RAGE 2.0 FAZER MK2 1:10 EP 4WD READSYET Type 2 - Profimodel.cz\nHlavní strana > RC modely>Modely aut>Elektro>1:10>Buggy>RAGE 2.0 FAZER MK2 1:10 EP 4WD READSYET Type 2\n6 954 Kč 5 709 Kč\nS druhou generací KYOSHO RAGE 2.0 posunuje tento model zase o něco dál. Ve srovnání se svým předchůdcem si novinka zachovává cenovou dostupnost, stejně jako osazení nejnovějšími závodními technologiemi. Šasi bylo zpevněno za pomoci nových materiálů, výztuh a žebrování vpředu a vzadu. Jeho konstrukce je nyní jednodušší, přičemž symetrický design přispívá k vyváženým jízdním vlastnostem ve všech jízdních režimech.\n" pohon všech kol 4WD.\n" Ke zprovoznění modelu budete potřebovat pouze pohonný akumulátor, nabíječ a čtyři baterie typu AA pro vysílač;\n" Auto je vybaveno předním a zadním diferenciálem;\n" Podvozek disponuje dlouhou životnost a vynikající odolností;\n" Přihrádka pro pohonný akumulátor umožňuje použití různých typů akumulátorů;\n" Osazení kuličkovými ložisky zajišťuje hladký chod a minimální třecí ztráty;\n" Voděodolné servo řízení KS202W;\n" Nová podoba karoserie je inspirována americkými Rock Racery, navíc je nalakovaná a opatřená samolepkami;\n" Výkon modelu lze vylepšit instalací nejrůznějších tuningových dílů;\nVoděodolný stejnosměrný regulátor otáček 60A disponuje třemi jízdními režimy (jízda vpřed, brzda a zpětný chod). Regulátor je kompatibilní 7,2V NiMH akumulátory\nVolantový vysílač Kyosho 2,4 Ghz je vybaven trimem plynu, trimem řízení, nastavením koncových bodu plynu a dvojími výchylkami řízení\n" zcela dokončený model s nainstalovanou elektronikou a pohonnou jednotkou,\n" nalakovanou karoserii s aplikovanými obtisky,\n" vysílač 2,4 Ghz,\n" imbusový klíč,\n" klíč na kola.\n" 4× AA baterii pro vysílač,\n" pohonný NiMH akumulátor 7,2 V,\n" Nabíječ pro pohonnou baterii.\nRozvor kol 274 mm\nHmotnost 2080g (přibl.)\nSystém R / C Syncro KT-231P +


Poradna - Kastrace králíků i králic\nKastrace králíků i králic\nKastrace králíka Praha\nKdy nejdřív lze vykastrovat králíka samce?\nU samců je kastrace možná až po sestoupení varlat do šourku. U malých plemen varlata sestupují kolem 12. týdne. U velkých plemen jako je francouzský beran nebo belgický obr to může být až kolem 16. týdne stáří.\nNáš veterinář nemá inhalační anestézii, je lepší vyhledat někoho s inhalační anestézií nebo risknout injekční anestezii?\nKrálíci obecně špatně reagují na injekční anestetika. Daleko lepší volbou je u nich inhalační anestézie, při které se dá dobře řídit hloubka a délka anestézie ( což je při nitrosvalové narkóze není vůbec možné). Takže určitě vyberte veterináře s inhalační narkózou.\nMáme doma 2 letou králici, která je velmi nečistotná a skoro vůbec se nechce mazlit. Slyšeli jsme, že po kastraci by mohla být čistotnější a mazlivější, co je na tom pravdy?\nNěkteré nekastrované ramlice nejsou příliš dobré společnice. V období říje jsou velmi náladové, chrání svoje teritorium, často koušou nebo drápou, mohou být i víc nečistotné. Po kastraci tohle chování obvykle vymizí.\nSlyšeli jsme, že straší samičky trpí častěji nádory dělohy.\nAno, adenokarcinom dělohy je nejčastější nádorové onemocnění u králíků obecně. Vyskytuje se zejména u starších nekastrovaných samic, které neměly nikdy králíčata. Kastrace je proto jedinou možnou prevencí.\nDobrý den, chtěla bych se zeptal 3.5. Jsme nechali vykastrovat naši samičku zakrslého králíčka. Ovšem dnes 4.5. Nechce pít vodu z misky ani z napáječky. Přitom jí granulky a vše co má ráda. Je toto normální? A popřípadě máme pro to doma něco udělat?\nDobrý den, králíci pijí obecně mnohem míň než pes nebo kočka. Pokud ale jí ostatní věci (zejména zelené) a bobkuje, tak bych se o ní nestrachoval. Pokud si nebudete jejím stavem jistá, bude lepší kontaktovat ošetřujícího lékaře.\nDobrý, den. Máme doma samičku jsou jí čtyři roky. Je čistotná a na lidi co zná milá a i mazlivá, ale tu dávat kastrovat nechceme. Jde nám o dvouročního samečka, kterého plánujeme přidat k samičce, aby měli společné nové bydlení. Myslíte si, že se po kastraci králíka nebudou naskytovat žádné komplikace? A je kastrace králíka ve dvou letech bezpečná?\nDobrý den, kastrace samečka by měla proběhnout bez komplikací. K samici ho dejte ale nejdřív za 3 týdny po kastraci. Některé samice jsou velmi teritoriální, tak seznamování může být komplikované.\nMám dvě samičky zakrslého králíka, pořád se ojíždějí, dělají loužičky před venkovní toaletou a bobky dělají všude po bytě. Pomůže kastrace vyřešit tyto problémy?\nNa co vše je potřeba se zeptat na veterině, která by měla zákrok provést.\nJak probíhá po operační stav, co vše králíci mohou a co vše nesmí?\nMohou jít vše, nebo musí mít nějakou dietu??\nkastrace obou samiček Váš problém vyřeší. Operaci lze provést kdykoliv, v srpnu taky.\nPo operaci stačí omezit pohyb na 10 dní. Nic dalšího není potřeba.


Makro leták - Občerstvení v kanceláři - strana 6/116\nAktuálníletáky.cz / Supermarkety / Makro letáky / Leták - Občerstvení v kanceláři / Strana 6\nObčerstvení v kanceláři - strana 6\nRIOBA vysoce kvalitní káva nabízená exkluzivně v makro Kávu Rioba odlišuje od ostatních typů káv dostupných na českém trhu především způsob pražení. To se odehrává v pražírně s více než stoletou tradicí v italském přístavním městě Janov. Jedná se o tzv. italské pražení, které je provedeno do stupně „dark“. Výsledná chuť je díky němu více kořeněná a obsahuje unikátní čokoládový tón, přičemž aroma je potlačeno na úkor pociťované sladkosti. ARABIKA: ROBUSTA: • Vysoký keř dosahující výšky 3 metrů. • 70 % celosvětové kávové produkce. • Pěstuje se ve větších výškách než Robusta (cca 1000 až 1800 m). • Plodí po 3 až 4 letech od vysazení a po dobu cca 25 let. • Sklízí se 2x až 3x ročně – většinou ručně. • Kávovník kvete a zraje současně, plody zrají až 9 měsíců. • Kávovník Arabika není tak odolný vůči nepřízni okolí jako kávovník Robusta. • Káva s výraznou, velmi variabilní chutí, méně hořká. • Keř či strom dosahující až 15 metrových výšek. • 25 % světové produkce. • Vznikl zkřížením kávovníků Arabika a Mauritian. • Pěstuje se ve výškách 500–800 m. • Plodí již po dvou letech, sklízí se strojově. • Semena jsou menší než u Arabiky a horší kvality. Často se používá do kávových směsí. • Semena obsahují 3 x více kofeinu než semena kávovníku Arabika. • Kávovník je méně náročný na kvalitu půdy. • Je odolnější vůči nemocem a nepřízni počasí. • Káva má hořčejší chuť. Zrnková káva Mletá káva Co je to Pod? Jedná se o technologii kávových kapslí či polštářků, chcete-li, jež umožňuje přípravu vysoce kvalitního espressa prakticky každému uživateli, v kvalitě, které standardní metodou přípravy dosahují pouze školení baristé. Pro tuto technologii se používá též název „E.S.E. pod“ (easy serving espresso). Pody cC1120_001-010.indd 6 „Pody“ (polštářky) jsou vyrobeny z papírových filtrů, do kterých je slisována káva vždy v přesně stejném množství a shodné hrubosti namletí. Jednotlivé dávky kávy jsou baleny v ochranné atmosféře do speciálních sáčků, zajišťujících dlouhodobé udržení všech aromatických i chuťových složek a vlastností kávy. Použitím „Pod“ systému v kombinaci s jednoduchostí obsluhy kávovarů Ascaso dosáhnete vynikajících výsledků při přípravě kávy, za minimálních nákladů a v prakticky „bezodpadovém“ režimu. 26.8.11 15:01


Masopust na Valašsku | Valašské muzeum v přírodě\nCesta: Odborná činnost / Zvykoslovný rok / Masopust na Valašsku\nSlunce – plodnost – síla – elementy nejveselejšího údobí v roce, vymezeného svátkem Tří králů a pohyblivou Popeleční středou, počátkem křesťanského půstu. Období radosti z přicházejícího slunce, ze zrození nového života, vlastní všem evropským národům, starými Římany počínaje: karneval – krne vale – sbohem, maso – masopust. Měsícem březnem Římané přímo zahajovali nový rok.\nNa Valašsku čas muzig, bálů, škubaček péřá, přástek, súsedských besed. Závěr zimy představoval dobu vegetačního klidu, kdy se na zemědělských usedlostech spíše dokončovaly jen drobné práce z předešlého hospodářského roku. Říkalo se, že kdo v masopustě moc dělá, v létě to odleží. Na pole se nevyvážel ani hnůj, neboť vozí-li kdo v končiny na pole hnůj, bude míti neúrodu. Zároveň se však všichni připravovali na blížící se jaro, počátek nové hospodářské sezóny. S tím souvisela i řada symbolických magických úkonů a pověr, zajišťujících úrodu a prosperitu, také ochranu před zlými silami a nepříznivými vlivy.\nSkutečného vrcholu dosahuje masopust až svými závěrečnými dny, počínaje nedělním odpolednem a konče úterní půlnocí, tzv. posledním masopustem, fašankem, končinami, ostatky. Při pomyšlení, že již zakrátko nastane dlouhý předvelikonoční půst, si každý dopřával do sytosti bujarého veselí, zpěvu, tance – a pochopitelně i jídla a pití. Ne nadarmo se v tento čas odehrávalo nejvíce zabijaček, někde už počínaje Tučným čtvrtkem posledního týdne. Ostatně mrazivé počasí bylo pro ně ideální, a řezníci tak měli v tento čas nejvíce napilno. Na stole pak nechyběla slanina, klobásy a pochopitelně pálenka.\nNezbytnou součástí masopustního jídelníčku byly smažené koblihy, šišky, chrásty, které se původně též jako obětiny vynášely do polí. O hlubokém obřadním významu tradičních smažených pokrmů svědčí nejen jejich názvy – Metudovy koule, kulky pro krtky, boží milosti, ale také jejich podoba – jí se pečivo kulaté, do zlatova upečené a lesklé jako slunce. O jídle a obdarování obchůzkářů se zpívá i v masopustní písni z Valašskokloboucka:\njak nám velký uřežete, do neba sa dostanete.\nVětšina obcí předávala v tento čas symbolické vedení ‚mladému výboru', tvořenému chasou. Odznakem této ‚veřejné funkce' se staly právo, vyznačované nošením meče, šátků a fáborů, a ferula – často naštípnutá vařečka, která při úderu vydávala zvláštní zvuk.\nProto vás včíl jménem všecký naší chasy poníženě žádám,\nabyste nám svolili, ta jak ste nám slíbili,\nv tento dnešní slavný deň,\ndržet naše starý právo nad městečkem.\nTypickou součástí závěru masopustu byly obřadní obchůzky a rej maškar. Průvody fašankářů, babkovníků byly ještě v 19. století vyhrazeny jen svobodné mužské mládeži a mladým ženatým mužům. Posléze se možnost účasti rozšířila i na další obyvatele. To, co vykoledovali, zpeněžili a utratili u taneční zábavy.\nMasopustní masky často pocházejí z předkřesťanských časů, jiné jsou novodobými inovacemi a aktualizací. Zejména v minulosti patřily k artefaktům vegetační a plodnostní magie. Při jejich přípravě oplývalo obyvatelstvo neobyčejnou fantazií a využívalo převážně přírodních materiálů – slámy, hrachoviny, kůží, peří i paroží.\nNesměly chybět zvířecí masky, zejména medvěd, jehož často vodila na provaze jiná maska – medvědáře či žida. Při každé zastávce si s ním hospodyně a svobodná děvčata musela zatancovat. Tanec odepřít bylo nemyslitelné. Tančící medvěd kolem nich poskakoval, strkal do nich, dával jim hubičky a tropil nejrůznější rozvernosti.\nSlaměný medvěd se svým přestrojením podobal východomoravské masce pohřebenáře, muže oděného převážně do slámy s papírovými ozdobami a třásněmi na hlavě. Při své obchůzce o masopustním pondělí držel v jedné ruce rožeň, na který napichoval výslužku, s druhou hrozil karabáčem či bičem a hlasitě vyvolával: Pohřebeň, staré baby na hřebeň!\nDomácí zvířenu zastupoval kůň (často s jezdcem), vizovičtí řezníci chodili při obchůzce s teletem (většinou pes s přehozenou telecí kůží), Vsetínem procházel zase průvod s vlkem. Novějšího původu jsou naopak masky exotických zvířat, mezi nimiž nechyběl velbloud, slon či opice.\nOtvírajte sa dveře, jakési zvíře k vám leze.\nMá to veliké zuby, až tomu trčijá ven z huby.\nBaránečka mělo za mládenečka a ovečku za družičku.\nAni sa teho nelekajte, ani před tým neutíkajte!\nK nejstarším formám masek patří převleky mužů za ženy, hlavně za nevěsty. Na jižním Valašsku jsme se v minulosti mohli během obchůzky setkat s parodií celé svatby. Tento zvyk souvisel s množstvím uzavíraných sňatků v masopustním období. Chápat ho musíme i ve vztahu k ostatním skrytým erotickým motivům masopustu, majících zajistit zdar hospodářství v novém roce.\nČastým námětem bývaly běžné profese a povolání z bezprostředního okolí. V průvodu tak potkáváme řezníky, holiče, lékaře, dráteníky i hasiče nebo vojáky. Masopustní maska byla často prostředkem výsměchu a kritiky některých lidských vlastností a neřestí – tloušťkou a hrbatostí počínaje, přes hamižnost až po přehnanou výřečnost konče. Nechyběly masky mýtických a pohádkových postav - smrtky, čerta, hastrmana či strigy.\nK obchůzce a zastávkám u jednotlivých usedlostí patřil tanec. Byl pociťován jako obřadní povinnost, jíž se hospodyně, a často ani hospodář, nevyhýbali. Sepětí s budoucí úrodou dokládají doprovodné písně: ...to bude na konopě, to bude na len, toto bude starej babě, toto bude mladej!, přičemž se vysoko vyskakovalo, aby se ‚vysoko' urodilo.\nCharakteristickým rysem obchůzek bylo používání již zmiňovaného dřevěného rožně či šavle, s nimiž například v Návojné, Nedašově či Lhotě u Vsetína obřadníci při hře na harmoniku vyskakovali a tančili. Obchůzce se zde pak říkalo pod šable či šablování. S rozvinutými formami mečových tanců, jak se dochovali třeba na Uherskobrodsku, bychom se však v minulosti na Valašsku nesetkali.\nMéně známou složkou končinových zábav masopustního pondělí byla obchůzka s klátem, v 19. století ještě běžná v okolí Rožnova. Východní Morava je nejzápadnější výspou tohoto zvyku, jinak známého spíše z Polska, Slovenska, Ukrajiny a Běloruska. Mladí muži obcházeli domy, v nichž byly neprovdané dcery. Jeden z nich se převlékl za starou ženu, začernil si tvář a nosil s sebou kus dřeva – klát. Když přišel do domu, pokoušel se jej uvázat svobodnému děvčeti k noze. Takto ‚postižená' dívka se musela vykoupit penězi a poté si s mládencem, který ji od břemene osvobodil, zatancovat. V chození s klátem je spatřován motiv žertovného trestu dospělé mládeže, která se doposud nesezdala.\nstaré dívky lajú, že sa nevydajú.\nObyčejů a zvyků v poslední masopustní dny bylo mnoho v každé vesnici. Všude se ale období bezstarostnosti a rozvernosti uzavíralo závěrečnou zábavou spojenou s pochováváním basy, basuly, barbory. Jedná se o parodii na pohřeb zemřelého marnotratníka. Do necek, na desku, na prostřený stůl či máry se položila figurína nebo samotná basa pokrytá plachtou. Následoval vlastní pohřební obřad s upozorněním na domnělé prohřešky basy v čase masopustních zábav a za tklivého nářku byla slavnostně vynesena ven ze sálu a pohřbena. Čas nevázaného veselí definitivně skončil, nastal půst. Sousedé si po půlnoci na rozloučenou zazpívali postní píseň Poděkujmež Kristu Pánu...a rozešli se domů. Život se opět vrátil do starých kolejí. Snad ještě jen na Vsetínsku v první postní den o Popeleční středě se po mši všichni sešli v hospodě, kde si dali kořalku a pučálku (ve vodě máčený, vařený a posléze upražený hrách). Už se netančilo ani nezpívalo. Během půstu byla zemja samodruhá, odpočívala a stejně jako její hospodář se chystala na nový hospodářský rok, novou úrodu.\nJe-li pěkný konec masopustu,\nbude pěkná velkonoc...\nMezi svátkem Tří králů a koncem masopustu se objevuje řada pověr a praktik spojovaných taktéž se svátky křesťanských světců. Ke koledním obchůzkám patřily na Valašsku dodnes známé tříkrálenské (6. leden), kdy po domech chodíval pán rechtor s jinými kostelními služebníky a na dveře psával svěcenou křídou známé iniciály tří králů C+M+B, interpretovány také jako christogram Christus mansionem benedicat, s příslušným letopočtem.\nVelký význam se připisoval svěcení svíček na Hromnice (2. únor) k ochraně před bouřkami a živelnými katastrofami. Síla plamene se umocňovala pálením posvěcených ‚kočiček'. S rozsvěcováním hromniček jsme se setkávali i při smrtelném loži člověka.\nSv. Blažej (3. únor) je na Valašsku považován za ochránce stád a patrona pastevců, za přímluvce, který vládl vlky a jinou lítou zvěří. V blažejských obchůzkách zastupovaly pána rechtora tentokráte školní děti, které koledovaly často s rožněm, košem a měchem:\nDneskaj je svatého Blažeja deň,\nže školní žáci chodějí okolo dobrých lidí,\ndle starodávných zvyklostí...\nTyto žákovské bchůzky blažejáků začínají mizet koncem 19. století, kdy školské zákony z let 1869 a 1875 stanovily učitelům pevné platy.\nNa Valašskokloboucku se s ohledem na meteorologické podmínky připomínal den sv. Háty (sv. Agáta, 5. únor) rčením Na svatú Hátu nafúče za každú latu. Pro své spojení s ohněm, jímž byla tato křesťanská panna umučena, se s její oblibou setkáváme u nás zejména ve sklářských regionech. Byla ctěna jako ochránkyně právě před ohněm, ale také před morem a hladem.\nprosím za to,\nnedopúščaj našemu příbytku,\nani našemu dobytku.\nK nejrozšířenějším patřily na Valašsku obchůzky s Dorotou, v některých vesnicích se vystupovalo přímo s divadelními hrami, předvádějícímí umučení a vykoupení této křesťanské světice. Legenda sepsaná ve středověku podle latinské předlohy Dorotky chodívaly se svou koledou či představením v den svátku sv. Doroty (6. únor), v Hošťálkové u Vsetína se obchůzka konala již od Vánoc. Ve Vlachově Lhotě či Valašské Senici chodila po domech místní mládež, často přicházívali i koledníci ze Slovenska:\nByla svatá Dorota, měla věnec ze zlata,\nLilium liste, Ježíši Kriste, Maria.\nA přišel k ní z rodu král, Dorotku si namlouval.\nChceš, Dorotko, má býti, neb chceš Bohu sloužiti?\nA já nechci žádného, já mám ženicha svého.\nZašovou zase procházívala skupinka postav s bíle oděnou Dorotou se zahalenou hlavou, v ruce nesoucí talíř s jablkem, Teofilem, králem v ženském podvlékači, čertem a katem, přepásaným červeným šátkem, s tváří natřenou na červeno a nasazenou červenou čepicí s pérem, v ruce s dřevěným mečem:\nTeofile, bez prodlení vykonej mé poručení,\nBěž k Dorotě, ctné panně a vzkaž jí tak ode mě,\naby mně neodporovala, nýbrž mňa za manžela vzala.\nText: Mgr. Jana Tichá, Valašské muzeum v přírodě


Cestovatelské stránky - Cestopis Namibie\nÚvod » Cestopis Namibie\n13. – 27. října 2006\nÚčastníci expedice: Luboš Malota a Tereza Kysilková\nRozloha: 825.000 km2\nPočet obyvatel: 1.83 milionu, nejřidčeji osídlená země Afriky\nHlavní město: Windhoek ( 161.000 obyvatel )\nMěna: namibijský dolar, platit se dá i jihoafrickými randy\nSousední státy: Angola, Zambie, Botswana, JAR\nNezávislost: 21.3. 1990\nDoprava: jezdí se vlevo\nDo Namibie je nutné si obstarat vízum, které nelze získat v České republice, vyřizují ho ambasády ve Vídni, Berlíně a Moskvě. Moskva pro nás byla trošku z ruky…navíc abychom se tam dostali, museli bychom si nejdříve vyřídit vízum do Ruska a to není jednoduchá záležitost. Berlín by šel, ale do Vídně to bylo blíž. S dostatečným předstihem jsme poštou zaslali pasy, 45 Euro za jedno vízum a další potřebné informace např. rezervace prvních nocí v Namibii, podrobný popis cesty, podepsané fotografie a žádost. Zásilka naštěstí do Vídně dorazila v pořádku. Měli jsme trošku obavy, protože kdyby se to ztratilo, jeli bychom tak akorát na Bibione. Luboš má jen jeden pas a další by se už nestihl vyřídit.\nAsi za 4 dny bylo vízum připravené, takže jsme si udělali na otočku výlet do Vídně. Původně jsme chtěli jít aspoň na procházku po městě, ale sešlo z toho, protože večer před tím nás Petr Malota nečekaně pozval na akci Canonu spojenou s rautem, takže jsme měli docela dost…\nDatum odletu se blíží:\nAsi týden před odletem jsem začala zjišťovat, jakže to vlastně poletíme. Opět jsme využili zaměstnaneckých letenek ČSA, které jsou skoro zadarmo, ovšem mají jednu obrovskou nevýhodu. Letíme pouze pokud v letadle zůstane místo. Obvolala jsem snad všechna evropská letiště a všude mi řekli to, co jsem nechtěla slyšet: Je přebukováno. Dokonce i z Londýna, odkud letělo 5 obrovských Boeingů 747 denně. Ještě dva dny před odletem jsme přemýšleli, že poletíme někam jinam. Nakonec jsme se na nátlak Luboše, že chce vidět žirafu a lva rozhodli, že to riskneme, proč by ne, když bylo krásné datum pátek 13.10.???\nA tak to začalo….\nRáno jsem přiletěla z Ljubljany, rychle jsem pospíchala domů sbalit batoh a popohnat Luboše, aby nepřijel z práce na poslední chvíli. Dorazil kolem 12.00 a letěli jsme ve 14.25, takže krásný čas. Napěchovali jsme batohy, důkladně jsem zalila kytky, protože jsem si tentokrát nezvládla obstarat nějakou ošetřovatelku a vyrazili jsme na letiště. Jeli jsme mým autem, Lubošovo jsme nechali před panelákem, protože má lepší pojistku.\nOdletěli jsme se společností Swiss do Zurichu a tam jsme měli asi 4 hodiny na to se pořádně nervovat, jestli se dostaneme do letadla nebo ne. Prognózy byly špatné, navíc na odlet čekalo poměrně dost zaměstnanců South African airways a ti mají před námi přednost. Nebudu napínat, stejně asi všichni tušíte, že to dopadlo dobře, cestopis z Zurichu bych asi nepsala….\nZaměstnanci SA letěli na jumpseatech a jelikož na poslední chvíli nepřišli dva odbavení cestující, my s Lubošem jsme dostali sedadla vedle sebe…Poslední v celém letadle.\nCesta proběhla příjemně a asi po 12 – ti hodinách letu jsme přistáli v jihoafrickém Johannesburgu. Tam jsme si vyzvedli batohy a nechali se odbavit ještě na let do Windhoeku, který letěl dvě hodiny. Konečně jsme po 24 hodinách strávených na cestě vystoupili na namibijském mezinárodním letišti Hosea Kutako.\nSlunce ukrutně pražilo a bez slunečních brýlí se nedal udělat ani krok. Obešli jsme autopůjčovny, u Avisu jsme bez rezervace neuspěli, takže jsme si půjčili Volkswagen Polo Clasic, barva stříbrná, u společnosti Budget. Auto jsme si půjčili na 12 dní, se spoluúčastí max 6000 Kč v případě krádeže, nechali jsme si připojistit přední sklo, po zkušenostech z JARU, kdy nám den před odletem naťuknul sklo kamínek od náklaďáku. Na dotaz, zda chceme připojistit pneumatiky jsme odpověděli, že ne. To jsme ještě netušili, že asfaltových cest moc nemají…v průběhu výletu jsme se procvičili ve výměně a opravách pneumatik. ( netušila jsem, že je to tak jednoduché…)\nIhned po vyřízení formalit ohledně auta jsme vyrazili do 45 km vzdáleného Windhoeku za doprovodu písně Tří sester Přijeli jsme do Afriky nikde žádnej kulturák. Poprvé během našeho cestování jsme si totiž vzpomněli vzít si s sebou CD čka. Jeli jsme po krásné asfaltové cestě a asi za 40 min jsme dorazili do Windhoeku. Poměrně bez problémů jsme našli naše ubytování, které mi poradila kolegyně z práce. Byl to hostel Chameleon City Backpackers, naštěstí měli volný krásný pokoj s koupelnou, do které jsme se už moc těšili. Celý hostel byl moc pěkný, byla to poměrně velká zahrada s bazénem a barem, kde se pohybovali vysmátí černoši. Venku posezení, parkovat se dalo přímo před pokojem za plotem, takže jsme si mohli nechat věci v autě. Asi se tam dost krade, protože když jsme přijeli, tak nám hned jeden ze zaměstnanců toho hostelu utíkal hlídat auto a celé to tam bylo obehnané ostnatými dráty a dráty s elektrikou.\nPo lehkém odpočinku jsme hned vyrazili do města koupit si nějaké víno na oslavu šťastného příletu. Bohužel jsme si neuvědomili, že je sobota odpoledne a alkohol se může v sobotu prodávat jen do 13.00 a v neděli vůbec. Stejné to bylo i v lednu v JAR, odlétali jsme v neděli a chtěli jsme koupit nějaké víno domů…\nOběhli jsme pár obchodů, ale bez úspěchu. Nakonec si Luboš na benzince koupil místní pivo a byl spokojený.\nPo asi dvouhodinové procházce jsme našli příjemnou hospůdku s venkovním posezením a dali jsme si večeři, Lu našel na nápojovém lístku Plzeň a oni ji opravdu měli. Náležitě si ji vychutnal. Já jsem si dala můj oblíbený jahodový Brutus made in JAR. Výborně jsme se najedli, podívali se na německou svatbu a z posledních sil jsme se doploužili do hostelu a upadli do postele.\nVstali jsme v 8.15, dali jsme si snídani a zarezervovali si v Chameleonu noc před odletem domů. Asi v 10.00 jsme opustili Windhoek a vydali se po silnici B1 do Okahandji a dále na sever, kde jsme asi 30 km před Otjiwarongem uhnuli doprava směr Okakarara do Waterberg Plateau parku.\nOkahandja bylo malé městečko, kde skoro nic nebylo, akorát trhy se spoustou výrobků. Nákupy jsme ale měli v plánu až poslední den ve Windhoeku, tak jsme se tam moc nezdržovali. Celková vzdálenost z Windhoeku do Waterberg Plateau byla asi 300 km.\nPřijeli jsme ve 14.00, zaplatili jsme si jednu noc v kempu Bernabé de la Bat Rest Camp v parku a výlet na pískovcovou plošinu v 15.00.\nV tomto parku je zákaz pohybu vlastními automobily, pro nás by to ale stejně bylo bez šance, protože jsme neměli náhon na všechny čtyři kola.\nWaterberg Plateau se rozprostírá 50 km na délku a 16 km na šířku na pískovcové plošině Etjo, ve výšce 150 m nad planinami. Celková rozloha činí 405,5 km2. Park byl založen v r. 1972, původně jako útočiště pro ohrožené druhy zvěře z oblastí Kavango a Caprivi.\nPříroda vytvořila na tomto území vskutku zajímavé a působivé dílo. Dešťová voda prosakovala pískovcovými vrstvami a vytvořila spoustu potůčků a napajedel pro divokou zvěř. Na vrcholu plošiny zůstaly dinosauří stopy, které jsme ale neviděli.\nV 15.00 jsme se dostavili k odjezdu na výlet, počasí vypadalo bouřkově, tak jsme si s sebou radši vzali mikiny a nelitovali jsme. Jeli jsme otevřeným safari autem společně ještě s dalšími sedmi lidmi, německou rodinou, kterou jsme během cesty po Namibii potkali ještě několikrát a ještě s dalšími, kteří nás ničím nezaujali. Nahoře pěkně profukovalo a asi v půlce výletu začalo pršet. Docela jsme se těšili, až si dole rozděláme oheň. Bouřka se brzo přehnala, tak jsme po návratu z výletu nasbírali roští na podpal a udělali jsme si na ohni výborné maso.\nPříjemně unavení jsme ulehli do stanu a usnuli.\nDneska jsem se probudila dřív než Luboš, už mi bylo ve stanu hrozné vedro. Procitla jsem v 8.00 a Lu spal až do 9.30. Vydala jsem se na obhlídku parku, moc jsme si ho předešlý den nestihli projít, tak jsem to dohnala. Udělala jsem spoustu fotek a sehnala něco k snídani. Asi v 10.30 jsme vyrazili po šterkově písčité cestě velmi mizerné kvality směrem na Grootfontein. Od správce parku jsme si nechali poradit cestu, poslal nás sice nejkratší cestou, zato pořádně dobrodružnou. Byly to cesty kategorie D, tj. nejhorší, co tam mají. Cestou jsem musela každou chvíli vystupovat z auta a otvírat brány, které tam měli aby jim neutíkali krávy. Vždycky jsem si nechala otevřené dveře od auta, kdyby se za mnou rozeběhly, tak abych měla kam utéct. Takto jsme jeli asi 140 km než jsme se dostali na asfaltku, jak jsme si jí potom vážili. Asi 20 km před Grootfonteinem jsme narazili na ukazatel s nápisem meteorit. Uvědomila jsem si, že jsem o něm cosi četla v průvodci, tak jsme tam zajeli. Byla to zajížďka asi 40 km, ale naštěstí jsme moc nespěchali.\nHoba meteorit je největší meteorit na světě, objevil ho v roce 1920 lovec Jacobus Brits. Meteorit tvoří 82 % železa, 16 % niklu, 0.8 % kobaltu a jsou v něm obsaženy ještě stopy jiných kovů. Váží 54 tun jeho rozměry jsou 2.95 krát 2.84 krát 1.2 metru. Neví se, kdy spadl na zem, ale předpokládá se, že to bylo před 80.000 lety. Jinými slovy, je to takový obrovský železný šutr kolem kterého jsou dokola schody, jako v nějakém starořeckém divadle. Na meteorit se dá vylézt, to jsme samozřejmě udělali. Moc dlouho jsme se tam nezdrželi, bylo tam hrozné vedro. To jsme netušili, že zbytek pobytu už teplota ve stínu pod 35 stupňů neklesne.\nPři odjezdu od meteoritu nás rozesmál ukazatel cesty na Grootfontein, bylo to totiž doprava i doleva, jinam se jet nedalo. Zvolili jsme jinou cestu než po které jsme přijeli. V Grootfonteinu jsme navštívili Spar a nakoupili zásoby do národního parku Etosha, hlavního cíle našeho výletu.\nPokračovali jsme dále do městečka Tsumeb, kde jsme se snažili sehnat něco k jídlo. Byla to makačka, nakonec jsme si dali v dost pochybném bufáči hranolky pokapané citronovou šťávou. Poprosila jsem paní, jestli nemá nějakou vidličku, tak vytáhla šuplík plný použitých a zaprášených vidliček, ze kterého jednu vybrala a ještě ji důkladně očistila rukou. Docela mi to natáhlo, ale abych neurazila tak jsem si ji vzala a když se nedívala, tak jsem ji vyhodila. Konzumaci hranolek jsme přežili bez problémů.\nPak už jsme vyrazili do národního parku Etosha. Do naší první zastávky kempu Namutoni zbývalo zhruba 100 km.\nDo Namutoni jsme přijeli asi v 17.00, rychle jsme našli v kempu místo pro stan, vybírali jsme důkladně, bylo to na dvě noci. Ještě jsme stihli vyrazit na asi 1.30 dlouhou vyjížďku a shlédnout první zvířata. V Etoshe je vždycky nutné vrátit se do kempu do 19.00, pak zavřou brány kempu a za pozdní návrat se platí velká pokuta. Viděli jsme spoustu v Africe běžně viditelných zvířat jako žirafy, antilopy, gazely, šakaly, zebry, kudu atd. V kempu jsme se byli ještě podívat u napajedla, ale moc zvířat tam nebylo, akorát nějací ptáci. Potkali jsme několik prasat bradavičnatých, Lu se s nimi vyfotil.\nVečer jsme měli klasický program u ohně, grilování masíčka. Museli jsme dávat velký pozor na šakaly, kteří se plížili ke grilu a kradli maso z roštu. Sousedi dělali nějaké maso v alobalu a šakal jim to ukradl.\nPak se přihnala strašná bouřka, druhá nejhorší v mém životě, pro Lu asi nejhorší. Blesky nám létaly nad hlavami a hromy burácely až se třásla zem. Maso jsme stihli dogrilovat, ale sníst jsme ho museli v autě, naštěstí jsme měli připravený rychlý evakuační plán. Když se to přehnalo tak jsme ještě chvíli poseděli venku a pak šli spát.\nDnešní den jsme celý věnovali safari po národním parku Etosha. Luboš ráno podezřele rychle vyskočil ze stanu se slovy už je 9.30 a musíme jet na zvířata. Měla jsem špatný pocit z toho, že tak dlouho vyspáváme tak jsem taky procitla, ale ještě jsem si nějak moc vyspaná nepřipadala. U snídaně z Lu vypadlo, že lhal, že je teprve 7.30, ale že už se nemohl dočkat a kdyby mi řekl, že je teprve tak málo hodin, že bych nechtěla vstávat.\nPark zaujímá 22.270 km2 a patří k největším v Africe. Savana a lesy obklopují nejzajímavější část parku – pánev Etosha. Pánev Etosha je obrovskou solnou pouští s rozlohou 5.000 km2. Pouze východní dvě třetiny Etoshy jsou otevřeny pro veřejnost. V parku je povolená rychlost maximálně 60 km/h. Jednak proto, aby nebyla rušena zvěř a také aby se příliš nezvedal prach, všechny cesty jsou písčité. V parku se nesmí používat motorky ani kola. Nesmí se v žádném případě vystupovat z auta a pěší turistika je rovněž zakázána!\nJediné místo, kde jsme mohli vystopit z auta bylo přímo v oblasti solné pánve, kde jsme na chvíli zastavili na vyhlídce Etosha Lookout cestou z kempu Namutoni do kempu Okaukuejo.\nV Etoshe jsou celkem tři kempy – Namutoni (na východě), Okaukuejo (v centrální části parku) a Halali (na polovině cesty mezi předchozími dvěma), vzdálenost mezi každým z nich je 75 km. Jsou otevřeny po celý rok a v každém z nich je výborně vybavený obchod, restaurace, bazén a napajedlo, ke kterému se stahuje zvěř. Také kempovací místa jsou moc pěkně vybavená, ke každému patří kamenný stůl se čtyřmi židlemi a krb s roštem. Většinou byl v blízkosti i kohoutek s vodou.\nJelikož se nám nechtělo pořád balit a zase stavět stan, rozhodli jsme se vynechat návštěvu kempu Halali a přespali jsme dvě noci v kempu Namutoni a další dvě noci ve 150 km vzdáleném kempu Okaukuejo.\nPo snídani jsme vyrazili na tříhodinové safari v okolí Namutoni, cestou jsme viděli tato zvířata: žirafy, zebry, slony, kudu, pštrosy, šakaly, pakoně hřívnaté, gazely, mnoho druhů afrických antilop. Zvířat je v Etoshe opravdu velké množství a není vůbec obtížné je stopovat, skáčou do cesty sami. Často je potřeba čekat až majestátně odkráčí stádo slonů nebo než přeběhne 20 zeber. Asi hodinu jsme strávili čekáním na lva na místě kde by se měl vyskytovat, ale nepřišel, asi se mu v pravé poledne k napajedlu nechtělo. Stopování zvířat je nejúspěšnější brzy ráno nebo večer. Vrátili jsme se zpátky do kempu na chvíli si od safari odpočinout a zamířili jsme k bazénu. Bylo příšerné vedro tak se nic jiného dělat nechtělo, teplota se pohybovala kolem 40 stupňů ve stínu. U bazénu bylo příjemně a ani tam nebylo moc lidí. Párkrát jsme se vykoupali a konečně si v klidu zahráli scrabble. Ještě v Praze jsme si zakoupili cestovní verzi naší oblíbené hry, dá se zaklapnout rozehraná hra a pokračovat později.\nPo příjemně stráveném odpoledni jsme si šli dát sprchu. Cestou od stanu do umývárny jsem zjistila, že jsem si u bazénu zapomněla ručník, tak jsem se tam vrátila a Luboš mezitím ztratil trenky. Když se Lu vracel ze sprchy, tak si náš německý soused pochvaloval, že jim ke stanu přiletěly pěkné černé trenky, měl z nich radost. Říkala jsem Lubošovi, že si tam pro ně má zajít, ale styděl se.\nVečer jsme ještě znovu vyrazili asi na dvě hodiny na safari, viděli jsme stejná zvířata jako dopoledne. Poseděli jsme u ohně a šli jsme čerpat síly na další den.\nDneska jsem se zase pro změnu probudila brzy já, už v 7.15, ale solidárně jsem nechala Lu spát do 8.30. Opustili jsme kemp Namutoni, který se nachází v prostředí historické pevnosti a odjeli jsme do 150 km vzdáleného Okaukueja. Cestou jsme dělali odbočky z hlavní cesty na různé menší cesty a okruhy. Zastavili jsme se na solné pánvi na vyhlídce, kde opět hrozně smažilo slunce, na sluníčku se skoro nedalo vydržet.\nCelá oblast parku Etosha je porostlá nízkými stromky a křovinami. Pokrývají zhruba 80 % celé rozlohy a jsou i při okrajích solné pánve, kterou lemují. Dále zde rostou v hojném počtu také trnité akácie a další stromy. Díky všem těmto rostlinám mají zvířata dostatek potravy.\nCo se týče zvířat, je park Etosha skutečným rájem. V závislosti na ročním období můžeme pozorovat slony, žirafy, zebry, různé druhy gazel, buvoly, kudu, pštrosy. Z velkých šelem se setkáme se lvy, hyenami, gepardy a leopardy. Z ohrožených druhů zde žije impala s černou maskou a černý nosorožec. Právě populace černých nosorožců, která přesahuje 300 kusů, svědčí o tom, že se v Etoshe tomuto ohroženému druhu skutečně daří.\nMnožství zvířat v jednotlivých místech se liší v závislosti na přírodních podmínkách a rostlinstvu, které na té které ploše roste. Jak samo jméno napovídá, poblíž Olihantsbad (Sloní koupel) jsme potkali slony. Ti ve zdejších podmínkách mohou dorůst výšky až 4 metrů v kohoutku, což jim zajišťuje první místo v celé Africe. V porovnání se svojí mimořádnou velikostí mají celkem malé kly, především díky genetickým defektům a některým chybějícím minerálům v jejich stravě. Nosorožci si oblíbili především zavodněnou plochu poblíž Okaukueja. Obecně se dá říci, že směrem na východ zvěře přibývá, protože je zde více vlhko a tím i bujnější vegetace.\nAsi v 15.30 jsme přijeli do Okaukueja, našli jsme si kempovací místo a šli stavět stan. Hlína byla příšerně tvrdá a vůbec se nedali zatlouct kolíky. Pár jsme jich ohnuli, nakonec jsme ale pro jistotu ještě zatížili stan kameny. Přišel si za námi popovídat soused, konverzace ale dlouho netrvala, ještě jsme vyráželi na safari. Jeli jsme cíleně na lvy. V recepci kempu jsme zjistili, kde byli ten den viděni a vyrazili jsme. Na lvím místě jsme čekali asi hodinu a půl, ale opět bez výsledku. Lu říkal, že lva vidět musí nebo že zase příště pojedeme na dovolenou do Afriky. Ještě nám pořád zbýval jeden den.\nVečer jsme měli klasický program, oheň, maso a vínko.\nRáno jsem se zase probudila dřív než Luboš, tak jsem šla nachystat snídani. Jaké bylo mé překvapení, když jsem přišla k autu a zjistila, že máme píchlé kolo. Šla jsem to oznámit Lu, říkal, že to tušil, už jsme to kolo cestou přifukovali. Musím Lu veřejně pochválit, jak rychle se mu podařilo to vyměnit za rezervu, byla ještě nepoužitá. Auto už jsme měli pěkně zaflákané od bahna, takže jsme museli to píchlé kolo osprchovat hadicí, nechat uschnout a zase naložit do kufru. Na benzínce v parku nám to během chvilky opravili, stálo to asi 80 Kč. To opravené kolo jsme dali do kufru místo rezervy, měla jsem strach, aby v půjčovně nepoznali, že jsme píchli, tak jsem to chtěla vyměnit zpátky. Lu se nechtělo a dobře jsme udělali, protože za pár dní jsme zase měnili… Jsem docela ráda, že jsem se naučila výměnu kola, může se to hodit…\nTak to bylo takové malé zpestření dalšího slunečného rána. Ještě jsme se snažili sehnat internet, ale pořád nefungoval, prý odpoledne. Dopoledne jsme vyrazili na safari, jezdili jsme asi 4 hodiny. Potom jsme si dali relax u bazénu, teda vlastně bazénů. Byli tam tři - malý, větší, největší. Ten malý měl průměr asi dva metry a bylo v něm naskládáno asi patnáct desetiletých černošek a černoušků. Byli jsme překvapení, jak jsou všichni vychovaní a poslouchají. V prostředním nebyl nikdo a ve velkém jen já. Lu byl ve stínu, aby se nespálil. Spokojeně jsem si plavala a za chvíli se kolem mě seskupili všechny ty malé černošky a pozorovaly mě, jak plavu. Dokonce se jedna osmělila zeptat jaká je voda.\nHráli jsme scrabble, popíjeli drinky a pozorovali přicházející vyžrané Němce. Krásně jsme si odpočinuli a chystali se na naši poslední vyjížďku po parku a to s jediným cílem: LEV\nVyrazili jsme na místo asi 20 km od kempu a čekali a čekali. Asi po dvaceti minutách si Lu všiml, že nedaleko stojí autobus a v něm spousta turistů kouká směrem do trávy. Nelenili jsme a vrátili se kousek zpátky. Jaké bylo naše překvapení, asi 100 m od cesty ležel starý lev. Nejdřív nebyl moc vidět, tak jsem se přemohla a podívala jsem se dalekohledem. Na „obvyklá zvířata“ jsem se dívala jen tak očima, protože se mi z dalekohledu příšerně motá hlava a je mi špatně od žaludku. ( doufám, že to není následek mého nejnovějšího úrazu – pro nezúčastněné – 1.10. jsem dostala při squashi raketou do hlavy a týden před odletem do Namibie mi vyndávali stehy z ucha).\nPo chvíli se přiblížil a přešel přes cestu. Lu vzpomínal na mladá léta prožitá v Deutschlandu, jak chodili do zoologické a u lvů byl nápis: Achtung Loewe spritzt Urin – Pozor na lva, stříká moč. To už se ale blížil večer a my museli zpátky do parku. Lva jsme viděli opravdu na poslední chvíli, asi v 18.00 a v 19.00 zavírají brány kempu.\nVečer jsme vyrazili k napajedlu v parku, byla to nádherná podívaná. Napajedlo bylo slabě osvícené a pohybující se zvířata vypadala jak z filmu Cesta do pravěku. Bylo to opravdu krásné a těžko se to popisuje, viděli jsme spoustu nosorožců, žiraf, zeber, slonů. Akorát tam dost štípali komáři, tak jsem měla malinko strach z malárie. V Etoshe by se údajně měla vyskytovat a já frajerka jsem si vyšla v tílku a kraťasech. Byli jsme tam asi hodinu a pak se odebrali do stanu.\nDnes jsme se probudili v 7.15., nestačím se divit, jak bez problémů tady vstávám. V Praze se bez budíku dřív než v 9.30 neprobudím. Pozorovala jsem lidi z adventure cestovky Chameleon se kterými jsme se během cesty občas potkávali, čepovali si vodu na pití z pochybného kohoutku u našeho stanu…nejsem žádná citlivka, ale přeci jen, zrovna v Africe..\nPo asfaltové cestě jsme odjeli na jih do městečka Outjo, je to asi 120 km. Na bráně jsme nabrali 2 stopaře, zaměstnance parku a zahráli jsme jim Tři ségry. Po cestě nám na chviličku naskočil signál, tak jsem rychle napsala sms mother, že jedeme do Outja. Na internetu zjistila, že je to partnerské město Kopřivnice. Bylo to příjemné městečko, kde jsme se ale moc nezdrželi. Vyměnili jsme peníze a od hlídače auta se nechali ukecat na koupi kuličky z kokosáku , na který vyryl Tereza. Byli jsme rádi, že už máme tu koupi za sebou, protože nás pak ukecávali ještě mockrát.\nDalší cíl cesty byl 130 km vzdálený Khorixas, kde jsme nakoupili nějaké jídlo a zase na dlouho opustili asfaltku. Asi po 4 km jízdy po štěrku jsme přijeli k Petrified forest a ani jsme nevěděli, co tam vlastně je. Zaměstnanci se na nás dívali dost divně, když jsem se ptala a co že je tam k vidění. Jednalo se o zkamenělé stromy 260 milionů let staré, které se tam dostali ze střední Afriky při povodni. Nejdelší strom měl 34 metrů. Taky jsme měli možnost spatřit rostlinu welwitschii, což je prehistorická rostlina, která roste 1000 let. Prošli jsme asi půlkilometrový okruh a byli jsme pěkně usmažení, teplota stále 40 stupňů ve stínu. Další cíl naší cesty byl asi 40 km vzdálený Twyfelfontein, jedna z nejrozsáhlejších galerií maleb na skále v celé Africe. Malby jsou soustředěné v údolí Aba Huab. Krajina mě naprosto uchvátila, chtěla jsem tam přespat, ale Lu se nechtěl zdržovat, tak jsme to pak natáhli až k moři.\nTwyfelfonteinské malby jsou též známé jako „řezby v kameni“. Pradávní umělci je vytvořili sekáním do tvrdého povlaku, který kryje místní pískovec. Za staletí se tato vrstva přelila i přes samotné malby a chránila je tak před erozí. Většina z nich je starší než 6.000 let, tedy vznikla zhruba v době kamenné. Vědci identifikovali nejméně šest odlišných fází vzniku, některé z maleb jsou jasně napodobeninami z devatenáctého století. Častými motivy jsou zvířata, zvířecí stopy a geometrické znaky, ale kupodivu je tam jen poskrovnu lidských postav. Mnoho kreseb zobrazuje zvířata, která se tam již dlouho nevyskytují – slony, nosorožce, žirafy a lvy. Obraz lachtana ukazuje na kontakty s pobřežím vzdáleným dnes víc než 100 km. Další vyobrazení se zabývá zvláštním lvem – má otisky drápů místo tlap a neobvykle hranatý ocas. V současné době zůstalo zachováno 2500 maleb, skalami vede prohlídkový okruh, který trvá asi hodinu a prochází kolem nejkrásnějších z nich. Ptali jsme se naší tlusté černošské průvodkyně, proč tam ty malby jsou, údajně muži, když šli na lov a vraceli se domů už s opracovaným masem potom kreslili svým ženám jak ta zvířata vypadají.\nPo procházce jsme vyžahli studenou Coca colu a vyrazili směrem na Uis, dalších skoro 200 km po štěrko písku. Řítili jsme se nádhernou krajinou, cestou potkávali našňořené černošky kmene Himba a spoustu dobytka. Město nebo spíš vesnici Uis jsme jen projeli a měli před sebou posledních 114 km na pobřeží. Lu už byl docela unavený z řízení, ale statečně to už dotáhnul až do Henties Bay. Bylo to 114 km bez zatáčky, samý písek, taky už mi z toho přecházeli oči. Po levé straně jsme minuli Spitzkoppe (1728 m) a vpravo byl nádherný západ slunce. Do Henties Bay jsme přijeli za šera, takže jsme museli rychle najít kemp na přespání. Byl to přístav a nepůsobilo to tam na mě zrovna bezpečným dojmem, ale přišlo nám zbytečné jet dalších 72 km na jih do Swakopmundu a ráno zase celou cestu zpátky nahoru do lachtaní rezervace. Ubytovali jsme se v kempu pro karavany, kde jsme byli jediní ve stanu a ještě asi 6 karavanů. Spíš pro jistotu jsme se zeptali hlídače, jestli je to tam bezpečné. Docela mě znepokojila jeho odpověď: “Maximálně dvakrát za měsíc sem někdo vtrhne, ale buďte v klidu, mám vysílačku a hned volám policii“.\nPostavili jsme stan, jelikož bylo potřeba trošku couvnout autem, ujala jsem se řízení. Nějak jsem pozapomněla, že jsem začala vyrovnávat věci z auta a levým zadním kolem jsem si nacouvala na batoh…\nZašli jsme na výbornou pizzu s mořskými plody do blízkého Pirátského baru, chvíli jsme poseděli, ale únava byla silnější tak jsme šli zpátky do kempu. Cestou se k nám přidal nádherný velký pes. Uplatila jsem ho sušenkou, aby nás hlídal, ale když dojedl, tak se na nás vykašlal a šel pryč. Vzali jsme si do stanu nůž a doklady zastrčili do nohou ve spacáku a popřáli si dobrou noc. Docela dlouho jsem se strachy převalovala, ale pak jsem se smířila s osudem a usnula.\nPřežili jsme. Probudili jsme se už v 6.45, sbalili stan a šli na procházku k moři, které mělo asi 15 stupňů. Měli jsme ještě dost času, protože v lachtaní rezervaci Cape Gross Seal Reserve otvírají až v 10.00 a je to asi hodina cesty na sever při pobřeží. Takže jsme šli do Sparu, koupila jsem si domů nějaké ovesné kaše a ve vedlejší kavárně jsme si dali výbornou snídani a kapučíno.\nCestou na sever jsme nezažili nic zvláštního, akorát nám pořád nebyl jasný rozdíl mezi lachtanem a tuleněm. Trošku mi to připomnělo naši několika večerní diskuzi jaký je rozdíl mezi kosmonautem a astronautem.\nTakže jen pro upřesnění, lachtan pochází z Afriky, např. mediálně známý lachtan Gaston s narodil u Mysu dobré naděje v JAR a tuleň je ze Středomoří. Lachtanů afrických jsou na světě miliony, tuleňů středomořských jen několik set a v našich zoologických jsou to všechno lachtani.\nZa vjezdem do rezervace nás přivítal stánek s výrobky z lachtaní kůže, to mi přišlo docela drsné, boty, peněženky, tašky. Pak jsme jeli ještě asi 5 km a přijeli na pobřeží, kde se válely tisíce lachtanů, příšerně smrděli. Bylo tam docela dost turistů, všichni fotili jako zběsilí, tak jsme nezůstali pozadu. Pobyli jsme tam asi hodinu a pak jsme se vydali zpátky na jih do Swakopmundu. Teplota u moře v Namibii je okolo 20 stupňů, takže jsme se ochladili před výletem do pouště. Jelikož jsme byli zvyklí na vedra, dokonce jsme večer vytáhli šusťákové bundy, poprvé a naposledy.\nAsi za hodinu a půl jsme přijeli do Swakopmundu, zašli jsme na Internet a našli ubytování na jednu noc, v hostelu Desert sky, docela jsme uvítali jednu noc na normální posteli.\nVyrazili jsme na podvečerní procházku po příjemném městě (25 000 obyvatel). V Namibii skoro neexistuje veřejná doprava, např. ve Windhoeku nejezdí nic, ani metro ani autobusy, jen taxiky, které jsou ale levné. Ve Swakopmundu to bylo stejné. Centrum je ale poměrně malé, takže nebyl problém projít to pěšky. Na molu jsme si dali strááášššněěě dobrou večeři z mořských plodů, na to jsme ještě dlouho vzpomínali. Cestou z večeře jsme zahlídli, jak černoši vykrádají auto, byli jsme rádi, že parkujeme za plotem. A pak jsem se málem udusila. Začala jsem se smát kvůli nějaké blbosti a zaskočila mi slina, vůbec jsem nemohla chytit dech zpátky.\nVečer v hostelu jsem si ještě přečetla pár stránek v průvodci, dali jsme jednu partičku scrabble a padli do postele. Vedle řvali mutující černoši, ale za chvíli nám to bylo úplně jedno.\nDnes jsme si přispali…budíček až v 8.30!! Dali jsme si rychlou snídani, sbalili věci a kolem desáté odhlásili z pokoje. Šli jsme ještě na kratičkou procházku a pak vyrazili do pouště. Po levé straně hned za Swakopmundem byla podívaná na sandboarding, paragliding, jízdu na čtyřkolkách a spoustu dalších aktivit. Vpravo bylo pobřeží a před námi 30 km do Walvis Bay, jelo se po asfaltu, luxus. Ve Walvis Bay skončila asfaltka a my vyrazli na dalších 300 km po štěrkopísku. První zastávka byla u Kuiseb kaňonu, obrovský vyprahlý kaňon, udělali jsme si tam krátkou procházku, teplota ve stínu byla 42 stupňů tak se to moc dlouho vydržet nedalo. Vrátili jsme se zpátky na hlavní cestu a pokračovali směr Galb průsmyk, kde byl jakoby zázrakem asi 2 km asfalt a pak jsme jeli, jeli a zase jeli až do vesnice Solitaire, odkud zbývalo posledních 90 km do kempu Sesriem, což je vstupní brána do národního parku Namib - Naukluft, cíle naší cesty. V Solitaire jsme vzali benzin a protáhli ztuhlé svaly a pak už jsme dojeli až do Sesriemu.\nNeměli jsme rezervaci, takže byl zpočátku trošku problém sehnat místo na stan. Údajně měli všechno obsazeno, ale poslali nás na místo 27, tam už ale někdo kempoval. Pak z ničeho nic vymysleli, že mají volné 25 B což bylo nádherné osamocené místo na konci parku, kde se nám moc líbilo. Vrátili jsme se na recepci zaplatit, cestou se nám podařilo zapadnout do písku. Přispěchali černoši a já se opět ujala řízení. Lu mi ale zapomněl říct, že zatáhl ruční brzdu. Takže černoši makali, motor řval, písek lítal do všech stran a auto pořád nejelo..naštěstí jednoho černého napadlo, že to asi bude tou ručkou.\nZaparkovali jsme auto na našem kempovacím místě pod obrovským stromem, vzali věci a šli k bazénu trošku se ochladit. Neměli jsme chuť v tom vedru stavět stan, tak jsme to nechali na večer. U bazénu jsme si dali pár drinků a pak jsme se vrátili stavět stan. Vyskytl se problém s tyčkami od stanu. Doteď nechápeme, jak je to možné ale jedna tyč byla najednou delší než ta druhá, aspoň o 15 cm a nešla napnout na stan. Možná se nějak roztavila tím vedrem, ale že by jen jedna….druhý den jsme to zkoušeli opravit, ale nešlo to. Připadali jsme si jak blázni. Jsem docela zvědavá, jak budeme stavět stan v květnu na vodě.\nBylo asi 20.00 a venku stále 35 stupňů. Přesto jsme rozdělali oheň, protože jsme měli spoustu naloženého masa a měli jsme na něj velkou chuť. Docela jsme se přejedli, takže jsme zbytek večera strávili nicneděláním a díváním se na hvězdy, kterých bylo moooccc. Ve stanu bylo příšerné vedro, tak se moc nedalo usnout, ale nad ránem se ochladilo..asi tak na 28.\nProbudila jsem se v 7.00 a vedrem jsem už nebyla schopná pokračovat ve spánku. Lu to nevadilo, tak jsem ho nechala spát. Prošla jsem se po kempu a asi za hodku jsem se vrátila a vzbudila ho. Asi v 11.00 jsme vyjeli po asfaltové cestě na výlet do Sossusvlei, hlavní atrakce národního parku Namib Naukluft. Bylo to asi 70 km po luxusní cestě kterou po obou stranách lemovaly nádherné červené duny, které se vyskytují pouze v tomhle parku. Auta s pohonem 2 krát 4 musí zůstat na parkovišti 5 km vzdáleného od Sossusvlei. Dál se dá pokračovat buď safari autem nebo je možnost si někoho stopnout. Safari jsme zavrhli, účtovali si za tu cestu docela velkou pálku a jelikož jsme tam chtěli jet druhý den na východ slunce, nechtělo se nám to platit dvakrát. Chvíli jsme čekali jestli někdo přijede, ale dlouho nás to nebavilo tak jsme jeli zpátky. Cestou jsme se zastavili u slavné Duny 45, která je vzdálená 45 km od Sesriem a 45 km od Sossusvlei. Vyšlápli jsme si ji nahoru, já v pantoflích, protože to byla neplánovaná vycházka, myslela jsem, že půjdeme jen pod dunu. Cestu zpátky už jsem v pantoflích nezvládla. Rozžhavený písek měl snad 90 stupňů a každým krokem dolů se mi nahrnoval do bot. Chvíli jsem to vydržela, ale bylo to utrpení, tak se pro mě Lu musel vrátit a snést mě na zádech jako za mlada.\nAsi 4 km od kempu se nachází Sesriem kaňon, 2 km dlouhý a 300 m široký, bez problémů se dá sejít na dno kaňonu a procházet se tam. Přestože se nám tam moc líbilo, asi po hodině jsme se vyškrábali zpátky k autu a vrhli se na pití, které jsme si zapomněli vzít s sebou.\nV kempu jsme objevili bufáč, kde dělali hranolky a toasty, najedli jsme se, vypili hektolitry pití a šli si dát siestu k bazénu. U bazénu bylo asi 15 Holanďanů, docela sympaťáci. Lu mě chtěl hodit do vody, chvíli jsem balancovala na hraně bazénu, nakonec se slitoval. Holanďani to mezi sebou komentovali…za chvíli volala jedna Holanďanka na druhou, že potřebuje tužku, neměla, tak se jim Lu holandsky vložil do hovoru, docela čuměli, že jim rozumí.\nVečer jsme zase rozdělali oheň, chtěli jsme udělat brambory, ale nakonec jsme se shodli, že nemáme hlad, tak jsme se ve 34 stupních ohřáli u ohně a šli spát.\nDneska jsme si moc nepospali. Nařídili jsme si budíka na 4.50, v 5.15 se otevírala brána parku a pokud člověk chtěl stihnout východ slunce na dunách, nebylo času nazbyt. U brány jsme byli v 5.10 a zařadili se do fronty aut, která se tam tvořila už ve chvíli, kdy jsme vstávali.. Přesně v 5.15 otevřeli a začala zběsilá ralley rychlostí 150 v 60. Do 70 km vzdáleného Sossusvlei jsme dorazili druzí, auto před námi řídila holka a její přítel na ni byl patřičně pyšný. Zaparkovali jsme a chvíli zkoušeli stopovat, ale přijížděla buď auta 2 krát 4 nebo 4 krát 4, ale plná. Legrační bylo pozorovat 4 krát 4, kteří si ten pohon zapomněli zapnout....\nNakonec jsme jeli safari autem, asi za 15 min jsme dorazili k dunám, slunce pomalu začalo vycházet. Tentokrát jsem se vybavila teniskama a v pantoflích šel Lu, ale vůbec to nevadilo, písek ještě takhle brzo ráno nebyl rozpálený.\nVýšlap na Sossusvlei dunu trval asi 20 min, byl to ráj pro každého fotografa, dokonce i pro nás s automatem. Chvíli jsme se kochali výhledem do okolí, opravdu bylo na co se dívat a pak jsme celou dunu seběhli srázem dolů. Ani by nás to nenapadlo, ale inspirovali nás opět lidi z adventure cestovky, kteří tam byli chvíli před námi. Z vrchu to vypadalo dost prudké, ale po prvních krocích dolů jsme nelitovali, byl to takový zvláštní zpomalený běh, nohy se nám bořili do písku po kolena. Trvalo to asi minutu, dole jsme důkladně vyklepali boty a šli jsme hledat nějaké auto, které nás odveze zpátky na parkoviště. Asi po 10 min čekání ve stínu pod stromem přijelo safari auto.\nPo návratu do kempu jsme pečlivě sbalili stan a rozloučili se s národním parkem Namib Naukluft. Vyrazili jsme směrem na Solitaite, kde jsme se stavovali už cestou tam. Na mapě jsem našla zkratku, po které jsme se vydali. Bohužel mapa byla špatně a ze zkratky se stala vcelku slušná zajížďka, navíc jsme na zkratce opět prorazili kolo a nebyla šance ho nechat opravit. Chvilku trvalo než Lu zjistil, že je kolo prázdné tak se pomačkal ráfek a ztratili jsme poklici na kolo. Vyměnili jsme pneumatiku, takže jsme měli původní levou zadní vpravo vzadu, vlevo vzadu rezervu a v kufru špinavé a dost zrasované píchlé kolo. Vrátili jsme se asi 5 km do nějaké osady, kde byla pochybná benzinová pumpa a obchod. U benzinky nikdo nebyl a šance na opravu pneumatiky nulové. Přiběhli k nám dva malí křováci, tak jsem jim dala sušenky a vyfotila se s nimi.\nAspoň jsme se dívali, jestli nenajdeme tu poklici, ale nikde nebyla. Zbývajících asi 150 km jsme jeli opravdu opatrně, protože mě nenapadá, co bychom dělali, kdybychom zničili další kolo. Signál na mobil tam nebyl a auta tam nejezdila, bylo to mimo hlavní cestu. Už nám z té jízdy trošku hrabalo, tak jsme si zpívali. Naštěstí všechno dobře dopadlo a asi po 3 hodinách jsme byli na asfaltu v městečku Rehoboth. Tam nám asi na třetí benzince opravili kolo a my jsme mohli dorazit posledních 90 km do Windhoeku.\nUbytovali jsme se zase v Chameleonovi, akorát v jiném pokoji. Nanosili jsme všechny věci z auta do pokoje, dali si spršku a šli jsme do města na jídlo. Už jsme byli pěkně vyhládlí, takže jsme se snížili k návštěvě KFC, kde jsme se dle očekávání přejedli. Po krátké procházce jsme se vrátili do hostelu a poseděli venku, zahráli scrabble a šli spát.\nDnes jsme si přispali, vstali jsme kolem 9.00. Dnešní den byl poslední před odletem a měli jsme v plánu ho prožít v poklidu, bez auta. Ráno jsme prohodili pár vět s průvodcem od Chameleona, byl to Brazilec a průvodcuje už 14 let, v noci spal ve stanu na safari autě. Po snídani jsme vyrazili do Kraft centra na nějaké suvenýry a pak jsme příjemně bloumali po městě, byli jsme se podívat na Post Street Mall na meteority z Gibeonské sprchy, mělo jich být 33 a každý měl svůj stojánek na kterém byl přivařený, jeden stojánek byl prázdný, někdo si asi vzal suvenýr.\nVečer jsme zašli do hospůdky s Plzní jako první den, číšník si Lu pamatoval. Večer jsme začali balit věci, vypili vínko a ulehli čerpat síly na zpáteční cestu domů.\nLu vstal v 7.00, já v 8.00, ukrutně se mi nechtělo při představě následující noci strávené v letadle. Nasnídali jsme se, sbalili věci, byla to makačka, musíme si pořídit větší batohy. Původně jsme si chtěli vzít domů namibijské ranné brambory, ale do batohů se nevešly a tak jsme je tam nechali nějakému černochovi, měl z nich radost.\nAsi v 11.00 jsme vyrazili směr letiště, cestou jsme vzali benzín. Měla jsem trošku obavy co budeme vykládat v půjčovně až se zeptají, jestli byl nějaký problém s autem. Samozřejmě se zeptali. Lu mlčel a tak jsem musela dělat blbou, že nevím jak jsme mohli ztratil tu poklici, že jsme si večer nevšimli a ráno tam nebyla, proběhlo to dobře, nemuseli jsme nic doplácet, to zničené kolo v kufru nezkoumali.\nBez problémů nás odbavili do Johanesburgu, opět jsme letěli se South African. Ještě jsme měli v záloze British airways, kteří letěli o dvě hodiny později. V JNB jsme si vyzvedli batohy a šli na přepážku South African zjistit, jak to vypadá s odlety do Londýna. V časovém intervalu dvou hodin letělo 5 Jumb 747 – 400 tak jsme doufali, že bude všechno bez problémů. Pár dnů před odletem jsem to kontrolovala na internetu a hlásilo mi to dobré šance. Na přepážce jsme narazili na hrozně sympatickou černošku, která nám hned vytiskla palubní vstupenky na sedadla vedle sebe, takže to tentokrát bylo bez nervů. Před odletem jsme se ještě stavili na jídlo a ve 20.15 jsme se vznesli směr Londýn. Let byl naprosto bez problémů, docela dobře jsme se vyspali.\nV Londýně jsme přistáli asi v 7.00 a v 9.00 nám letělo letadlo do Prahy, které jsme naštěstí bez problémů stihli. Museli jsme si ale z malých batohů vyndat všechny věci tekuté povahy kvůli novým bezpečnostním nařízením. V poledne jsme si v PRG na letišti dali výborný oběd a za hodinu už jsme byli v bytečku na Červeném vrchu.\nA to je konec naší cesty….končím cestopis a plánuju, kam že to zase příště vyrazíme????


O platební terminál zdarma lze ¾ádat do konce bøezna | Soukromý právník pro drobné podnikatele\n19.2.2021, Zdroj: Ministerstvo prùmyslu a obchodu\nK dispozici je 4500 bezplatných terminálù\nPraha, 17. února\nAktuální stav projektu „Èesko platí kartou“, díky kterému mohou firmy a osoby samostatnì výdìleènì èinné, tedy i drobní podnikatelé, tento zpùsob bezkontaktní platby vyu¾ívat zdarma. O nabídku je zájem i pøes pandemii koronaviru, prodlou¾ila se proto do konce bøezna a øe¹í se dal¹í pokraèování.\n„Nabídku platebních terminálù na rok zdarma vyu¾ilo u¾ víc ne¾ 4 500 podnikatelù. Bezhotovostní platby dnes po¾adují úplnì v¹ichni vèetnì spotøebitelù, jde toti¾ o bezpeènìj¹í a hygieniètìj¹í zpùsob placení,“ øíká námìstkynì ministra prùmyslu a obchodu pro hospodáøskou politiku a podnikání Silvana Jirotková.\nNejvíc terminálù zdarma (26 %)…


Geckota C1 Racing Chrono V01 / Limitovaná edice 200 kusů + + 1 měsíc na vrácení, prodloužená záruky 3 roky - nejpanskehodinky.cz\nDomů / PODLE STYLU / Letecké hodinky / Geckota C1 Racing Chrono V01 / Limitovaná edice 200 kusů + + 1 měsíc na vrácení, prodloužená záruky 3 roky\nPonořte se do atmosféry zlatého věku motorismu. Model Racing Chrono V01 od značky Geckota Limited byl poprvé představen na začátku roku 2017 a inspiroval se chronografy z šedesátých a sedmdesátých let.\nHodinky jsou poháněny meca-quartz strojkem SEIKO VK64, tzv. střední cesta mezi klasickým quartzem a mechanikou, s funkcí chronografu. Jsou obohaceny o luminiscenci BGW9 s daleko větší světelností spolu se speciálně navrženým safírovým sklíčkem s fazetou. Celkový vzhled těchto hodinek doplňuje italský kožený pásek.\nGeckota K1 V32 / Limitovaná edice 100 kusů + + 1 měsíc na vrácení, prodloužená záruky 3 roky


KNIHY: Requiem od Lauren Oliver recenze a rozhovor - recenze knihy | CZ.rickylefilm.com\nKNIHY: Requiem od Lauren Oliver recenze a rozhovor - recenze knihy\nKnihy: Requiem Lauren Oliver Review & Interview\nUž je to dávno, co kniha má takový vliv na mě, jako Lauren Oliver Delirium udělal. Mladý-dospělý dystopian trilogie otvírák pomilovali nemoc, vyléčitelná, se američtí obyvatelé byli nuceni mít postup mozku u 18 letých je zastavit stále cítit lásku, nebo zase jen ‚Deliria‘. Krásná První kniha nás seznámil s Lenou, náš hrdina, předem postup školačka ukazovat první známky nemoci. Oliver je druhá splátka, Pandemonium, nám řekl temnější příběh Lena životě za hranicemi ‚bez nemoci Ameriky‘, a to bez ochrany svého milovaného Alex.\nJako mne Delirium smeten své nohy, a Pandemonium zvýšil tolik otázek, Requiem mě nasál ze strany jedné a odplivl si mě zase ven na poslední stránce, shell ženy, kteří chtějí více, ale s vědomím zdroje vyschly.\nRequiem vidí návrat Alex, OH, náš úžasný Alex. Ale on se změnil, že je tmavší a více napjatý - on má smířit s tím, že Lena je jedním z invalidů teď, ona je zapojen do odboje, a co víc, má Juliana po jejím boku. Krásné metafory a přirovnání jsou bohaté na Requiem - Oliver má způsob, jak psát o lásce, která vás vede povzdech nahlas, spojka své srdce, a dělat jiné věci, které chlapci, že holky dělají, když spadnou až po uši pro někoho. K dispozici je také akční přetékají, s podporou pro odpor roste a občanské narušení otočením ven a ven války.\nUložit Oliverovu Delirium concluder pro klidnou víkend - budete potřebovat jeden den, aby jí svou upřímnou pozornost a další truchlit jeho skonu. Pokud si nejste fanoušek open-Enders, dovolte mi, abych předem varovat, že byste mohla být ponechána cítil dotek nespokojeni, ale stejně jako u uzavření knihy jednoho - je tu naděje v prázdnotě po sobě zanechal, a poselství lásky že se dotkne i ty kamenné srdce čtenáře.\nRequiem je mimo 21.března 2013. Objednávka jej sem.\nNOW - přečtěte si náš rozhovor s Lauren.\nCo by se lidé očekávají od Requiem? Jedna věc, která mohou očekávat od Requiem: Nikdy jsme neměli vnitřní pohled na to, co to je, být vyléčen, existují dva různé úhly pohledu, Hannah a Lena jsou oba dávají své vlastní samostatné děje, a proto jsme se opravdu vede po dvou kontrastních životy, takže si myslím, že je to vzrušující, a také myslím, že má Hana tam nám také umožňuje přístup k některým z postav jsme neviděli od delirium, jako je Grace, takže je to vzrušující pro lidi. A víte, že lze očekávat, že všichni lidé, jako Lena matky dohromady.\nTo, co vás přimělo k napsání od Hany hlediska pro Requiem? Skoro dvě věci, které jsem již řekl - mám na mysli, cítil jsem, že série se tak soustředil na je, zda je kriticky část knihy a vyhnout se lék, chtěl lék, nechce lék a boj proti němu a já uvědomili, že jsme nikdy opravdu měli jsme jen někdy vidět, že z vnějšího pohledu a nikdy jsme viděli, jaké to je, být ve skutečnosti napravit a co to druh propagandy vypadal zevnitř. Také nám to dovoleno mít okno do Portlandu, vidět znaky, které si myslím, že jsou velmi důležité a bylo důležité Lena, ale že jsme neviděli tak dlouho, takže je to opravdu pěkné čítač bodu, tam je to divný rodinný život na Hannah úhel pohledu a je to opravdu uzavřen, zatímco Lena je všude. Lena příběh je plný vnější vnější důkazy o násilí a přesto je tu jakýsi doutnající násilí pod Hanin děj, taky.\nJak myslíš, že Lena změny v Requiem? Vidíme jinou stranu s ní, ne? Jo Lena změnilo tak výrazně, myslím, že v podstatě, jak se mění v Requiem je, že jde od čistě druh reaktivní, Delirium je v jistém smyslu příběhu objevu, Pandemonium příběh reaktivity av Requiem mám pocit, že se konečně vyvíjí jakýsi naléhavosti ke konci, v průběhu vlastního života, o tom své vlastní volby tak složité, jak jsou, a ona opravdu stane druh dospělého v této knize.\nJsme odešel s docela otevřeným koncem - by si někdy znovu tyto znaky pro více knih? Je to legrační, nemám opravdu pocit, že je to otevřená koncovka je to jen, že to nekončí běžným způsobem, v něčem, co se stalo běžné teprve nedávno. Nemám rád ponechává prostor pro čtenáře zažít na vlastní pěst a vyvodit vlastní závěry, myslím, že je účel literatuře a také si myslím, že je to opravdu to, co je to asi, že je to vlastně o tom, že jen velmi málo možností jsou černé a bílé, myslím, že je velmi málo druh polarizovaných volby jeden vpravo a jeden špatný a učení, že je to, co to znamená být dospělý.\nAle já neměl nechat ji otevřenou, takže bych to znovu.\nKolik zapojení jste měli s televizním seriálu? Mám číst scénář a komentovat to, v rámci omezení myslím TV má vlastní uspokojit požadavky a svůj vlastní rytmus a stimulaci, takže víte, tam bylo hodně změn, které museli udělat, z nichž mnohé nemám žádnou kontrolu námi, ale mám pocit, že víc než jiných autorů jsem je dovoleno mít velmi hlasitou druh zážitku role o scénář a sérii a kde by to mohlo jít.\nCo si z odlitků? Miluji to, myslím, že je to úžasné.\nJak vznikla myšlenka lásky je nemoc přijde k vám Delirium? Chtěl jsem napsat knihu o lásce, chci léčit lásku jako předmět. Přemýšlel jsem hodně o epidemií a nemocí, protože to byl rok 2008 a tam v poslední době nějaká prasečí chřipky paniky v New Yorku. A pak jsem začal přemýšlet, bylo dvě myšlenky spojené trochu v hlavě, jsem začal přemýšlet, když se podíval na příznaky lásky, a to zejména ve svých raných fázích, to má mnoho společného s psychiatrickou poruchou, které bychom za normálních okolností léčit s léky. Ale existuje spousta starých filozofií, které si myslel, že vášnivé city byly forma nemoci nebo Delirium vlastně šílenství a že byste se měli zbavit pocitů, které silná, aby něco jako zdravý celý člověk, takže...\nCo myslíš, že to je, že lidé milují asi dystopian mladých dospělých románů právě teď? Je to najít naději v bezvýchodné situaci? Domnívám se, že v minulosti, pravděpodobně od roku 2008 alespoň ve stavech, kdy tam byl velký finanční krach, že jsme žili v době reálného turbulence ekonomicky, ekologicky, sociálně - ve Státech byl dopravu s bi- partyzán trhlina a věci se zdají být opravdu děsivé a neustále slyší, že víte, my jsme zažívá výborný-bouře, ekonomickou devastaci, války, která vydrží navždy, myslím, myslím, že lidé jsou vychováváni ve světě, právě teď se zdá, že opravdu děsivé a mimo jejich kontrolu, což je přesně to, co Dystopian romány líčí, svět, který je děsivý a mimo vaši kontrolu. A protože jsou dystopias mladí dospělí, místo toho, aby The Road nabízejí záblesk naděje a trochu vytrhávání odvahy, můžete se stále daří, aby se život a provést některé změny a myslím, že lidé zjišťují, že zpráva uklidňující.\nČtení Delirium mě inspirovalo k chtějí psát něco, co by mohlo pohybovat lidi stejným způsobem - si vzpomenout na první knihu čtete, že jste se chtěl stát spisovatelem? No to je těžké říct, chci říct, že jsem psát příběhy pro opravdu dlouhou dobu, ale tam bylo nějaké knihy, které jsem četl v mé dospělosti, že jsem si myslel, chci být spisovatel takhle. A já jsem tak zdaleka není schopen psát takhle, stále ale jeden z nich byl Neuvěřitelně hlasitě & nesmírně blízko Jonathon Safran. To je, když jsem se poprvé pokusil, po tom, psát svůj první román. A pak jeden z nich je Sto roků samoty Gabriela Garcíi Márqueze a jedna z nich byla The Virgin sebevraždy Jeffrey Eugenides.\nCo můžeme očekávat od vás příště? Mám stand-alone YA román vyjde na jaře příštího roku, velmi odlišný od všeho, co jsem kdy napsal Panika -To realistická fikce, jeho vyprávěn z dívčí a chlapecké pohledu a jeho velmi odvážný a druh intenzivní a to je o opravdu malé druh chudého městečka severní části státu new York, kde se dospívající hrají velmi nebezpečnou hru každé léto. A pak dospělá kniha vyjde na podzim a jeho volání pokoje a je to příběh o rodině, která se vrací zpět do vyklidit dům po smrti patriarchy, ale um to vyprávěný z části z pohledu duchů, kteří žijí ve stěnách a že jsem trochu zaujatý k domu, jejich těla a místo kapitol to děleno místností, tedy titul.\nInstagram High Street móda: Vliv a celebrity kupují\nAlexa Chung AG Jeans - Alexa Chung módní linie v roce 2018\nTop 10 sexuálních věcí, které opravdu chce (ale nepožaduje)\n10 módních přikázání, které musíte splňovat pro podzim - zimu 2018\nPrairie módní trendové jaro - léto 2018\nBa a sh francouzský štítek a rozhovor\nLevis 501s džínová obnova módního trendu\nNejlepší diety a nejhorší diety 2018 - průvodce, trendy a informace\n5 celebrity módní vzhled dne\nCelebrity nosí tělocvičnu jako denní trend


Proglas v týdnu od 30. dubna 2007 | iFOLK.cz\nProglas v týdnu od 30. dubna 2007\nBy Milan Tesař on 27. 4. 2007\npondělí 30. dubna od 19.15\nV pondělním Jak se vám líbí přineseme reprízu koncertu skupiny Los Rumberos ze studia Proglasu. Kapelu založil mladý klavírista a jazzový skladatel Petr Smetáček, který se obklopil nejen svými vrstevníky, ale i muzikanty o generaci staršími. Současná sestava Los Rumberos má 10 členů a v obsazení najdeme například trubku a saxofony, ale také výraznou rytmickou sekci. Los Rumberos hrají směs jazzu a latinskoamerických rytmů a vedle Smetáčkovy autorské tvorby sahají například ke skladbám Carlose Santany.\núterý 1. května od 19.15\nZpěvačka a herečka Petra Černocká začala pracovat na pokračování známé pohádky Dívka na koštěti. Kromě toho se však dál – a především – věnuje hudbě. Její nové CD má název Souhvězdí Střelce a Černocká je natočila ve spolupráci s Karlem Macálkou a Michaelem Vašíčkem, bývalými členy skupiny Vlasty Redla. Právě díky nim má výsledný zvuk desky blíže k folku než ke střednímu proudu. Rozhovor s Petrou Černockou a s Karlem Macálkou uvedeme prvního května večer.\nstředa 2. května od 19.15\nJana Šteflíčková je herečka pražského divadla Ypsilon. Jana Šteflíčková je však také písničkářka, která loni zvítězila v soutěži jednotlivců a dvojic na festivalu Zahrada, a odvážela si tak z Náměště na Hané plastiku Krtečka. A Jana Šteflíčková je také kapelnicí jazzfolkové skupiny Kůň, se kterou v květnu vydá své první album u vydavatelství Indies MG. Skupina Jana Šteflíčková & Kůň vystoupí 2. května živě ve studiu Proglasu.\nčtvrtek 3. května od 19.15\nDalší vydání svého občasníku Muzika bez hranic pro posluchače Proglasu připravuje Petr Šafařík. Těšit se můžete na cestování od folku k více či méně příbuzným žánrům.\npátek 4. května od 19.15\nV říjnu se v Českých Budějovicích uskuteční první ročník nového festivalu Shamrock. Název znamená v irštině čtyřlístek a odkazuje k tradici svatého Patrika. Cílem akce bude přiblížit českému publiku irskou kulturu – od hudby přes duchovní odkaz až po kulinářské speciality. O tom, jak probíhají přípravy nového festivalu, budou v pořadu Jak se vám líbí referovat dramaturg Karel Tampier a jedna z účinkujících, zpěvačka a překladatelka Věra Klásková.\nsobota 5. května od 15.00\nAkustická kapela P. R. S. T. nedávno vydala své první CD For You. Obsahuje autorské i převzaté skladby na pomezí folkrocku, jazzu, blues, country a bluegrassu. Na Proglasu album nedávno představil houslista Pepa Malina. Nyní si budete moci poslechnout reprízu rozhovoru.\nsobota 5. května od 19.15 + repríza v úterý 8. května od 16.55\nTak trochu jiná hudba… Tak nazval Milan Tesař další vydání hudebního týdeníku Slyšte, lidé! Věnovat se bude zahraničním kapelám, které nevydávají svá alba u nadnárodních společností, a proto jsou českému publiku vesměs neznámé. Přesto – nebo možná právě proto – jejich hudba stojí za pozornost. V pořadu uslyšíte například americké saxofonové kvarteto Rova, rakousko-česko-tureckou skupinu Metamorphosis nebo francouzskou rockovou kapelu One Shot.


Dvacet minut na řečnění, akčnější interpelace. Šéf sněmovny trvá na změnách jednání - Aktuálně.cz\nDvacet minut na řečnění, akčnější interpelace. Šéf sněmovny trvá na změnách jednání\n21. 5. 2019 19:31\nPředseda Poslanecké sněmovny Radek Vondráček trvá na tom, že by se měla změnit pravidla, podle kterých jedná Poslanecká sněmovna. Změny chce prosadit navzdory tomu, že nedávno utrpěl při jejich prosazování porážku, neboť opoziční poslanci namítali, že se snaží omezit jejich práva. Vondráček své plány sdělil Aktuálně.cz ještě předtím, než se ještě jednou pokusí s opozicí domluvit na kompromisním návrhu změn.\nByl jsem příliš vstřícný, teď budu postupovat tvrději, avizuje předseda sněmovny Radek Vondráček z hnutí ANO. | Foto: Jakub Plíhal\nTakto poslanci jednat nemohou, trvá na svém předseda Poslanecké sněmovny Radek Vondráček, který minulý měsíc neuspěl u většiny poslanců s návrhem, aby sněmovna změnila pravidla svého jednání. Aktuálně.cz nyní sdělil, jak hodlá postupovat dál. Upozorňuje přitom, že na rozdíl od dubnových návrhů, které byly výsledkem kompromisu se zástupci všech devíti stran ve sněmovně, je nyní připraven jít mezi poslance s vlastními návrhy.\n"Chci, aby jednání sněmovny bylo mnohem efektivnější," tvrdí Vondráček s tím, že změna by měla nastat už u samotného zahájení schůzí sněmovny, kdy se nejdříve ze všeho schvaluje program až třítýdenní schůze. Ten už je sice dopředu navržený organizačním výborem sněmovny, ale následně o něm poslanci dlouho debatují, protože se do něj snaží dostat "své" body.\nNaposledy taková situace nastala v dubnu, kdy opoziční poslanci žádali mimořádnou schůzi, na které chtěli řešit výroční zprávu Nejvyššího kontrolního úřadu, hrozící schodek státního rozpočtu a údajný střet zájmů premiéra Andreje Babiše (ANO). Přestože se program nepodařilo schválit, a schůze tak fakticky ani nezačala, u řečnického pultu se debatovalo tři hodiny.\n"Nelze dvě nebo tři hodiny debatovat jen o programu. Jezdím hodně po zahraničních parlamentech a nikde jsem o tom neslyšel. Například na Slovensku není možné, aby někdo vystupoval k programu, pokud není dopředu písemně přihlášený. U nás takové přihlášení vůbec není nutné," vysvětluje Vondráček.\nDvacet minut na vyjádření\nUrychlit chce i projednávání jednotlivých návrhů zákonů či jiných bodů, které poslanci na schůzích probírají. "Navrhnu, aby poslanec mohl k jedné věci mluvit maximálně dvacet minut, případně zvažuji, aby mohl vystoupit nanejvýš dvakrát. Myslím, že to bohatě stačí. Dosud není řečnická doba nijak omezena, takže někteří poslanci mluví desítky minut," popisuje své další výhrady.\nPodle všeho se pokusí prosadit také oslabení poslaneckých klubů, které obsahoval už původní návrh. Konkrétně jde o to, aby nemohly jako dosud dva poslanecké kluby společným prohlášením zamezit možnému schválení zákona už v prvním čtení nebo zablokovat projednání zákona ve zrychleném řízení ve výborech. Nově by mělo mít takové právo místo dvou poslaneckých klubů minimálně 40 poslanců.\nVe hře je také možnost zkrátit čas na přestávky klubů. A to místo nynějších dvou hodin na jednu hodinu. Politici tyto přestávky poměrně často využívají a tím zpomalují jednání sněmovny.\nUž teď je ale zřejmé, že opozice se opět bude snažit především klíčové návrhy Vondráčka zamítnout. Její zástupci argumentují tím, že například omezení lhůty na vystoupení by znamenalo také omezení demokracie. "Jsem přesvědčený, že jednací řád může zůstat ve stejné podobě, žádné změny nejsou potřeba," namítá například poslanec ODS Marek Benda, který je ve sněmovně s výjimkou dvouleté přestávky od roku 1993.\nInterpelace ministrů mají být akčnější\nOpozici vadí více jiné věci než koaličním poslancům. Velmi často poukazují například na to, že členové vlády chybí na jednání sněmovny. A to i v případech, kdy se má projednávat téma, které se jich bezprostředně týká.\nMinistři také příliš nechodí na interpelace, kdy mají podle jednacího řádu vždy ve čtvrtek při zasedání sněmovny odpovídat na písemné a ústní dotazy poslanců. Absence vytýká opozice také premiérovi Andreji Babišovi, podle ní by mohl být v parlamentu přítomný častěji.\nInterpelace – nej(ne)mocnější zbraň poslancova aneb Jak jsem se ptala premiéra\n"Myslím, že ministři občas nechodili do sněmovny ani v dobách, kdy naše hnutí ANO ještě ani neexistovalo," reaguje na připomínky Vondráček. "Jako předseda sněmovny si přeji a mám zájem na tom, aby tady členové vlády byli. Opakovaně jsme se na toto téma s premiérem bavili. Ale můžete se divit poté, kdy ho ve sněmovně opozice často uráží, že nemá moc motivaci sem chodit?" odpovídá otázkou Vondráček.\nPřesto by chtěl změnit také podobu interpelací. Podle Vondráčka by bylo dobré, kdyby otázky na ministry měly při interpelacích větší spád a také bylo v sále podstatně více poslanců. Už léta je zvykem, že při interpelacích, které přenáší v přímém přenosu Česká televize, vidí diváci mnohdy téměř prázdný jednací sál. A podle toho si potom dělají obrázek o práci poslanců.\n"Věřím, že kdyby byly interpelace atraktivnější a akčnější, tak by na ně více chodili ministři i poslanci," míní Vondráček.\nPodle svých slov by chtěl poslancům navrhnout, jestli by si nemohli zkusit interpelace v jiné podobě. "Například by ministři a poslanci nemuseli chodit k řečnickému pultu, ale mohli by sedět u stolku zpravodajců. Limit na odpovědi ministrů by mohl být třeba tři minuty místo pěti a poslanci by měli na otázku minutu s tím, že by nadále mohli položit doplňující dotaz. Interpelace by tak mohly být akčnější," uvedl Vondráček.\nPokud by sněmovna pro tento experiment nebyla, zvažuje velmi netradiční řešení. "Domluvili bychom se v hnutí ANO, že zkusíme takové interpelace sami. Ale pochopitelně by bylo lepší, kdybychom se dohodli na nové podobě interpelací napříč sněmovnou," dodává.\nSoučasný způsob omluv poslanců nefunguje\nJeště jednu věc by měli poslanci řešit, a to způsob, za jakých okolností se budou moci omluvit z jednání celé sněmovny nebo z výborů. Současná situace je totiž taková, že poslancům stačí poslat omluvu bez ohledu na to, zda skutečně nemohou na zasedání přijít, nebo si užívají volna, byť by se měli jednání účastnit.\n"Bohužel, zatím není omluva definovaná. Pokud podám novelu zákona o jednacím řádu, budu v ní kromě jiného formulovat, co je a co není řádná omluva pro neúčast ve sněmovně. A v případě neúčasti bude výplata za jeden den dolů," avizuje Vondráček.\nZároveň tvrdí, že je ochoten o jednotlivých úpravách s poslanci debatovat a případně přistoupit na různé kompromisy. K tomu je ale nutné, aby návrh na změny prošel alespoň přes první čtení, protože potom se dostane do výborů, ve kterých je možnost o všem debatovat.\nPři prvním pokusu letos v dubnu se to ale Vondráčkovi nepodařilo, přestože je poslancem za hnutí ANO, které má díky svým spojencům ve sněmovně většinovou převahu při mnoha hlasováních. Opozice mu vrátila návrhy na změny v jednacím řádu k dopracování.\n"Samozřejmě jsem z toho neměl radost, ale nejvíce ze všeho si vyčítám, že jsem byl k opozici až příliš vstřícný," sdělil. Podle svých slov předložil jen ty návrhy, na kterých se dohodl se zástupci všech stran v pracovní skupině, která změny připravovala.\n"Myslel jsem, že takto se nám nejlépe podaří dosáhnout toho, aby sněmovna jednala efektivněji, jenže jsem se mýlil. Předsedové stran a klubů ve sněmovně měli jiný názor než jejich zástupci v pracovní skupině a najednou vystupovali proti tomu, na čem jsme se původně domluvili," tvrdí šéf sněmovny.\nHlasovací protokol ovšem ukazuje, že velký podíl na výsledku měli poslanci jeho vlastního hnutí ANO. Ze 78 jich bylo 18 omluveno a další čtyři se k hlasování nepřihlásili. Na otázku, zda s nimi následně o celé věci jednal, případně zda vše probíral s šéfem klubu Jaroslavem Faltýnkem, Vondráček kroutí hlavou. "Neměli jsme čas to probrat. Teď už je to stejně jedno," říká.\nPokud bude chtít příště uspět, bude si muset při hlasování pohlídat účast maximálního množství poslanců ANO, k tomu ještě získat podporu koaliční sociální demokracie a také některé další strany nebo poslanců. S opozicí příliš počítat nemůže. Zejména ne u bodů, které by se opozičních stran nějak výrazně týkaly.\n"Opoziční poslanci by měli opustit českou bublinu a podívat se do zahraničí, v mnoha zemích má debata jasná pravidla s omezeným časem na vystupování. Určitě mají opoziční poslanci spoustu jiných nástrojů, jak oslovit své voliče. A bezbřehá diskuse není známka dokonalé demokracie," oponuje Vondráček.\nJeště jednou se chce zeptat všech zástupců politických stran, zda jsou pro opětovné předložení kompromisního návrhu na změny v jednacím řádu. "Jsem ale skeptický, že něco takového udělají," avizuje a hned dodává, že v takovém případě předloží sněmovně návrh, který bude jen a jen jeho.\ndomácí politika Aktuálně.cz Radek Vondráček


Suzuki S-Cross je v Česku. Kolik stojí s litrovým motorem? – AutoRevue.cz\nSuzuki S-Cross je v Česku. Kolik stojí s litrovým motorem?\nUž v první polovině roku se objevily snímky Suzuki S-Cross po faceliftu. Nyní známe i oficiální ceny jednotlivých výbav a motorizací. Za kolik se dá japonská novinka pořídit?\nSuzuki S-Cross bylo představeno už před třemi a půl lety a nyní došlo k jeho modernizaci. Nejhlavnější viditelnou novinkou je změna přední masky, která působí mnohem robustněji a čítá deset svislých lamel. Nový je také přední nárazník a jednodušší je design zadních světel. Interiér S-Crossu po faceliftu se dočkal pouze drobných změn.\nVůz je nabízen celkem ve třech stupních výbavy (Comfort, Premium a Elegance). Nejzákladnějším modelem je ten s litrovým motorem BoosterJet o výkonu 82 kW a pětistupňovou manuální převodovku. Tohle auto bude k mání za 409.900 Kč. Zlatou střední cestou je agregát 1.4 BoosterJet, jehož cena se v závislosti na převodovce a výbavě pohybuje mezi 470 a 628 tisíci korunami.\nSuzuki S-Cross – české ceny modernizované verze se zážehovými motory\nMotor 1.0 BoosterJet 1.0 BoosterJet 1.4 BoosterJet 1.4 BoosterJet\nZdvihový objem [cm3] 988 988 1373 1373\nNejvětší výkon [kW/min] 82/5500 82/5500 103/5500 103/5500\nTočivý moment [N.m/min] 170/2000-3500 170/2000-3500 220/1500-4000 220/1500-4000\nPřevodovka 5M (6A) 5M 6M 6M (6A)\nMax. rychlost [km/h] 180 (170) 175 200 200 (200)\nZrychlení z 0-100 km/h [s] 11,0 (12,4) 12 9,5 10,2 (10,2)\nKomb. spotřeba [l/100 km] 5,0 (5,2) 5,3 5,4 5,6 (5,7)\nCena Comfort [Kč] 409.900 - - -\nCena Premium [Kč] 436.900 479.900 469.900 512.900\nCena Elegance [Kč] - - 512.900 556.900\nCena Elegance Lux [Kč] - - - 627.900*\n*Cena ve verzi s automatem\nNaopak nejsilnějším S-Crossem z aktualizované nabídky bude 1.6 DDiS motor s šestistupňovou převodovkou se dvěma spojkami a možností řadit páčkami pod volantem. Tohle auto se nabízí pouze ve variantě Elegance a přijde na 681.900 Kč včetně paketu LUX. Ten je k dispozici pouze u některých verzí a nabízí kožené doplňky nebo panoramatické střešní okno se dvěma skleněnými posuvnými panely.\nVarianty Comfort a Premium na rozdíl od linie Elegance nedisponují systémem nouzového brzdění ani parkovacími senzory. Halogenové denní svícení najdeme pouze u Comfortu, zbylé modely nabízejí moderní diody. Verze Elegance se dále můžu pochlubit Suzuki Smartphone Audiem, zadní parkovací kamerou či navigací. Nejluxusnější vůz z nabídky (Elegance) je posazen na sedmnáctipalcových discích z lehké slitiny a s leštěným povrchem.\nSuzuki S-Cross – české ceny modernizované verze se vznětovými motory\nMotor 1.6 DDiS 1.6 DDiS\nNejvětší výkon [kW/min] 88/3750 88/3750\nTočivý moment [N.m/min] 320/1750 320/1750\nPřevodovka 6M 6M (6DS)\nMax. rychlost [km/h] 180 175 (175)\nZrychlení z 0-100 km/h [s] 12 13,0 (13,0)\nKomb. spotřeba [l/100 km] 4,1 4,4 (4,6)\nCena Comfort [Kč] - -\nCena Premium [Kč] 545.900 589.900\nCena Elegance [Kč] - -\nCena Elegance Lux [Kč] - 681.900*\nTémata článku: Subaru, CES, BoosterJet, Nejluxusnější vůz, Comfort, Cross, DDiS, Litrový motor, Motor, Modernizované Suzuki, Litr\n20. 9. 2016 16:01 Vojta Design je samozřejmě věc vkusu, mě se třeba líbí....\n20. 9. 2016 12:23 šofér tak předražené to zase není, vzhledem k tomu, co...\n20. 9. 2016 12:21 šofér vždyť to píšu- ten čumák, ten je tak přeplácán a...\n20. 9. 2016 10:17 k22 Teď už to jde. A cena (1.4 BJ) je slušná.\n20. 9. 2016 10:11 jo Neskutečně odporné a skutečně předražené


Jak v sobě probudit kreativitu: Tvůrčí psaní – Adelidea\n6 března, 2018 od Adela\nVěřím, že to v sobě máme všichni. Fantazii. Tvořivost. Kreativní nápady. Jen je občas potřeba trochu našemu kreativnímu myšlení pomoct. Jedním ze způsobů, které mně osobně hodně pomáhají, je psaní. Deníků, seznamů, příběhů, básniček, článků … V druhém článku ze série o kreativitě najdete moje praktické tipy, které můžete do svého “kreativního tréninku” zařadit 🙂\nV pokoji mám dvě krabice po okraj naplněné všemi možnými deníky a sešity, od deníčků s obrázky Barbie postaviček, přes roztomilé sešity nakoupené v “Back to school” slevách v polském Tescu, až po drsňácké zápisníky z Tigeru (které se většinou rozpadnou po prvních pár zápisech. Ale když ony v tom obchodě vypadají tak božsky …).\n… a asi moji nejoblíbenější knížku poezie vůbec – Love her wild od Atticuse.\nPovinné četbě ve škole jsem se naopak vždycky vyhýbala a měla k ní odpor (tak jako ke většině věcí, které musím dělat “povinně”). Letos při čtení knížek na maturitu mě celkem překvapilo, na kolik skvělých knížek jsem narazila (Obraz Doriana Graye, Spalovač mrtvol, Romeo Julie a tma …)! Každý literární autor má svůj vlastní styl psaní a tak, když občas zabrousíte (ale zas nezabrušujte moc, abyste z toho nemuseli vybrušovat, znáte to …) do starší literatury, můžete narazit na úplně odlišný styl psaní, který vás může inspirovat ve vaší vlastní tvorbě.\nVolné psaní spočívá v tom, že si stanovíte jedno téma – může to být věta, citát, slovo … A na toto téma začnete několik minut psát. Volné psaní nemá danou žádnou strukturu, text může být naprosto neuspořádaný a v podstatě ani nemusí dávat smysl. Tahle technika je založená na asociacích, volném navazování myšlenek. Cokoliv vás zrovna napadne, napište to.\nPokud se vám do hlavy zrovna vloudí myšlenka na to, že máte hlad, klidně to do textu napište (ale zírání do lednice odložte na později, ať si nepřetrhnete nit myšlenek). Pokud vás nenapadá nic, pište tak dlouho slovo “nic”, než vás napadne něco lepšího.\nPro mě osobně je vždycky nejtěžší najít tu první inspiraci, nějaké téma, a potom už jsem schopna vždycky něco sesmolit. Pokud nemáte problém s angličtinou, spoustu inspirace najdete na pinterestu pode heslem “writing prompts”. Najdete tu spoust různých témat, úvodních vět příběhů atd., kterými můžete začít vaše vyprávění. Já jsem tímto stylem začala asi před půl rokem psát krátké příběhy – neměly v podstatě žádný děj, byly to jen scény, popisující různé pocity, rozhovor dvou lidí atd.\nPo pár dnech psaní jsem si řekla, že bych mohla zkusit napsat i nějakou básničku. Ze začátku to šlo dost ztuha. Snažila jsem se za každou cenu vymyslet nějaký rým, snažila jsem se o metafory, které můj mozek nebyl absolutně schopen zpracovat … Zhruba po týdnu “tréninku” jsem začala psát vlastní básničky, svým vlastním stylem (inspirované moderní poezií Rupi Kaur a podobných autorek). Začala jsem psát v angličtině a překvapivě mi psaní šlo mnohem líp od ruky. Když píšete pravidelně, najednou to začne být mnohem snadnější. Když chcete vyjádřit nějaký pocit, hned vás napadnout různé asociace, metafory, obrazné přirovnání …\nA tak se nějak stalo, že jsem za toho půl roku sepsala celou “knihu” 101 básniček o mých pocitech, o lásce, o vztazích, o sebevědomí, o životě (básnička v předchozím obrázku je jednou z nich)… stále ji ale piluju a nemůžu se dokopat k tomu, abych ji zveřejnila.\nCo vám pomáhá rozvíjet vaši kreativitu? Jaká poslední knížka vás inspirovala (nejen ve psaní, ale třeba v jiné oblasti života) ? 🙂\nPředchozí článekJak v sobě probudit tvořivost\nDalší článek Promiň, nemám čas


Řidiči, pozor na pokuty - Plzeňský deník\nPlzeň – Zaparkujete-li od 1. února v ulicích mezi Klatovskou třídou a Centrálním autobusovým nádražím bez toho, že byste si koupili parkovací lístek, počítejte s pokutou.\nParkování mezi centrem města a autobusovým nádražím je od 1. února zpoplatněné | Foto: Deník / VAIZ Zdeněk\nOd 1. února tu totiž začíná platit parkovací zóna F s desetikorunovou parkovací taxou. A strážníci budou neoblomní. Podle mluvčí městské policie Jany Pužmanové, která se odvolává na ministerstvo dopravy, už nejde udělit za dopravní přestupek jen napomenutí na místě. I když připustila, že strážníci budou ´v rámci zákona benevolentní´, bez pokuty to prý už nejde, a to ani v novém zpoplatněném úseku, ani nikde jinde. „Tolerantnost spočívá jen v nižší míře pokuty,“ dodala Pužmanová.\nDálnice u Plzně je rok zdarma, přibyly na ni tisíce aut denně


Baníkovci vstoupili do turnaje vítězstvím - Tachovský deník\nBaníkovci vstoupili do turnaje vítězstvím\nHoršovský Týn - Začal zimní turnaj v Horšovském Týnu\nMužstvo B. Stříbro vstoupilo do zimního turnaje v Horšovském Týnu výhrou s Holýšovem 4:0. Stříbrští začali utkání lépe a po čtvrthodině hry zúročili územní převahu. Pelán byl zastaven v pokutovém území nedovoleně a nařízený pokutový kop Jareš proměnil – 1:0. V dalších minutách přišly další šance a jeden gól. Z trestného kopu přesnou střelou zvýšil vedení Baníku Pelán – 2:0. Také Holýšov se snažil dotáhnout akce do úspěšné koncovky, ale do zápasu se nedostal. Ve 30. minutě se prosadil ve vzduchu Florus – 3:0. Když se opět minut později po přihrávce Jareše zapsal do listiny střelců Trnka – 4:0, bylo rozhodnuto. Po změně stran se v dresu Baníku objevilo dalších šest hráčů, přesto se obraz hry nezměnil. Baník si vytvářel další brankové příležitosti, ovšem na rozdíl oproti první půli už Baník žádnou neproměnil. Holýšovští hrozili pouze z protiútoků, ale ani jeden do gólu nedotáhli. S postupem času přestali bojovat a Baník kontroloval hru i výsledek. „V prvním poločasu se potvrdilo, že hráči začali přípravu dobře a hráli s plným nasazením. Po změně stran dostali šanci další hráči. Naše nasazení bylo přímo úměrné odporu soupeře, který za stavu 4:0 působil odevzdaným dojmem,“ řekl k utkání trenér B. Stříbro Jaroslav Lorenc.\nB. Stříbro – Stafin Holýšov 4:0. Poločas: 4:0. Branky: 15. Jareš (PK), 22. Pelán, 30. Florus, 35. Trnka. Diváci: 20.\nBANÍK: Kos – Harvila, Flíček, Kertis, Šaman, Jareš, Pelán, Petraška, Dyk, Bednář, Florus. Střídali Ichnatolya, Hřebík, Slába, Chlad a Trnka.


Home » Malware » Odstranit SuperB Ransomware\n25 Zář 2017\tNikolaus Dreher Leave a comment\nUpozornění!!!Pokud je počítač infikován virem SuperB Ransomware, existuje obrovská možnost, že je váš systém infikován ještě horšími hrozbami. klikněte zde stáhnout automatický nástroj pro odstranění Odstranit SuperB Ransomware !\nCo je SuperB Ransomware\nSuperB Ransomware bude kódovat soubory druhé to napadne váš operační systém, jako je kódování souboru malware. Zlovolnými programy pro šifrování souborů požaduje peníze výměnou za dešifrování souboru, který je jedním z nejnebezpečnějších škodlivých programu tam venku. Měli bychom varovat, že ve většině případů uživatelé neztratili své soubory. Existuje několik způsobů, jak by mohly poškodit váš počítač s agresivní šifrování souborů softwaru, nejběžnější z nich je přes škodlivé e-mailové přílohy nebo úmyslným stáhne. Proto je třeba dodržovat varování odborníků, když se vás varovat o těchto věcech. Po infekci jsou povinni zaplatit za program pro obnovení souboru, ale je to krajně nepravděpodobné, že budete mít své soubory zpět tímto způsobem. Bylo by naivní očekávat, že zločinci budou cítit povinnost poskytnout vám dešifrovací software i v případě, že platíte, takže nelze jej doporučujeme. Doporučujeme vám odstranit SuperB Ransomware, spíše než dávat do požadavky.\nAgresivní šifrování souborů software je myšlenka být docela alarmující kontaminace, jak zašifruje soubory. Každou chvíli malware specialisté jsou schopni poskytnout zdarma dekódování utilit pro ty ovlivněny kódování souboru malware přesto že to není vždy možné. Kontaminaci může vést k vám ztráty souborů. První věc, kterou kódování souborů malwaru bude dělat na infiltrovat je zaměstnávají obtížné šifrovací algoritmy kódování data. Jako typické kódování souborů malwarem jste pak poskytovány s výkupné, říkají vám, že musíte zaplatit, aby si soubory zpět. Nezáleží na tom, kolik peněz se chtěla platit musíte myslet zamyšleně, přehodnotit své rozhodnutí. Neexistují žádné záruky, že byste mohli být schopni získat vaše data zpět, i v případě, že platíte, když máte co do činění s podvodníky, kteří mohou jen vaše peníze. Také tím, že jim peníze, jste v podstatě podpoří jejich hrozící aktivit. Je to proto kopie souborů uložené někde jinde je tak zapotřebí, měl jste ho, mohli k datům můžete přistupovat aniž by museli dát do požadavky. Investujte do zálohování, pokud jste předtím neměli. I v případě, že máte to, stále musí vymazat SuperB Ransomware.\nJak vymazat SuperB Ransomware\nSuperB Ransomware odinstalování může být příliš obtížné, pokud jste to provedli sami. Proto by bylo lepší, pokud jste stáhli anti-malware aplikaci a povolil zrušení SuperB Ransomware. Ale zatímco by odinstalovat SuperB Ransomware není schopen obnovit své soubory.Upozornění!!!Pokud je počítač infikován virem SuperB Ransomware, existuje obrovská možnost, že je váš systém infikován ještě horšími hrozbami. klikněte zde stáhnout automatický nástroj pro odstranění Odstranit SuperB Ransomware !\n1. Odebrat SuperB Ransomware pomocí nouzového režimu se sítí.\nStep 1.2 Odebrat SuperB Ransomware\n2. Odebrat SuperB Ransomware pomocí nástroje Obnovení systému


Proběhlo 7. veřejné zasedání zastupitelstva - Městys Mlázovice\nPrávě jste na: Úvodní stránka » Aktuálně » Úřad městečka » Proběhlo 7. veřejné zasedání zastupitelstva\n1) Zastupitelé vyhodnotili vyhlášené zadávací řízení na firmu realizující akci „Chodníky Mlázovice“, což je rekonstrukce a dostavba chodníku od pošty směrem na Šárovcovu Lhotu. Pro podání nabídek byly osloveny firmy NADOZ Nová Paka, OBIS Nová Paka, HNH Jilemnice a Kunt Jičín. 100% kritériem výběru byla nabídnutá cena zakázky. Vítězem výběrového řízení se stala firma OBIS Nová Paka, která předložila nejvýhodnější nabídku. Realizace akce je naplánována na podzim letošního roku.\n2) Zastupitelstvo odsouhlasilo založení společnosti Mlázovické služby, s.r.o.. Jedná se o společnost s ručením omezeným, jejímž 100% vlastníkem je a bude městys Mlázovice. Důvodem k jejímu založení je účinnost novely zákona o DPH, která začala platit v roce 2008 a která výrazně změnila pravidla pro účetnictví obcí. Aby se plátcem DPH nemusela stát sama obec (pro kterou je to výrazně nevýhodné z důvodu zvýšení administrativy a nákladů na ni), budou některé podnikatelské činnosti převedeny na s.r.o., která se plátcem DPH stane. Dojde tak k optimalizaci daňové povinnosti. Zároveň založení této společnosti bude znamenat nové služby, které lze nabídnout občanům. Bližší informace uvádíme v samostatném článku na jiném místě. Jednatelem společnosti byl zvolen starosta městysu, který funkci bude vykonávat zdarma. Sídlem společnosti je sídlo obecního úřadu.\n3) Zastupitelé rozhodli o prodeji pozemku č. KN 794/24 v k.ú. Mlázovice o výměře 661 m2, panu Tomáši Lukáčovi, Choteč 96, za cenu 65 Kč/m2.\n4) Schválena byla rovněž výměna bytové jednotky v obecní bytovce Na Ohrádce. Do uvolněného bytu po manželích Styblíkových se po rekonstrukci elektroinstalace nastěhuje paní Danuta Salayová z jiného bytu téhož domu. Výměna bytů byla odsouhlasena ze sociálních důvodů.\n5) Odsouhlasen byl také prodej pozemku č. KN 1265/19 v k.ú. Mlázovice manželům Všetečkovým, za cenu 25 Kč/m2. Od manželů Všetečkových naopak městys koupí pozemek č. KN 1374 v k.ú. Mlázovice, rovněž za cenu 25 Kč/m2. V obou případech se jedná o odstranění nesouladu mezi katastrální mapou a skutečností, zjištěného při vlastnicky objednaném upřesňování hranic před digitalizací katastrální mapy.\n6) Zastupitelé vyhlásili Záměr č.8/2011 – Darování pozemku č. KN 228/6 v k.ú. Mlázovice manželům Zdenko a Viktorii Havlíkovým, Slavíčkova 935, Ústí nad Labem. Uvedený pozemek nepřešel chybou katastrálního úřadu v 70. letech minulého století do vlastnictví manželů. Vzhledem k tomu, že na něj mají právoplatnou smlouvu uzavřenou s tehdejším MNV Mlázovice, bude chyba odstraněna jeho darováním. Nesprávný stav byl zjištěn při vlastnicky objednaném zaměření geodeta před digitalizací katastrální mapy.\n7) Zastupitelé odsouhlasili také zahájení Komplexních pozemkových úprav v katastrálním území Mlázovice. Jedná se o soubor mnoha opatření zvyšujících hodnotu a stav pozemků v katastru, řešících řadu problémů s vlastnictvím, dostupností jednotlivých parcel, odvodněním, ozeleněním, ale i rekonstrukci cest, mostků apod. O této problematice se dočtete podrobně na jiném místě.\n8) Odsouhlasen byl také dodatek k poskytnutí smlouvy o dotaci z Programu obnovy venkova KHK na rok 2011. Dotace ve výši 428 000 Kč, kterou městys obdržel, a která byla původně určena na V. etapu výměny oken na budově Radnice a tělocvičně, bude přesměrována na rekonstrukci střechy kostela, aby nahradila výpadek plánované krajské dotace na tutéž akci z grantu odboru kultury. V. etapa výměny oken bude zkrácena (vypustí se v letošním roce výměna prvků v tělocvičně).\n9) Zastupitelstvo vyhlásilo Záměr č.9/2011 – Prodeje traktoru ZETOR z vlastnictví obce.\n10) Schváleno bylo také přijetí daru – pozemkové parcely č. KN 1081/6 v k.ú. Mlázovice o výměře 187m2, a to od paní Jarmily Šádkové z Jablonce nad Nisou a paní Aleny Lipavské z Hradce Králové. Na uvedené parcele stojí hřbitovní zeď. Nesrovnalost byla zjištěna při vlastníky objednaném zaměřování hranic před digitalizací katastrální mapy.


Cena: 393,39 Kč\n(325,12 Kč bez 21% DPH)\nCena: 505,48 Kč\n(417,75 Kč bez 21% DPH)\nCena: 52,13 Kč\n(43,08 Kč bez 21% DPH)\nCena: 45,4 Kč\n(37,52 Kč bez 21% DPH)\nCena: 34,75 Kč\n(28,72 Kč bez 21% DPH)\nCena: 34,82 Kč\n(28,78 Kč bez 21% DPH)\nCena: 1 013,77 Kč\n(837,83 Kč bez 21% DPH)\nCena: 318,17 Kč\n(262,95 Kč bez 21% DPH)\nCena: 64,31 Kč\n(53,15 Kč bez 21% DPH)\nKrmivo pro ptáky, 10 kg pytel\nCena: 655,16 Kč\n(541,45 Kč bez 21% DPH)\nCeloročně potravin , a také ideálním doplňkem krmiva na jaře pro odchov mláďat. Toto jídlo je snadno nejedl celý rok. Příliš chladné počasí v době rozmnožování , a tak jen malý hmyz vklady chovatelský úspěch klesají. Tím Birdmix nedostatku potravin jsou lepší überwundenund zvýšila chovatelský úspěch výrazně. Artgerecht - vysoká kvalita - bohatý na vitamíny - bez kože. Skládá se z obilných vloček , sušeného hmyzu, různá semena , loupaná slunečnicová semena, ořechy , sušené ovoce, pečené škrobnatých krmných surovin , stejně jako rostlinných a živočišných tuků .


Programování.MZF.cz | Code Snippet\n[ÄŒÃST] Jak vytvÃ¡Å™et snippety\nPokud chcete vytváÅ™et Code Snippety zde na webu, ze všeho nejdÅ™íve se ujistÄ›te, zda jiÅ¾ snippet není vytvoÅ™ený. PÅ™i publikaci se snaÅ¾te psát bez chyb a s diakritikou. Pro další úpravy jiÅ¾ nebude moÅ¾nost a pokud bude Äánek hodnÄ› porušovat pravidla publikování, bude smazán!\nPÅ™i psaní popisu kódu se snaÅ¾te odkazovat na jednotlivé Å™ádky kódu a vysvÄ›tlit jejich funkÄnost. Také zkuste nejdÅ™íve pÅ™edstavit o Äem snippet pojednává. Titulek musí plnÄ› shrnovat obsah snippetu.\nPÅ™i výbÄ›ru kategorie vyberte nejvhodnÄ›jší moÅ¾nou variantu. Pokud téma vámi hledané v seznamu nenajdete vyberte moÅ¾nost NezaÅ™azené.\nZdrojový kód se snaÅ¾te co nejvíce komentovat . Také dodrÅ¾ujte nÄ›jaký vzhled kódu, tj. obsah mezi sloÅ¾enými závorkami odsaÄte napÅ™. o 3 - 4 znaky apod...\n// Snate se co nejvÃce komentovat\npublic bool IsSnippetOK(article a)\nÂ  if (a.ok == true)\nÂ  Â  return true; //Co nejvÃce popiÅ¡te jednotlivÃ© Å™Ã¡dky v kÃ³du