Jak se Mezopotámie stala kolébkou civilizace - HISTORIE - Historie podcastů - 2022\nZatímco lidská civilizace se vyvíjela na mnoha místech po celém světě, poprvé se objevila před tisíci lety na starověkém Blízkém východě.\n"Vidíme první města, první písma a první technologie pocházející z Mezopotámie," říká Kelly-Anne Diamondová, hostující odborná asistentka historie na univerzitě ve Villanově, jejíž odbornost zahrnuje starověkou historii Blízkého východu a archeologii.\nNázev Mezopotámie pochází ze starověkého řeckého slova „země mezi řekami“. To je odkaz na řeky Tigris a Eufrat, dvojité zdroje vody pro region, který leží převážně v hranicích současného Iráku, ale zahrnoval také části Sýrie, Turecka a Íránu.\nPřítomnost těchto řek měla mnoho společného s tím, proč Mezopotámie vyvinula složité společnosti a inovace, jako je psaní, propracovaná architektura a vládní byrokracie. Díky pravidelným záplavám podél Tigridu a Eufratu byla země kolem nich obzvláště úrodná a ideální pro pěstování plodin pro potraviny. Díky tomu se stalo hlavním místem neolitické revoluce, nazývané také zemědělská revoluce, která se začala odehrávat téměř před 12 000 lety.\nTato revoluce „transformovala lidský život na celé planetě, ale právě v Mezopotámii tento proces začal,“ vysvětluje Diamond.\nDíky lidem, kteří pěstovali rostliny a domestikovali zvířata, dokázali zůstat na jednom místě a vytvářet trvalé vesnice. Nakonec z těchto malých sídel vyrostla raná města, kde se vyvinula řada civilizačních charakteristik - například koncentrace obyvatel, monumentální architektura, komunikace, dělba práce a různé sociální a ekonomické třídy.\nVznik a vývoj civilizace v Mezopotámii však ovlivnily i další faktory - zejména změny klimatu a přírodního prostředí, které přiměly obyvatele regionu k větší organizovanosti, aby se s tím vyrovnali.\nSledujte Engineering an Empire na HISTORY Vault\nJak příroda živila civilizaci\nCivilizace se v celém regionu nevyvíjela úplně stejným způsobem, tvrdí Hervé Reculeau, docent asyriologie na Chicagské univerzitě a odborník na historii starověké Mezopotámie. Jak vysvětluje, městské společnosti se vyvíjely nezávisle v Dolní Mezopotámii, oblasti v dnešním jižním Iráku, kde se nacházela raná civilizace Sumeru, a Horní Mezopotámii, která zahrnuje severní Irák a část dnešní západní Sýrie.\nJedním z faktorů, který pomohl civilizaci rozvíjet se na obou místech, bylo klima Mezopotámie, které bylo před 6 000 až 7 000 lety vlhčí než dnes část Blízkého východu.\n"Nejstarší města jižní Mezopotámie se vyvíjela na okraji velkého močálu, který poskytoval dostatek přírodních zdrojů pro stavbu (rákos) a potravu (divoká zvěř a ryby), přičemž voda byla snadno přístupná pro zavlažování v malém měřítku, které by bylo možné organizovat na místní úrovni a nevyžadoval dohled nad velkými státními strukturami, “píše Reculeau. Navíc poznamenává, že bažina poskytovala spojení s námořními trasami v Perském zálivu, což lidem, kteří žili na jihu, umožnilo nakonec rozvinout dálkový obchod s jinými místy.\nV Horní Mezopotámii byly srážky dostatečně spolehlivé, takže zemědělci podle Reculeau nemuseli příliš zavlažovat. Měli také přístup do hor a lesů, kde mohli lovit zvěř a kácet stromy na dřevo. Jejich oblasti měly také pozemní cesty na místa na sever za horami, kde mohli získat materiály jako obsidián, druh horniny, který lze použít ve šperkařství nebo na výrobu řezných nástrojů.\nPodle Britského muzea byly hlavními plodinami prvních mezopotámských zemědělců ječmen a pšenice. Ale také vytvořili zahrady zastíněné datlovými palmami, kde pěstovali širokou škálu plodin včetně fazolí, hrachu, čočky, okurek, póru, salátu a česneku a také ovoce, jako jsou hrozny, jablka, melouny a fíky. Dojili také ovce, kozy a krávy na výrobu másla a zabíjeli je na maso.\nZemědělská revoluce v Mezopotámii nakonec vedla k tomu, co Diamond popisuje jako další velký krok v procesu, městskou revoluci.\nZhruba před 5 000 až 6 000 lety se v Sumeru vesnice vyvinuly ve města. Jedním z prvních a nejvýznamnějších byl Uruk, opevněná komunita se 40 000 až 50 000 obyvateli. Podle Encyclopedia of Ancient History mezi další patřili Eridu, Bad-tibira, Sippar a Shuruppak.\nSumerové, kteří se vyvinuli, mohli být nejranějším systémem psaní, stejně jako sofistikovaným uměním, architekturou a složitými vládními byrokracií, které dohlížely na zemědělství, obchod a náboženskou aktivitu. Sumer se také stal ohniskem inovací, protože Sumerové vynalezli vynálezy, které vyvinuly jiné starověké národy, od hrnčířství po tkaní textilu, a přišli na to, jak je dělat v průmyslovém měřítku.\nMezitím Horní Mezopotámie vyvinula své vlastní městské oblasti, jako je Tepe Gawra, kde vědci objevili zděné chrámy se složitými prohlubněmi a pilastry a našli další důkazy o propracované kultuře.\nČTĚTE VÍCE: 9 starověkých sumerských vynálezů, které změnily svět\nJak se změna prostředí změnila v mezopotámskou civilizaci\nPodle Reculeaua mohly ve vývoji mezopotámské civilizace hrát roli klimatické posuny. Zhruba kolem roku 4 000 př. N. L. „Klima pomalu vysychalo a řeky byly nepředvídatelnější,“ vysvětluje. "Bažina se stáhla z Dolní Mezopotámie a zanechala za sebou osady nyní obklopené zeměmi, které bylo třeba zavlažovat, vyžadující další práci a možná i větší koordinaci."\nMezopotámci, protože museli pracovat tvrději a organizovaněji, aby přežili, postupně vyvinuli propracovanější systém vlády. Reculeau vysvětluje: „Byrokratický aparát, který se objevil jako první, aby spravoval zboží a lidi chrámů v bažinatých městech, se stále více stával nástroji královské moci [která] našla své opodstatnění v podpoře bohů, ale také v její schopnosti aby se věci stihly. “\nTo vše vedlo k rozvoji sociální struktury, ve které elity buď nutily pracovníky, nebo získávaly svou práci poskytováním jídla a mezd.\n"V jistém smyslu byl slavný sumerský agrární systém, jeho městské státy a s tím spojená kontrola nad půdou, zdroji a lidmi částečně výsledkem toho, že se lidé přizpůsobili nepříznivějším podmínkám, protože bohatství bažin začalo být stále vzácnější." “Říká Reculeau.\nNaopak v Horní Mezopotámii se lidé se sušším podnebím vyrovnali tím, že šli společensky opačným směrem. Tato oblast viděla „převedení na méně složitou sociální organizaci, spoléhající se na vesnice a jejich malou solidaritu,“ vysvětluje Reculeau.\nMezopotámie nakonec viděla vzestup říší, jako jsou Akkad a Babylonia, jejichž hlavní město Babylon se stalo jedním z největších a nejmodernějších ve starověkém světě.\nČTĚTE VÍCE: Jak Hammurabi přeměnil Babylon na mocný městský stát\nMezopotámie nemusí být kolébkou civilizace\nPo mnoho let jsme věřili, že Mezopotámie je kolébkou civilizace ”, protože tam byl nalezen nejstarší důkaz spisovného jazyka. Archeologové však objevili tabletu Dispilio v Řecku, která se datuje do roku 5260 př. N. L. V poslední době také našli v údolí Dunaje tablety, které, jak se zdá, obsahují spisovný jazyk. Tyto tablety pocházejí z roku 5500 př. N. L. Mezi archeology zuří debata o tom, zda jsou tyto symboly údolí Dunaje ozdobami nebo spisovným jazykem. Pokud se zjistí, že je nejstarším psaným jazykem na světě, znamenalo by to, že pokud víme, civilizace začala v údolí Dunaje, nikoli v Mezopotámii.\nMnoho let jsme si mysleli, že toho o civilizaci v údolí Dunaje víme dost, abychom stále věřili, že písemná komunikace začala v Mezopotámii. Ukázalo se, že nejčasnější formy písemné komunikace se vyvíjely současně, ale nezávisle, v Mezopotámii i Egyptě kolem roku 3500 př. N. L. Sumerové vytvořili systém psaní v Mezopotámii, ačkoli to byly jen jednoduché obrázky, které zpočátku představovaly věci jako zvířata. Nakonec se transformoval do klínového písma, které mohlo vyjadřovat abstraktní pojmy i jednoduchá podstatná jména.\nV roce 2004 archeolog George Hourmouziadis oznámil, že našel ještě dřívější příklad psaného jazyka v tabletu poblíž vesnice Dispilio v Řecku. Tablet Dispilio byl dřevěný tablet z roku 5260 př. N. L., Který byl částečně poškozen, když byl vyjmut ze svého prostředí a vystaven vyšším hladinám kyslíku. Psaní na tabletu přesahuje pouhé piktogramy do formy, která mezi jeho tvůrci naznačuje pokročilejší myšlení. Vědci se domnívají, že tablet Dispilio a další objevy, které teprve budou provedeny, mohou vysvětlovat, proč měli Řekové ve svém jazyce 800 000 slovních záznamů, když další nejbližší jazyk měl pouze 250 000. Zdá se, že chybí některé jazykové odkazy.\nTím se dostáváme zpět do civilizace údolí Dunaje. Víme, že lidé v údolí Dolního Dunaje a na balkánském podhůří byli na svou dobu vyspělí v oblasti technologií, umění a obchodu na dálku. To vše se odehrálo dříve, než vůbec existovala velikost Mezopotámie, Řecka a Říma. Zatímco zbytek Evropy uvízl v době kamenné, obyvatelé údolí Dunaje věděli, jak tavit měď, navrhovat krásnou keramiku a figurky, stavět nábytek a dvoupatrové domy a do hrobů vkládat ozdobené čelenky a šperky. Vynalezli také kolo.\nJediným chybějícím prvkem, který tomu říkal civilizace, byla forma psaného jazyka. Teď to možná máme.\nAčkoli ne všichni archeologové souhlasí, někteří se domnívají, že tablety nalezené v údolí Dunaje obsahují nejstarší písemný jazyk, jaký byl kdy objeven, možná dokonce starší než tablet Dispilio. Tablety údolí Dunaje byly datovány do roku 5500 př. N. L. Podle německého lingvisty Haralda Haarmanna obsahují symboly Vinca, které představují formu jazyka, který jsme dosud prostě nerozluštili. Tyto symboly byly pozorovány na několika archeologických nalezištích v této oblasti.\nPokud se jedná o opravdový psaný jazyk, lidé z údolí Dunaje by se stali nejstarší civilizací, jakou člověk zná. Mnoho mezopotámských učenců však trvá na tom, že tyto symboly jsou pouze ozdobou, protože byly nalezeny na keramice a jiných artefaktech.\nVysvětlit 700 různých znaků skriptu údolí Dunaje, což je přibližně stejný počet znaků v egyptských hieroglyfech, není tak snadné. To přimělo některé učence navrhnout, aby Dunajci kopírovali své postavy z mezopotámských civilizací. To však nedává smysl, protože dunajské tablety jsou mnohem starší než ty, které se nacházejí v Mezopotámii. Haarmann věří, že mnoho učenců prostě nemůže zvládnout změnu, která je v rozporu s jejich dlouho přijímanými přesvědčeními o původu civilizace.\nAkkadská říše a Sargon Veliký\nAčkoli ranou Mezopotámii založili Sumerové, nakonec je dobyla Akkadská říše. Impérium založil Sargon, muž, o kterém se ví velmi málo. Věřil, že je synem chrámové kněžky, ačkoli nevěděl, kdo je jeho otec.\nKromě dobytí Mezopotámie dokázal ovládnout části Sýrie, Íránu, Kuvajtu, Jordánska, Turecka a někteří lidé věří dokonce i na Kypr. Má se za to, že založil první úspěšnou říši na světě, protože trvala déle než jednu generaci, když zemřel v roce 2279 př. N. L. Po 56 letech vlády a byl nahrazen jeho synem, Rimushem.\nPo jeho smrti byl Sargon povýšen do stavu podobného bohu. Stal se známým jako Sargon Veliký a o jeho úspěších a činech kolovaly legendy.\nSargon Veliký, vládce Akkadské říše v Mezopotámii. (Dave LaFontaine / CC BY-SA 2.0 )\nKoruna přešla z Rimush na jeho bratra Manishtusu a poté na Manishtusuova syna Naram-Sina. Naram-Sin zemřel 110 let poté, co jeho dědeček poprvé usedl na trůn, a jeho smrt znamenala konec první skutečné dynastické říše, která v důsledku nepokojů a hladomoru připadla Amorejcům.\nZa Akkadiánů dosáhla Mezopotámie mnoha významných věcí. Mezi městy byly vybudovány silnice, poštovní systém byl zaveden v důsledku vyšší úrovně gramotnosti a vazeb mezi městy a došlo ke zlepšení zemědělských technik.\nBohatství bylo znovu získáno, povstání bylo rozdrceno a byly postaveny velkolepé budovy jako chrám Ištar v Ninevah. Akkadové pomohli přetlačit mezopotámskou kulturu ze zajímavé na legendární.\nPojem „kolébka civilizace“ je předmětem mnoha debat. Obrazné použití kolébka znamená „místo nebo region, ve kterém je cokoli pěstováno nebo chráněno v jeho dřívější fázi“, je vysledováno Oxfordským anglickým slovníkem ke Spenserovi (1590). Charlesa Rollina Dávná historie (1734) má „Egypt, který sloužil nejprve jako kolébka svatého národa“.\nFráze „kolébka civilizace“ hraje v národní mystice určitou roli. Byl použit ve východní i západní kultuře, například v indickém nacionalismu (Při hledání kolébky civilizace 1995) a tchajwanský nacionalismus (Tchaj -wan - kolébka civilizace  2002). Termíny se také vyskytují v esoterické pseudohistorii, například v knize Urantia, která si nárokuje titul „druhý Eden“, nebo v pseudoarchaeologii související s megalitickou Británií (Civilizace jedna 2004, Ancient Britain: The Cradle of Civilization 1921).\nNejranější známky procesu vedoucího k sedavé kultuře lze v Levantě pozorovat již od 12 000 př. N. L., Kdy se natufiánská kultura stala usedlou, do 10 000 př. N. L. Se vyvinula v zemědělskou společnost.  Význam vody pro zajištění bohatých a stabilních dodávek potravin v důsledku příznivých podmínek pro lov, rybolov a sběr zdrojů včetně obilovin poskytl počáteční ekonomika širokého spektra to vyvolalo vznik stálých vesnic. \nNejstarší proto-městská sídla s několika tisíci obyvateli se objevila v neolitu. Prvními městy, kde bylo umístěno několik desítek tisíc, byly Memphis a Uruk, do 31. století před naším letopočtem (viz Historické velikosti městských komunit).\nHistorické časy se výrazně liší od prehistorických dob, kdy „záznamy o minulosti začínají být uchovávány ve prospěch budoucích generací“  - v písemné nebo ústní formě. Pokud je vzestup civilizace považován za souběh s vývojem psaní mimo proto-psaní, blízkovýchodní chalkolit, přechodné období mezi neolitem a dobou bronzovou během 4. tisíciletí před naším letopočtem a vývoj proto-psaní v Harappě v údolí Indu v jižní Asii kolem roku 3300 př. n. l. jsou nejranějšími incidenty, po nichž následuje čínské protopisování vyvíjející se do písma kostnice orákula a opět vznik mezoamerických psacích systémů přibližně od roku 900 př. n. l.\nPři absenci písemných dokumentů je většina aspektů vzestupu raných civilizací obsažena v archeologických posudcích, které dokumentují vývoj formálních institucí a materiální kultury. „Civilizovaný“ způsob života je nakonec spojen s podmínkami pocházejícími téměř výhradně z intenzivního zemědělství. Gordon Childe definoval vývoj civilizace jako důsledek dvou po sobě jdoucích revolucí: neolitické revoluce, která vyvolala rozvoj usedlých komunit, a městské revoluce, která posílila tendence k hustému osídlení, specializované profesní skupiny, sociální třídy, využívání přebytků, monumentální veřejné budovy a psaní. Několik z těchto podmínek je však záznamy nezpochybnitelných: hustá města nebyla doložena ve staré egyptské říši a města měla rozptýlenou populaci v oblasti Mayů  Inkové postrádali psaní, i když si mohli vést záznamy s Quipusem, který by také mohl mít měl literární využití a často monumentální architektura předcházela jakémukoli náznaku vesnického osídlení. Například v dnešní Louisianě vědci zjistili, že kultury, které byly primárně kočovné, byly organizovány po generace, aby stavěly zemní valy na sezónních sídlech již v roce 3400 př. N. L. Spíše než sled událostí a předpokladů lze vzestup civilizace předpokládat jako zrychlený proces, který začal počínajícím zemědělstvím a vyvrcholil v orientální době bronzové. \nTradiční teorie šíření civilizace spočívá v tom, že začala v úrodném půlměsíci a odtud se rozšířila vlivem.  Učenci obecněji nyní věří, že civilizace vznikaly nezávisle na několika místech v obou hemisférách. Zjistili, že sociokulturní vývoj nastal v různých časových rámcích. „Sedavé“ a „nomádské“ komunity pokračovaly ve značné interakci, nebyly striktně rozděleny mezi široce odlišné kulturní skupiny. Koncept kolébky civilizace se zaměřuje tam, kde obyvatelé začali stavět města, vytvářet systémy psaní, experimentovat s technikami výroby keramiky a používání kovů, domestikovat zvířata a rozvíjet složité sociální struktury zahrnující třídní systémy. \nSoučasné stipendium obecně identifikuje šest míst, kde se civilizace objevila nezávisle:         \nOtázka, která učence fascinuje, je, proč panenské civilizace povstaly, když a kde se zvedly. Ekonomiky všech původních civilizací závisely na zemědělství, s možnou výjimkou civilizace andského pobřeží, která se možná více spoléhala na mořské zdroje. Jared Diamond předpokládá, že důvodem, proč byl Úrodný půlměsíc nejranější civilizací, bylo to, že v této oblasti pocházely snadno domestikovatelné rostliny (mimo jiné pšenice a ječmen) a velká zvířata (dobytek, prasata, ovce, koně). Naproti tomu trvalo tisíce let selektivního chovu v Mezoamerice, než se kukuřice stala dostatečně produktivní, aby byla základní plodinou. Mezoamerice také chyběla velká domestikovatelná zvířata. Lamy byly jediným velkým domestikovatelným zvířetem v Andách Jižní Ameriky. Lamy jsou dostatečně velké, aby mohly být smečkovými zvířaty, ale ne tak velké, aby se na nich dalo jezdit nebo jako tažná zvířata. Austrálie postrádala jak snadno domestikovatelné rostliny, tak velká zvířata.  \nÚrodný půlměsíc Upravit\nKolem 10 200 př. N. L. Se v úrodném půlměsíci objevily první plně vyvinuté neolitické kultury patřící do fází předhrnčířské neolitu A (PPNA) a předhrnčického neolitu B (7600 až 6000 př. N. L.) A odtud se rozšířily na východ a na západ. Jednou z nejpozoruhodnějších osad PPNA je Jericho v oblasti Levant, myšleno jako první město na světě (osídleno kolem roku 9600 př. N. L. A opevněno kolem roku 6800 př. N. L.).   V Mezopotámii konvergence řek Tigris a Eufrat vytvořila bohatou úrodnou půdu a zásobu vody pro zavlažování. Civilizace, které se objevily kolem těchto řek, patří mezi nejstarší známé nenomádské agrární společnosti. Z tohoto důvodu jsou regiony úrodného půlměsíce a zejména Mezopotámie často označovány jako kolébka civilizace.  Období známé jako Ubaidské období (asi 6500 až 3800 př. N. L.) Je nejstarším známým obdobím na nivě, i když je pravděpodobné, že dřívější období existují pod naplaveninami zastřena.   Právě v Ubaidském období začal pohyb směrem k urbanizaci. Zemědělství a chov zvířat byly široce praktikovány v sedavých komunitách, zejména v severní Mezopotámii, a na jihu se začalo praktikovat intenzivní zavlažované hydraulické zemědělství. \nKolem roku 6000 př. N. L. Se v celém Egyptě objevují neolitické osady.  Studie založené na morfologických,  genetických,      a archeologických datech     připisují tato sídla migrantům z úrodný půlměsíc na Blízkém východě vracející se během egyptské a severoafrické neolitické revoluce a přinášející do regionu zemědělství.\nEridu je nejstarší sumerské naleziště osídlené v tomto období, kolem roku 5300 př. N. L. A město Ur také poprvé pochází z konce tohoto období.  Na jihu mělo Ubaidské období velmi dlouhé trvání přibližně od 6500 do 3800 př. N. L., Kdy bylo nahrazeno obdobím Uruku. \nSumerská civilizace splývá v následném uruckém období (4000 až 3100 př. N. L.).  Pojmenováno podle sumerského města Uruk, toto období znamenalo vznik městského života v Mezopotámii a v jeho pozdější fázi postupný vznik klínového písma. Proto-psaní v této oblasti se datuje do doby kolem 3500 př. N. L., Přičemž nejstarší texty se datují do roku 3300 př. N. L. Rané klínovité psaní se objevilo v roce 3000 př. N. L.  To bylo také během tohoto období že hrnčířská malba klesala jak měď začala být populární, spolu s válcovými pečetěmi.  Sumerská města v době Uruku byla pravděpodobně teokratická a v jejich čele pravděpodobně stál kněz-král (ensi), kterému pomáhá rada starších, včetně mužů i žen.  Je docela možné, že pozdější sumerský panteon byl modelován podle této politické struktury. Obchodní sítě Uruk se začaly rozšiřovat do dalších částí Mezopotámie a až na Severní Kavkaz a začaly se objevovat silné známky vládní organizace a sociální stratifikace vedoucí k rané dynastické době (asi 2900 př. N. L.).    Období Jemdet Nasr, které se obecně datuje od 3100 do 2900 př. N. L. A následuje po urugském období, je známé jako jedna z formativních fází vývoje klínového písma. Nejstarší hliněné desky pocházejí z Uruku a pocházejí z konce čtvrtého tisíciletí před naším letopočtem, o něco dříve než období Jemdet Nasr. V době Jemdet Nasr už scénář prošel řadou významných změn. Původně sestával z piktogramů, ale v době Jemdet Nasr již přijímal jednodušší a abstraktnější návrhy. V tomto období také skript získal svůj ikonický klínovitý vzhled.  Na konci období Jemdet Nasr došlo v Shuruppaku a dalších částech Mezopotámie k velké archeologicky doložené říční povodni. Polychromovaná keramika z úrovně destrukce pod záplavovým ložiskem byla datována bezprostředně před rané dynastické období kolem roku 2900 př. N. L.  \nPoté, co začíná období rané dynastie, došlo k posunu v ovládání městských států od chrámového zřízení v čele s radou starších vedenou kněžským „En“ (mužská postava, když to byl chrám pro bohyni, nebo žena postava v čele s mužským bohem)  směrem k více sekulárnímu Lugalovi (Lu = muž, Gal = velký) a zahrnuje takové legendární patriarchální postavy jako Enmerkar, Lugalbanda a Gilgamesh - kteří údajně vládli krátce před otevřením historického záznamu C. 2700 př. N. L., Kdy se od raných piktogramů začalo rozvíjet nyní rozluštěné slabičné písmo. Centrum sumerské kultury zůstalo v jižní Mezopotámii, přestože vládci brzy začali expandovat do sousedních oblastí a sousední semitské skupiny přijaly velkou část sumerské kultury za svou. Nejstarší zikkuraty začaly blízko konce raného dynastického období, ačkoli architektonické prekurzory ve formě vyvýšených platforem se datují do Ubaidského období.  Známý sumerský seznam králů pochází z počátku druhého tisíciletí před naším letopočtem. Skládá se z řady královských dynastií z různých sumerských měst, sahajících až do raného dynastického období. Každá dynastie stoupá na výsluní a ovládá region, aby byla nahrazena další. Dokument použili pozdější mezopotámští králové k legitimizaci své vlády. Zatímco některé informace v seznamu lze porovnat s jinými texty, jako jsou ekonomické dokumenty, většina z nich je pravděpodobně čistě smyšlená a jejich použití jako historického dokumentu je omezené. \nEannatum, sumerský král Lagash, založil v roce 2500 př. N. L. Jednu z prvních ověřitelných říší v historii.  Sousední Elam, v moderním Íránu, byl také součástí rané urbanizace v období Chalcolithic.  Elamitské státy patřily mezi přední politické síly starověkého Blízkého východu.  Vznik elamitských písemných záznamů z doby kolem roku 3000 př. N. L. Je rovnoběžný se sumerskou historií, kde byly nalezeny o něco dřívější záznamy.   Během 3. tisíciletí před naším letopočtem došlo mezi Sumery a Akkadijci k velmi intimní kulturní symbióze.  Akkadština postupně nahradila sumerštinu jako mluvený jazyk někde mezi 3. a 2. tisíciletím před naším letopočtem.  Semitsky hovořící akkadská říše vznikla kolem roku 2350 př. N. L. Za vlády Sargona Velikého.  Akkadská říše dosáhla svého politického vrcholu mezi 24. a 22. stoletím před naším letopočtem. Za Sargona a jeho nástupců byl akkadský jazyk krátce uvalen na sousední dobyté státy jako Elam a Gutium. Po pádu Akkadské říše a svržení Gutianů došlo ke krátkému opětovnému potvrzení sumerské dominance v Mezopotámii za vlády třetí dynastie Ur.  Po konečném zhroucení sumerské hegemonie v Mezopotámii kolem roku 2004 př. N. L. Se semitský akkadský lid Mezopotámie nakonec spojil do dvou hlavních akkadsky mluvících národů: Asýrie na severu a o několik století později Babylonie na jihu.  \nRozvinuté neolitické kultury patřící do fází Předhrnčícký neolit A (10 200 př. N. L.) A Předhrnčířský neolit B (7600 až 6000 př. N. L.) Se objevily v úrodném srpku měsíce a odtud se šířily na východ a na západ.  Současně kultura mletí obilí využívající nejstarší typ srpových čepelí nahradila kulturu lovců, rybářů a shromažďování lidí pomocí kamenných nástrojů podél Nilu. Geologické důkazy a studie modelování počítačového klimatu také naznačují, že přirozené změny klimatu kolem roku 8 000 př. N. L. Začaly vysušovat rozsáhlé pastevecké země severní Afriky a nakonec tvořily Saharu. Pokračující vysoušení přinutilo první předky Egypťanů usadit se kolem Nilu trvaleji a přijmout usedlejší způsob života.  Nejstarší plně vyvinutou neolitickou kulturou v Egyptě je Fayum Kultura, která začala kolem roku 5500 př. N. L.\nKolem roku 5500 př. N. L. Se z malých kmenů žijících v údolí Nilu vyvinula řada vzájemně propojených kultur již na jih od Súdánu, což dokazuje pevnou kontrolu nad zemědělstvím a chovem zvířat a které lze identifikovat podle keramiky a osobních předmětů, jako jsou hřebeny, náramky a korálky. Největší z těchto raných kultur v horním jižním Egyptě byl Badari, který pravděpodobně vznikl v západní poušti a byl známý svou vysoce kvalitní keramikou, kamennými nástroji a používáním mědi.  Nejstarší známý domestikovaný skot v Africe pochází z Fayumu datovaného kolem roku 4400 př. N. L.  Na badarské kultury navázala kultura naqadská, která přinesla řadu technologických vylepšení.  Již v prvním Naqadském období, Amratia, Egypťané dováželi obsidián z Etiopie, sloužící k tvarování čepelí a dalších předmětů z vloček.  V roce 3300 př. N. L., Těsně před první egyptskou dynastií, byl Egypt rozdělen na dvě království, známá jako Horní Egypt na jihu a Dolní Egypt na severu. \nEgyptská civilizace začíná během druhé fáze kultury Naqda, známé jako období Gerzeh, kolem roku 3500 př. N. L. A splývá se sjednocením Horního a Dolního Egypta kolem roku 3150 př. N. L.  Zemědělství produkovalo drtivou většinu potravin se zvýšenými zásobami potravin, obyvatelstvo přijalo mnohem usedlejší způsob života a větší osady se rozrostly na města s přibližně 5 000 obyvateli. V té době začali obyvatelé města stavět svá města z cihel a používání oblouku a zapuštěných zdí k dekorativním efektům se stalo populárním.  Měď místo kamene se stále častěji používala k výrobě nástrojů  a výzbroje.  Symboly na gerzejské keramice také připomínají rodící se egyptské hieroglyfy.  V této době také existují dřívější důkazy o kontaktu s Blízkým východem, zejména s Kanaánem a pobřežím Byblos.  Souběžně s těmito kulturními pokroky došlo k procesu sjednocení společností a měst na horním toku Nilu nebo Horního Egypta. Společnosti delty Nilu nebo Dolního Egypta také prošly procesem sjednocení. Za jeho vlády v Horním Egyptě král Narmer porazil své nepřátele v Deltě a spojil jak království Horního, tak Dolního Egypta pod jeho jedinou vládu. \nRané dynastické období Egypta bezprostředně následovalo po sjednocení Horního a Dolního Egypta. Obecně se předpokládá zahrnutí první a druhé dynastie, trvající od archeologického období Naqada III přibližně do začátku Staré říše, c. 2686 př. N. L.  S první dynastií se hlavní město přesunulo z Thinisu do Memphisu se sjednoceným Egyptem ovládaným božským králem. Charakteristické znaky staroegyptské civilizace, jako je umění, architektura a mnoho aspektů náboženství, se formovaly během raného dynastického období. Silná instituce královského postavení vyvinutá faraony sloužila k legitimizaci státní kontroly nad zemí, prací a zdroji, které byly nezbytné pro přežití a růst staroegyptské civilizace. \nBěhem následující Staré říše došlo k zásadním pokrokům v architektuře, umění a technologii, což bylo podpořeno zvýšenou produktivitou zemědělství a výsledným obyvatelstvem, což umožnila dobře rozvinutá centrální správa.  Některé z vrcholných úspěchů starověkého Egypta, pyramidy v Gíze a Velká sfinga, byly postaveny během Staré říše. Státní úředníci pod vedením vezíra vybírali daně, koordinovali zavlažovací projekty s cílem zlepšit výnos plodin, povolovali rolníky, aby pracovali na stavebních projektech, a zavedli soudní systém, který udržuje mír a pořádek. Spolu s rostoucím významem centrální správy se objevila nová třída vzdělaných zákoníků a úředníků, kterým faraon za jejich služby poskytoval majetky. Faraoni také udělili pozemkové granty svým zádušním kultům a místním chrámům, aby zajistili, že tyto instituce budou mít prostředky k uctívání faraona po jeho smrti. Učenci se domnívají, že pět století těchto praktik pomalu narušovalo ekonomickou sílu faraona a že ekonomika si již nemohla dovolit podporovat velkou centralizovanou správu.  Jak se síla faraona zmenšovala, začali regionální guvernéři nazývaní nomarchové zpochybňovat nadřazenost faraona. Předpokládá se, že to spolu s vážnými suchy mezi lety 2200 a 2150 př. N. L.  způsobilo, že země vstoupila do 140letého období hladomoru a svárů známého jako první přechodné období. \nStarověká Indie Upravit\nJedním z prvních neolitických nalezišť na indickém subkontinentu je Bhirrana podél starodávného říčního systému Ghaggar-Hakra v dnešním stavu Haryana v Indii, datovaný kolem roku 7600 př. N. L.  Mezi další raná naleziště patří Lahuradewa v oblasti Střední Gangy a Jhusi poblíž soutoku řek Gangy a Jamuny, přičemž obě se datují kolem roku 7 000 př. N. L.  \nAceramic neolit v Mehrgarhu v dnešním Pákistánu trvá od 7000 do 5500 př. N. L. Keramický neolit v Mehrgarhu trvá až 3300 př. N. L. A přechází do starší doby bronzové. Mehrgarh je jedním z prvních míst s důkazy o chovu a pastvě na indickém subkontinentu.   Je pravděpodobné, že kultura soustředěná kolem Mehrgarha migrovala do údolí Indu v dnešním Pákistánu a stala se civilizací údolí Indu.  Nejstarší opevněné město v regionu se nachází v Rehman Dheri, datovaném 4000 př.nl v Khyber Pakhtunkhwa poblíž údolí řeky Zhob v dnešním Pákistánu. Další doposud nalezená opevněná města jsou v Amri (3600–3300 př. N. L.), Kot Diji v Sindhu a v Kalibanganu (3 000 př. N. L.) U řeky Hakra.    \nCivilizace údolí Indu začíná kolem roku 3300 př. N. L. Tím, čemu se říká fáze raného harappanu (3300 až 2600 př. N. L.). Nejstarší příklady Indus Script pocházejí z tohoto období,   a také vznik citadel reprezentujících centralizovanou autoritu a stále více městskou kvalitu života.  Obchodní sítě propojily tuto kulturu se souvisejícími regionálními kulturami a vzdálenými zdroji surovin, včetně lapis lazuli a dalších materiálů pro výrobu korálků. Do této doby vesničané domestikovali mnoho plodin, včetně hrachu, sezamových semínek, datlí a bavlny, a také zvířat, včetně vodního buvola.  \nRok 2600 př. N. L. Označuje fázi zralého harappanu, během níž se raná harappanská společenství proměnila ve velká městská centra včetně Harappa, Dholavira, Mohenjo-Daro, Lothal, Rupar a Rakhigarhi a více než 1 000 měst a vesnic, často relativně malých rozměrů.  Zralí Harappané vyvinuli nové techniky v metalurgii a vyráběli měď, bronz, olovo a cín a vykazovali pokročilé úrovně inženýrství.  Jak je patrné z Harappa, Mohenjo-daro a nedávno částečně vytěženého Rakhigarhi, tento městský plán zahrnoval první známé městské sanitační systémy na světě: viz hydraulické inženýrství civilizace Indus Valley. Ve městě získávaly jednotlivé domy nebo skupiny domů vodu ze studní. Z místnosti, která se zdá být vyčleněna ke koupání, byla odpadní voda směrována do krytých odtoků, které lemovaly hlavní ulice. Domy se otevíraly pouze do vnitřních dvorů a menších pruhů. Stavba domů v některých vesnicích v regionu se v některých ohledech stále podobá stavbě domu Harappanů.  Vyspělou architekturu Harappanů ukazují jejich působivé loděnice, sýpky, sklady, zděné plošiny a ochranné zdi. Mohutné zdi měst Indu s největší pravděpodobností chránily Harappany před povodněmi a mohly odrazovat vojenské konflikty. \nLidé z Induské civilizace dosáhli velké přesnosti při měření délky, hmotnosti a času. Byli mezi prvními, kteří vyvinuli systém jednotných hmotností a měr. Porovnání dostupných objektů naznačuje velké variace napříč územími Indu. Jejich nejmenší rozdělení, které je vyznačeno na stupnici slonoviny nalezené v Lothalu v Gudžarátu, bylo přibližně 1,704 mm, což je nejmenší dělení, jaké kdy bylo zaznamenáno na stupnici doby bronzové. Harappanští inženýři se řídili desítkovým dělením měření pro všechny praktické účely, včetně měření hmotnosti, jak ukazují jejich šestihranné hmotnosti.  Tyto hmotnosti rohovce byly v poměru 5: 2: 1 s hmotnostmi 0,05, 0,1, 0,2, 0,5, 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 200 a 500 jednotek, přičemž každá jednotka vážící přibližně 28 gramů, podobně jako anglická imperiální unce nebo řecká uncia, a menší předměty byly váženy v podobných poměrech s jednotkami 0,871. Nicméně, stejně jako v jiných kulturách, skutečné hmotnosti nebyly v celé oblasti jednotné. Váhy a míry později použité v Kautilya Arthashastra (4. století př. N. L.) Jsou stejné jako v Lothalu. \nKolem roku 1800 př. N. L. Se začaly objevovat známky postupného úpadku a kolem roku 1700 př. N. L. Byla většina měst opuštěna. Mezi navrhované příčinné faktory lokalizace IVC patří změny v toku řeky  a klimatické změny, které jsou signalizovány také pro sousední oblasti Blízkého východu.   Jak 2016 [aktualizovat] mnoho učenců se domnívá, že sucho vedlo k poklesu obchodu s Egyptem a Mezopotámií, což přispělo ke zhroucení indické civilizace.  Systém Ghaggar-Hakra byl napájen deštěm,   [poznámka 1]  [poznámka 2] a zásobování vodou záviselo na monzunech. Klima údolí Indu se od roku 1800 př. N. L. Výrazně ochladilo a sušilo, což bylo spojeno s obecným oslabením monzunu v té době.  Indický monzun klesal a vyprahlost rostla, přičemž Ghaggar-Hakra stáhla svůj dosah směrem k podhůří Himálaje,    což vedlo k nestálým a méně rozsáhlým povodním, které způsobily, že inundační zemědělství bylo méně udržitelné. Aridifikace snížila zásobu vody natolik, že způsobila zánik civilizace a rozptýlila její populaci na východ.    [poznámka 3] Jak se monzuny stále přesouvaly na jih, povodně začaly být příliš nevyrovnané pro udržitelné zemědělské činnosti. Obyvatelé pak migrovali pryč do menších komunit. Obchod se starými městy však nekvitl. Malý přebytek produkovaný v těchto malých komunitách neumožnil rozvoj obchodu a města vymřela.  Indoárijští lidé se v tomto období stěhovali do údolí řeky Indus a započal védský věk Indie.  Civilizace údolí Indu náhle nezmizela a mnoho prvků civilizace pokračovalo i v pozdějších indických subkontinentech a védských kulturách. \nStarověká Čína Upravit\nModerní vědci čerpají z archeologie, geologie a antropologie a nepovažují původ čínské civilizace nebo historie za lineární příběh, ale spíše za historii interakcí různých a odlišných kultur a etnických skupin, které navzájem ovlivňovaly vývoj.  Specifickými kulturními regiony, které vyvinuly čínskou civilizaci, byly civilizace Yellow River, Yangtze a Liao. Počáteční důkazy o zemědělství čínského prosa se datují přibližně do roku 7 000 př. N. L.,  nejranější důkazy o pěstované rýži nalezené v Chengtoushanu poblíž řeky Jang -c ', datované do roku 6500 př. N. L. Chengtoushan může být také místem prvního opevněného města v Číně. Na začátku neolitické revoluce se údolí Žluté řeky začalo etablovat jako centrum kultury Peiligang, která vzkvétala od roku 7000 do 5 000 př. N. L., S důkazy o zemědělství, stavěných budovách, hrnčířství a pohřbívání mrtvých .  Se zemědělstvím přišel zvýšený počet obyvatel, schopnost skladovat a přerozdělovat plodiny a potenciál podporovat specializované řemeslníky a správce.  Jeho nejvýznamnějším nalezištěm je Jiahu.  Někteří vědci navrhli, že symboly Jiahu (6600 př. N. L.) Jsou nejranější formou proto-psaní v Číně.  Je však pravděpodobné, že by neměly být chápány jako samotné psaní, ale jako rysy dlouhého období používání znaku, které nakonec vedlo k plnohodnotnému systému psaní.  Archeologové se domnívají, že kultura Peiligangu byla rovnostářská, s malou politickou organizací.\nNakonec se vyvinul do kultury Yangshao (5000 až 3000 př. N. L.) A jejich kamenné nástroje byly vybroušené a vysoce specializované. Mohli také praktikovat ranou formu kultivace bource morušového.  Hlavním jídlem lidí z Jang-šao bylo proso, na některých místech se používalo proso lišákové a jiné proso kukuřičné, přestože byly nalezeny určité důkazy o rýži. Přesná povaha zemědělství Yangshao, drobného pěstování slash-and-burn ve srovnání s intenzivním zemědělstvím na trvalých polích, je v současné době předmětem debaty. Jakmile byla půda vyčerpaná, obyvatelé si vybrali své věci, přestěhovali se do nových zemí a postavili nové vesnice.  Osady Middle Yangshao, jako je Jiangzhi, však obsahují budovy se zvýšenou podlahou, které mohly být použity pro skladování přebytečných zrn. Našly se i mlecí kameny na výrobu mouky. \nPozději byla kultura Yangshao nahrazena kulturou Longshan, která byla také soustředěna na Žluté řece od asi 3000 do 1900 před naším letopočtem, jejím nejvýznamnějším místem bylo Taosi.  Populace se během 3. tisíciletí př. N. L. Dramaticky rozšířila, přičemž mnoho osad mělo narazené zemské zdi. Ve většině oblastí kolem roku 2000 př. N. L. Poklesl, až se centrální oblast vyvinula do kultury Erlitou z doby bronzové. Nejstarší bronzové artefakty byly nalezeny v kulturním nalezišti Majiayao (3100 až 2700 př. N. L.).  \nČínská civilizace začíná ve druhé fázi období Erlitou (1900 až 1500 př. N. L.), Přičemž Erlitou je považován za první společnost na úrovni státu ve východní Asii.  Existuje značná debata, zda místa Erlitou korelují s polo legendární dynastií Xia. Dynastie Xia (2070 až 1600 př. N. L.) Je první dynastií, která byla popsána ve starověkých čínských historických záznamech, jako např Bambusové letopisy, poprvé publikováno o více než tisíciletí později v období západní Čou. Ačkoli je Xia v čínské historiografii důležitým prvkem, dosud neexistuje žádný soudní písemný důkaz, který by potvrdil dynastii. Erlitou zaznamenal nárůst bronzové metalurgie a urbanizace a byl rychle rostoucím regionálním centrem s palácovými komplexy, které poskytují důkazy o sociální stratifikaci.  Civilizace Erlitou je rozdělena do čtyř fází, každá zhruba na 50 let. Během první fáze, pokrývající 100 hektarů (250 akrů), byl Erlitou rychle rostoucím regionálním centrem s odhadovaným počtem obyvatel několik tisíc , ale ještě ne městskou civilizací nebo hlavním městem.  Urbanizace začala ve fázi II, expandovala na 300 ha (740 akrů) s populací kolem 11 000.  Prostor paláce o rozloze 12 ha (30 akrů) byl ohraničen čtyřmi silnicemi. Obsahoval palác 3 o rozměrech 150 x 50 m, složený ze tří nádvoří podél osy 150 metrů, a palác 5.  Na jihu palácového komplexu byla zřízena slévárna bronzu, kterou ovládala elita žijící v palácích.  Město dosáhlo svého vrcholu ve III. Fázi a mohlo zde žít přibližně 24 000 obyvatel.  Palácový komplex byl obehnán dvoumetrovou zdí z ubíjené země a byly postaveny Paláce 1, 7, 8, 9. Objem zemních prací vrazené zeminy pro základnu největšího paláce 1 je nejméně 20 000 m³.  Paláce 3 a 5 byly opuštěny a nahrazeny palácem 2 a palácem 4 200 kilometrů čtverečních (4,5 × 10 10 čtverečních stop).  Ve fázi IV se počet obyvatel snížil na zhruba 20 000, ale stavba pokračovala. Palác 6 byl postaven jako rozšíření paláce 2 a byly postaveny paláce 10 a 11. Fáze IV se překrývá s dolní fází kultury Erligang (1600–1450 př. N. L.). Kolem 1600 až 1560 př. N. L., Asi 6 km severovýchodně od Erlitou, bylo na Yanshi postaveno kulturní opevněné město Eligang , které se shoduje s nárůstem produkce hrotů šípů v Erlitou.  Tato situace může naznačovat, že Yanshi City soupeřilo o moc a nadvládu s Erlitou.  Výroba bronzu a jiného elitního zboží byla ukončena na konci IV. Etapy, ve stejné době, kdy bylo zřízeno město Erligang Zhengzhou, 85 km (53 mi) na východ. Neexistuje žádný důkaz o zničení ohněm nebo válkou, ale během fáze Horního Erligangu (1450–1300 př. N. L.) Byly všechny paláce opuštěny a Erlitou byl redukován na vesnici o rozloze 30 ha (74 akrů). \nNejstarší tradiční čínskou dynastií, pro kterou existují archeologické i písemné důkazy, je dynastie Shang (1600 až 1046 př. N. L.). Stránky Shang přinesly nejstarší známý soubor čínského písma, skript orákulské kosti, většinou věštění vepsané do kostí. Tyto nápisy poskytují kritický vhled do mnoha témat od politiky, ekonomiky a náboženských praktik po umění a medicínu této rané fáze čínské civilizace.  Někteří historici tvrdí, že Erlitou by měl být považován za ranou fázi dynastie Shang. Americká národní galerie umění definuje čínskou dobu bronzovou jako období mezi lety 2000 a 771 př. N. L., Období, které začíná kulturou Erlitou a náhle končí rozpadem vlády Západní Čou.  Kultura Sanxingdui je další čínskou společností z doby bronzové, současnou k dynastii Shang, nicméně od Shangu vyvinuli jinou metodu výroby bronzu. \nStarověké Andy Upravit\nNejstarší důkazy o zemědělství v andské oblasti pocházejí z doby kolem roku 4700 př. N. L. V Huaca Prieta a Paredones.    Nejstarší doklady o zavlažování kanálů v Jižní Americe pocházejí z období 4700 až 2500 let před naším letopočtem v údolí Zaña v severním Peru.  Nejstarší městská osídlení And, stejně jako Severní a Jižní Ameriky, jsou datována do roku 3500 př. N. L. V Huaricanga, v oblasti Fortaleza,  a Sechin Bajo poblíž řeky Sechin.  \nVlastní civilizace Norte Chico se chápe tak, že se objevila kolem roku 3200 př. N. L., Protože v tu chvíli je jasně patrné rozsáhlé lidské osídlení a komunální výstavba na více místech.  Od počátku 21. století byla založena jako nejstarší známá civilizace v Americe. Civilizace vzkvétala na soutoku tří řek, Fortalezy, Pativilcy a Supe. Každé z těchto říčních údolí má velké shluky míst. Dále na jih je podél řeky Huaura několik přidružených lokalit.  Mezi pozoruhodná osídlení patří města Caral, největší a nejsložitější lokalita Preceramic, a Aspero.  Lokality Norte Chico jsou známé svou hustotou velkých lokalit s nesmírnou architekturou.  Haas tvrdí, že hustota lokalit na tak malém území je pro rodící se civilizaci globálně jedinečná. Během třetího tisíciletí před naším letopočtem mohl být Norte Chico nejhustěji osídlenou oblastí světa (s výjimkou severní Číny).  Údolí řek Supe, Pativilca, Fortaleza a Huaura mají několik souvisejících míst.\nNorte Chico je neobvyklé v tom, že zcela postrádal keramiku a zjevně neměl téměř žádné výtvarné umění. Civilizace však vykazovala působivé architektonické výkony, včetně velkých zemních valů a zapadlých kruhových náměstí a pokročilého textilního průmyslu.   Mohyly platformy, stejně jako velké kamenné sklady, poskytují důkazy pro stratifikovanou společnost a centralizovanou autoritu nezbytnou k distribuci zdrojů, jako je bavlna.  V tomto období však neexistují žádné důkazy o válečných nebo obranných strukturách.  Původně se teoretizovalo, že na rozdíl od jiných raných civilizací se Norte Chico vyvíjelo spoléháním na námořní zdroje potravy místo základních obilovin. O této hypotéze, o námořní nadaci andské civilizace, se stále živě diskutuje, nicméně většina výzkumů se nyní shoduje na tom, že zemědělství hrálo v rozvoji civilizace ústřední roli a přitom stále uznává silnou doplňkovou závislost na mořských bílkovinách.   \nPodle Manna byla náčelnictví Norte Chico ". Téměř jistě teokratická, i když ne tak brutálně". Stavební oblasti ukazují možný důkaz hodování, které by zahrnovalo hudbu a pravděpodobně alkohol, což naznačuje, že elita je schopna mobilizovat a odměňovat populaci.  Stupeň centralizované autority je obtížné zjistit, ale architektonické konstrukční vzorce svědčí o elitě, která přinejmenším na určitých místech v určitých dobách měla značnou moc: zatímco část monumentální architektury byla budována postupně, jiné budovy, jako například dvě hlavní plošinové mohyly v Caralu se zdají být postaveny v jedné nebo dvou intenzivních fázích stavby.  Jako další důkaz centralizované kontroly Haas poukazuje na pozůstatky velkých kamenných skladů nalezených v Upaca na Pativilce jako na symbol orgánů schopných kontrolovat životně důležité zdroje, jako je bavlna.  Ekonomická autorita by spočívala na kontrole bavlny a jedlých rostlin a souvisejících obchodních vztazích, přičemž moc by byla soustředěna na vnitrozemských lokalitách. Haas předběžně naznačuje, že rozsah této ekonomické mocenské základny se mohl značně rozšířit: v Norte Chico jsou pouze dvě potvrzená pobřežní místa (Aspero a Bandurria) a možná ještě dvě, ale rybářské sítě na bavlnu a domestikované rostliny byly nalezeny nahoru a dolů peruánské pobřeží. Je možné, že hlavní vnitrozemská centra Norte Chico byla ve středu široké regionální obchodní sítě zaměřené na tyto zdroje. \nObjevit Magazín, citující Shadyho, navrhuje bohatý a pestrý obchodní život: „[Caral] vyvážel své vlastní produkty a výrobky Aspero do vzdálených komunit výměnou za exotický dovoz: Spondylus mušle z pobřeží Ekvádoru, bohatá barviva z andské vysočiny, halucinogenní šňupací tabák z Amazonie. “ (Vzhledem k stále omezenému rozsahu výzkumu Norte Chico by se s takovými tvrzeními mělo zacházet obezřetně.) Další zprávy o Shadyho práci naznačují Caral obchodoval s komunitami v Andách a v džungli amazonské pánve na opačné straně And. \nIdeologická síla vůdců byla založena na zjevném přístupu k božstvům a nadpřirozenému.  Důkazy týkající se náboženství Norte Chico jsou omezené: na tykvovi datovaném do roku 2250 př. N. L. Byl nalezen obraz štábu Boha, mračící se postavy s kapucí a tesáky. Bůh štábu je hlavní božstvo pozdějších andských kultur a Winifred Creamer navrhuje najít body k uctívání společných symbolů bohů.   Stejně jako u mnoha jiných výzkumů v Norte Chico, povaha a význam nálezu byla zpochybněna jinými výzkumníky. [poznámka 4] Akt architektonické stavby a údržby mohl být také duchovní nebo náboženskou zkušeností: proces společného oslavování a obřadu.  Shady nazval Carala „posvátným městem“ (la ciudad sagrada): socioekonomické a politické zaměření se soustředilo na chrámy, které byly pravidelně přestavovány, přičemž s přestavbou byly spojeny velké zápalné oběti. \nObjev quipu, záznamových zařízení založených na řetězcích, v Caralu lze chápat jako formu „proto-psaní“ v Norte Chico.  O přesném použití quipu v této a pozdějších andských kulturách se však hodně diskutovalo.  Kromě toho byl obraz hůlského boha nalezen na tykvi datované do roku 2250 př. N. L. Bůh štábu je hlavní božstvo pozdějších andských kultur. Přítomnost quipu a shodnost náboženských symbolů naznačuje kulturní spojení mezi Norte Chico a pozdějšími andskými kulturami.  \nKolem roku 1800 př. N. L. Začala civilizace Norte Chico upadat a na jihu a severu se objevovala silnější centra podél pobřeží a na východě v pásu And.  Keramika se nakonec vyvinula v Amazonii a rozšířila se do oblasti andské kultury kolem roku 2000 př. N. L. Další velkou civilizací, která by v Andách vznikla, by byla kultura Chavín v Chavín de Huantar, která se nachází v andské vysočině dnešního regionu Ancash. Věří se, že byl postaven kolem roku 900 př. N. L. A byl náboženským a politickým centrem lidu Chavín. \nJeskyně Coxcatlan v údolí Tehuacán poskytují důkazy o zemědělství v součástech datovaných mezi 5000 a 3400 před naším letopočtem.  Podobně stránky jako Sipacate v Guatemale poskytují vzorky pylu kukuřice datované do roku 3500 př. N. L.  Odhaduje se, že plně domestikovaná kukuřice se vyvinula v Mezoamerice kolem roku 2700 př. N. L.  Mezoameričané v tomto období pravděpodobně dělili svůj čas mezi malé lovecké tábory a velké dočasné vesnice.  Kolem roku 1900 př. N. L. Mokaya domestikoval jeden z tuctu druhů kakaa.   Archeologické naleziště Mokaya poskytuje důkazy o kakaových nápojích datovaných do této doby.  Mokaya je také považována za jednu z prvních kultur ve Střední Americe, která vyvinula hierarchickou společnost. To, co by se stalo olmeckou civilizací, mělo své kořeny v raných zemědělských kulturách Tabasca, které začaly kolem roku 5100 až 4600 před naším letopočtem. \nVznik civilizace Olmec byl tradičně datován kolem roku 1600 až 1500 před naším letopočtem. Prvky Olmecu se poprvé objevily ve městě San Lorenzo Tenochtitlán, které se plně spojilo kolem roku 1400 před naším letopočtem. Vzestupu civilizace napomohla místní ekologie dobře zavlažované naplavené půdy a také dopravní síť poskytovaná povodí řeky Coatzacoalcos.  Toto prostředí povzbudilo hustě koncentrovanou populaci, což následně vyvolalo vzestup elitní třídy a s tím spojenou poptávku po výrobě symbolických a sofistikovaných luxusních artefaktů, které definují olmeckou kulturu.  Mnoho z těchto luxusních artefaktů bylo vyrobeno z materiálů, jako je nefrit, obsidián a magnetit, které pocházely ze vzdálených míst a naznačovaly, že rané olmecké elity měly přístup k rozsáhlé obchodní síti v Mezoamerice. Aspekt olmecké kultury, který je dnes asi nejznámější, je jejich umělecká díla, zejména olmécké kolosální hlavy.  San Lorenzo se nacházelo uprostřed velké zemědělské oblasti.  Zdá se, že San Lorenzo bylo z velké části obřadním místem, městem bez městských hradeb, soustředěným uprostřed rozšířené středně velké až velké zemědělské populace. Obřadní centrum a doprovodné budovy mohly ubytovat 5500, zatímco celá oblast, včetně vnitrozemí, mohla dosáhnout 13 000.  Má se za to, že zatímco San Lorenzo ovládal velkou nebo celou povodí Coatzacoalcos, oblasti na východě (jako je oblast, kde by La Venta stoupala na výsluní) a severo-severozápad (například pohoří Tuxtla) byly domovem nezávislé občanské řády.  San Lorenzo bylo opuštěno kolem roku 900 př. N. L. Přibližně ve stejnou dobu, kdy se La Venta dostala na výsluní. Kolem roku 950 př. N. L. Došlo také k velkému zničení mnoha památek San Lorenzo, což může naznačovat vnitřní povstání nebo, méně pravděpodobné, invazi.  Poslední úvaha je však taková, že za tento posun v centrech Olmec mohly změny v životním prostředí, přičemž některé důležité řeky mění kurz. \nLa Venta se stala kulturním hlavním městem koncentrace Olmec v regionu až do jeho opuštění kolem roku 400 př. N. L. Budováním monumentálních architektonických úspěchů, jako je Velká pyramida v La Venta.   Obsahoval „koncentraci síly“, což se odráží v naprosté nesmírnosti architektury a extrémní hodnotě odkrytých artefaktů.  La Venta je možná největší olmecké město a bylo ovládáno a rozšiřováno extrémně složitým hierarchickým systémem s králem jako vládcem a elitami pod ním. Kněží měli moc a vliv na život a smrt a pravděpodobně také velkou politickou moc. O politické nebo sociální struktuře Olméků se toho bohužel moc neví, ačkoli nové techniky seznamování mohou v určitém okamžiku odhalit více informací o této nepolapitelné kultuře. Je možné, že známky stavu existují v artefaktech získaných na místě, jako jsou vyobrazení opeřených čelenek nebo osob nosících zrcadlo na hrudi nebo na čele.  "Objekty s vysokým statusem byly významným zdrojem moci v politické moci, ekonomické moci a ideologické moci polského občanského právního řádu. Byly to nástroje používané elitou k posílení a udržení práv k vládnutí".  Odhaduje se, že La Venta by během svého hlavního zaměstnání potřebovala podporovat populaci nejméně 18 000 lidí.  Aby toho na mystice La Venta nebylo málo, naplavená půda nezachovala kosterní pozůstatky, takže je obtížné pozorovat rozdíly v pohřbívání. Kolosální hlavy však poskytují důkaz, že elita měla určitou kontrolu nad nižšími třídami, protože jejich stavba by byla extrémně pracná. „Další rysy podobně naznačují, že bylo zapojeno mnoho dělníků“.  Výkopy v průběhu let navíc odhalily, že různé části místa byly pravděpodobně vyhrazeny pro elity a jiné části pro neelity. Tato segregace města naznačuje, že zde musely existovat sociální třídy, a tedy sociální nerovnost.  Přesná příčina úpadku olmecké kultury je nejistá. Mezi lety 400 a 350 př. N. L. Populace ve východní polovině olmeckého srdce prudce poklesla.  Toto vylidnění bylo pravděpodobně důsledkem vážných změn životního prostředí, které způsobily, že region nebyl vhodný pro velké skupiny zemědělců, zejména změny v říčním prostředí, na němž Olmec závisel v oblasti zemědělství, lovu a sběru a dopravy. Tyto změny mohly být vyvolány tektonickými otřesy nebo poklesy nebo zanesením řek v důsledku zemědělských postupů.   Během několika stovek let po opuštění posledních olmeckých měst se pevně etablovaly nástupnické kultury. Lokalita Tres Zapotes, na západním okraji olmeckého srdce, byla nadále obsazena již hodně před rokem 400 př. N. L., Ale bez charakteristických znaků olmecké kultury. Tato kultura po Olmec, často označovaná jako Epi-Olmec, má rysy podobné těm, které se nacházejí v Izapě, asi 550 km (330 mil) na jihovýchod. \nOlmékové jsou někdy označováni jako mateřská kultura Mezoameriky, protože byli první mezoamerickou civilizací a položili mnoho základů pro civilizace, které následovaly. Příčiny a míra olmeckých vlivů na mezoamerické kultury jsou však předmětem debat po mnoho desetiletí.  Mezi postupy zavedené Olméky patří rituální krveprolití a mezoamerické charakteristické rysy následných mezoamerických společností, jako jsou Mayové a Aztékové.  Ačkoli by se mezoamerický systém psaní plně rozvinul později, raná olmecká keramika ukazuje reprezentace, které lze interpretovat jako kodexy. \nExistuje akademický konsensus, že klasické Řecko bylo klíčovou kulturou, která poskytla základ moderní západní kultury, demokracie, umění, divadla, filozofie a vědy. Z tohoto důvodu je známá jako kolébka západní civilizace. [a] Spolu s Řeckem byl Řím někdy popisován jako rodiště nebo jako kolébka západní civilizace kvůli roli, kterou město hrálo v politice, republikánství, právu, architektuře, válčení a západním křesťanství. [b]\nNásledující časová osa ukazuje časovou osu kultur s přibližnými daty vzniku civilizace (jak je uvedeno v článku) ve vybraných oblastech, primárních kulturách spojených s těmito ranými civilizacemi. Je důležité si uvědomit, že časová osa nenaznačuje začátek lidského osídlení, začátek konkrétní etnické skupiny ani vývoj neolitických kultur v této oblasti - každá z nich se často vyskytovala podstatně dříve než samotný vznik civilizace. V případě civilizace v údolí Indu následovalo období deurbanizace a regionalizace a soužití domorodých místních zemědělských kultur a pastoračních Indoárijců, kteří pocházeli ze Střední Asie.\nJak se Mezopotámie stala kolébkou civilizace - HISTORIE\nÚrodná mapa půlměsíce\nPřed 6000 lety se objevila civilizace Mezopotámie - starověký řecký název znamenající zemi „mezi řekami“ se dnes používá k popisu údolí mezi řekami Tigris a Eufrat, které živilo první městskou civilizaci, Sumerové. Nachází se v moderním Iráku a je to východní konec oblasti země, které se v dávných dobách říkalo „úrodný půlměsíc“. Když se dvě řeky vylily z břehů, uložily na zem úrodné bahno.\nHojnost jídla pěstovaného v bohatém bahně v úrodném půlměsíci umožňovala velkému počtu lidí žít společně ve městech. Populační růst a přebytek potravin vedly ke specializaci práce a volného času nezbytného pro civilizaci. Když všichni nemuseli hospodařit, začali být lidé řemeslníky a řemeslníky. Produkty vytvořené těmito specialisty vedly k obchodu a třídě obchodníků. Někteří specialisté byli věřící a objevila se třída kněží.\nVláda byla teokracie, vládla náboženská třída. Zpočátku bylo pravděpodobně jedinou vládou několik kněží. Ale jak se společnost vyvíjela, rostla potřeba vlády. Vláda pomohla spravovat zavlažovací systém, aby zajistila kontinuitu dodávek potravin, a zapojila by se do distribuce.\nVláda by stavěla silnice a veřejné projekty, což by vyžadovalo placení pracovníků. To vyvolalo potřebu zdanění - při prvním zdanění v naturáliích - tj. Občané by přispěli podílem na produktech nebo potravinách, které vyrobili. Brzy byla potřeba byrokracie.\nVolný čas vytvořený přebytky jídla a specializace také některým umožnil specializovat se na hudbu a umění. Rozkvět civilizace začal.\nČást Sumerové výstava HistoryWiz\nVáš nákup knihy nebo jiné položky prostřednictvím odkazů na tomto webu pomáhá\nponechte tento bezplatný vzdělávací web na webu\nMezopotámie (z řečtiny, což znamená „mezi dvěma řekami“) byla starověká oblast ležící ve východním Středomoří ohraničená na severovýchodě pohořím Zagros a na jihovýchodě Arabskou plošinou, což odpovídá současnému Iráku a částem Íránu, Sýrie a Turecko a známé jako Úrodný půlměsíc a kolébka civilizace.\n„Dvě řeky“ v názvu odkazují na Tigris a Eufrat a země byla Arabům známá jako „Al-Jazirah“ (ostrov) jako úrodná země obklopená vodou. Termín „úrodný půlměsíc“ vytvořil egyptolog J.H. Breasted (l. 1865-1935) v roce 1916 k popisu oblasti na severním konci Perského zálivu, spojené s biblickou zahradou Eden.\nMezopotámie byla domovem mnoha různých civilizací trvajících tisíce let, které významně přispěly ke světové kultuře a pokroku. Mnoho aspektů každodenního života je v dnešní době považováno za samozřejmost, jako je psaní, kolo, kodex zákonů, plachta, koncept 24hodinového dne, vaření piva, občanská práva a zavlažování plodin všechny byly nejprve vyvinuty v zemi mezi dvěma řekami, která byla domovem velkých mezopotámských civilizací.\nNa rozdíl od unifikovanějších civilizací Egypta nebo Řecka byla Mezopotámie souborem různých kultur, jejichž jediným skutečným poutem bylo jejich písmo, jejich bohové a jejich postoj k ženám. Sociální zvyky, zákony a dokonce i jazyk sumerského lidu se liší například od akkadského období a nelze předpokládat, že by odpovídal těm z babylonských civilizací, zdá se však, že práva žen (v některých obdobích) „Význam gramotnosti a panteon bohů byly skutečně sdíleny v celém regionu, ačkoli bohové měli v různých oblastech a obdobích různá jména.\nV důsledku toho by měla být Mezopotámie lépe chápána jako region, který produkoval více impérií a civilizací, než jakákoli jednotlivá civilizace. Přesto je Mezopotámie známá jako „kolébka civilizace“ především díky dvěma událostem, ke kterým došlo v oblasti Sumeru ve 4. tisíciletí před naším letopočtem:\nvzestup města, jak je dnes uznáváno.\nvynález písma (ačkoli je také známo, že se psaní vyvinulo v Egyptě, v údolí Indu, v Číně a v Mezoamerice se formovalo samostatně).\nVynález kola je připisován také Mezopotámcům a v roce 1922 n. L. Archeolog Sir Leonard Woolley objevil „pozůstatky dvou čtyřkolových vozů [na místě starověkého města Ur] nejstarší kolová vozidla v historii spolu s jejich koženými pneumatikami “(Bertman, 35). Další důležité události nebo vynálezy připisované Mezopotámcům zahrnují, ale nejsou omezeny na domestikaci zvířat, zemědělství a zavlažování, běžné nástroje, důmyslné zbraně a válčení, vůz, víno, pivo, vymezení času na hodiny, minuty, a vteřiny, náboženské obřady, plachta (plachetnice) a právní kodexy. Orientalista Samuel Noah Kramer ve skutečnosti uvedl 39 `` prvenství '' v lidské civilizaci, které vznikly v Sumeru. Tyto zahrnují:\nPrvní školy, První případ „leštění jablka“, První případ kriminality mladistvých, První „válka nervů“, První dvoukomorový kongres, První historik, První případ snížení daní, První „Mojžíš“, První právní předchůdce, první lékopis, první `` farmářský almanach '', první experiment v zahradnictví se stínovými stromy, první kosmogonie a kosmologie člověka, první morální ideály, první `` zaměstnání '', první přísloví a přísloví, první Bajky o zvířatech, První literární debaty, První biblické paralely, První `` Noe '', První pohádka o vzkříšení, První `` sv. George ', První případ literárního půjčování, První hrdinský věk člověka, První milostná píseň, První katalog knihovny, První zlatý věk člověka, První `` nemocná' 'společnost, První liturgické pomluvy, První mesiáši, První dlouhodobí Šampion na dálku, První literární snímky, První sexuální symbolika, První Mater Dolorosa, První ukolébavka, První literární portrét, První elegie, První vítězství práce, První akvárium.\nArcheologické vykopávky, které začaly ve 40. letech 19. století n. L., Odhalily lidská sídla v Mezopotámii datovaná do doby 10 000 př. N. L., Která naznačují, že úrodné podmínky země mezi dvěma řekami umožňovaly starověkým lidem lovců a sběračů usadit se v zemi, domestikovat zvířata a obrátit jejich pozornost na zemědělství a rozvoj zavlažování. Brzy následoval obchod a s blahobytem přišla i urbanizace a zrod města. Obecně se má za to, že psaní bylo vynalezeno kvůli obchodu, z nutnosti komunikace na dálku a kvůli pečlivějšímu sledování účtů.\nUčení a náboženství\nMezopotámie byla ve starověku známá jako sídlo učení a věří se, že zde studoval Thales z Milétu (kolem roku 585 př. N. L., Známý jako „první filozof“). Vzhledem k tomu, že Babyloňané věřili, že voda je „prvním principem“, ze kterého vše ostatní teklo, a jak je Thales proslulý právě tímto tvrzením, zdá se pravděpodobné, že v této oblasti studoval.\nV Mezopotámii byly intelektuální činnosti velmi ceněny a školy (věnované především kněžské třídě) byly údajně tak početné jako chrámy a učily číst, psát, náboženství, právo, medicínu a astrologii. V panteonu bohů mezopotámských kultur bylo více než 1 000 božstev a mnoho příběhů týkajících se bohů (mezi nimi mýtus o stvoření, Enuma Elish). Obecně se uznává, že biblické příběhy, jako je Pád člověka a Velká potopa (mimo jiné), pocházejí z mezopotámské tradice, protože se poprvé objevují v mezopotámských dílech, jako je Mýtus o Adapě a Epos o Gilgamešovi, nejstarší písemný příběh na světě. Mezopotámci věřili, že jsou spolupracovníky bohů a že země je plná duchů a démonů (ačkoli `` démoni '' by neměli být chápáni v moderním, křesťanském smyslu).\nVěřili, že počátek světa byl vítězstvím bohů nad silami chaosu, ale přestože bohové vyhráli, neznamená to, že chaos nemůže přijít znovu. Prostřednictvím každodenních rituálů, pozornosti božstev, správných pohřebních praktik a jednoduchých občanských povinností lidé v Mezopotámii cítili, že pomáhají udržovat rovnováhu ve světě a drží síly chaosu a ničení na uzdě. Spolu s očekáváním, že člověk bude ctít své starší a chovat se k lidem s úctou, měli občané této země také ctít bohy prostřednictvím práce, kterou každý den vykonávali.\nMuži i ženy pracovali a „protože starověká Mezopotámie byla v zásadě agrární společností, hlavním zaměstnáním bylo pěstování plodin a chov hospodářských zvířat“ (Bertman, 274). Další povolání zahrnovala povolání písaře, léčitele, řemeslníka, tkalce, hrnčíře, obuvníka, rybáře, učitele a kněze nebo kněžky. Bertman píše:\nV čele společnosti byli králové a kněží, kterým sloužil početný personál paláce a chrámu. S institucí stálých armád a šířením imperialismu zaujali místo v rozšiřující se a různorodé pracovní síle Mezopotámie vojenští důstojníci a profesionální vojáci. (274)\nŽeny měly téměř stejná práva a mohly vlastnit půdu, podat žádost o rozvod, vlastnit vlastní podnikání a uzavírat obchodní smlouvy. Smlouvy, obchodní ujednání a korespondence byly psány klínovým písmem na hliněné desky a podepsány otiskem z osobního těsnění válce, což byla forma identifikace. Jakmile tableta uschla, někdy byla vložena do hliněné obálky a znovu zapečetěna, aby dopis nebo smlouvu mohl přečíst pouze příjemce. Klínové písmo bylo používáno při psaní semitských jazyků, jako je babylónština nebo jiné jako sumerské jazyky, a zůstávalo používáno, dokud nebylo nahrazeno abecedním písmem. Účtenky za přijaté zboží byly také psány na klínopisné tablety (jako všechno včetně literatury) a všechny trvaly mnohem déle než dokumenty psané na papyru nebo papíře.\nNejstarší doklad o pivu na světě pochází z Mezopotámie, známého jako Aluluský doklad (c. 2050 př. N. L.), Sepsaný ve městě Ur. Rané sládky piva a vína, stejně jako léčitelé v komunitě, byly zpočátku ženy. Tyto živnosti později převzali muži, zdá se, když vyšlo najevo, že šlo o lukrativní povolání. Práce, kterou člověk vykonal, však nikdy nebyla považována za pouhé `` zaměstnání``, ale za příspěvek člověka do komunity a potažmo do úsilí bohů o udržení světa v míru a harmonii.\nBudovy a vláda\nChrám ve středu každého města (známý jako zikkurat, stupňovitá pyramidová struktura původem z regionu) symbolizoval důležitost božstva patrona města, kterého by také uctívaly jakékoli komunity, kterým město předsedalo. Každé město mělo svůj vlastní zikkurat (větší města, více než jedno) na počest božstva svého patrona. Mezopotámie zrodila první světová města v historii, která byla z velké části postavena ze sušených cihel. Slovy Bertmana:\nDomácí architektura Mezopotámie vyrostla z půdy, na které stála. Na rozdíl od Egypta byla Mezopotámie - zvláště na jihu - neplodná z kamene, který bylo možné těžit pro stavbu. “ Země byla stejně prostá stromů na dřevo, takže se lidé „obrátili k dalším přírodním zdrojům, které byly hojně po ruce: bahnitá hlína na březích řek a říje a rákosí, které rostly v jejich močálech. Mezopotámci s nimi vytvořili první sloupy, oblouky a zastřešené stavby na světě. (285)\nJednoduché domy byly postaveny ze svazků rákosí svázaných dohromady a zasunutých do země, zatímco složitější domy byly postaveny ze hliněných cihel sušených na slunci (tento postup později používali Egypťané). Města a chrámové komplexy se svými slavnými zikkuraty byly stavěny z cihel vypálených v peci, které byly následně natřeny.\nPředpokládalo se, že bohové jsou přítomni při plánování a provádění jakéhokoli stavebního projektu, a velmi specifické modlitby, přednesené ve stanoveném pořadí správnému božstvu, byly považovány za nanejvýš důležité pro úspěch projektu a prosperitu obyvatel Domov.\nBez ohledu na to, jaké království nebo impérium se v Mezopotámii drželo, v jakémkoli historickém období, zásadní role bohů v životech lidí zůstala nezmenšena. Tato úcta k božství charakterizovala životy jak terénního dělníka, tak krále. Historička Helen Chapin Metz píše:\nNejistota existence v jižní Mezopotámii vedla k vysoce rozvinutému smyslu pro náboženství. Kultovní centra jako Eridu, sahající až do roku 5000 př. N. L., Sloužila jako důležitá poutní a oddaná centra ještě před vzestupem Sumeru. Mnoho z nejvýznamnějších mezopotámských měst vzniklo v oblastech obklopujících před sumerská kultovní centra, čímž se posílil úzký vztah mezi náboženstvím a vládou. (2)\nRole krále byla ustanovena v určitém okamžiku po roce 3600 př. N. L. A na rozdíl od kněží-vládců, kteří přišli dříve, král jednal přímo s lidmi a dával jasně najevo svou vůli prostřednictvím zákonů, které sám vymyslel. Před pojetím krále se věří, že kněžští vládci diktovali zákon podle náboženských předpisů a přijímali božská poselství prostřednictvím znamení a znamení, přičemž král stále ctil a umisťoval bohy, byl považován za dostatečně mocného zástupce těchto bohů být schopen vyjádřit svou vůli prostřednictvím svého vlastního diktátu pomocí svého vlastního hlasu.\nNejzřetelněji je to vidět na slavných zákonech Hammurabiho z Babylonu (r. 1792-1750 př. N. L.), Ale panovník prohlašující přímý kontakt s bohy byl v mezopotámské historii zcela běžný, zejména v akkadském králi Naram-Sin (r. 2261-2224 př. N. L.), Který zašel tak daleko, že se prohlásil za vtěleného boha. Král byl zodpovědný za blaho svého lidu a dobrý král, který vládl v souladu s božskou vůlí, byl uznán prosperitou regionu, kterému vládl.\nPřesto se i velmi efektivní vládci, jako byl Sargon z Akkadu (r. 2334-2279 př. N. L.), Museli potýkat s neustálými vzpourami a vzpourami frakcí nebo celých regionů, čímž zpochybňovali jeho legitimitu. Vzhledem k tomu, že Mezopotámie byla tak obrovským regionem, v jehož hranicích bylo tolik různých kultur a etnik, jediný vládce, který by se pokusil prosadit zákony ústřední vlády, by se vždy setkal s odporem nějaké čtvrti.\nHistorii regionu a vývoj civilizací, které zde vzkvétaly, lze nejsnáze pochopit rozdělením do období:\nTaké známý jako doba kamenná (c. 10,000 BCE ačkoli důkazy naznačují lidské osídlení mnohem dříve). Existuje archeologické potvrzení surových osad a prvních známek války mezi kmeny, s největší pravděpodobností o úrodnou půdu pro plodiny a pole pro pastvu hospodářských zvířat. Chov zvířat se v této době stále více praktikoval s posunem od kultury lovců a sběračů k kultuře agrární. Přesto historik Marc Van De Mieroop poznamenává:\nNedošlo k náhlé změně od lovu a sběru k chovu, ale spíše k pomalému procesu, během kterého lidé zvyšovali svou závislost na zdrojích, které přímo spravovali, ale stále doplňovali svou stravu lovem divokých zvířat. Zemědělství umožnilo nárůst kontinuálního osídlení lidmi. (12)\nJak rostla další sídla, architektonický vývoj se pomalu stával sofistikovanější při stavbě trvalých obydlí.\nKeramický neolitický věk (asi 7 000 př. n. l.)\nV tomto období došlo k rozsáhlému používání nástrojů a hliněných nádob a v Úrodném půlměsíci začíná vznikat specifická kultura. Učenec Stephen Bertman píše: „Během této éry byla jediná vyspělá technologie doslova„ špičkou “, protože kamenné nástroje a zbraně byly stále důmyslnější. Bertman dále poznamenává, že „neolitická ekonomika byla primárně založena na produkci potravin prostřednictvím zemědělství a chovu zvířat“ (55) a byla usedlejší, na rozdíl od doby kamenné, v níž byly komunity mobilnější. Architektonický pokrok přirozeně následoval v návaznosti na trvalé osídlení, stejně jako vývoj ve výrobě keramiky a kamenných nástrojů.\nDoba měděná (5 900 - 3 200 př. N. L.)\nTaké známé jako období Chalcolithic kvůli přechodu od kamenných nástrojů a zbraní k těm vyrobeným z mědi. Tato éra zahrnuje takzvané Ubaidské období (asi 5000-4100 př. N. L., Pojmenované podle Tell al-`Ubaid, místo v Iráku, kde byl nalezen největší počet artefaktů), během něhož byly postaveny první chrámy v Mezopotámii a nezastavěné vesnice vznikly ze sporadických sídel jednotlivých obydlí. Tyto vesnice pak vedly k urbanizačnímu procesu během Urukského období (4100-2900 př. N. L.), Kdy města rostla, zejména v oblasti Sumeru, včetně Eridu, Uruk, Ur, Kish, Nuzi, Lagash, Nippur a Ngirsu a v Elamu s jeho městem Susa.\nNejstarší město je často citováno jako Uruk, ačkoli Eridu a Ur byly také navrženy.Van De Mieroop píše: „Mezopotámie byla nejhustěji urbanizovanou oblastí ve starověkém světě“ (jak je uvedeno v Bertmanovi, 201) a města, která vyrostla podél řek Tigris a Eufrat, jakož i těch, která byla založena dále, zavedla systémy. obchodu, což mělo za následek velkou prosperitu.\nToto období vidělo vynález kola (asi 3500 př. N. L.) A písma (asi 3000 př. N. L.), A to jak Sumery, tak zřízení královských úřadů, které nahradily kněžskou vládu, a první válka na světě zaznamenaná mezi královstvími Sumeru a Elam (2700 př. n. l.) se Sumerem jako vítězem. Během raného dynastického období (2900-2334 př. N. L.) Byly vyvinuty všechny pokroky urugského období a města a vláda obecně byla stabilizována.\nZvýšená prosperita v regionu dala vzniknout ozdobeným chrámům a sochám, propracované keramice a figurkám, hračkám pro děti (včetně panenek pro dívky a kolových vozíků pro chlapce) a používání osobních pečetí (známých jako Cylinder Seals) k označení vlastnictví majetku a zastupovat podpis jednotlivce. Cylinder Seals by byly srovnatelné s něčí moderní identifikační kartou nebo řidičským průkazem a ve skutečnosti by ztráta nebo odcizení vlastní pečeti byla stejně významná jako novodobá krádež identity nebo ztráta kreditní karty.\nStarší doba bronzová (3000 - 2119 př. N. L.)\nBěhem tohoto období bronz nahradil měď jako materiál, ze kterého byly vyrobeny nástroje a zbraně. Vzestup městského státu položil základ pro ekonomickou a politickou stabilitu, která by nakonec vedla ke vzestupu Akkadské říše (2334-2218 př. N. L.) A k rychlému růstu měst Akkad a Mari, dvou z nejvíce prosperujících městských měst. střediska času. Kulturní stabilita nezbytná pro tvorbu umění v regionu vyústila ve složitější návrhy architektury a sochařství a také následující vynálezy nebo vylepšení:\nřada konkrétních a významných vynálezů: pluh a kolo, vůz a plachetnice a těsnění válce, jedna z nejvýraznějších forem umění starověké Mezopotámie a všudypřítomná demonstrace důležitosti vlastnictví majetku a podnikání v zemi. každodenní život. (Bertman, 55-56)\nAkkadská říše Sargona Velikého byla první mnohonárodnostní říší na světě a Sargonovou dcerou Enheduannou (l.2285-2250 př. N. L.), První autorkou literárních děl známých podle jména. Knihovna v Mari obsahovala přes 20 000 klínopisných desek (knih) a palác byl považován za jeden z nejlepších v regionu.\nStřední doba bronzová (2119-1700 př. N. L.)\nExpanze asyrských království (Assur, Nimrud, Sharrukin, Dur a Ninive) a vzestup babylonské dynastie (se středem v Babylonu a Chaldea) vytvořily atmosféru příhodnou pro obchod a s ní i zvýšenou válku. Kmen Guti, urputní nomádi, kterým se podařilo svrhnout Akkadskou říši, ovládali politiku Mezopotámie, dokud nebyli poraženi spojeneckými silami králů Sumeru.\nBabylonský král Hammurabi vstal z relativního temnoty, aby dobyl region a vládl 43 let. Mezi jeho mnohé úspěchy patřil jeho slavný kodex zákonů, zapsaný na stéle bohů. Babylon se stal v této době vedoucím centrem pro intelektuální pronásledování a vysoké úspěchy v umění a literatuře. Toto kulturní centrum však nemělo trvat a bylo vyhozeno a vypleněno Chetity, kteří byli poté následováni Kassity.\nPozdní doba bronzová (1700-1100 př. N. L.)\nVzestup dynastie Kassite (kmen, který přišel z pohoří Zagros na severu a předpokládá se, že pochází z dnešního Íránu) vede k posunu moci a rozšíření kultury a učení poté, co Kassité dobyli Babylon. Kolaps doby bronzové následoval po objevu, jak těžit rudu a využívat železo, což je technologie, kterou Kassité a dříve Chetité ve válce používali výjimečně.\nObdobí také znamenalo začátek úpadku babylonské kultury kvůli vzestupu moci Kassitů, dokud nebyli poraženi Elamity a vyhnáni. Poté, co Elamiti ustoupili Aramejcům, zahájilo malé asyrské království řadu úspěšných tažení a asyrská říše byla pevně založena a prosperovala pod vládou Tiglath-Pilesera I. (r. 1115-1076 př. N. L.) A po něm , Ashurnasirpal II (r. 884-859 př. N. L.) Dále upevnil říši. Většina mezopotámských států byla buď zničena nebo oslabena po kolapsu doby bronzové c. 1250-c. 1150 př. N. L., Což vedlo ke krátkému „temnému věku“.\nDoba železná (1000 - 500 př. N. L.)\nTento věk viděl vzestup a expanzi Neoasyrské říše za Tiglath-Pilesera III (r. 745-727 př. N. L.) A meteorický vzestup Impéria k moci a dobytí pod vládou velkých asyrských králů, jako byl Sargon II (r. 722) -705 BCE), Sennacherib (r. 705-681 BCE), Esarhaddon (r. 681-669 BCE) a Ashurbanipal (rc 668-627 BCE, který dobyl Babylonii, Sýrii, Izrael a Egypt). Impérium utrpělo úpadek stejně rychle jako jeho vzestup v důsledku opakovaných útoků Babylonců, Médů a Skythů na centrální města v roce 612 př. N. L.\nKmeny Chetitů a Mitanni během této doby upevňovaly své příslušné síly, což mělo za následek vznik neohetitské a novobabylonské říše. Babylonský král Nabukadnezar II (r. 605/604-562 př. N. L.) Zničil v tomto období Jeruzalém (588 př. N. L.) A donutil obyvatele Izraele do „babylonského exilu“. Byl také zodpovědný za rozsáhlou výstavbu v Babylonu, kde vytvořil slavné budovy, jako je Ištarská brána a Velký zikkurat („babylonská věž“). Pád Babylónu na Cyruse II Persie (velký, r. C. 550 - 530 BCE) v 539 BCE fakticky ukončil babylonskou kulturu.\nKlasická antika (500 př. N. L. - 7. století n. L.)\nPoté, co Kýros II převzal Babylón, se většina Mezopotámie stala součástí Achaemenidské perské říše a v tomto období došlo v regionu k rychlému kulturnímu posunu včetně řady změn, zejména ke ztrátě znalostí klínového písma. Dobytí Peršanů Alexandrem Velikým v roce 331 př. N. L. Přineslo helenizaci kultury a náboženství, ale přestože se Alexandr pokusil znovu udělat z Babylonu město důsledků, jeho dny slávy byly nyní v minulosti.\nPo jeho smrti převzal kontrolu nad regionem Alexandrův generál Seleucus I Nicator (r. 305 - 281 př. N. L.) A založil Seleukovskou říši (312 - 63 př. N. L.), Která vládla až do roku 63 př. N. L., Kdy zemi dobyli Parthové, kteří byli v r. obrat, kterému dominují Sásánovci, kteří založili Sásánovskou říši (224 - 651 n. l.). Sassanians ctil dědictví dřívějších mezopotámských civilizací a zachoval jejich příspěvky.\nMezi Parthskou říší (247 př. N. L. - 224 n. L.) A Sásánovci se Římská říše etablovala v této oblasti asi v r. 198 n. L. (Řím sice dorazil dříve v letech 116 - 117 n. L., Ale stáhl se). Římané výrazně zlepšili infrastrukturu svých kolonií zavedením lepších silnic a instalatérských prací a přinesli do země římské právo. I přesto byl region neustále chycen ve válkách, které vedli různí římští císaři, nejprve s Parthy a poté Sassany, o kontrolu nad zemí.\nStarověká kultura regionu, zachovaná Sassany, byla zpustošena dobytím Mezopotámie muslimskými Araby v 7. století n. L., Což mělo za následek sjednocení práva, jazyka, náboženství a kultury pod islámem. Aspekty kultury byly zachovány, ale, jak poznamenává Bertman, „S islámským dobytím roku 651 n. L. Končí historie starověké Mezopotámie“ (58). Dnes jsou velká města, která kdysi vznikala podél řek Tigris a Eufrat, z velké části nevytěženými mohylami nebo rozbitými cihlami na vyprahlých pláních a oblast úrodného půlměsíce se díky lidským faktorům neustále zmenšovala do oblastí připomínajících pustiny (jako je nadměrné využívání půdy zemědělské činnosti nebo rozvoj měst) a klimatické změny.\nDědictví Mezopotámie dnes přetrvává díky mnoha nejzákladnějším aspektům moderního života, jako je šedesátá druhá minuta a šedesátiminutová hodina. Helen Chapin Metz píše:\nProtože blahobyt komunity závisel na pečlivém pozorování přírodních jevů, zabíraly většinu času kněží vědecké nebo protovědecké aktivity. Sumerové například věřili, že každý z bohů je reprezentován číslem. Základní jednotkou výpočtu bylo číslo šedesát, posvátné pro boha An. Minuty hodiny a notové stupně kruhu byly sumerské pojmy. Vysoce rozvinutý zemědělský systém a zdokonalené systémy zavlažování a kontroly vody, které umožnily společnosti Sumer dosáhnout přebytečné produkce, také vedly k růstu velkých měst. (4)\nUrbanizace, kolo, psaní, astronomie, matematika, větrná energie, zavlažování, rozvoj zemědělství, chov zvířat a vyprávění, která by nakonec byla přepsána jako Hebrejská písma a poskytla základ pro křesťanský Starý zákon, to vše pocházelo ze země Mezopotámie.\nJak již bylo uvedeno, Kramer ve své knize uvádí 39 `` prvenství`` z Mezopotámie Historie začíná v Sumeru a přesto, jak působivé jsou tyto `` prvenství '', mezopotámské příspěvky ke světové kultuře jimi nekončí. Mezopotámci ovlivnili egyptské a řecké kultury prostřednictvím dálkového obchodu a kulturní difúze a prostřednictvím těchto kultur ovlivnili římskou kulturu, která stanovila standard pro rozvoj a šíření západní civilizace. Mezopotámie obecně, a konkrétně Sumer, dala světu některé z jeho nejtrvalejších kulturních aspektů, a přestože města a velké paláce jsou již dávno pryč, toto dědictví pokračovalo do moderní doby.\nV 19. století n. L. Do Mezopotámie dorazili archeologové různých národností, aby našli důkazy, které by potvrdily biblické příběhy Starého zákona. V této době byla Bible považována za nejstarší knihu na světě a příběhy na jejích stránkách byly považovány za originální kompozice. Archeologové, kteří hledali fyzické důkazy na podporu biblických příběhů, zjistili, že jakmile byly objeveny starodávné hliněné desky, zjistili pravý opak a bylo zřejmé, že na nich nejsou značky, ale forma psaní.\nTyto klínopisné tabulky rozluštil učenec a překladatel George Smith (l. 1840-1876 n. L.) V roce 1872 n. L. A to otevřelo starověkým civilizacím Mezopotámie moderní svět. Příběh Velké potopy a Noemovy archy, příběh Pádu člověka, koncept zahrady Eden, dokonce i stížnosti na Joba, to vše bylo napsáno staletí před biblickými texty Mezopotámců.\nJakmile bylo možné číst klínovou písmu a starověký svět Mezopotámie se otevřel moderní době, změnilo to chápání lidí o historii světa i o sobě samých. Objev Sumerské civilizace a příběhy klínového písma povzbudily novou svobodu intelektuálního zkoumání všech oblastí znalostí. Nyní bylo pochopeno, že biblická vyprávění nejsou původní hebrejská díla, svět byl očividně starší, než jak církev tvrdila, existovaly civilizace, které povstaly a padly dlouho předtím, než si kdokoli dříve myslel, a pokud tato tvrzení církevních a školských úřadů byla falešná, možná byli i ostatní.\nDuch zkoumání na konci 19. století již pronikal do zpochybňování paradigmat akceptovaného myšlení, když Smith dešifroval klínopis, ale objev mezopotámské kultury a náboženství to ještě více podpořil. V dávných dobách ovlivnila Mezopotámie svět svými vynálezy, inovacemi a náboženskou vizí v moderní době doslova změnila způsob, jakým lidé chápali celou historii a své místo v pokračujícím příběhu lidské civilizace.\nStarověký Blízký východ: Kolébka civilizace\nBlízký východ, domov některých z prvních a největších říší, je často označován jako kolébka civilizace.\nMapa starověkého Blízkého východu (s laskavým svolením Oriental Institute of the University of Chicago)\nNěkterá z prvních komplexních městských center lze nalézt v Mezopotámii mezi řekami Tigris a Eufrat (raná města vznikala také v údolí Indu a starověké Číně). Historie Mezopotámie je však neoddělitelně spjata s větší oblastí, která se skládá z moderních národů Egypta, Íránu, Sýrie, Jordánska, Izraele, Libanonu, států Perského zálivu a Turecka. Tento region často označujeme jako Blízký nebo Střední východ.\nCo je#8217 ve jménu?\nProč je tento region pojmenován tímto způsobem? Co je uprostřed nebo blízko? Právě blízkost těchto zemí k Západu (k Evropě) vedla k tomu, aby byla tato oblast označována jako „Blízký východ“.#8221 Starověké umění Blízkého východu je odedávna součástí dějin západního umění, ale historie ne. musí být napsáno tímto způsobem. Je to do značné míry kvůli zájmům Západu o biblickou Svatou zemi, že starodávné materiály z Blízkého východu byly považovány za součást západního kánonu dějin umění. Zájem o nalezení míst uvedených v Bibli (například Ninive a Babylon) inspiroval původní anglické a francouzské archeologické expedice 19. století na Blízký východ. Tato místa byla objevena a jejich vykopávky odhalily světu umělecký styl, který byl ztracen.\nVstup do soudu Ninevah, Ilustrace od: Sir Austen Henry Layard, Dvůr Ninevah v Crystal Palace (London: Bradbury and Evans, 1854), s. 39.\nVýkopy inspirovaly soud Ninive na Světovém veletrhu 1851 v Londýně a styl dekorativního umění a architektury zvaný Asyrské obrození. Starověké umění Blízkého východu je stále populární i v roce 2007. Vápencová plastika Guennol Lioness vysoká 2,25 palce z počátku 3. tisíciletí byla prodána za 57,2 milionu dolarů, což byl v té době druhý nejdražší prodaný kus sochy.\nHistorie starověkého Blízkého východu je složitá a jména vládců a míst jsou často obtížně čitelná, vyslovitelná a hláskovatelná. Navíc je to část světa, která dnes zůstává kulturně vzdálená Západu, zatímco politické napětí brání vzájemnému porozumění. Jakmile však zvládnete obecnou geografii oblasti a její historii, umění se ukáže jako jedinečně krásné, intimní a fascinující ve své komplexnosti.\nRybářská loď v Eufratu v jižním Iráku (foto: Aziz1005, CC BY 4.0)\nGeografie a růst měst\nMezopotámie zůstává regionem výrazných geografických kontrastů: rozsáhlé pouště lemované drsnými horskými pásmy, přerušované bujnými oázami. Topografií protékají řeky a byly to zavlažovací systémy, které čerpaly vodu z těchto řek, konkrétně v jižní Mezopotámii, které poskytly podporu velmi raným městským centrům zde.\nV regionu chybí kámen (pro stavebnictví), drahé kovy a dřevo. Historicky se při zajišťování těchto materiálů spoléhala na dálkový obchod se svými zemědělskými produkty. Rozsáhlé zavlažovací systémy a pracovní síla nutná pro extenzivní zemědělství byla řízena centralizovanou autoritou. Počáteční vývoj této autority, přes velký počet lidí v městském centru, je to, co Mezopotámii odlišuje a dává jí zvláštní postavení v historii západní kultury. Zde Západ díky bohatému jídlu a silné administrativní třídě poprvé rozvíjí velmi vysokou úroveň řemeslné specializace a umělecké produkce.\nVše o ‚Mezopotámii‘: Kolébce civilizace\n‘Mezopotámie “ doslova znamená země mezi dvěma řekami.\nKdyž mluvíme o ‘ Mezopotámii ’, odkazujeme na část země mezi řekami Tigris a Eufrat.\nMezopotámii se často říká „Kolébka civilizace“ protože to bylo první místo, kde lidé opustili svůj kočovný životní styl a stavěli složitá městská centra (trvalé domovy).\nMezopotámie bývala tam, kde je současný Irák, Kuvajt, Turecko a Sýrie.\nRychlé čtení o mezopotámské civilizaci:\nTon Sumerové vynalezl psaní a systém vlády. Sumerské písmo, vláda a kultura by usnadnily rozvoj budoucích civilizací\nThe Akkadijci vytvořila první sjednocenou říši. Jejich jazyk během jejich doby nahradil sumerský jazyk.\nThe Babyloňané se stalo nejmocnějším městem Mezopotámie. „Babylon“ znamená „Brána Boží“ nebo „Brána bohů“\nThe Asyřané byla válečnická společnost. Vládli na Blízkém východě v různých obdobích historie\nThe Peršané skoncovat s vládou Asyřanů a Babyloňanů. Pokračovali v dobytí velké části Blízkého východu včetně Mezopotámie\nStarověcí Mezopotámci vyvinuli sanitační techniky, Pythagorovu větu a sklo!\nStarověká esej o kolébce civilizace na Blízkém východě\nStarověký střední východ nazývali historici „kolébkou civilizace“. Proč to bylo? Důvodem bylo, že starověký střední východ se usadil a prosperoval poblíž dvou hlavních řek, Tiberis a Eufratu, a vytvořil vůbec první vzkvétající civilizaci. Střední východ byl rozdělen na dvě oblasti. Severní oblast se nazývala Mezopotámie a jižní oblast Babylon. V těchto oblastech vznikla nová civilizace zvaná Sumerská civilizace neboli Sumerové. Tito lidé byli krátcí, ale zavalití a rozvíjeli své vlastní městské státy nebo vesnice s vlastní vládou a vládními úředníky. Tyto městské státy samozřejmě měly krále a jeho radu starších, kteří tento proces podpořili.\nÚrodný půlměsíc byl skvělou zemědělskou půdou pro plodiny a lidi. Jeho součástí byly také dvě velmi důležité řeky s názvem Tiberis a Eufrat. Bylo známo, že tyto dvě řeky zaplavují často, ale náhodně, a to způsobí škody lidem, kteří se kolem nich usadili. Tito lidé brzy vyrostli v civilizaci a nazývali se Sumery. Sumerská civilizace rostla a rostla a poté se staly nezávislými městskými státy s vlastní vládou a králem. Každý městský stát byl pro tento věk pokročilý a zahrnoval zikkurat ve středu, téměř jako Tootsie-Pop. Zikkurat byl většinou pro estetiku, kromě toho, že lidé věřili, že je přivede blízko k Bohu.\nJeden důležitý vůdce se jmenoval Sargon I. Byl to voják z Akkadu, severního města Mezopotámie, a stal se vůdcem armády. Sám vytvořil úplně první říši a od té doby, co vládl 50 let, odvedl skvělou práci jako vládce. Poté, co zemřel, Emorejci vtrhli do této oblasti a vybudovali město Babylon. Amorejci byli nomádští lidé, takže s sebou pravděpodobně přinesli více kultur. Odtud Amorejci pomohli Babylonu stát se obchodním a kulturním centrem. Ve skutečnosti se Babylon stal vedoucím centrem pro oba.\nThe Cradle of Civilization: Ancient Mezopotamia to modern Irák\nMezopotámie byla zemí mezi řekami Tigris a Eufrat, úrodnou oázou v jinak nehostinné zemi o velikosti moderního Iráku. Život v zeleném údolí byl extrémní a byly zaznamenány povodně, bouře, prach, nemoci a smrt. Konflikt nepředvídatelných řek záplav a bohatství údolí přilákal migranty, kteří dokázali pěstovat přebytečné potraviny, a tak zde začala první zemědělská revoluce před zhruba 10 000 lety. Metody lovců a sběračů neandertálského člověka byly nahrazeny pěstováním plodin a chovem ovcí. Bahenní cihlové nebo rákosové domy byly seskupeny ve vesnicích se sýpkami a pomocí systému raných žetonů zaznamenávaly obchod. Jednalo se o první společnost řízenou obchodem, kde první banky na světě, operující z chrámů a paláců, uchovávaly bezpečná ložiska obilí a cenností. Ženy byly v této matriarchální společnosti velmi respektovány a každý, dokonce i král, byl na úrovni směňování zboží bez jakékoli státní hierarchie, veškerý majetek byl soukromý.\nTady, Sumerská civilizace vzkvétal a rozvíjel literaturu jako epos Gilgamešova báseň. Perská poezie zahrnuje příběh velké potopy a byl zde kultivován moudrý muž, který přežil postavením archy, jasného odkazu na příběh Noaha, který proniká všemi monoteistickými náboženstvími.\nPodívejte se na video: Řecko 15: Mínojská Kréta a antické Řecko. Videovýpisky z dějepisu (Červenec 2022).\nCopyright 2022 \_ Jak se Mezopotámie stala kolébkou civilizace...


Eva Michaláková podala stížnost k Evropskému soudu pro lidská práva ve Štrasburku. Brání se tak proti postupu norské sociální služby Barnevern, který jí v roce 2011 odebral syny Denise a Davida. Michalákovou podpoří u soudu český stát. celý článek\nBarnevern, ministr zahraničí, násilí, Norsko, Případ odebraných dětí v Norsku, sociální služby, Eva Michaláková, Evropský soud pro lidská práva, Jitka Chalánková, Lubomír Zaorálek, Nejvyšší soud, Plná moc, Štrasburk, TOP 09\nB60e38n16c71e31l Toto je odstrašujúci prípad svojvôle. Pani Michálkovú by mal podporiť celý svet. Je len škoda, že veľa ľudí si to vôbec...\nM75r45k41v13i50č68k84a Nějak mi nejde do hlavy, že Norsko může "zabavit" dva české občany. Košer jednání by bylo, odebrat českým...\nP81a83j29k Pan Kapitán během jediného dne dostal z Francie dceru mé přítelkyně a má mou plnou důvěru. Máte také osobní zkušenost?\nZ16a45v70a80c34k26a Pro mne je Norský systém stran dětí hrůzný a měl by se změnit. A paní Michláková bojuje za správnou věc\nV diskusi je 74 příspěvků, poslední příspěvek 6. 9. 2017, 20:24\nBruce Jenner po proměně v ženu jménem Caitlyn Jenner\n31. března 2018 10:01\nMareš exkluzivně: Svatba bude do roka a do dne\n22. února 2018 14:00


Polemika: Nechává se Rúhání manévrovat do vabanku? | Rebuild Syria\nÍránský prezident evidentně ještě neřekl k nedávným nepokojům své poslední slovo – přinejmenším dle libanonské Daily Star se čerstvě neudržel a tak trochu si rýpnul v tom smyslu, že „jen ekonomický stav země jedinou příčinou demonstrací opravu nebyl“.\nPokud ale protesty utichly, proč má tento dodatečný (či: nadbytečný) komentář zapotřebí? Důvodů může být víc – jednak může být vnitřně přesvědčen, že to je pravda, jednak může pociťovat nutnost se bránit, protože pokud by se hypotéza, že důvodem demonstrací ekonomický stav země byl, skutečně legitimizovala a prosadila, pak je zde velká pravděpodobnost, že za viníka bude dříve či později označen s konečnou platností on. Případně by s ním aspoň zůstala spojena trpká pachuť plynoucí z pocitu mas, že „za to může Rúhání“.\nRúhání šel ale ještě dál – vyzdvihl nutnost existence (či „kultury“) kritiky, konstatoval, že očekávání mládeže stran toho, jak budou žít, se rozchází s očekáváními autorit, které by tu samou mládež rády vychovávaly k obrazu svému, tj. obecně se vyslovil pro větší pluralitu, otevřenost, společenský dialog apod. Tím jinými slovy popsal, co dle něj nefunguje, a připustíme-li, že a) správu těchto záležitostí mají na starosti tradiční mocenské autority (revoluční klérus), b) prezidentova možnost ovlivňovat změnu v tomto směru je více méně jen rétorická, a c) není-li tedy v daných oblastech objektivně pokrok či aspoň vývoj, vyplývá, že tím Rúhání nepřímo zkritizoval právě mocenské autority jako takové.\nTím nejenže se ohradil proti hledání příčin demonstrací v ekonomické rovině, ale zajistil, že klérus si přes svůj ekonomický výpad (proti Rúhánímu) vysloužil (od toho samého Rúháního) obdobně závažné obvinění. Nelze přitom vyloučit, že jedna či druhá strana bude v obviněních pokračovat. Pokud by vztahy mezi prezidentem a klérem byly dobré, možná by klíčové mocenské autority hned na začátku zůstaly u toho, že by z demonstrací obvinily neuchopitelné „zahraniční elementy“. Nyní, po Rúháního obraně spojené s útokem, nelze vyloučit, že se na „ekonomiku“ a její vztah s nespokojeností národa podívají komplexněji. Hospodářské portfolio – a úspěšně tomu napomáhá i sám prezident – začíná být v po(d)vědomí všech Íránců totiž stále pevněji a automatičtěji identifikováno právě s Rúháním samotným; přičemž v očích jeho případných klerikálních konkurentů dost možná i s jeho dalším politickým osudem.\nMocenské autority / revoluční klérus mají přitom minimálně dva dobré důvody, proč se Rúháního defenzivně-ofenzivním výpadem dál zabývat. Tím prvním (který je v zásadě stejně jen logickou první polovinou toho druhého) je:\na) nabízející se šance smýt ze sebe vinu a hodit ji na toho, kdo si stále víc sám nabíhá;\n… přičemž tím druhým, resp. „dokončením“ (které je ale pro Rúháního potenciálně velmi závažné) je to, že:\nb) klérus a jemu věrní si stále víc musí uvědomovat, jak „snadno“ lze situaci vyřešit, přičemž navíc tak, aby se jednou ranou odstranilo z jejich pohledu co nejvíc „much“.\nPokud by totiž pro vládnoucí autority mělo jít skutečně do tuhého, pak rozhodující slovo nebudou mít Revoluční Gardy, basídžové či jakákoli jiná hrubá síla. Rozhodující slovo – podobně jako zde (konkrétně pasáž s Děripaskou) – bude mít prachobyčejné „znárodňování“ či jakákoli obdobná forma navrácení do ekonomiky těch peněz, které se točí buď na soukromých (podnikající bývalí revolucionáři či gardisté, jejich děti), či polosoukromých (nadace) účtech. Chameneí má totiž i v tomto stále poslední slovo, tudíž dojde-li k něčemu takovému, udělá jeho kohorta přes noc desetkrát víc, než byl Rúhání schopen (či neschopen) s obtížemi v rámci „normální“ ekonomiky zvládnout za poslední cca 4 roky. A to možná ještě včetně genderové vyváženosti, protože Chameneímu loajálních (konzervativně smýšlejících) dam je v Íránu také víc než dost. Lidé – protestovali-li tedy skutečně proti aroganci, korupci, ekonomickým selháním a dalším společenských neduhům – ho budou ze dne na den milovat; naproti tomu Rúhání (společně s Ahmadínežádem a/či kýmkoli dalším) neprodleně skončí v propadlišti dějin.\nS Chameneím půjde judikatura, všechny zdánlivě „cool“ postavy jako Alí Láridžání či Džavád Zaríf, stejně jako i drtivá většina Qomu, který se již dávno nehlásí k Borúdžerdímu a jeho principu udržování distance od státní moci. Nebo jinak: on se k tomu přístupu vlastně svým způsobem hlásí – je totiž opět konformní se státem a jeho politikou, jen to není stát ztělesňovaný šáhem, ale revolučním klérem, u něhož je právě politická angažovanost (na rozdíl od Borúdžerdím v padesátých letech propagovaného qomského duchovního zahloubání se, programově prostého jakýchkoli ambic cokoli v reálném světě měnit) od šedesátých let 20. století základním definujícím rysem. Výsledkem nicméně je, že i současný „akademický“ Qom je v podstatě bezezbytku loajální teheránské moci.\nTato moc má přitom stále dost pák na to, aby si zjednala pořádek; zároveň má už dost rozumu na to, aby tak učinila chytře, podobně jako obrovské ekonomické možnosti i latentní vliv či pádné přesvědčovací argumenty na všechny, kdo díky němu zbohatli.\nNelze tedy vyloučit, že „zachází-li“ Rúhání s ekonomikou (či je mu „zacházení“ s ní stále víc přisuzováno), může právě ekonomika být v rukou kleriků paradoxně tím nejúčinnějším nástrojem, kterým – bude-li Rúhání dál signálně reagovat na hozené rukavice mocenských autorit či některých jim loajálních entit – dost pravděpodobně i sejde.\nPrevious : Nabíl al-Jásirí: Krize iráckých sunnitů – shrnutí a perspektivy\nNext : Konflikt posílil participaci Syřanek na ekonomickém chodu země


Affiliate sraz v Praze - Affiliate čtvrtek\nJestli chcete podnikat na internetu tak časem zjistíte, že komunikace online nestačí. Jak váš dosah roste, potřebujete získat nové kontakty a strategické partnery se kterými se můžete vzájemně podporovat. Strategického partnera většinou ke spolupráci nepřemluvíte zasláním nabídky na jeho email. Je potřeba se vzájemně poznat a buď si sednete nebo ne. Potřebujete vybudovat vztah a důvěru. Právě k takovému navazování kontaktů je ideální akce Affiliate čtvrtek.\nNení to samozřejmě jen o navazování kontaktů, pokaždé se odsouhlasí nějaké téma internetového podnikání, které se rozebírá. Pro nové partnery je to prostor pro získávání zkušeností a podmětů z jiných oborů. Určitě tedy akci affil. čtvrtek doporučuji, protože tahle událost trvale roste.\nKdo mě zaujal?\nDo salónku, který byl rezervovaný, jsme se prakticky nevešli, bylo nás tam opravdu hodně a zřejmě se přesuneme do větších prostor. Nebudu tedy jmenovat všechny účastníky akce, ale vyjmenuji pár lidí, od kterých se pravidelně inspiruji a kteří sdílí veřejně své zkušenosti.\nNa prvním místě bych jmenoval Františka Szabó, který je autorem webu Affilblog.cz a právě on jel do Prahy skoro 300 kilometrů jen kvůli této akci. Doporučuji se přihlásit k odběru jeho newsletterů, protože má na rozdíl ode mě trpělivost pravidelně informovat o změnách v provizních programech a informovat o nových příležitostech.\nČlověk, který mě osobně zaujal nejvíce, je Michal Majgot. Michal píše web affilák.cz ale důvod proč mě zaujal je, že má podobné vhledy na podnikání. Hodně se věnuje minimalismu a to je podle mě způsob, jak se člověk může posunout v podnikání i v životě úplně nejdál. Čím méně věcí chcete dělat, tím efektivnější formy práce musíte vymyslet. Když se vám to povede, získáte fungující podnikání „na autopilota“, a taky svobodu. Svoboda je pro mě osobně nejvyšší metou bytí a tak Michalovi držím palce, ať dojde v tomto směru co nejdál. Své úspěchy i neúspěchy sdílí na webu Maigi.cz.\nSamozřejmě se tu setkáte s podnikateli jako je Mário Roženský (autor Affilboxu), Tomáš Děkan autor konkurenčního kurzu o affiliate a provozovatel affiliate sítě Affilnet.cz. Potkáte tu Tomáše Ponera a mnoho dalších lidí,kteří rozhodně mají co sdělit. Vládne tu super atmosféra a máte možnost zde propagovat vlastní provizní program, nebo najít partnerský program vhodný k propagaci.\nPředevším jsem si uvědomil, že už jsem se toho hodně naučil. Metodou pokus omyl, testováním a zkoušením nových věcí jsem se za 1 rok neuvěřitelně posunul. Člověk má trošku potřebu se shazovat a říkat si, že toho ještě neumí dost. Do jisté míry je to pravda a je potřeba se neustále vzdělávat. V určité chvíli zjistíte, že je čas se podělit s ostatními o věci, které umíte a fungují vám. Zjistil jsem, že je potřeba chodit na vzdělávací akce, protože tam dostáváte zpětnou vazbu o tom co umíte i co ještě musíte zvládnout. Na affiliate čtvrtku je super, že je zdarma a i když se rozroste tak bude maximálně za nějaký drobný poplatek na zaplacení pronájmu větších prostor, ale nechci předbíhat. Momentálně se můžete přihlásit do skupiny na Facebooku a Mário už také zprovoznil webové stránky www.AffiliateCtvrtek.cz\nKam se ještě chystám?\nRozhodl jsem se chodit na takovéto akce pravidelně. V lednu jsou ještě nějaké srazy TOP affiliate partnerů z proběhlých kampaní. V závěru měsíce tj. 23. ledna se koná Digital Summit, kam se jdu podívat. Leden je pro mě osobně měsícem internetu a vzdělávání a tak vás v závěru ještě pozvu na tréninková videa zdarma na www.mesicinternetu.cz\nJestli chcete více informací o Affiliate, přihlašte se k odběru novinek níže\n10.3.2014 Skloubí se dva světy affiliate marketingu?