, velmi časté bylo, že rytíř sebou vozil oba meče. Z hlediska vývoje je zajímavý i poměrně rychlý vývoj bodných mečů směrem ke kordu. V průběhu 13. století se začal objevovat i bastard, který byl vlastně mečem určeným pro pěší. U těchto mečů vyráběných od konce 13. století hovoříme jako o gotických mečích\nHistorie meče po roce 1600Editovat\nVe 20. století i 21. století se meč a odvozené zbraně používají v různých šermířských kroužcích či jako součást larpů, dále se vyskytuje ve virtuální podobě v mnoha počítačových hrách. I v tomto období si meč (kord, šavle…) podržely svoji symbolickou a někdy i ceremoniální nebo rituální funkci.\nHistorie mečů na území ČREditovat\nTzv. Svatováclavský meč, kdysi používaný k ceremoniálním účelům během korunovace českých králů\nSlovanské kmeny začaly meč používat v 8. století, jednalo se však o ojedinělé použití, podle archeologických nálezů se jednalo o těžké dvousečné meče západního typu. Tyto meče měly záštitu a vícedílnou hlavicí. Není známo, zda tyto meče byly dováženy, nebo zda byly vyráběny na území Velké Moravy. Nálezy z 8. století jsou opravdu ojedinělé.\nV 9. století se meč objevuje častěji, přesto dominantní zbraní zůstává válečná sekera. Meče, které se na území České republiky v 9. století vyskytují, mají záštitu a jejich délka se pohybuje v rozmezí 90 až 105 a šířka mezi 5,5 až 6 centimetry. Jílec těchto mečů má hlavici, která měla vyvažovat meč, tyto meče však zpravidla nebyly dobře vyváženy, protože přestože měly hlavici, byla čepel příliš těžká. Na čepeli se objevuje žlábek a je zakončena ostrým špičatým hrotem. Tyto meče byly vyráběny dnes již téměř zapomenutou technologií svářkový damask, tuto technologii čeští kováři neovládali ani v 10. století, proto jsou tyto meče mimo vší pochybnost dovážené ze západní Evropy. V 10. století se na území ČR objevují i meče vyrobené českými kováři, tyto meče měly horší kvalitu než dovážené meče, ale byly levnější. Tento typ meče byl používán až do 12. století, kdy je zcela nahradil meč vymyšlený na území Čech, který měl záštitu ohnutou směrem k hrotu a jejíž délka přesahovala 20 centimetrů. Tyto románské meče se na území ČR používaly až do konce 14. století ačkoli již od počátku 14. století pronikal do Čech i na Moravu nový dlouhý gotický meč. Zajímavé je, že se ve střední Evropě vůbec neprosadil v západní Evropě běžně používaný krátký meč s ostrou špicí.\nPozdější gotické meče používané na území ČR neměly žádná česká specifika, jednalo se jak o meče dovážené komplet, tak o meče vyráběné zde z dovezené čepele (nejběžnější případ), nebo o meče zcela vyráběné na území ČR.\nZajímavá je i výroba mečů v 19. století, kdy byla vyrobena celá řada replik dvouručních mečů, které sloužily jako výzdoba mnoha domů či sídel. Dále byla vyrobena řada ceremoniálních mečů, určených pro různé spolky atp. Je zajímavé, že ačkoli tyto meče vynikaly v rámci národního obrození, byly ovlivněny německými meči. Tyto meče nebyly zhotovovány jako funkční, ale pouze jako ozdobné.\nStruktura čepele, zleva: čepel s navařeným ostřím, čepel s měkkým jádrem, sendvičová čepel, protodamask, svářkový damask\nŽelezo a ocel pro výrobu mečů se před průmyslovou revolucí získávaly takzvanou přímou metodou, tedy vytavením železné rudy za použití dřevěného uhlí a stálého dmýchání vzduchu. Vzniklá tavenina tzv. koláč byla co do obsahu uhlíku značně nehomogenní, obsahovala velké množství strusky a bylo ji potřeba vyčistit. Proto se štípala na menší kusy, které se následně kovářsky svařily dohromady, vzniklý ingot se znovu rozštípal na menší kusy a ty se opět kovářsky svařily dohromady, což se opakovalo tak dlouho, jak bylo potřeba. Tento postup vytváří charakteristické vrstvy ve struktuře železa, případně oceli a vytvořený materiál se podle něj také nazývá jako svářkové železo. Dnes toto zpracování můžeme vidět na řezu více než sto let starých železných předmětů.\nV této době rozdíl mezi ocelí a železem určovala schopnost kalení. Kalitelný materiál byl obecně považován za ocel, nekalitelný za železo. Svářková ocel se vyráběla zopakováním postupu přímé tavby na již zpracované svářkové železo, čímž vznikl kalitelný materiál - ocel. Obrovská výhoda tavby přímou metodou spočívala v možnosti zpracovávat jakoukoli – i nekvalitní – železnou rudu.\nČepel meče se následně kovala z kombinace železa a oceli, přičemž hlavním kritériem byla ekonomická dostupnost materiálu. První celoocelové homogenní meče se objevují až v druhé polovině 15. století, kdy již ocel nebyla tak vzácná. Z nálezů máme doložené tyto konstrukce:\nČepel s navařeným ostřím\nČepel byla vykována z měkkého železného jádra, na kterém bylo kovářsky navařeno tvrdé ocelové ostří. Tento typ čepele byl vůbec nejoblíbenější do příchodu průmyslové revoluce.\nČepel s měkkým jádrem\nČepel byla vykována z měkkého železného jádra, které bylo následně zakováno do oceli.\nČepel obsahuje ocelové jádro, které je na plochých stranách zesíleno navařenými železnými pásy.\nČepel má jádro vykováno ze svařených železných a ocelových pásů, které jsou víceméně rovné. Na jádře jsou navařeny ocelové břity. Jádro se navíc lehce naleptávalo, aby vystoupila struktura protodamasku.\nJádro je vykováno z damascénské oceli, tj. svařených a mnohokrát překládaných pásů železa a oceli, což vytváří složitější strukturu než u protodamasku. Jádro bylo opět lehce naleptáno kyselinou, aby vystoupila struktura damasku. Tento typ čepelí byl oblíben zejména v závěru starověku a raném středověku, později se od něj upouští, snad protože mechanické vlastnosti byly srovnatelné z konstrukčně jednodušší čepelí s navařeným ostřím.\nU vikinských a franských mečů se setkáváme s hlavicemi a záštitami zdobenými rytím, rýhováním, či taušírováním.\nOd 12. století se postupně objevují velmi zdobené meče, jejichž válečná funkce je v mnoha případech diskutabilní. Přesto se vyskytuje mnoho zdobených funkčních mečů. Rukojeti se zdobily různými typy ornamentů a často se vykládaly vzácnými kovy nebo perlami. Na hlavici se často objevují zákruty a zlacené zdobení. Čepel bývala zdobena zřídka, rytí nemělo zpravidla ozdobný charakter, ale věcný (např. název dílny, erb), občas se lze setkat i s výsekem, zpravidla ve tvaru kříže, který býval osazen zlatě.\nCeny nově vyrobených mečů jsou velice individuální, záleží především na určení, lze se setkat s různými dekorativními meči, které bývají zpravidla kopiemi kopií z 19. století a jejich cena nepřesahuje deset tisíc. Výjimku tvoří repliky dělané na zakázku, kde se ale zpravidla jedná o velmi věrnou repliku konkrétního meče. Ze zahraničních mečů jsou kromě unikátních kusů, které jsou prakticky neprodejné, nejvzácnější japonské meče, které se na trhu prakticky neobjevují a lze sehnat pouze novodobé kopie.\nDalším druhem nyní vyráběných mečů, jsou meče určené pro členy šermířských skupin (historický šerm), či různé larpy atp. Cena takovýchto mečů je určována kvalitou výrobku, ale i zde lze říci, že deset tisíc přesahuje spíše výjimečně.\nCeny nejběžnějších sběratelských mečů v ČREditovat\nMeče jsou předmětem sběratelské činnosti a jako takové jsou podle různých pravidel oceňovány. Cena jednotlivého typu meče odpovídá jeho sběratelské hodnotě.\nNejstaršími, víceméně běžně sehnatelnými typy mečů je celá řada gotických mečů. Cena takovýchto kompletních mečů začíná (údaj z roku 2006) mezi 30 a 40 tisíci Kč. Na tuto cenu se ovšem dostávají pouze meče poškozené, zpravidla velmi zkorodované. U nepoškozených exemplářů bývá cena i několikrát vyšší.\nSběratelsky běžně dostupné jsou zpravidla ceremoniální meče z 19. století, těchto mečů se zachovalo značné množství a lze je relativně běžně koupit ve starožitnictví. Cena takovýchto mečů začíná kolem čtyř tisíc korun a velmi vzácně přesahuje cenu deseti tisíc.\nV České republice lze bez větších problémů sehnat velmi přesné kopie zpravidla dvouručních mečů z 19. století, které sloužily jako výzdoba domů. Tyto meče byly vyráběny jako nefunkční kopie a mají pouze dekorativní funkci, tzn. nejsou z dostatečně kvalitních materiálů a jejich provedení neodpovídá tomu, že by měly být používány. Jejich cena je velmi relativní, protože pro laika jsou nerozeznatelné od pravých mečů, jejichž cena je velmi vysoká (cena mnoha exemplářů několikrát přesahuje sto tisíc). Problémem těchto kopií je, že jsou často prodávány jako pravé meče a dosahují až cen několika desítek tisíc korun, jejich reálná cena však výjimečně přesahuje deset tisíc korun.\nNejvzácnějšími, ještě relativně sehnatelnými meči jsou meče řádu německých rytířů z 19. století. Cena kompletního nepoškozeného meče s pochvou se v roce 2006 pohybuje od 50 tisíc Kč.\nOstatní typy mečů lze koupit prakticky jen v dražbě a jejich ceny jsou vysoce individuální. Problémem z hlediska České republiky je snaha prodat tyto vzácné exempláře mimo území ČR.\nPředevším v raném středověku byl meč považován za majetek a pro rytíře byl velmi cenný, a proto býval knězem vysvěcen - zasvěcen patronovi rytířů, nebo mu jméno dali sami rytíři. V literatuře se objevují jednak skutečné meče, jejichž činy se zveličily, a dále smyšlené meče mytických postav, které neexistovaly. Tyto obojí meče se staly legendami pro posílení bojového odhodlání vojáků. Legendární meče vystupují v písních o hrdinských činech (chansons des gestes), eposech, které se v evropské literatuře objevují zhruba od 12. století. Velkou popularitu měl rytířský román již na přelomu 13. a 14. století (například na dvoře Jana Lucemburského) a v 15. století.\nAlmace, Almice, meč Jana Turpina\nAndúril, smyšlený meč z trilogie Pán Prstenů, který používá Aragorn\nAnglachel, Gurthang - černý meč, meč Túrina Turambara\nBalmung, meč Siegfrieda (Píseň o Nibelunzích)\nCourechouse, meč krále Bana\nCuretana, meč Odiera (Hoger)\nDurandal, meč Rolanda (Píseň o Rolandovi)\nDyrnywyn, meč Haela (Rhyderch)\nEckesachs, meč Dietricha z Bernu (Píseň o Nibelunzích)\nEyelander, meč Tavishe DeGroota ze hry Team Fortress 2\nFlamberg, meč Renoulda de Monteban; nebo označení dvouručních mečů\nGlamdring, meč krále Gondolinu\nHalteclere, meč Oliviera (Píseň o Rolandovi)\nHonoree, meč z artušovských legend, jeho účel i vlastnictví je poněkud složité\nHruting, Beowulfův meč\nChastiefol, meč krále Artuše\nJoyeuse, francouzský královský obřadní meč\nMarmyadose, meč krále Artuše\nMeč grálu, meč z artušovských legend,\nMeč Karla Velikého, obřadní meč, jeden z dochovaných mečů z období raného středověku\nMeč s podivným pásem, meč vlastnil David a později Šalamoun\nMeč Přemysla Otakara II., údajně jej vlastnil Přemysl Otakar II., má čepel pokrytou rytými značkami; Habsburkové jej používali jako obřadní meč; ve sbírce Muzea narodoweho ve Vratislavi\nMeč svatého Mauricia, meč se používal při korunovaci římských císařů\nMeč velmistra Řádu Křižovníků s červenou hvězdou, s devisou kardinála Arnošta Harracha – dosud v majetku řádu v Praze.\nMurgleis, meč Gueleuna (Píseň o Rolandovi)\nSvatoštěpánský meč, údajný meč svatého Štěpána\nSvatováclavský meč, meč svatého Václava, podle posledních metalografických analýz čepel pochází z 10. století a může být autentická\nSequence, mytický meč krále Artuše\nSzczerbiec, korunovační meč polských králů\nTizon, meč El Cida\nTyrving, Angantyrsův meč\nZerwikaptur, meč z románu Henryka Sienkiewicze Ohněm a mečem\nV současné době se legendární meče objevují v řadě počítačových her, nebo v fantasy literatuře, pohádkách či filmech, ale zpravidla se jedná o legendu pouze v rámci jedné hry, knihy či filmu. Nejznámější se staly světelné meče z Hvězdných válek či Aragornův (Elendilův) meč Narsil z Pána prstenů.\nRozdělení velmi široké skupiny zbraní je obtížné, každá má určitá specifika. Základní kritéria:\npodle data vzniku\npodle způsobu užití (bojový, cvičný, exekutivní/popravčí, symbolický)\npodle typu, tvaru, technologie\nV Evropě se většinou prezentují evropské typy mečů a ostatní typy jsou vymezovány oblastí vzniku (např. japonské meče). V tomto hesle je pojednáno hlavně o rozdělení evropských mečů.\nSymbolické významy meče: 1) náboženský 2) vlastenecký (např. Meč českého patrona sv. Václava dodává sílu celému českému vojsku) 3) ceremoniální: slouží panovníkovi nebo velmistrovi řádu k pasování rytířů; 4) ve funkci kříže: rytíři se před bojem modlí k meči zabodnutému do země. Rytířský Řád sv. Jakuba od meče (Mečový řád) byl hlavním aktérem reconquisty na Iberském poloostrově; 5) jiné: např. artistické (polykání meče) či zábavné (mečový tanec).\nMimo území Evropy měl meč stejnou primární funkci zbraně, mohl se lišit v bojových technikách a v symbolickém využití. Vývoj, výroba a tvarování mečů se vyvíjely odlišně. Nelze je posuzovat týmiž měřítky jako meče evropské.\nPodrobnější informace naleznete v článku Japonské meče.\nKromě Evropy se meč a úcta k němu nejvíce rozvinula v Japonsku, kde byla v některých ohledech meči prokazována větší úcta než v evropských zemích. Zde měl meč mnoho symbolických významů a postupně vznikla velmi složitá pravidla nejen jak s mečem zacházet, ale i jak se meč nosí, udržuje, prohlíží či jak a kde má být doma umístěn.\nMeč byl v Japonsku odznakem válečníka – samuraje a jen on ho měl právo nosit. Tradice samurajů se v Japonsku udržela až do roku 1877, kdy zákonem došlo k rozpuštění samurajů jako kasty a bylo zakázáno nosit meč. I v Japonsku jsou meče rozděleny podle základních období japonských dějin a zrovna tak jako v Evropě bylo s každou epochou spojeno více typů mečů, které měly společné rysy.\nJaponské meče mají velmi často jména, která mají nějakou vazbu ke své historii, tzn. k nějakému slavnému válečníkovi, který ho používal, či bitvě, ve které byl meč používán, nebo dokonce i k osobě, která jím byla zabita. Pokud je meč pojmenován po určité osobě, je to výraz obrovské úcty a pocty k danému člověku.\nMeč je zařazen mezi tři japonské insignie.\nČasto se objevuje názor že japonské meče (např. katana) byly mnohem kvalitnější než meče evropské. Evropské meče byly často na nižší úrovni než japonské. Ale to protože se v Evropě více vyrábělo levněji pro řadové vojsko. Drahé meče rytířů byly kovány ovšem mnohem precizněji, v některých případech i podobnými technikami jako meče japonské (překládání oceli). Evropská ocel navíc byla mnohem kvalitnější a to hlavně z důvodu nedostatku kvalitní železné rudy v Japonsku. Podobně tak co se týče bojového umění, tedy zacházení s mečem, evropský šerm je velice odlišný od šermu japonského. Japonský šerm se soustřeďuje hlavně na přesnost, sílu a rychlost jednotlivých seků. Evropský šerm díky dvojímu ostří skýtá více možností co se týče úhlů a počtu typů seků. Navíc přímá čepel je výhodnější k bodání. Každý byl ovšem přizpůsoben daným podmínkám a určení, jež byly v Evropě a Japonsku (či dalších zemích) odlišné. Důležité je také si uvědomit, že katana nebyla pro samuraje na bitevním poli primární zbraní. Tou bylo nejčastěji kopí yari. Katana v tomto případě byla sekundární. Hojně se ovšem využívala k osobní obraně mimo bitevní pole. To je i jeden z důvodů, proč je její čepel výrazně kratší. Tedy aby se mohla rychleji tasit. Kolem rychlého tasení tak vznikla celá forma japonského šermu zvaná iaijutsu.\nOrient používal hlavně zahnuté meče, jako například arabský scimitar, perský shamshir, turecký yatagan a další. Předislámské íránské meče bývaly zřejmě rovné. Zahnuté čepele se v Asii začaly používat pravděpodobně pod vlivem turko-mongolských šavlí. Vývoj zde však neprobíhal tak jako v Evropě a zbraně zůstávaly dlouho v nezměněné nebo jen mírně změněné podobě, což velmi znesnadňuje datování takovýchto mečů.\nKadara, perská pěchota\nMeče z jiných regionů AsieEditovat\nV Asii se meč nestal tak populární zbraní, přesto existuje značné množství typů. Jednotlivé typy se neodlišují podle doby vzniku, ale podle tvaru, neboť zde docházelo ke vzniku z evropského pohledu pro meč netradičních tvarů.\nDhar, Barma, Thajsko\nKampilan, Malajsie, především domorodci na Borneu\nMandau, Malajsie, Dajákové\nMotýlí meče, původ v jižní Číně\nPro indické meče je typické, že mají kovový jílec a jsou zpravidla vyrobeny z jednoho kusu. Ačkoli i v Indii vzniklo mnoho tvarů mečů, lze říci, že jednotlivě typy se v čase téměř neměnily a přesnější datace jednotlivých kusů je téměř nemožná. Velmi časté je zkombinování meče s dýkou nebo s obrněnou rukavicí.\nKastane, Srí Lanka\nPro Afriku je meč až na výjimky velmi netypickou zbraní a jednotlivé meče se vyskytují velmi vzácně. Většina dochovaných afrických mečů pochází z přelomu 19. a 20. století.\nChopeš, Egypt, symbol moci faraa\nKaskara, oblast celé Sahary, především pak Súdánu\nŠotel, Etiopie, netradiční meč tvarem podobný kose\nTao, nebo Dao, čínská šavle\nMakana, Maquahuitl, Střední a Jižní Amerika, mečům podobné dřevěné či obsidiánové zbraně původních obyvatel\n↑ https://sciencemag.cz/bronzovymi-meci-se-skutecne-bojovalo/ - Bronzovými meči se skutečně bojovalo\n↑ viz například archeologický nález spathy a scramasaxu v hrobě germánského knížete z Cézav -Blučiny z 5. století, pravděpodobně z kmene Gepidů: Karel TIHELKA: Cézavy u Blučiny ve světle archeologických výzkumů a nálezů, Brno 1957\n↑ Dalimilova kronika, iluminace,\n↑ Dana STEHLÍKOVÁ:Pokladnice Řádu křižovníků s červenou hvězdou. Praha 1993\nEvženie Šnajdrová: Arma ofensiva et defensiva: historické zbraně a zbroj ze sbírky Národního muzea. NM Praha 2014\nEduard Wagner: Zbraně sečné a bodné. Aventinum Praha 2004, angl. vydání: Swords and daggers.\nEduard Wagner – Zoroslava Drobná – Jan Durdík: Kroje, zbroj a zbraně doby předhusitské a husitské (1350-1450), (z obrazových pramenů sebral a nakreslil Eduard Wagner; Textem doprovodili Zoroslava Drobná a Jan Durdík). Praha 1956\nEduard Wagner – Zoroslava Drobná – Jan Durdík upravené vydání anglicky:Medieval Costume, Armour and Weapons (Dover Fashion and Costumes). New York 2004\nObrázky, zvuky či videa k tématu meč na Wikimedia Commons\nSlovníkové heslo meč ve Wikislovníku\nMeč ve Vlastenském slovníku historickém ve Wikizdrojích\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Meč&oldid=20650772“\nNaposledy editováno 18. 11. 2021 v 20:06


Denní souhrn zpráv - 19-02-2007 19:50 | Radio Prague International\nPolicie zrušila bezpečnostní opatření na ruzyňském letišti\nKalous: Mimosoudní dohoda s majiteli domů už zřejmě není možná\nPolicie dnes odvolala zvýšená bezpečnostní opatření na pražském ruzyňském letišti. Zavedla je v polovině minulého týdne, kdy dostala varování senzibilky, že na letišti hrozí teroristický útok. Informaci o nebezpečí přijala policie ve středu a okamžitě přistoupila k velmi přísným opatřením. Ještě v noci na čtvrtek je ale zmírnila, protože varování přišlo od ženy, která se označila za senzibilku. Její věrohodnost však podle policie zvyšovala skutečnost, že nevystupovala anonymně a poskytla velmi konkrétní informace o strojích, které se mají stát cílem útoku.\nLídr opoziční ČSSD Jiří Paroubek prohlásil, že nasazení desítek policistů na letišti na základě podnětu "jakési vědmy" svědčí o naprosté nekompetentnosti ministra vnitra, který za podobné výstřelky plně odpovídá. Langra vyzval k odstoupení.\nPřípadné mimosoudní vyrovnání majitelů domů s Českou republikou v jejich sporu o náhradu škody kvůli deregulaci nájmů zřejmě již není možné. V pořadu České televize Otázky Václava Moravce to připustil náměstek ministra pro místní rozvoj Miroslav Kalous. Mimosoudní vyrovnání bylo možností, jak předejít soudnímu sporu u Evropského soudu pro lidská práva ve Štrasburku. Část majitelů domů ale v mimosoudním vyrovnání požaduje 50 miliard korun, což ministerstvo odmítá. Potíž je podle Kalouse v tom, že dodnes majitelé domů nepředložili nějakou reálnou metodiku, jak k sumě 50 miliard dospěli. Také z tohoto důvodu v lednu vznikla pracovní skupina, složená ze zástupců ministerstva spravedlnosti, poslanců a senátorů, která by podle Kalouse měla najít vlastní metodiku, jak případnou sumu určit. Právnička Klára Veselá-Samková, která zastupuje více než 4500 majitelů domů, uvedla, požadavky zastupovaných majitelů domů mají dvě části, finanční a legislativní, návrhy na změny v zákonech předali již v září. "Dodnes nemáme konkrétní odpověď a pokud jsem měla možnost se seznámit s novým zněním návrhu občanského zákoníku, tam tyto návrhy, na kterých jsme se shodli, zakotveny nejsou," uvedla Veselá-Samková. S tím Kalous nesouhlasí a podle něj jsou připomínky a návrhy v navrhované novele občanského zákoníku zahrnuty. Dodal, že novou právní úpravu je nutné přijmout co nejdříve, neboť tím se výrazně vylepší pozice ČR před štrasburským soudem a novela by se podle něj stala jedním z argumentů, proč by mohla ČR uspět.\nČT: Podle průzkumu třetina řidičů kamionů objíždí placené úseky\nTřetina řidičů kamionů přiznává, že kvůli mýtnému aspoň jednou objela část placeného úseku po vedlejší silnici. Uvedla to Česká televize s tím, že údaj vyplývá z anonymního průzkumu mezi řidiči. Podle ČT se objíždění týká především obchvatů měst, jako příklad uvedla Plzeň. Plzeňský kraj podle ČT žádal výjimku, kterou ale nedostal, a kamiony tak nyní platí i za jízdu přes obchvat. Někteří řidiči proto raději volí levnější cestu přes město. "Řidiči zmiňovali, že při objetí tohoto obchvatu po vedlejší silnici ušetří sto korun," uvedl v ČT zástupce agentury inPuncto Stanislav Papež. Podle televize se placeným úsekům vyhýbají zejména řidiči z východoevropských zemí.\nAmerická protiraketová základna, evropská ústava, postavení polské menšiny v Česku či vztahy s Německem jsou otázky, které se mohou objevit na pořadu pondělní a úterní návštěvy českého premiéra Mirka Topolánka v Polsku. Praha i Varšava dostaly nedávno nabídku na umístění části amerického protiraketového deštníku. V Česku by si Washington přál umístit vyhledávací radar, v Polsku sila s desítkou protiraketových střel. Topolánek i jeho polský protějšek Jaroslaw Kaczynski již dali najevo, že s americkým plánem v zásadě souhlasí, oba však musí přesvědčit i vlastní koaliční partnery. Oba premiéři zřejmě posoudí, zda by bylo vhodné koordinovat postup vyjednávacích týmů vůči Američanům. České a polské vedení spojuje i poněkud skeptický přístup k snahám německého předsednictví Evropské unie znovuoživit ústavní smlouvu, kterou v referendech zavrhli Francouzi a Nizozemci. Minulý měsíc se ve Varšavě český prezident Václav Klaus shodl se svým protějškem Lechem Kaczynským na tom, že situaci okolo euroústavy netřeba rychle řešit. Topolánka bude na cestě do Varšavy doprovázet mimo jiné vicepremiér a ministr pro místní rozvoj Jiří Čunek (KDU-ČSL). Ten se setká i s polskou ministryní regionálního rozvoje Gražynou Gesickou, s níž bude jednat o regionální politice a problematice strukturálních fondů.\nPivovarské muzeum v Plzni vystavuje básnické pivní kaligramy\nNeobvyklou výstavu Pivní kaligramy a ty druhé experimentálního básníka, výtvarníka a performera Miroslava Koupila nabízí plzeňské Pivovarské muzeum. Kaligramy jsou vlastně krátké básně, jejichž text je výtvarně upraven do obrazce. Některé z nich jak literárně, tak i výtvarně připomínají vztah k pivu. Koupil ve svých kaligramech navazuje na Guillauma Apollinaira, Vítězslava Nezvala nebo Jiřího Koláře. Jako středoškolský učitel češtiny, šéf studentského divadelního souboru a člen obce spisovatelů nemá ke hře se slovy a vtipnému glosování životní reality daleko. Koupil vydal devět básnických sbírek a uspořádal řadu výstav. Pivní kaligramy a ty druhé jsou v Pivovarském muzeu přístupné veřejnosti do 27. dubna.\nDlouhý s Víznerem obhájili deblový titul v Brazílii\nTýden po neúspěšné čtyřhře v Davisově poháru s favorizovanými bratry Bryanovými získali Lukáš Dlouhý a Pavel Vízner titul na turnaji ATP v Brazílii. Ve městě Costa do Sauipe obhájili loňské prvenství, když ve finále vyhráli nad Španěly Albertem Montaňesem a Rubenem Ramirezem-Hidalgem 6:2 a 7:6.\nJe zataženo až oblačno, místy, hlavně na severu mrholení nebo slabý déšť, ve vyšších polohách slabé sněžení nebo mrznoucí srážky. Nejvyšší teploty 2 až 6 stupňů Celsia, na horách kolem 0.


Použití hnojiv Silvamix® | Zahradnictví\n25. 8. 2010 / 08:28\nPoužití hnojiv Silvamix®\nSilvamix® je řada speciálních plných pomalu rozpustných hnojiv s vysokým obsahem živin. Působí pozvolně díky obsahu močovino-formaldehydového kondenzátu (ureaformu) a fosforečnanů draselno-hořečnatých, tedy sloučenin, které jsou ve vodě málo rozpustné. Tento druh hnojiva je označován i termínem hnojiva s pozvolným uvolňováním (překlad anglického výrazu Slow Release Fertilizer) a používá se zkratka SRF.\nHnojiva Silvamix® jsou určená především pro základní hnojení a přihnojování dřevin, případně květin ve volné půdě, jsou vhodná i pro rostliny v nádobách. Pro snadnou aplikaci a dávkování jsou dodávány ve formě tablet o hmotnosti 10, případně 5 gramů, vyrábějí se i v práškové formě.\nSortiment hnojiv Silvamix®\nKompletní sortiment hnojiv Silvamix® (www.silvamix.com) tvoří 22 formulací, které se liší obsahem a poměrem hlavních živin N, P, K a Mg (obsah deklarován jako N-P2O5-K2O-MgO), podílem dusíku ve formě ureaformu na celkovém obsahu (číslo v názvu hnojiva), případně obsahem stopových živin (označení TE, zkratka anglického termínu trace elements). Například universální hnojivo Silvamix® Forte s obsahem živin 17,5-17,5-10-9, které je určeno pro balkónové květiny, růže, rododendrony, lesní a okrasné dřeviny i ovocné stromy, se vyrábí ve třech formulacích Silvamix® Forte 30, Silvamix® Forte 30-TE a Silvamix® Forte 60. Rovněž hnojivo Silvagen® se zvýšeným obsahem dusíku (24-5-10-3,5), které je určeno pro jehličnany, živé ploty a pokojové rostliny okrasné listem se dodává ve třech formulacích Silvagen® 40, 40-TE a 80.\nObsah živin v jednotlivých typech hnojiv je odvozen od nároků pěstovaných rostlin a zásoby živin v půdě. Například Silvamix® C (11-17-8-7) je určen pro ovocné stromy a lesní porosty pěstované na půdách vyšším obsahem draslíku, Silvamix® J (5,5-5,5-20-7) pro lesní porosty na půdách s deficitem draslíku a Silvamix® MG (10-13-6,5-16) pro lesní porosty na kyselých půdách nebo půdách s deficitem hořčíku. Zvýšený obsah fosforu a draslíku má Silvamix® W (10-13-16-14,5) určený pro ovocné keře.\nAplikace do volné půdy\nVhodná je aplikace tablet při jarní výsadbě sazenic. Výrobce doporučuje aplikovat po obvodu kořenového systému rostliny čtyři desetigramové tablety. Tento způsob se osvědčil i v pokusech VÚKOZ s mulčovanými výsadbami dřevin (ve sponu 1,5×1 m) i s výsadbami dřevin na výsypkách (ve sponu 2×1,5 m), kde byl použit Silvamix® Forte 60. V přepočtu na ha se dodalo 47 kg N, 20 kg P a 22 kg K, resp. poloviční množství živin na výsypkách.\nStarší dřeviny se rovněž přihnojují v jarním období, dávka je odvislá od velikosti kořenového systému přihnojované dřeviny, kterou odhadujeme podle průměru koruny. Např. ke dřevině s průměrem koruny 1,5 m (7 m2) se osvědčilo zapravit do půdy po obvodu koruny 20 desetigramových tablet. Při použití hnojiva Silvamix® Forte 60 se pak dodá (v g/10 m2 , resp. kg/ha) 47 N, 22 P a 23 K.\nPři použití rozpustných NPK hnojiv se pro zabezpečení intenzivního růstu okrasných dřevin doporučuje, podle nároků dřevin na dusík a podle obsahu živin v půdě, dodat v g/10 m2 (kg/ha) 60–120 N, 15–40 P a 50–130 K ve 2–3 dílčích dávkách v období jaro–léto. Dávky živin, především dusíku a draslíku, dodané hnojivy Silvamix® mohou být v přepočtu na pěstební plochu nižší než u rozpustných hnojiv. Je to dáno jejich nižší rozpustností, ale i cíleným dávkováním přímo ke kořenovému systému. Používání tabletových hnojiv s dlouhodobým účinkem má řadu výhod, sníží se ztráty živin vyplavováním, je možné použít jednorázově vyšší dávku hnojiva, kdy se celková dávka potřebných živin aplikuje na počátku vegetace.\nVýrobce deklaruje účinnost hnojiv Silvamix® 6 až 12 měsíců. Uvolňování živin z těchto hnojiv ovlivňuje více faktorů, především vlhkost, teplota, biologická aktivita i hodnota pH půdy nebo substrátu. Vzhledem k nižšímu uvolňování živin v zimním období jsou rostliny, především v případě hnojiv s vyšším podílem dusíku ve formě ureaformu (60 až 80 %), zásobeny živinami i v druhém vegetačním období po aplikaci.\nText a foto Ing. Martin Dubský, Ph.D., VÚKOZ, v. v. i., Průhonice


Překupníci zlevnili, finále stojí 7 tisíc\nŠmelináři, kteří počítali s tím, že vyšroubují ceny vstupenek na finále do závratných výšek, mění plány. Ještě před dvěma dny se lístek na zápas Česko - USA prodával na černém trhu většinou za šest tisíc korun. Výjimečně se objevily až za 12 tisíc.\nPřekupníci odhadují, že by vstupenky na finále, kdyby Česko postoupilo, stály více než desetinásobek oficiální ceny. Ta se pohybuje mezi osmnácti sty až třemi a půl tisíci korunami. Teď se finálové lístky dají u stanice metra před Sazka Arenou sehnat zhruba za sedm tisíc korun, což je poloviční částka, než šmelináři původně plánovali. <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nProč se tolik vstupenek dostalo na černý trh, když oficiálně si směl každý koupit nejvíce pět lístků, Sazka neví. „Zřejmě nahnali k pokladnám své známé,“ řekl její mluvčí Zdeněk Zikmund. Skupinky šmelinářů nechtějí o původu vstupenek vůbec mluvit.


Ročenka Unie vydavatelů 2010\nO UNII VYDAVATELŮ\nPOROVNÁNÍ DENÍKŮ A ČASOPISŮ\nČTENOST TISKU - MEDIA PROJEKT\ndeníky po krajích\nčasopisy - počítačových her\nPODÍLY NA TRHU VYDAVATELŮ\nODHADY ČTENOSTI TISKU – MEDIA PROJEKT\nVýzkum odhadu ctenosti tisku Media projekt (MP) je na ceském tiskovém trhu dlouhodobe zavedeným „one currency výzkumem“ zjištujícím sledovanost tiskových titulu v populaci ve veku 12 – 79 let. Výsledky tohoto výzkumu se používají pri mediálním plánování kampaní pro tisková média.\nOd 1. ledna 2006 se dotazuje CAPI metodou (dotazování pomocí notebooku) a od tohoto data výzkum sleduje pouze tiskové tituly. Výzkum využívá vícestupnový stratifikovaný náhodný výber a dotazování probíhá „face to face“ metodou. Pro identifikaci titulu se krome psaných názvu používají i jejich barevná loga. Tituly a jejich loga jsou zobrazovány ctyri na obrazovce a respondent se povinne vyjadruje ke každému titulu zda jej cetl. CAPI metoda navíc v dotazovací situaci u casopisu respondentovi zobrazuje tituly v poradí které je individuální na základe jeho veku pohlaví vzdelání a dalších identifikací. U všech casopisu se používá jednotná casová škála.\nNa základe výsledku pilotního šetrení metodických zmen které probehlo v období srpen zárí a ríjen 2009 byly zavedeny od 1. 1. 2010 významné zmeny v metodice národního výzkumu sledovanosti tiskových médií Media projekt. Jedná se o následující zmeny:\n1) posílení víceclenných domácností ve výberu\n2) zkvalitnení regionální struktury prostrednictvím tzv. dynamického výberového plánu\n3) zlepšení individualizace poradí dotazovaných titulu u casopisu podle sociodemografického profilu respondenta\n4) úprava individualizace dotazování na príjem osoby nebo rodiny respondenta které vytvárí predpoklad pro vetší ochotu respondentu odpovídat na dotaz.\nCílem zavedení metodických zmen je významné zvýšení kvality dat a snížení míry jejich potrebného prevažování tzn. vetší kvality a hodnovernosti dat. Zmeny také vytvorily predpoklad pro stabilizaci dat za podmínky snížení rozsahu výberového vzorku o 1/6 ze stávajících 30 000 na 25 000 respondentu (od 1. 1. 2010). V souvislosti s tím se zmenilo kritérium zverejnení výsledku výzkumu. Zverejneny budou výsledky titulu které dosáhly hranice ctenosti na vydání 24 000 ctenáru. Metodologickým garantem výzkumu zustává Sociologický ústav CSAV.\nVýzkum poskytuje nejen nepreberné množství informací o jednotlivých titulech a jejich ctenárích vypovídá však i o obecné povaze tisku a jeho specifikách. Data za rok 2009 nám z tohoto pohledu umožnují dozvedet se o tisku radu podstatných informací.\nTisk – mediatyp s nejvetším dosahem\nCelkový dosah tiskových médií je vyšší než dosah televizí. Celkový dosah deníku vcetne jejich suplementu na jedno vydání je 70 % populace. Ješte vyšší je celkový dosah casopisu který ciní 79 % populace. Proti tomu celkový dosah všech televizních programu od terestriálních po kabelové a satelitní programy je v dobe nejvyšší sledovanosti 71 % populace. Dosah rozhlasu v dobe nejvyšší poslechovosti neprekracuje ani 1/3 populace.\nTisk – mediatyp pro mladé s úspešné\nRozdíly mezi dosahem tisku a televize se výrazne liší v jednotlivých vekových skupinách. Zatímco u mladých osob do 29 let je s prevahou nejvyšší dosah casopisu u vekové skupiny 30-59 let mají nejvyšší dosah casopisy následované deníky s prílohami a televizemi. Jediná veková skupina ve které má televize vyšší dosah je skupina osob ve veku 60-79 let i když i zde je celkový dosah tisku vyšší.\nRozdíly v dosahu tisku a televize jsou ješte výraznejší v cílových skupinách úspešných a aktivních osob. Pro srovnání jsme vybrali skupiny osob s VŠ vzdelání podnikatelu a vedoucích pracovníku a osob z domácností s cistým mesícním príjmem nad 40 000 Kc.\nZ údaju vyplývá že dosah tiskových médií je mezi úspešnými osobami znatelne vyšší než dosah televize.\nTisk – jediný klasický mediatyp s opakovaným efektem Tisková média jsou jediný klasický mediatyp kdy uverejnení jednoho inzertního sdelení muže cílovou osobu zasáhnout opakovane. Zatímco spot v televizi ci rádiu zazní a nelze se k nemu vrátit inzerát v tisku muže být zaznamenán vícekrát podle toho kolikrát ctenár vezme titul do ruky. V rámci Media Projektu byla zjištována i informace kolikrát za období „cerstvosti“ titulu tj. za dobu odpovídající periode vydání se ctenár k titulu vrátí. Ukazuje se že s rostoucí délkou periody vydání výrazne roste efekt násobného kontaktu. Zatímco u titulu s týdenní periodicitou se ctenár k titulu v rámci periody vydání vrátí 2x u titulu s periodicitou ctvrtletní je to až 7x. Tímto efektem roste úcinnost tisku jako mediatypu.\nKomentár k tabulkám a grafum V tabulkách a grafech v této kapitole zverejnujeme výsledky z výzkumu Media projekt za celý rok 2009 a jejich srovnání s roky 2008 2007 a 2006. Odhad ctenosti je vztažen na poslední vydání titulu. Mezirocní zmena odhadu ctenosti v procentech je vypoctena jako rozdíl mezi obema obdobími který je vztažený k roku 2008. Údaj CPT zobrazuje cenu za kterou titul osloví 1 000 ctenáru ve veku 12 – 79 let. Je vypocten z prumerné ceny inzerce za celostranu v roce 2009 za základ je brána cena za plne barevnou stranu. V tabulkách jsou zarazeny pouze tituly clenu Unie vydavatelu. V prípade že titul nebyl v roce 2009 sledován ve všech ctvrtletích nebo nedosáhl v projekci požadované hranice 20 000 ctenáru není v tabulkách zarazen.\nvydavatel celkem deníky suplementy časopisy\nv tis. % v tis. % v tis. % v tis. %\nRingier ČR 3 686 41,5 1 755 19,8 2 238 25,2 2 091 23,5\nBauer Media 3 241 36,5 3 241 36,5\nVltava-Labe-Press (vč. Astrosat ) 2 991 33,7 1 005 11,3 1 955 22,0 906 10,2\nBurda Praha 1 925 21,7 1 925 21,7\nMafra 1 877 21,1 1 155 13,0 1 660 18,7\nSanoma Magazines Praha (vč. HomeDeco SMP) 1 681 18,9 1 681 18,9\nMladá Fronta 915 10,3 57 0,6 868 9,8\nBorgis 852 9,6 450 5,1 773 8,7\nRF hobby 821 9,2 821 9,2\nHachette Filipacchi 2000 597 6,7 597 6,7\nAxel Springer Praha 513 5,8 513 5,8\nReader‘s Digest Výběr 466 5,3 466 5,3\nEconomia (vč. Respekt Publishing) 444 5,0 201 2,3 227 2,6 211 2,4\nBusiness Media CZ 378 4,3 378 4,3\nMediacop 337 3,8 337 3,8\nCpress Media 258 2,9 258 2,9\nMotor - Presse Bohemia 252 2,8 252 2,8\nJIK - 05 192 2,2 192 2,2\nCzech Press Group 100 1,1 100 1,1\nEgmont ČR 100 1,1 100 1,1\nEuronews 75 0,8 78 0,8\nAffinity Media 57 0,6 57 0,6\nIDG Czech 55 0,6 55 0,6\nKovohutě Příbram 46 0,5 46 0,5\nStanford 36 0,4 36 0,4\nTrade & Leisure Publications 33 0,4 33 0,4\nAtemi 31 0,4 31 0,4\nNečlenové Unie vydavatelů 2 224 25,0 2 224 25,0\nUnie vydavatelů, Na Poříčí 30 110 00 Praha 1, tel.: 221 733 427, 221 733 527


Pip Studio polštářek Melody 22x70cm, barevný | Pip Stylově.cz\nPip Studio polštářek Melody 22x70cm, barevný\nPolštář ve tvaru válce v perkálovém povlaku Melody\nPolštář ve tvaru dlouhého válce zasíláme s výplní. Povlak k bavlněného perkálu, na okrajích na stažení stužkou. Melody je design, který zve slunce k v... celý popis\nPolštář ve tvaru dlouhého válce zasíláme s výplní. Povlak k bavlněného perkálu, na okrajích na stažení stužkou. Melody je design, který zve slunce k vám domů.\nDokonale ladí s povlečením Melody.


Naše PRO-BIO: Ekologičtí zemědělci chtějí rovný přístup – na welfare požadují stejnou podporu jako jejich konvenční kolegové\n1 Návrh nařízení vlády, kterým se mění nařízení vlády č. 74/2015 Sb., o podmínkách poskytování dotací na opatření dobré životní podmínky zvířat\nEkologicky chovaná zvířata jsou vyloučena s odůvodněním, že zvýšené standardy jsou pro ně povinné. Toto není pravda u § 10 – Podopatření zlepšení stájového prostředí v chovu dojnic (nastýlání slámou s alkalizací vápencem, regulace nežádoucího hmyzu apod.)\nPodpora welfare zvířat je v konvenci směřována do dvou sektorů živočišné výroby – na chov skotu a chov prasat. Rozšíření pastevního výkrmu prasat by přispělo ke zvýšení produkce českého biovepřového, kterého je na trhu dlouhodobě nedostatek. V tuto chvíli je patrné, že ani stát nechce produkci vepřového v EZ podpořit.\nV současné době je maximální welfare díky chovu výhradně na pastvinách pouze pro menší část zvířat chovaných v EZ. Na pastvinách žije 16 % skotu, 45 % ovcí, 37 % koz a 20 % koní z českých ekochovů.\nPočet zvířat chovaných na ekofarmách v letech 2013 a 2014\nPočet všech zvířat (kusy)\nMeziroční změna 2014/2013 (%)\nPřežvýkavci a koně\nBlogger 28. září 2017 21:50


For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) On-Line Knihy Zdarma Ke Stažení\nNázev knihy : For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics)\nDatum vydání: 06.08.1968\nHodnocení knih: 4.6 z 5 (155 hlasů)\nPopis "For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) "\nZastavit Unavený v hledat on-line kdy to / Get ke Stažení elektronické knihy na okraj For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) , můžete najít všechny můžete. O zdroje najít to E-book For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) , a E-knihy souborům různé generos o fantasy spolu s výzkum společnosti může a rád Vyprávění. Řídit svůj čas, budete muset počkat Určit, co nutné v seznam spojený s příručky. výhody naše elektronické sbírka:\nzdroj informací opravdu pozoruhodné není nedostatek spojený s reklama a Marketing, Ti může studovat do kniha For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) tiše.\nPo ke Stažení, ní elektronické knihy For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) většinou přepsat jeho oblíbené všechno doc, rtf, epub, dokument, fb2, vidět mobi strukturu si jen číst tato na cestu, spolu s asi pass monotónnost zájezd.\nschopnosti ke stažení příručky zcela zdarma, není důvod platit přístupu knihy.\nNa rozdíl od žádné Standardní katalog, elektrický knihovna je to start po celý den, Návštěvu!\nJsme - seznamu z publikace je stále aktualizováno. týden nový učebnice, periodika, Průvodce, mp3 audio knihy jsou obvykle přidáno.\npoměrně jednoduché i logické Design z katalog související publikace mohou nápověda minimalizovat real bod v čase associate d s určena pro konkrétní žádoucí práce.\nvydrž nás všech, přečíst a dobrý E-Book For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) život kompaktní životní styl.\ndostat For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) žádné náklady v fb2, txt, epub, pdf, mobi strukturu určena pro operační systém android, iphone telefonu a tablet Apple iPad, iBooks, pro telefon nebo i kapsle, opt pro správné průvodce formátování s v pod. touha Pass on-Line ebook For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics) viz spojení pod.\nHodnocení recenzí For Whom the Bell Tolls (Scribner Classics)\nJako · 19 · Následuj příspěvek · 19 před minutami\nMiluji to!!!!!!!!!!!!!!!! To je tak COOL!\nMy Name Is Red (Everyman's Library Classics & Contemporary Classics)


Berlín 17 ~ U jaderné knihomolky\nZveřejnila Jaderná knihomolka 27.8.17 6 komentáře\nNaše první zahraniční dovolená. Vážně, můj vztah s přítelem pokročil tak daleko, že jsme spolu jeli na něco, co se skutečně dá nazvat dovolenou. Někam, kde jsme jen sami dva, máme před sebou pár dní a plno plánů. Už dříve jsme si sepsali seznam míst, kam bychom chtěli někdy jet - je dlouhý, vážně. A nějak jsme se shodli, že bychom poprvé mohli do Berlína. Není to daleko, dopravní spojení vyhovující a věděli jsme, co všechno bychom tam chtěli dělat a vidět. Prostě ideální kombinace.\nNa cestu jsme se vydali v neděli. Dopoledne tři hodiny ve vlaku, kdy jsme poznali, že německé vagony EC vážně nejsou nic moc. A nechápali, jak někdo může nadávat na ty české. Ale sedli jsme si a četli - přítel také rád čte, i když ne vždy na to má čas. Takové příjemné, i když já četla Chlapce v pruhovaném pyžamu. Když jsem postupovala ve čtení, zjistila jsem, že to nebyl vážně dobrý nápad. Protože poté, co jsme se ubytovali - u jedné milé paní aneb Airbnb - vydali jsme se na další cestu. Do Sachsenhausenu. Jo, první den a my lezli do koncentráku. Ale upřímně - čekala jsem něco jako Osvětim. Obrovský prostor, co si projdete, ale jinak nic. Spletla jsem se. Částečně. Zaprvé, Sachsenhausen je také obrovský - R., co nebyl v Osvětimi, mi nevěřil, že mohlo být ještě něco většího - ale na rozdíl od Osvětimi máte všude expozice. Když vejdete do zachovalých baráků, jsou tam panely a neuvěřitelné množství informací. Texty, fotografie, kresby, zaznamenané výpovědi, vzpomínky... Připomnělo mi to Terezín, ale mnohem interaktivnější a obsáhlejší. Procházeli jsme tedy místem - v jedné části byly vzpomínky českého studenta, který se tam dostal po 17. listopadu (jeden z důvodů, proč jsem vůbec do Sachsenhausenu chtěla), v jiné narazili na Josefa Čapka, o kterém jsem netušila, že se ocitl i v tomto táboře. Nicméně, byl tam příběh, jak se tam dobrovolně nabídl na transport do Bergen-Belsenu. Už se blížil konec války, nemohlo to být zlé - bohužel, propukla tam epidemie skvrnitého tyfu a on tam zemřel (podobně jako Anna Franková, mimochodem).\nPondělí byl šíleně dlouhý den. Ráno jsme vyrazili do Bundestagu, kde jsme měli zarezervovaný vstup do kupole. Po bezpečnostní prohlídce a krátké cestě jsme se skutečně ocitli nahoře, odkud byl krásný výhled. Bohužel, docela tam foukalo, byla zima a já zjistila, že jsem si asi měla vzít s sebou bundu. No co, po zastávce u Braniborské brány jsme se vydali na Alexanderplatz, do Primarku. Sehnala jsem pěknou bundu, a pak vesele pokračovala dál - po náměstí okolo Berlínské katedrály, pak k Nové synagoze, Checkpoint Charlie, Topografie des Terrors - muzeum na místě, kde stávalo velitelství gestapa. A kousek vedle vedla později Berlínská zeď. Výprava na hřbitov, kde jsou pohřbeni bratři Grimmové a Gustav Kirchhof. A Pamětní kostel císaře Viléma, který je zakonzervován ve stavu, v jakém se ocitl po bombardování. Nakonec jsme se prošli Tiergarten - obrovským parkem před Braniborskou bránou - a vydali se domů. Celkově jsme ušli asi dvacet kilometrů (prostě dovolená, chápete).\nNa úterý jsme měli naplánovaný Museuminsel. Je to ostrov, u kterého si ani moc nevšimnete, že je to ostrov, kde najdete plno krásných muzeí. S exponáty, o kterých se učíte v hodinách dějepisu - Nefertiti, Ištařina brána, plno soch... Navštívili jsme Staré a Nové muzeum, ale upřímně, ke konci druhého muzea jsem už začala protestovat. Respektive, mé zdraví. A když jsme viděli frontu k Pergamonmuseum (kde sídlí zmíněná Ištařina brána), vzdali jsme to. A já mazala do postele - poté, co jsem splašila havraspárskou deku. Ale bylo tam krásně a jednou bych tam chtěla znovu.\nVe středu jsme se trochu prospali, změnili plány a vyrazili do Zoo. Navíc se udělalo hezky, tak jsme si řekli proč ne. Upřímně řečeno, berlínská zoo je vážně pěkná. Jediné, co mi na ní vadilo, byl počet lidí - navíc často neukázněných a neohleduplných. Ale viděli jsme pandy, které sice měly snad největší výběh, ale stejně jen seděly a jedly bambus. Pokud se pohnuly, tak pro bambus, který byl o kousek dál. Po zoo jsme se pak vydali do obchůdku Rittersport - na který mě nalákalo video na Facebooku, že si tam můžete vytvořit vlastní čokoládu. To jsme nakonec nevyužili, protože se dostavila únava a my nechtěli čekat půl hodiny. Místo toho jsme se spokojili s jejich i tak šíleně velkým výběrem. (A já odolala pokušení koupit pytel s dvěma kily čokolády. Sestra a mamka zase drží dietu, to bych jim udělat nemohla.)\nČtvrtek patřil Wannsee a Postupimi, což není přímo v Berlíně. Dojedete tam sice městskou dopravou, ale zabere vám to dvě hodiny. Nicméně, ve Wannsee je vila, kde se konala konference, které předsedal Heydrich a kde se řešilo konečné řešení židovské otázky. A vzhledem k tomu, že jsme s přítelem byli na představení ústeckého činoheráku, kde tuto konferenci přehráli (podle dochovaných záznamů), byla to taková nutnost. Akorát nás vyděsilo, že ta vila byla vážně pěkná. K tomu, co se tam probíralo, mnohem více seděla temnota jeviště. V Postupimi to už bylo veselejší. Tam se sice konala také jedna konference, ale až ta poválečná. (Bohužel, Cecilienhof je aktuálně z části zakryt lešením.) Nicméně, i tak jsme se nemohli vynadívat - v Postupimi se totiž nacházíte několik různých zámečků a parky a zahrady, které je obklopují, jsou skutečně nádherné. Pokud zavítáte někdy do Berlína, tak tam prostě musíte. Je to nutnost.\nV pátek jsme se už vraceli - a nestihli tím vše, co jsme si původně plánovali, ale nevadí. I tak to bylo pěkné a zajímavé. Třeba jsme také poprvé spali pouze s jednou dekou - i když spíme na dvojlůžku, obyčejně máme dvě - a zjistili, že to není nijak špatné. Ale také jsme objevili, že Praha je vážně krásná a občas Češi nadávají na věci zcela zbytečně. Třeba městská doprava v Berlíně je taková zvláštní - metro a vlaky se vám kříží, obojí jezdí nad zemí i pod zemí, jednotlivé linky se tváří docela beze smyslu. Hlášení věčně tiché, vozy ne zrovna líbivé. Prostě už jsem jela metrem v Praze, Berlíně i Londýně, ale Prahu mám stále nejradši. A i když i tam občas nadávám na cyklisty, oproti Berlínu je to pohodička - tam sice máte pruhy pro cyklisty, ale velká část to stejně ignoruje, jezdí po chodnících a jak je jen napadne. Kromě toho, že o chození vpravo nikdo neslyšel - ani jsem si dřív neuvědomila, jak moc to automaticky dělám a jak je to bezva.\nZ Berlína jako celku nejsem moc unešená, ale některé věci jako samostatné celky jsou strašně krásné. Ale to, co leželo mezi nimi, mě už příliš nezaujalo. A prostě, doma je doma. Ceňme si toho, jak to máme krásné a nestěžujme si.\nPokud byste se chtěli podívat na více fotek, můžete zde.\nByli jste v Berlíně? Co se vám líbilo? A máte rádi muzea? A zoo? Co vy a koncentrační tábory? Byli jste letos někde v zahraničí?\nVlasta Řenčová 27. srpna 2017 16:31\nSkvělý report! Berlín je jedním z míst, kde jsem byla, ale moc z toho nebylo. Tedy, byli jsme tam v září s Modrého spolužáky na výstavě vlaků a pak se trochu prošli po městě, ale ani jsem s sebou neměla foťák a celkově mám pocit, že jsem vlastně Berlín neviděla. Takže se tam taky chceme vypravit. A mám pocit, že všechny ty památky, o nichž píšeš, že jste navštívili, bych taky chtěla vidět. Modrý se do koncentráků moc nehrne, ale já bych tyhle věci chtěla vidět, víc o tom vědět.. a tak. A taky bych chtěla do Bundestagu a na tu televizní věž. Na tu vysokou. Ale to je jisté, že tam půjdu sama. :D :)\nJá a koncentrační tábory.. taková vtipně položená otázka. :D Ale jinak jsem byla akorát v Terezíně, když tam jeli Srbové, co k nám na gympl přijeli na výměnu. Chtěla bych do Osvětimi, ale trochu mě to děsí. Navíc, ten Sachsenhausen je asi reálnější vzhledem k tomu, že do Berlína bych se ráda vydala. Ale byla jsem v několika pracovních táborech, třeba v Příbrami.. to je taky docela síla.\nJinak, letos jsme s Modrým byli na krátkém výletě v Drážďanech. Na dovolené jezdíme po Česku, loni jsme byli na Mácháči a na Lipně, letos na Moravě. Co bude příští rok, to se uvidí, třeba dáme i to zahraničí. Ale dost možná třeba nějaké Slovensko nebo tak. Uvidíme.\nMěj se krásně a díky za fotky a článek... už mlčím! :D\nPS: Jak se ti líbil Chlapec v pruhovaném pyžamu? Viděla jsi film? :)\nMarie Freibergová 27. srpna 2017 16:55\nNa věž jsme nešli. Protože oba nemusíme výšky. I v tom Bundestagu jsem se raději nedívala moc dolů. :D\nTo já byla ještě v podzemní továrně Rabštejn, kousek od Děčína. Taky dost silné, ale není to koncentrák. Jinak, já bych ještě chtěla do Dachau. A pak možná nějaký vyhlazovací na východě Polska, ale tam ani nevím, v jakém jsou vlastně stavu.\nMně teď rodiče doporučovali, jestli bychom příští rok nechtěli na Šumavu, kde teď byli oni, že je tam šíleně pěkně a tak. My teda uvidíme, zatím to byl příští rok předběžně Londýn, kde R. ještě nebyl (na rozdíl ode mě, ehm :D).\nChlapec se mi líbil, i když mi Bruno lezl trochu na nervy. Ale bylo to vážně silné, zvlášť když jsem tušila, jak to asi skončí. A film jsem neviděla (já a filmy... radši knihu :D).\nMěj se taky krásně! A snad se příště v Ústí nemineme. :D\nVlasta Řenčová 27. srpna 2017 21:45\nPředběžně Londýn máme taky. :D Akorát se nemůžeme rozhodnout, jak bychom se tam vydali - autobus no way, vlak by asi byl dost drahý a autem.. kdo by řídil vlevo? :D Kdybyste to nějak vymysleli, budu zvědavá. :D\nJo, Bruno byl.. protivný. Ale zase, možná o té nevědomosti to bylo. A o tom, že jsme takoví, jaké nás vychovají a v čem vyrůstáme.\nMarie Freibergová 29. srpna 2017 13:28\nDo Londýna se dají sehnat slušné letenky. Hlavně tedy nízkonákladovky, ale dá se to, řekla bych. :)\nBoudicca 28. srpna 2017 22:02\nMáte můj obdiv, že jste navštívili tolik s historií spjatých míst. Já byla v Berlíně v lednu, taky poprvé, a měla jsem vesměs podobné dojmy. Pěkné město pro život, ale pro turisty to tam moc není. Ohromně se mi líbila East side gallery a vůbec celý Kreuzberg, některá místa měla hodně silnou atmosféru. No a muzea na Muzejním ostrově, ta jsou prostě úžasná. <3\nMarie Freibergová 29. srpna 2017 13:29\nU nás je všechno tak nějak historicky spjaté... Zase nás to pak víc baví. :) Zrovna East side gallery jsme bohužel nestihli, tak snad příště. :)


Panasonic otevřel čtvrtou továrnu vyrábějící plazma obrazovky – Novinky.cz\nPanasonic otevřel čtvrtou továrnu vyrábějící plazma obrazovky\nSpolečnost Panasonic, součást konglomerátu Matsushita Electric Industrial, otevřela v západní části Japonska čtvrtou továrnu, která se zabývá výrobou plazma displejů.\npátek 2. prosince 2005, 12:41\nZávod Amagasaki, který leží v prefektuře Hyogo, je podle Panasonicu vůbec největším dodavatelem plazma displejů (PDP) na světě.\nVýtěžnost továrny udává Panasonic kolem 90%, tedy jen 10% výrobků budou neprodejné zmetky. Plné kapacity dosáhne závod v lednu příštího roku, pak má měsíčně vyprodukovat 125 000 plasma panelů.\nV současnosti je Matsushita schopná vyrobit kolem 300 000 plazma jednotek měsíčně. Společnost vlastní továrny First Ibaraki Plant (30 000 kusů/měsíc), Second Ibaraki Plant (120 000 kusů/měsíc) a Shanghai Plant (25 000 kusů/měsíc).\nV roce 2006 očekává Panasonic poptávku po deseti miliónech PDP jednotek, o čtyři léta později si trh vyžádá asi 25 miliónů kusů plazma panelů, uvedli představitelé firmy. V červnu 2006 proto společnost očekává, že rozšíří výrobní kapacity továrny Amagasaki, aby byla schopna nárokům uživatelů vyhovět.\nVydělat na 40" LCD diplejích (uhlopříčka 101,6 cm) bude totiž podle viceprezidenta Panasonicu Kena Mority obtížnější než na plazma panelech se stejnou uhlopříčkou. Morita také proto očekává postupný přechod ostatních výrobců velkoplošných LCD obrazovek k jejich plazma protějškům.\nKoncem roku 2007 se sníží výrobní cena plazma panelů o celých 55%, v případě LCD se však bude jednat o "pouhých 35%", přepověděl Morita.


Dřevěná hračka Zajíc | www.tolar.cz\nO nás a našich výrobcích\nDomů / Dřevěné hračky / Zajíc\nDřevěná hračka ze smrkového dřeva\nRučně vyrobená dřevěná hračka\nVhodná pro děti od jednoho roku\nMůže také sloužit jako dekorační předmět\nO našich výrobcích: Naše hračky vyrábíme ručně. Znamená to, že každá hračka je jedinečná, žádné dvě hračky nejsou úplně stejné, takže až k Vám naše hračka dorazí, budete držet v ruce originál, pokud si jich koupíte více, každá bude jiná, jako jsme my lidé.\nPoužité materiály: K výrobě hraček používáme smrkové dřevo z našich lesů. Smrkové dřevo je měkké, voňavé a příjemné na dotek. Dřevo není nijak ošetřeno (hloubkově ani povrchově), proto působí tak přirozeně.\nVíce informací o našich produktech a našem vztahu k nim si přečtete na https://www.tolar.cz/o-nasich-vyrobcich\n13 x 7 x 7\n735 511 405\nVšechny komponenty vyrostly a byly vyrobeny v Česku případně na Slovensku\nChováme se zodpovědně k životnímu prostředí\nVýrobky i obaly jsou plně recyklovatelné\nVytvořil Shoptet Copyright 2022 www.tolar.cz. Všechna práva vyhrazena. Upravit nastavení cookies\nPro správné fungování těchto webových stránek používáme soubory cookies, které nám umožňují, aby vše na stránkách fungovalo, tak jak má. Níže můžete provést volbu, jaké soubory cookies budou používány, přičemž své rozhodnutí můžete kdykoli změnit. Volba pouze nezbytných cookies může mít vliv na funkčnost a výkon stránek. Tyto stránky provozuje společnost Miroslav Tolar, sídlem Dobrovského 354/24b, 779 00, Olomouc - Lazce, o používání cookies v naší společnosti se více dozvíte v dokumentu Zásady ochrany osobních údajů.“


Žena, která oživila Jona Snowa: Carice van Houten ze Hry o trůny září ve Skleněném pokoji – eXtra.cz\nDo kin přišel hit Skleněný pokoj, jehož úspěch kritici i diváci předvídali. Česko-slovenský snímek obsazený i jedněmi z největších hvězd zahraničních kinosálů a televizí. České diváky však nejvíce zaujala Carice van Houten (42), která je jim povědomá jako Melisandra ze seriálu Hra o trůny. 14. 3. 2019 22.38 | Autor Eliška Reiglová\nSnímek Skleněný pokoj je adaptací stejnojmenného bestselleru anglického spisovatele Simona Mawera, inspirovaného osudy majitelů brněnské vily Tugendhat. Pokoj je samým středobodem vily a symbolem nadějí mladého československého národa. Podle diváků, kteří už měli příležitost snímek vidět, se jedná o dokonalý příklad evropského velkofilmu.\nJen málokoho nezaujalo obsazení Carice van Houten. Ta se ukázala v úplně jiném světle, než v jakém ji většina diváků zná ze seriálu Hra o trůny. Tam hrála Melisandru, rudou kněžku a poutačku stínů, která svou nejdůležitější úlohu splnila v momentě, kdy vrátila život oblíbené postavě Jona Snowa.\nNAHÁ GALERIE: Pořádně to ve sprše rozjela! Mrkněte, jaké tělo má krásná Jurošková z Gymplu\nV knize Hra o trůny je Melisandra popisována jako nádherná žena vysoké postavy s dlouhými vlasy a bledou pletí. Na tuto roli se Carice hodila, je totiž nesmírně krásná a ve Skleněném pokoji už to jen potvrdila. V galerii naleznete její snímky, na kterých byste jí 42 let rozhodně netipovali.\nvila Tugendhat Hra o trůny Skleněný pokoj Carice van Houten Celebrity\nPaklíč? Nebo Tyrion Lannister ze Hry o trůny? Nesouměrný Krajčo se stal HITEM NA FACEBOOKU\nHra o trůny je jako péčko! VELKÁ FOTOGALERIE nahých hereček vás dostane do kolen!


OBRAZEM: Pestrobarevný kýč i umělecká díla, to je NailArt - iDNES.cz\nMistrovství ČR v NailArtu, tedy umění nehtového zdobení, prověřilo zručnost manikérek. Předháněly se v malování na téma Dáma z obrazu Alfonse Muchy. Secesní motivy, 3D obrazce, květiny a spousta dalších materiálů tvoří z nehtů malá umělecká díla.\nVeletrh Interbeauty Prague hostil Mistrovství ČR Česká NailArt Trophy 2012 a Junior Nail Art Cup 2012. Manikérky tentokrát zdobily umělé nehty svých modelek ve stylu secesního Muchy.\nSoutěž byla rozdělena do kategorií Junior, 2D a 3D. V poslední jmenované nehtové umělkyně zakomponovávají i trojrozměrné objekty, jako například květiny, větvičky, nejrůznější řetízky a podobně.\nManikérky se snaží předvést veškeré dovednosti, kterými vládnou a na malou plochu nehtu vměstnají obrovské množství technik, barev či materiálů. Leckdy tak zásada méně je více dostává opravdu na frak.\nPodívejte se do galerie a posuďte sami.\nTémata: soutěž, umění, Alfons Mucha\nIzraelská maskérka Tal Pelegová se specializuje na oční make-up, se kterým díky zručnosti a trpělivosti vytváří... celý článek