POHLED NA DRUHOU STRANU ZÁVOJE | CESTY K SOBĚ - internetová televize\nŽiji s vámi, víte? To, čemu říkáte vyšší já… s tím žiji. Je mojí součástí a já jsem vaší součástí. Jsme spojeni způsoby, které si ani nedokážete představit, v kvantovém stavu, který slouží nám oběma. Vyšší zdroj k vám nyní nehovoří. TEN zdroj – to jstevy s vámi, skrze hlas lidské bytosti v procesu, který není nový a kterému se říká channeling.\nVždy budou tací, kteří budou říkat: „Mluví teď člověk? Je to skutečné? Bože, dej mi znamení.“ Dám vám znamení: seďte zde v čisté víře a čekejte. Ucítíte dotek. Vaše srdce začne rezonovat. Některé části vašeho těla mohou vibrovat. Můžete zjistit, že je pro vás těžké pohnout rameny, koleny nebo chodidly, protože na vás sedíme. Ucítíte tlak, který je vnitřní i vnější. Říkám vám, že toto je soukromá záležitost. Každý sám sobě. Každý svým způsobem. Ale láska Boží je silná a vždy byla. To je to, co tlačilo proroky na Zemi, když stáli před anděly Ducha. To jim způsobovalo problémy s dýcháním – byla přítomná interdimenzionální energie – Bůh hovořil k mužům a ženám osobně. Nechť to nikdy nezevšední.\nTo je typicky lidský duch zrozený do situace tří dimenzí, kde je předpojatý v tom, co si myslí, že je realita. Uzavřený pro jakékoli jiné zprávy. Protože se ta žena cítí divně, pak to musí být špatné zprávy, že? Pokud přibírá na váze, musí to být špatné zprávy. Takže, lidské bytosti, když přijdete na místo, kde se bude hovořit o budoucnosti, jakou předpojatost v sobě nesete? Dokážete pochopit, co je vám předáno? Dáte volnost a prostor těm, kteří jdou za závoj a vrací se, aby vám předali informace? Pochopíte je, když to udělají, nebo požádáte o jiný názor, protože to není to, co jste čekali? To je lineární, víte? „Kryone, pověz nám budoucnost,“ říkáte. A pak, pokud vám tento channeling nedá stejné zprávy jako jiný channeler, pak řeknete:„Tak kterému mám věřit? Oba channelovali, nebo ne?“ Co s tím uděláte? Vaše budoucnost, minulost, přítomnost – vše, co vidíte, je úzký pruh před vámi – jedna úzká cestička, a na ní prostor pouze pro jedinou věc.\n„Ach,“ řekl. „To je On! To je Bůh!“ Rychle se vynořil a utíkal ke břehu, přelezl horu a vrátil se do vesnice. Všichni ustoupili, když vesničanům kreslil do písku znázorněníBoha. Je to ryba. A tak společně uctívali rybu. Konečně zjistili, jak vypadá Bůh, a byli šťastní. „Tak tohle je na druhé straně závoje,“ říkali. Bůh žije pod vodou. Bůh je skvělý. A ryba se pro ně stala symbolem uctívání.\nTak se mladší muž vynořil z vody, běžel přes horu, nakreslil vesničanům, co viděl, a řekl: „První muž se mýlil! Bůh vypadá takto.“ Ach. Vesničané neměli tušení, co si myslet o tom, kdo z nich měl pravdu. Oba šli na stejné místo. Oba se dívali pod vodou, a oba se vrátili se dvěma představami Boha pevně usazenými v jejich myslích.„Nedokážeme říct, který z vás má skutečně pravdu,“ řekli. „Jeden z vás má pravdu a druhý ne.“ To byl, mimochodem, začátek dvou církví… musím říkat víc?\nTeď jsou zde rozpaky. Tři channeleři, tři jasnovidci, tři proroci, tři svatí muži, všichni šli na druhou stranu závoje a přinesli zpět tři druhy informací. Šli na stejné místo a každý z nich viděl něco jiného… tak jako v příběhu. A důvodem je jednoduchost jejich víry, jejich očekávání a to, jak viděli realitu Boha. Očekávali, že Bůh bude stvoření, bude mít tvář a bude singulární (jedna bytost) ve 3D, tak jako oni. Takže když se dostali na druhou stranu závoje a podívali se, zachytili vyobrazeníjedné věci, kterou viděli, a vtiskli si ji do svého vnímání. Podívejte se na singularitu a linearitu svých vlastních současných církví ve své vlastní kultuře [USA]. Máte více než 300 druhů křesťanských církví ve vaší zemi, takže zde můžete vidět, jak k tomu došlo. Při každé jedinečné vizi byl vytvořen další sektor víry. Jak lineární!\nTady je pravda o tom. Na druhé straně závoje neexistuje čas. To je pro vás nejtěžší pochopit. Takže přichází další metafora. Opět vám to představíme způsobem, kterému by 3D lidské bytosti snad mohly rozumět. Jako channeler nebo čtenář (energií) sedíte uprostřed kruhu zvaného druhá strana závoje. Pro zjednodušení řekněme, že je to stůl. Vy sedíte uprostřed toho stolu, kulatého stolu, a na něm jsou kousky ohromného puzzle všude kolem vás, na všech stranách. Když je otočíte, některé z nich říkají„budoucnost“, jiné „minulost“. Všechny mají energii. Všechny září určitým způsobem a každý z nich má barvy ukazující, jestli už byl projeven (stal se ve 3D) nebo ne (minulý, ale ve 3D neprojevený, budoucí projevený do minulosti, minulý projevený do budoucích činů… atd.). Abychom věci udělali trochu složitější, tak když je za chvíli opět otočíte, opět se změní a jejich „nálepky“ jsou jiné. Budoucí nyní hlásá minulé. Rozumíte tomu? Možná ne, tak se připravte. Vyjmenuji je všechny znovu společně s definicemi. Ale je to skutečně matoucí pro úzce zaměřené stvoření, jako je člověk, který očekává, že uvidí pouze jednu energii zvanou „budoucnost“.\nPrávě jsem vám dal příklad dvou lidských bytosti s opačnými předpojatostmi. Jedna z nich viděla pouze drama a to přinesla zpět. To je nejtypičtější. Takový druh předpovědí máte po většinu svých životů. Lidská bytost jde na druhou stranu závoje, vidí anděla držícího dvě budoucnosti a vybere si tu, ve které je nejvíce dýmu a ohně![Smích.] Drama! K tomu je člověk přitahován ve 3D. Na to na určité úrovni reagujete. Vy to víte, vaše média to vědí, všichni inzerenti na Zemi to vědí. Je to fakt.\n„Kryone, říkáš nám, že nejlepší proroci v dosahu nám mohou dát pouze to, co je dobré pro dnešek?“ Ano, drazí, protože zítra se může všechno změnit. Co když se někdo z tohoto obecenstva probudí [stane se osvícenějším] a pošle světlo na místo, kde dřív byla jen temnota? Co když kolektivně učiníte posun a změníte to, co by dramaticky změnilo tuto planetu? Pak bude zítřek obsahovat jiné potenciály než dnešek, že? Vidíte, to protože vy jste za to zodpovědní, a říkám vám to už 18 let.Toto je Kryonovo poselství. Vždy bylo.\nJiné to není ani s mistrem světové úrovně, který čte z tarotových karet, drazí. Přemýšlejte chvíli o mechanismu toho, co víte o tarotu. Je vytvořený tak, aby vibroval spolu s vaší energií a dal vám nástroje ke směřování. I když se těch karet dotkne jen ten, kdo z nich čte, tak vy sedíte před ním a on se na vás intuitivně nalaďuje.V kartách je vaše energie, i když se jich nedotknete. Kosmická energie [zdroj] ví, kdo jste, a že jste zde kvůli nasměrování. Používá talent vykladače karet, aby ucítil vaši energii a aby pak rozložil karty na stůl. Může vám to připadat náhodné, ale není.Takže pak je karetní výklad odrazem vaší energie. Říká vám o vašich potenciálechpouze pro ten den, protože máte moc svobodné volby. Jiné to není ani s planetou. Jednoduché, že? Přesto obtížné pro 3D mysl.\nBUDOUCNOST PROJEVENÁ DO MINULOSTI – to je to, když lidská bytost vidí přicházet budoucí vibraci a něco s tím udělá. Na vaší lineární stužce času se vaše budoucnost nakonec stane minulostí. Takže co uděláte dnes se Zemí, se nakonec stane „minulým kouskem puzzle“. Všechny dílky skládačky vzájemně souvisí (jsou interaktivní), takže když jeden změníte, i ostatní budou společně vibrovat a změní se.Nečekáme, že tyto koncepty pochopíte hned teď. Nejlepší je prostě pochopit, že neexistuje žádné předurčení (osud) a co uděláte dnes, ovlivní všechny kousky.\nVšechny tyto kousky neustále mění vibraci a energii, takže můžete vidět, jak je budoucnost ve skutečnosti tvořena tím, co děláte teď. Před vámi není nic, co by tam jen tak leželo a nebylo možné to kontrolovat. Jste součástí všech kousků na stole.Začínáte chápat, co je povoláno, když se channeler nebo jasnovidec chystá podívat na ty dílky? Vyžaduje to moudrost, nepředpojatost a dotek mistrovství. Takže nyní se dostáváme k dalším zajímavým konceptům, které můžete procvičovat jako krok ke stávání se více interdimenzionálními: oslavujte věci, které se nestaly.\nKdyž jste byli v čase Harmonické Konvergence, kolektivně jste rozhodli, že toto se na planetě nestane. Byli to lidé, kteří se na duchovní úrovni rozhodli, že něco téměř půl století starého, zahrnujícího dvě obrovské mocnosti, bude anulováno.Během dvou let po Harmonické Konvergenci, po tom rozhodnutí, Sovětský svaz sám padl. Padl díky vědomí Rusů, kteří to už nepodporovali! Rozpadl se díky těm, kteří řekli: „Už ne, už nikdy.“\nStalo se nemyslitelné! Žádný prorok vám tuto informaci nedal, protože to bylo nemyslitelné, nemožné a mimo 3D. Kdyby vám někdo řekl, že tato mocnost prostě přestane fungovat, věřili byste mu? Byla to největší událost, která se během vašeho života stala. Téměř půl století problémů, strachu a obav bylo vymazáno. Dobrá, člověče, kde je váš pomník? Kde je stavba planetární oslavy? Neměla by se Země v tu chvíli spojit a něco vybudovat? Neměli byste vytvořit dlouhou frontu, ve které byste všichni čekali, abyste jim mohli vzdát svůj dík za to, že zastavili konec Země…abyste je oslavili a poděkovali jste jim za to, že „Armagedon nenastal“? Pokud jste tehdy nebyli naživu, pak neznáte ten neřešitelný problém… země, ve vaší zemi zvanáŘíše zla, sama padla téměř přes noc. Kde je váš pomník?\nTakže co když se rok 2007 stane koncem starých zvyků a obnovou těch, které vás dostanou do nového paradigmatu na planetě? Kolik minut denně posíláte světlo jiným místům na planetě? Proč myslíte, že jste stále zde? Možná byste měli věci přehodnotit. Řeknete mi, že je tam příliš nenávisti? Řeknete mi, že celé věky ukázaly, že tento mír není možný? Podíváte se na historii Harmonické Konvergence…nebo si budete libovat ve 3D a budete znovu budovat přístřeší v očekávání zkázy?Vidíte to opakování stejné energie strachu?\nMimo prostor a čas se zdá, že jste na mém stole potenciálů. Vidím, jak jste tam usazení. Vidím, jak posloucháte a čtete toto poselství. Pro tuto planetu jste vše. Věděli jste to? Bůh ve vás je potenciálem pro mír na Zemi. Nechť ve vás toto poselství rezonuje a dostane se doslova k tisícům těch, kteří nám dají dvě minuty denně, kdy budou posílat své světlo. Méně než polovina jednoho procenta této Země se musí probudit a dělat tyto věci, aby v následujících generacích mohli mít mír – pro vás, vaše děti a vnoučata. To dokáže vědomí. A důkaz jste viděli ve svém životě.Nyní je čas, aby se to stalo znovu. Čas oslavit tu výzvu a říci: „Je to v pořádku pro mou duši.“ Žehnám těm zde. Žehnám těm, kteří toto poslouchají a čtou.\nZdroj originálu: http://www.kryon.com/ – přepis – Viewing the Other Side of the Veil\nPro všechny poutníky na Cestě Lásky do češtiny přeložila Marie Kuchařová (www.kryon.webnode.cz). Tuto českou verzi je možné v nezkrácené a neupravené podobě dále kopírovat a rozšiřovat nekomerčním způsobem, pokud bude připojena celá tato poznámka včetně všech zdrojů i s aktivními odkazy. Více zde: http://kryon.webnode.cz/news/pohled-na-druhou-stranu-zavoje/


Tipovací soutěž na výsledky WRC v sezóně 2004 začíná! | auto.cz\nTomáš Zajíček 12. 1. 2004 • 18:13\nNa novém serveru WRC.AUTO.CZ jsme pro vás připravili čtvrtý ročník soutěže, ve které můžete tipovat na výsledky závodů MS automobilových soutěží v sezóně 2004.\nVyhrát můžete víkend v Londýně pro dvě osoby, 16x konzoli PlayStation 2 + hru WRC nebo pneumatiky Pirelli v hodnotě 25.000 Kč.\nPodstatou soutěže je tipování výsledků automobilových soutěží Mistrovství světa 2004 organizované FIA v sezóně 2004 (tj. 16 rally) na serveru AUTO.CZ – sekce wrc.auto.cz.\nTato soutěž bude probíhat po celou sezónu 2004, takže bude možno reagovat v tipech na aktuální stav šampionátu. Po jednotlivých rally budou tipy vyhodnoceny, takže bude vznikat průběžná tabulka všech tipujících.\nStejně jako v loňském ročníku tipovací soutěže, bude možnost výhry po každé rally pro nejlepšího tipujícího v daném kole. V tomto ročníku soutěže je cena velmi zajímavá, protože po každé rally nejlepší tipující získá herní konzoli PlayStation 2 + hru WRC3.\nNejlepší tipující, kteří získají celkově nejvíce bodů, budou na konci sezóny odměněni následujícími cenami.\nPro celkového vítěze tipování to bude\n- víkend v Londýně pro dvě osoby od společnosti Sony Czech, s.r.o.\nDruhý v pořadí získá\n- pneumatiky Pirelli dle vlastního výběru v hodnotě 15.000 Kč\nTřetí v pořadí získá\n- pneumatiky Pirelli dle vlastního výběru v hodnotě 10.000 Kč\nVstup do soutěže najdete na našem novém serveru WRC.AUTO.CZ - klikněte.\nVýherci hlavních cen loňské soutěže jsou:\n1. cena: pneu Pirelli\nMartin Ježek, Chlumín\n2. cena: PlayStation 2 + hra WRC3\nPetr Cemper, Praha 5\n3. cena: batoh Peugeot Sport\nRadim Pančocha, Brno


Zpráva o šetření. všeobecné podmínky pojišťovny C., vylučující z pojištění definovaný okruh zdravotních poruch - PDF\nDownload "Zpráva o šetření. všeobecné podmínky pojišťovny C., vylučující z pojištění definovaný okruh zdravotních poruch"\n1 V Brně dne 24. června 2011 Sp. zn.: 29/2011/DIS/AHŘ Zpráva o šetření všeobecné podmínky pojišťovny C., vylučující z pojištění definovaný okruh zdravotních poruch Abstrakt Pan X. si stěžoval na pojistné podmínky jisté pojišťovny, které vylučují z pojištění definovaný okruh zdravotních poruch. Ochránce provedl šetření a dospěl k závěru, že v případě pojištění neschopnosti splácet není rozlišování mezi zdravotními důvody zakládajícími pojistnou událost, kterou bude pojistným plněním krýt, diskriminační, takže pojišťovna se diskriminace nedopustila. Summary Mr. X. complained of the insurance terms and conditions of an insurance company, which exclude defined range of health disorders from the insurance coverage. The public defender of rights conducted an investigation and came to the conclusion that in the case of insolvency insurance, distinguishing among different illnesses founding the insured incident, which will be covered by the indemnity, is not discriminatory, and therefore the insurance company did not commit discrimination. A - Obsah podnětu Dne 7. února 2011 jste na na mě obrátil podnětem upozorňujícím na všeobecné pojistné podmínky pojišťovny C. (dále také jen jako pojišťovna C. nebo jen pojišťovna ); považujete je za diskriminační. Vylučují totiž vznik nároku na pojistné plnění v případě plné pracovní neschopnosti z vymezených důvodů (označených ve čl. 14 všeobecných pojistných podmínek). Dle Vašeho mínění jsou pojišťovací služby tohoto charakteru tvrdě doporučované bankovními a splátkovými institucemi. Na úvod mi dovolte, abych Vás seznámil se svojí působností stanovenou zákonem č. 349/1999 Sb., o veřejném ochránci práv, ve znění pozdějších předpisů. Na základě tohoto zákona působím především k ochraně osob před jednáním úřadů (jako např. stavební úřady, finanční úřady, úřady práce apod.) a dalších institucí státní správy, pokud je v rozporu s právem, neodpovídá principům demokratického právního státu a dobré správy, nebo jsou-li tyto instituce nečinné. Výjimkou z tohoto pravidla je situace namítané diskriminace. V takovém případě totiž mohu prošetřit také jednání patřící do rámce soukromoprávních vztahů, a to z hlediska jejich souladu se zákonem č. 198/2009 Sb., o rovném zacházení a o právních prostředcích ochrany před diskriminací (dále jen jako antidiskriminační zákon nebo ADZ ). Mé možnosti v otázce diskriminace se však odvíjejí od nástrojů, které mi dává\n2 ustanovení 21b zákona o ochránci; 1 ve vztahu ke konkrétní oběti diskriminace mohu být především metodicky nápomocen při podávání návrhů na zahájení řízení. Má úloha tedy nespočívá v autoritativním působení na diskriminující subjekt. Spočívá spíše v právním posouzení zjištěného skutkového stavu z hlediska naplnění práva na rovné zacházení, jež pro oběť diskriminace může být využitelné při zvažování řešení situace soudní cestou. B Skutková zjištění Na základě písemností, které jste ke svému podnětu doložil, a informací, jež jste poskytl, byly zjištěny následující skutečnosti. Pojištění pro případ definovaných pojistných událostí bylo sjednáno v rámci několika úvěrových smluv, které jste uzavřel. Jsou jimi smlouva o úvěru se společností M. ze dne (dále jen smlouva č. 1 ), smlouva o hypotečním úvěru ze dne s touž společností (dále jen smlouva č. 2 ) a smlouva o úvěru (osobní půjčka L.) ze dne se společností L. (dále jen smlouva č. 3 ). Ve všech případech figurujete jako pojištěný, tedy jako osoba, na jejíž život a zdraví se pojištění vztahuje a která se v rámci dané smlouvy zavazuje hradit příslušnému poskytovateli úvěru jeho výdaje za pojištění (tedy jako účastník pojištění). Stranami pojistných smluv samotných jsou však pojišťovna C. coby pojistitel a příslušný poskytovatel úvěru jako pojistník. V rámci smlouvy č. 1 smlouvy o úvěru s pojištěním schopnosti splácet je v čl. IV obsaženo prohlášení, že jste se seznámil se Všeobecnými pojistnými podmínkami č. 1/2007 pojišťovny C. (specificky s výlukami z pojištění) a s Rámcovou smlouvou o pojištění č. NEX 1/2009 uzavřenou mezi pojišťovnou C. a M. Zároveň svým podpisem stvrzujete, že jste výše uvedené všeobecné pojistné podmínky převzal a že berete na vědomí, že pojištění je volitelné a jeho sjednání není podmínkou poskytnutí úvěru. Náklady pojištění se zavazujete hradit spolu s měsíční splátkou úvěru a s úroky (čl. II, bod 4. 1). Co se týče smlouvy č. 2 - smlouvy o hypotečním úvěru - je ustanovení týkající se sjednání pojištění součástí ujednání o zajištění úvěru (čl. VII). Potvrzujete v něm, že jste se seznámil s Rámcovou smlouvou o pojištění č. GEH 1/2008 uzavřenou mezi pojišťovnou C. a M., stejně jako se všeobecnými pojistnými podmínkami pojišťovny a že s jejich obsahem vyslovujete souhlas. Soubor pojištění je specifikován v čl. VII, bod 2., písm. b) jako pojištění pro případ smrti, plné a trvalé invalidity a pro případ pracovní neschopnosti, jež je dále definováno v rámcové smlouvě o pojištění. Zároveň bylo ujednáno, že budete M., hradit měsíčně úhradu za vymezené pojištění. 1 Ochránce přispívá k prosazování práva na rovné zacházení se všemi osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, národnost, pohlaví, sexuální orientaci, věk, zdravotní postižení, náboženské vyznání, víru nebo světový názor a za tím účelem a) poskytuje metodickou pomoc obětem diskriminace při podávání návrhů na zahájení řízení z důvodů diskriminace, b) provádí výzkum, c) zveřejňuje zprávy a vydává doporučení k otázkám souvisejícím s diskriminací, d) zajišťuje výměnu dostupných informací s příslušnými evropskými subjekty. 2\n3 Smlouva č. 3 smlouva o poskytnutí úvěru a rámcová smlouva o platebních službách č v části F) stanoví podmínky pojištění klienta. Svým podpisem jste potvrdil prohlášení, že jste se seznámil s aktuálně platnými rámcovými pojistnými smlouvami uzavřenými mezi společností L., s pojišťovnou C. a s jejími všeobecnými pojistnými podmínkami a že s nimi souhlasíte. Všechna výše specifikovaná pojistná ujednání mají za cíl sjednat pojistnou ochranu pro případ Vašeho úmrtí, plné invalidity a pracovní neschopnosti; smlouva č. 1 dopadá i na ztrátu zaměstnání a v příloze ke smlouvě č. 3 je nadto sjednáno ještě úrazové pojištění. Od října 2010 do března 2011 jste byl v pracovní neschopnosti a tuto skutečnost jste pojišťovně C. oznámil jako pojistnou událost. Pojišťovna Vám sdělila své zamítavé stanovisko s tím, že Vám nevznikl nárok na pojistné plnění z důvodu výluky z pojištění stanoveného pojistnou smlouvou a všeobecnými pojistnými podmínkami. Byl jste informován, že příčina (diagnóza F 41) vzniku pojistných událostí není kryta sjednaným pojištěním. C - Právní hodnocení Právní úpravu komerčního pojištění obsahuje zákon č. 37/2004 Sb., o pojistné smlouvě a o změně souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon o pojistné smlouvě ). Podpůrně je možno použít zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů (dále jen občanský zákoník ). 2 Zákon o pojistné smlouvě v ustanovení 13a stanoví, že práva povinnosti vznikající ze soukromého pojištění nesmějí být v rozporu se zásadou rovného zacházení. Ve vztahu k diskriminaci namítané ve Vašem podnětu uvádím, že obecnou antidiskriminační normou v českém právním řádu je zákon č. 198/2009 Sb., o rovném zacházení a o právních prostředcích ochrany před diskriminací a o změně některých zákonů (dále jen jako antidiskriminační zákon nebo také jako ADZ ). Ustanovení 1 odst. 1 písm. j) antidiskriminačního zákona zakotvuje právo na rovné zacházení a zákaz diskriminace v přístupu ke službám, pokud jsou nabízeny veřejnosti, nebo při jejich poskytování, a to z důvodů vymezených v ustanovení 2 odst Jedním z nich je zdravotní postižení, jehož definici nabízí ustanovení 5 odst. 6 jako dlouhodobé zdravotní postižení trvající alespoň rok; nepříznivý zdravotní stav tedy automaticky zdravotní postižení nezakládá. Pojišťovna má při rozhodování, zda pojistnou smlouvu uzavřít, či ne, poměrně širokou volnost, která vyplývá z principu autonomie vůle, resp. z principu smluvní svobody, což je jeden ze základních principů, na nichž je postaven občanský 2 Srov. ustanovení 1 odst. 2 zákona o pojistné smlouvě. 3 Přímou diskriminací se rozumí takové jednání, včetně opomenutí, kdy se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci, a to z důvodu rasy, etnického původu, národnosti, pohlaví, sexuální orientace, věku, zdravotního postižení, náboženského vyznání, víry či světového názoru. 3\n4 zákoník. Princip smluvní svobody zahrnuje svobodu smlouvu uzavřít, svobodu volby adresáta a svobodu volby obsahu a formy smlouvy. Takto pojímaná smluvní svoboda se ovšem nemůže dostat do rozporu se zásadou rovného zacházení. V této souvislosti vyvstává otázka interpretace již zmíněného ustanovení 13a 4 zákona o pojistné smlouvě a jeho vztahu k antidiskriminačnímu zákonu. Pakliže je zákonem o pojistné smlouvě zakázáno nerovné zacházení, lze uvažovat o širší ochraně, než poskytuje ADZ, který zakazuje diskriminaci tedy užší kategorii nerovného zacházení. Daná interpretační nejasnost ve Vaší situaci ovšem nemá důležitost. Ve Vašem případě, tak jak jste mi jej popsal a dokumentoval, s Vámi totiž bylo zacházeno stejně, jako se všemi ostatními pojištěnými. Výluky z pojištění jsou všeobecnými pojistnými podmínkami definovány ve vztahu ke všem pojištěným stejně. Z povahy věci potom vyplývá, že ti, kteří se v pracovní neschopnosti ocitnou v důsledku choroby, na niž pojištění nedopadá, budou oproti těm, kteří takovou nemocí neonemocněli, znevýhodněni. V rozporu se zásadou rovného zacházení by mohlo být, kdyby s Vámi vůbec nebyla uzavřena pojistná smlouva s odůvodněním, že jste nemocný či zdravotně postižený. Stejně tak by se o nerovném zacházení dalo uvažovat tehdy, bylo-li by s Vámi z téhož důvodu sjednáno vyšší pojistné nebo nižší pojistné plnění; zákon o pojistné smlouvě umožňuje rozdílnost ve výši pojistného a pojistného plnění pouze z definovaných důvodů a za doložení přesných pojistně matematických a statistických údajů. Pro dokreslení kontextu bych ještě rád uvedl několik poznámek. Zákaz diskriminace historicky pramení ze situací, kdy bylo s jednotlivci zacházeno méně výhodně na základě znaku vlastního určité skupině (typicky rasa, pohlaví), bez ohledu na individuální charakteristiky daného člověka. Motivem byly předsudky přiřazované jednotlivci právě pro příslušnost k vymezené skupině ( Černoši jsou v práci méně výkonní, ty jsi černoch, proto budeš méně výkonný i ty. ). Dalo by se říci, že antidiskriminační legislativa vychází z předpokladu, že rozdílné zacházení s lidmi na základě vžitého předsudku představuje zásah do lidské důstojnosti, a takové jednání je nepřípustné. Ve Vašem případě však musím konstatovat, že výluky z pojištění dopadají na všechny stejně. Není s Vámi rozdílně zacházeno z důvodu odlišnosti spočívající v nemoci či zdravotním postižení. Určitý vyloučený okruh nemocí je znakem, který v okamžiku sjednání pojištění pojištěný dosud nemá, může jej nabýt až v jeho průběhu. Lze tedy říci, že u Vás o zakázané rozdílné zacházení ani o diskriminaci nejde. Namítané znevýhodnění spočívá v tom, jak je konstruován samotný pojistný produkt a takové rozhodnutí je (pokud není diskriminační z důvodů daných antidiskriminačním zákonem) v dispozici pojistitele. Dovolte mi ještě učinit velmi krátké zastavení u všeobecných pojistných podmínek a jejich relevanci pro pojištěného. Zákon o pojistné smlouvě v ustanovení 10 odst. 2 ukládá pojistníkovi (ten, kdo uzavřel s pojistitelem pojistnou smlouvu 5 ), 4 Práva a povinnosti vznikající ze soukromého po jištění nesmějí být v rozporu se zásadou rovného zacházení. V rozporu se zásadou rovného zacházení není použití pohlaví, věku nebo zdravotního stavu jako určujícího faktoru při stanovení výše pojistného a pro výpočet pojistného plnění u pojištění těch pojistných nebezpečí, u kterých je hodnocení pojistného rizika založeno na příslušných a přesných pojistně matematických a statistických údajích a je-li rozdíl ve výši pojistného či pojistného plnění přiměřený. Náklady související s těhotenstvím a mateřstvím nesmějí vést k rozdílům ve výši pojistného a výpočtu pojistného plnění. 5 Podle ustanovení 3 písm. f) je pojistitelem právnická osoba, která je oprávněna provozovat pojišťovací činnost podle zvláštního zákona a dle ustanovení 3 písm. g) pojistníkem osoba, která s pojistitelem uzavřela pojistnou smlouvu. 4\n5 aby při pojištění cizího rizika seznámil pojištěného s obsahem pojistné smlouvy. Všechny úvěrové smlouvy, které jste ke svému podání doložil, obsahují stvrzení, že jste byl s obsahem příslušných rámcových smluv o pojištění a všeobecných pojistných podmínek 6 seznámen. Diskutabilní může pochopitelně být, do jakých podrobností jste byl o jejich obsahu informován, nota bene pokud nejsou přílohou předmětných smluv. 7 Rozporování těchto skutečností by však bylo spíše věcí občanského soudního řízení o náhradu škody, jež Vám mohla být neúplným splněním informační povinnosti pojistníka způsobena. D - Závěr Pojistitel (tj. pojišťovna) se nedopouští diskriminace (příp. nerovného zacházení) rozlišuje-li v případě pojištění neschopnosti splácet mezi zdravotními důvody zakládajícími pojistnou událost, kterou bude pojistným plněním krýt. Výluka z pojištění neschopnosti splácet spočívající ve vynětí pracovní neschopnosti v důsledku deprese z pojistného plnění proto nepředstavuje diskriminaci ani nerovné zacházení. Nerovného zacházení zakázaného dle ustanovení 13a zákona o pojistné smlouvě by se pojistitel mohl dopustit tehdy, odmítl-li by osobu pojistit pro její zdravotní stav anebo by jí stanovil méně výhodné podmínky pojistného či pojistného plnění. JUDr. Pavel V a r v a ř o v s k ý v. r. veřejný ochránce práv (zpráva je opatřena elektronickým podpisem) 6 K pojistným podmínkám srov. ustanovení 4 odst. 5 zákona o pojistné smlouvě. 7 Tedy analogicky, jak je obvykle dovozováno, že byla smluvní strana seznámena s všeobecnými obchodními podmínkami (na něž je jako na součást smlouvy odkazováno), pokud je jejich vyhotovení ke smlouvě přímo přiloženo. 5\nV Brně dne 14. prosince 2010 Sp. zn.: 111/2010/DIS/LO Zpráva o šetření kritéria přijetí dětí k předškolnímu vzdělání v mateřské škole Abstrakt Paní Š. se obrátila na Kancelář veřejného ochránce práv se\nV Brně dne 20. ledna 2011 Sp. zn.: 117/2010/DIS/JKV Zpráva o šetření neposkytnutí příspěvku z FKSP těhotné zaměstnankyni Abstrakt Paní C. si stěžovala, že poté, co otěhotněla a z důvodu rizikového těhotenství


VAL 2:3 OPA | HC Bobři Valašské Meziříčí - HK Opava (2. liga - Jih a Východ (ČR)) | Onlajny.com\nStředa 03.10.2018, 18:00 • Zimní stadion Valašské Meziříčí • 2. liga - Jih a Východ (ČR) • 7. kolo\nOde mne je to pro dnešek vše, přeji vám příjemný zbytek večera. (20:20:36)\nOpava si tedy nakonec připisuje na Bobří hrázi dva body i přesto, že Valaši byli v prodloužení o chlup aktivnějším týmem. Nedokázali však ze svých šancí vytěžit branku, a tak se budou muset z dnešního utkání spokojit pouze s jedním bodem.\nChalupa našel DANIELA SPRATKA naprosto milimetrovým pasem na útočné modré a mladý útočník Bobrů si poradil jako zkušený mazák, když se přemístil před Plška a svižnou ranou nad jeho vyrážečku vystřelil Slezanu druhý bod v dnešním utkání. Asistence: Petr Chalupa.\nBrunec už skoro sebral nahozený kotouč z hole Dvořáka, na poslední chvíli mu ale přeskočil přes hokejku a musel s ním přesunout za bránu Opavy.\nPořický vybojoval černou gumu pro svůj tým a sám se s ní vydal do útočné třetiny, kde nyní Bobři hledají cestičku do branky soupeře.\nOba mančafty střídají, v držení kotouče znovu Opava po dvou dobrých šancích Valachů.\nV držení puku je po první půlminutě Slezan, což je při hře tři na tři jedna z velkých výhod.\nVe třetí periodě dokázala Opava využít přesilovou hru ke srovnání utkání zásluhou Petra Wolfa Žádné další branky jsme se i přes velmi pohledný hokej na obou stranách nedočkali, a tak bude následovat prodloužení.\nOpava si vybírá oddechový čas.\nVáňa si to namířil přes celé kluziště až do útočného pásma, kde pro modrobílé vybojoval útočné pásmo. Vhazuje se před Daňou.\nBobři srovnávají formace ve svém pásmu a nadechují se k jednomu z posledních útoků třetí periody.\nŽákův ostrý projektil proletěl těsně vedle branky Opavy. Velký tlak Bobrů graduje.\nValaši dobře kombinují a zasypávají branku soupeře střelami, žádná z nich se prozatím ale neujala gólově.\nVyloučení v týmu HK Opava (Krejčí – 2 min., napadení).\nVítek si sám pro sebe ve středním pásmu vybojoval kotouč se kterým zamířil do útočného pásma, tam už na něj ale čekal obránce hostí a o černou gumu jej připravil.\n00:22 OPA 2 Jánošík, podrážení\n04:11 VAL 2 Brunec, podrážení\n05:08 OPA 0:1 Herman (Wolf)\n08:58 VAL 2 Martiník, krosček\nOPA 2 Chalupa, držení hole\n14:12 OPA 2 Hendrych, hákování\n21:14 VAL 2 Vítek, faul loktem\n25:34 OPA 2 Rousek, podrážení\n30:35 VAL 1:1 Pořický (Brunec, Baroš)\n33:59 VAL 2:1 Vaněk (Vítek, Daněk)\n35:04 OPA 2 Kadula, zdržování hry / vystřelení nebo vyhození puku mimo\n37:22 OPA 2 Vilinskij, hákování\n39:39 OPA 2 Chujac, sekání\n40:53 VAL 2 Dvořák, sekání\n41:01 VAL 2 Ostrčil, vysoká hůl\n41:01 VAL -Plšek +Slovák (Střídání)\n41:31 OPA 2:2 Wolf (Malina, Šindelář)\n49:07 VAL 2 Vítek, podrážení\n55:51 OPA 2 Krejčí, napadení\n63:54 OPA 2:3 Spratek (Chalupa)


doc. Vacek Bohumil\n9. červenec 1871, Hostouň\n20. červenec 1965, Mariánské Lázně\nByl jedním ze synů hostouňského panského zahradníka. Absolvoval domažlické gymnázium, maturoval v roce 1890. Poté studoval na pražské Univerzitě Karlově a později ve Vídni. Na počátku První republiky patřil mezi spoluzakladatele známé a moderní brněnské lékařské fakulty s klinikou. Zde stál u zrodu samostatného oboru hygieny a prevence chorob. Později byl povolán jako zakladatel téhož oboru na Univerzitu Karlovu. Na sklonku života pracoval jako lázeňský lékař v Mariánských Lázních.Zdroj: www.mekbn.cz\n24. leden 1806, Kamenice nad Lipou\n23. březen 1869, Blovice\nJe autorem básně Domažlická, kterou básník recitoval 19. 2. 1862 v Domažlicích na plese pořádaném ve prospěch zřízení záložny. Oslavoval v ní památné město a jeho obyvatele, kteří odedávna hájí českou národnost a jsou tak „nejvěrnější mezi všemi v naší slavné české zemi“. Známější je jeho znárodnělá píseň U panského dvora. Jeho poezie ze sbírky Lilie a růže obsahuje šumavské motivy. Působil v Týnci u Klatov.Zdroj: www.mekbn.cz\nVáchal Jan N. P.\n23. březen 1857, Chrastavice\n19. listopad 1917, Litoměřice\nAbsolvoval klatovské gymnázium. Na kněze byl vysvěcen roku 1881, poté nastoupil jako spirituál v ústavu pro choromyslné. Několik let působil v Lodži jako vychovatel u továrníka Johna, který měl hluchoněmého syna. Tato skutečnost a vzpomínka na stejně postiženou matku jej přivedla ke studiu defektologie. Je autorem několika odborných prací psaných v německém jazyce. Od začátku 90. let 19. století působil jako správce soukromého ústavu pro hluchoněmé v Litoměřicích.Zdroj: www.mekbn.cz\nIng. Váchal Jaroslav\n3. září 1918, Domažlice\n26. říjen 1987, Domažlice\nSpolupracovník Muzea Chodska, znalec technických památek regionu.Zdroj: www.mekbn.cz\n23. září 1884, Milavče\n10. květen 1969, Studeňany u Jičína\nJe až k nevíře, kolik významných chodských rodáků se narodilo v Milavčích. Patří mezi ně i Josef Váchal – výčet všech činností, kterými se zabýval, zahrnuje malbu, grafiku, fotografii, výrobu loutek, knihařství – mluvme o něm tedy jednoduše jako o umělci. Nálepek si za svůj život užil bezesporu až dost. Josef Váchal se narodil v Milavčích dne 23. září 1884 jako nemanželské dítě Anny Váchalové a Josefa Šimona Alše-Lyžce. Kdo si díky otcovu příjmení připomněl malíře Mikoláše Alše, ten skutečně odhalil jednu z větví Váchalova rodokmenu: Mikoláš a Josef Šimon jsou bratranci. O malého Josefa se dva roky starala matka, pak dostala místo služebné v Praze a péči o synovce na další dva roky převzal strýc Jakub Váchal, strojvůdce. Přestože Josef žije se strýcem ve Velvarech nedaleko Prahy, s matkou se nevídá. Ve čtyřech letech se chlapce ujímají prarodiče z otcovy strany Jan a Jana Alšovi a Josef s nimi žije až do svých 14 let v Písku. S otcem si alespoň píší. Josef vyšel z obecné školy v Písku na Malém (dnes Alšově) náměstí s dobrými výsledky, avšak studium na gymnáziu tak slavné nebylo, proto jej otec dává do učení ke knihaři J. Waitzmannovi. Čtrnáctiletý Josef roku 1898 odchází do Prahy. Občas se zde vídá s otcem. Vřelý citový vztah se jim navázat nepodařilo, na Josefa však zapůsobily otcovy práce v theosofické společnosti. Zde můžeme spatřovat původ umělcova zájmu o spiritismus. Kromě toho jej ovlivnila četba básníků buřičů a anarchistů. Josef se dokonce po mnoha letech setkává s matkou. Ta je ale vdaná za obuvníka Karla Hlaváčka a nikdo nesmí vědět, že mladý Josef je její nemanželský syn, proto ji musí oslovovat „teto“. Kolem roku 1900 vznikají první Váchalovy práce, jde o umělecké rukopisy, soubory básní a skic. Josef Váchal bývá označován jako malíř-samouk, což však není přesné. Na doporučení Mikoláše Alše se zapsal na soukromou školu Aloise Kalvody, ale po necelém roce přechází na školu Rudolfa Béma, kde studuje do jara 1906. V roce 1907 absolvuje čtyřměsíční kurz leptu u grafika Antonína Herverta. Mezi léty 1904 a 1907 Váchal pracuje na svém prvním významném díle, diptychu nazvaném Pláň astrální a Pláň elementární. Kombinuje různé techniky (akvarel, tužku, tuž i pastel) a k obrazům se neustále vrací, upravuje je a přetváří. S názorově blízkými umělci zakládá skupinu Sursum, členy jsou například Jan Zrzavý, František Kobliha nebo sochař Jaroslav Horejc. Program skupiny navazuje na symbolismus 19. století a svou snovou imaginací předznamenává surrealismus. Kvůli prodělaným nemocem a slabosti se Váchal dvakrát vyhnul nástupu na vojnu (1907, 1914). V roce 1915 byl sice odveden, ale pouze na čtyři dny. Mezitím se oženil s Mášou Pešulovou a z dědictví po babičce si zařídil svůj první ateliér. V listopadu 1916 byl podruhé odveden a následujícího roku odjel na frontu, prošel bojišti v Soči a severní Itálii. Konec první světové vojny prožil v Praze, kde toho času trávil dovolenou. Své válečné zážitky zaznamenal ve skicářích a knize Malíř na frontě. Po válečných letech se opět plně věnuje tvorbě. Rozsah Váchalovy tvorby je ohromující, pracoval nepřetržitě až do své smrti. Uživit se jako umělec nebylo snadné, avšak pro Váchalovu křehkou nervovou soustavu práce zřejmě zastupovala jakousi terapii. V roce 1920 začíná pracovat na výzdobě Portmonea, domu Josefa Pormana v Litomyšli. Kresbami, malbami a řezbami vyzdobil kompletně dvě místnosti. Váchal své ateliéry zařizuje jako „magické pracovny“ a v Portmoneu se mu naskýtá možnost přizpůsobit celý prostor, včetně zařízení, svým vizím. Snad nejtypičtější z Váchalových prací jsou autorské knihy. Umělci je kniha celistvým artefaktem v němž se jednotlivé aspekty jako typografie, ilustrace, vazba vzájemně prolínají a doplňují. Knihu tak musíme vnímat jako komplexní výtvarný objekt. Váchal pracoval technikou blokového tisku: celá stránka, písmo i ilustrace, jsou vyřezány do jednoho dřevěného štočku; každou stránku je nutno vyřezat zvlášť. Jde o nejstarší známou tiskařskou techniku, kterou nahradil až Gutenbergův vynález sazby jednotlivých písmen. Váchal často pořizoval pouze několik tisků, někdy dokonce jediný, a dřevěné štočky ničil. Celkem víme o sedmnácti výtiscích, což z Váchalových knih činí unikáty. Objevný byl Váchalův vynález vícebarevného tisku z jedné desky, jenž popisuje v Receptáři barevného dřevorytu. Na Vánoce roku 1922 umírá Váchalova manželka Máša. Josef dlouho truchlí a pracuje na knize In memoriam Marie Váchalové. S tiskem mu pomáhá grafička Anna Macková, s níž se zná již několik let. Přátelství se přetavilo v milostný vztah a Anna po Mášině smrti přebírá nejen péči o Váchalovu domácnost, dokonce mu i finančně pomáhá při práci na Krvavém románu. Roku 1934 začal Váchal psát Paměti Josefa Váchala, dřevorytce, ve kterých vzpomíná na své cesty do rodné vsi. Poprvé Milavče navštívil ve 21 letech, do té doby je znal jen z matčina vyprávění. Kolem roku 1926 při cestě po Čechách navštívil okolí Klatovska a do Milaveč zavítal znovu roku 1934, tentokráte i s matkou. Od roku 1936 společně s Annou tráví stále větší část roku ve Studeňanech, kde se Anna narodila. V květnu 1940 se sem přestěhují natrvalo. Válečná a poválečná léta přinášejí těžké časy, kdy přátelé musí Váchalovi vypomáhat potravinovými balíčky. Únorový převrat a nastolení komunistického režimu Váchal kritizoval. Statek a pozemky Anny Mackové byly znárodněny, na oba výtvarníky dolehla nouze. Občasné výstavy nebo prodej děl sice přispívají k přechodnému zlepšení finanční situace, jsou však závislí na nízkých starobních důchodech a darech od přátel. Ze statku je zbudována traktorová stanice, mohou bydlet v jedné komoře. Životní podmínky jsou to bídné – často jim vypínají proud, mají zatopený sklep, trpí zimou. Po roce 1967 přichází „znovuobjevení Josefa Váchala“, Váchal dokonce získává titul zasloužilého umělce (1969). Zdravotní stav obou partnerů je ale velmi špatný, Anna umírá v nemocnici 4. května 1969 a Josef krátce na to, 10. května ve Studeňanech. Více na www.vachal.cz Autor: Lenka Nováková Prameny: E. Poche a kol.: Encyklopedie českého výtvarného umění. Vyd. 1. Praha: Academia 1975http://www.vachal.cz/\n29. červen 1849, Milavče (okr. Domažlice)\nPetr Váchal se narodil 29. 6. 1849 v Milavčích. Vystudoval nižší reálku v Domažlicích, poté i vyšší v Plzni. Jako vyučený zámečník byl odveden do dílen k námořnictvu. Začal sloužit na lodi Narenta a později na obrněnci Lisa. Zapojil se do hydrogeografických studií pobřeží Arábie a Egypta. V roce 1873 opustil službu a nastoupil do světoznámé Whiteheadovy továrny na torpéda. Za čtyři roky byl požádán ruskou vládou, aby nastoupil na místo instruktora, po dvou letech přijal výhodnou nabídku z Itálie. V roce 1881 se odebral do Argentiny, kde měl vybudovat torpédové loďstvo. Po roce složil zkoušky a jako inženýr vstoupil na obrněnou loď Almirante Brown. V té době se mj. zabýval sestrojením nového typu torpéda. Dvouletá práce byla 14. října 1888 korunována úspěšnou zkouškou. Pro argentinské námořnictvo vydal ve španělštině psanou dvoudílnou příručku o torpédech. O milavečském vynálezci tehdy psaly všechny velké deníky. Váchalovo torpédo bylo v roce 1889 vystaveno a oceněno stříbrnou medailí na Světové výstavě v Paříži.Zdroj: www.mekbn.cz\n13. leden 1932\nAnna Váchalová prožila život bez rukou, o které přišla v raném dětství. Další ránu osudu v podobě chorob a utrpení si užila se svými třemi manželi. Následovalo materiální strádání, paní Anna se musela vyrovnat i se smrtelným úrazem dcery a zetě a samozřejmě s neduhy, které přináší věk., Životní útrapy ji v sedmdesátých letech přivedly do řad svazu invalidů, kde se postupně vypracovala až do čela okresního sdružení. V té době pracovala pro dva tehdejší okresy, a to Domažlice a Klatovy. Začala pracovat jako poslankyně v sociální a zdravotní komisi, nejprve pro město Domažlice, pak pro Západočeský kraj. V letech 1990 až 1992 pracovala jako poslankyně tehdejší České národní rady a poté až do roku 1996 se stala poslankyní Parlamentu České republiky., Když poslanecký mandát ukončila, nepřestala aktivně pracovat pro invalidy, ať už s tělesným či duševním postižením. , Zdroj: www.mekbn.cz\nAutor latinských veršů pocházející z Písku. Pobýval na škole v Domažlicích, kde v období let 1591-95 učil Jan Pithopaeus ze Slaného. Ten mu dal doporučení pro Pražskou akademii. Roku 1606 byl Valentini ordinován do Wittenbergu. Je autorem drobných příspěvků.Zdroj: www.mekbn.cz\n19. prosinec 1849, Velvary\n29. březen 1939, Klatovy\nPůsobil jako profesor kreslení v Klatovech. Spolu s K. Hostašem je autorem knižního cyklu Soupis památek uměleckých a historických okresů Klatovy, Sušice, Domažlice a Přeštice, publikací Děkanský chrám v Klatovech či Obraz města Klatov na počátku 18. století.Zdroj: www.mekbn.cz\n24. listopad 1888, Újezd\n6. prosinec 1940\nHorník v Genku, předseda Československého zahraničního spolku v Belgii. Zemřel v zajetí jako dobrovolník belgické armády.Zdroj: www.mekbn.cz\n27. duben 1781, Horšovský Týn\nKnihovník pražské univerzitní knihovny. Zasloužil se o český překlad knihy Justina H. Knechta Počátky hudby a o překlad publikace od tachovského stavitele varhan Josepha Gärtnera Krátké poučení o varhanách.Zdroj: www.mekbn.cz\n26. srpen 1928, Chrastavice\n6. květen 1945, Domažlice\nUčeň, zemřel v domažlické nemocnici na následky střelného poranění.Zdroj: www.mekbn.cz\n3. listopad 1912, Borotín u Tábora\n27. březen 1945, Terezín\nArmádní důstojník a oběť nacismu. Poprvé byl zatčen v Domažlicích 21. 3. 1940 a podruhé 17. 1. 1945. Byl vězněn nacisty v Terezíně a popraven. Byl jmenován štábním kapitánem in memoriam.Zdroj: www.mekbn.cz\n8. červenec 1914, Praha\n30. květen 1942, České Budějovice\nPůsobil jako poručík v Domažlicích. Byl zatčen 29. 5. 1942 a popraven na gestapu v Českých Budějovicích odplatou za atentát na zastupujícího říšského protektora Reinharda Heydricha.Zdroj: www.mekbn.cz\n20. září 1914, Újezd\n13. prosinec 1989, Domažlice\nPůsobil jako kronikář a vlastivědný pracovník v Újezdě.Zdroj: www.mekbn.cz\n11. únor 1922, Zduchovice (okr. Příbram)\nPochází z Moravy, část dětství prožil ve Střelských Hošticích. Po maturitě byl totálně nasazen v Říši, zde poznal svou budoucí ženu Jiřinu. Po válce vystudoval Teologickou fakultu Univerzity Karlovy v Praze a počátkem padesátých let nastoupil jako vikář, později farář, v Domažlicích. O několik let později ztratil státní souhlas k výkonu profese a jezdil jako závozník, později řidič u ČSAD. Třináct let působil jako farář v Šumperku-opět do odebrání státního souhlasu. Jezdil pak jako řidič v šumperské nemocnici. Je signatářem Charty 77 a VONS. V roce 1989 stál u zrodu Občanského fóra v Šumperku, stal se jeho mluvčím, působil v prvním polistopadovém městském zastupitelstvu. I v pozdějším věku několikrát navštívil Domažlice.Zdroj: www.mekbn.cz\n15. duben 1907, Újezd u Domažlic\nNarodil se v Újezdě u Domažlic. O Velikonocích roku 1939 tajně odešel z domova do SSSR, kde vstoupil do naší zahraniční armády. Padl v bojích u Dukly.Zdroj: www.mekbn.cz\nRNDr. Vecka Vladimír\n14. říjen 1940, Kostelec nad Černými lesy\nAbsolvoval rakovnické gymnázium a Přírodovědeckou fakultu Univerzity Karlovy v Praze (1962). Dva roky po promoci nastoupil jako biochemik do laboratoře domažlické nemocnice. Oddělení klinické biochemie následně jako primář vedl až do roku 2012. Své poznatky z praxe přednášel jako externí pedagog na Střední zdravotnické škole, posléze i na Univerzitě třetího věku v Domažlicích. Aktivní byl i na poli komunální politiky a sportu - 8 let působil jako zastupitel města Domažlice, stál u zrodu místního volejbalového oddílu.Zdroj: www.mekbn.cz\n29. leden 1952, Domažlice\nAbsolvoval Odborné učiliště Českého svazu spotřebních družstev (1972) a Střední knihovnickou školu v Praze (1977). Po střední škole pracoval jako vnitropodnikový inspektor odborného výcviku učňů. Od roku 1975 působil několik let jako ředitel osvětové besedy v Horšovském Týně. Byl členem Střediska západočeských spisovatelů, v současné době je členem kulturního sdružení Prácheňský syndikát V_ART Horažďovice - Písek. Zeť regionálního historika Jana Pospíšila. Manželka tragicky zahynula v roce 1981. Je autorem knih Chlapi se nebojí (1979), Hlava plná mozolů (1981), Vyvřeliny (1998), sbírky povídek Nemocný život (1999). Publikoval časopisecky i v elektronicky vydávaných časopisech na internetu. Zdroj: www.mekbn.cz\nRNDr. Vejnar Zdeněk\n27. srpen 1923, Domažlice\nSyn ruského legionáře rotmistra Jindřicha Vejnara, autora knih s legionářskou tématikou. Absolvoval domažlické gymnázium. Zabýval se hlavně geologií Šumavy a Českého lesa. Působil v Ústředním ústavu geologickém v Praze.Zdroj: www.mekbn.cz\n27. červenec 1864, Vinařice (okr. Kladno)\n1. červenec 1920, Sarajevo (Bosna a Hercegovina)\nNa Chodsko přijíždí v roce 1893, aby vytvořil pro kostel sv. Martina v Klenčí obraz tohoto světce. Pořizuje si zde bohatou fotografickou dokumentaci o životě, zvycích a kroji na chodském venkově a uskutečňuje zde řadu portrétních a krojových studií. Je autorem krojových olejových studií Chodka v čepci a rukávcích, Chodská družba, Droužka, Chodská nevěsta, Postřekovská žena. Postřekov ho inspiruje i k namalování obrazu s dřevěnou chalupou, perokresbou zachytil i chodskou senci. Pěkný akvarel znázorňující mužskou vestu je uložen v Muzeu Jindřicha Jindřicha. V roce 1920, krátce před návratem do Československa, se stal v Sarajevu obětí přepadení. Zdroj: www.mekbn.cz\n9. květen 1882, Horšovský Týn\n13. duben 1932, Tábor\nVlastním jménem Adolf Tomáš Waldmann. Úředník, beletrista, překladatel z francouzštiny a italštiny. Patřil k nejplodnějším autorům své doby. Rozsah jeho díla, široký záběr, tématika a nakonec i jeho básnický pseudonym nás nenechává na pochybách, že jeho uměleckým vzorem byl Jaroslav Vrchlický. On sám se však pokládal za pokračovatele Julia Zeyera. Psal básně, prozaická díla, ve své době slavily úspěch jeho dramata s historickými náměty (např. Kateřina z Lichtenburka, Konopišťský pán). K dobovému úspěchu jeho dramatických děl zřejmě přispělo i přátelství s dramatikem, režisérem a tehdejším šéfem činohry Národního divadla Karlem Hugo Hilarem, se kterým společně založili umělecký časopis Moderní život. Velhartický dále publikoval ve Světozoru a Lumíru. Významná je i jeho překladatelská činnost, zejména překlady z francouzštiny a italštiny (např. A. France, G. Flaubert, G. d Anunzio). Pozn.: Podle Kalendária osobností západních Čech na rok 2002 zemřel v Soběslavi.Zdroj: www.mekbn.cz\nMgr. Verner Martin\n15. březen 1980, Domažlice\nNěkolikanásobný mistr ČR, člen české plavecké reprezentace a účastník olympijských her v Pekingu v roce 2008. S plaváním začínal v Domažlicích, posléze se stává závodníkem Komety Brno. Jako první český plavec pokořil na trati 100 metrů volný způsob časem 48.95 sekundy hranici 49 sekund. Tohoto času dosáhl na OH v Pekingu, kde také zaznamenal nejlepší umístění z české plavecké výpravy. Mezi výčtem jeho dalších úspěchů lze uvést např. podíl na 6. místě štafety ČR na ME v krátkém bazénu (2000) či 5. místo na ME na stejné trati (2010).Zdroj: www.mekbn.cz\nVeřtát František Damas P.\n24. listopad 1918, Měšice na Táborsku\n8. duben 1993, Tábor\nByl ordinován 5. 7. 1944 v Brně. Od 4. 12. 1977 do 31. 12. 1978 působil jako administrátor v Horšovském Týně, od 1. 2. 1978 do 30. 9. 1991 je činný v téže funkci v Domažlicích. Naposledy působil jako rektor poutního kostela Nanebevzetí panny Marie v Klokotech u Tábora. Pozn.: Otomar Hana uvádí datum narození 28. listopadu, Domažlicko 24. listopadu 1918.Zdroj: www.mekbn.cz\n21. září 1940, Pocinovice\nAbsolvoval Vysokou školu umělecko-průmyslovou, obor sochařství a užitá plastika. Od roku 1970 učil na výtvarném oboru LŠU Plzeň, kde se zaměřil na modelování. V samostatné sochařské tvorbě se orientoval na díla portrétní a figurální, na dekorativní a zahradní keramickou plastiku. Je držitelem ocenění za medaili Karla Engliše, za návrh a realizaci medaile Senátu ČR, za návrh dvousetkorunové mince a pamětní medaile Jana Patočky. V roce 2001 vystavoval v Galerii Jiřího Trnky v Plzni. Zdroj: www.mekbn.cz\n11. květen 1854, Domažlice\n4. únor 1911, Domažlice\nUčitel na chlapecké škole. Učil matematiku, kreslení, rýsování, krasopis, německý jazyk a přírodopis.Zdroj: www.mekbn.cz\n24. květen 1909, Domažlice\n21. červen 1985, Domažlice\nDomažlický výtvarník, zaměstnanec družstva Chodovia. Působil na Chodsku a na Šumavě. Maloval obrazy převážně s chodskou a šumavskou tématikou. V díle se objevuje i tématika z okolí Horšovského Týna, kde žila jeho dcera.Zdroj: www.mekbn.cz\nVeselý Jiljí P.\n24. září 1776, Domažlice\n1. říjen 1826, Domažlice\nByl ordinován 12. 7. 1800 v Praze. V Domažlicích působil jako administrátor od 20. 8. 1806 do 9. 10. 1806, jako děkan je pak činný od 10. 10. 1806 do 1. 10. 1826.Zdroj: www.mekbn.cz\n27. květen 1943, Brno\nAbsolvoval Střední zemědělskou školu v Třebíči a Vysokou zemědělskou školu v Brně. Prvním zaměstnáním byla funkce ekonoma na Domažlicku. V zemědělství zůstal až do r. 1990, poté založil auditorskou firmu v Plzni. Je autorem knih pro děti a mládež. Publikovat začal až po šedesátce. Vydal romantickou novelu Faust a Zuzanka, pro děti tisky Kara Mor a Podivuhodné příběhy lesního skřítka Bonifáce. Často navštěvuje Horšovský Týn, kde pobývá na chalupě.Zdroj: www.mekbn.cz\nPhDr. Viktora František\n12. prosinec 1939, Novosedly nad Nežárkou\n23. březen 1975, Domažlice\nV roce 1958 absolvoval muzejní větev Osvětové školy v Praze. Téhož roku nastoupil do muzea v Domažlicích. Absolvoval Filozofickou fakultu Univerzity Karlovy, je autorem děl z oboru národopisu a chodské historie.Zdroj: www.mekbn.cz\nprof. doc. Viktora Viktor, CSc.\n20. leden 1942, Plzeň\nAbsolvoval Filozofickou fakultu Univerzity Karlovy (1967) - obory český jazyk, dějepis. V letech 1967-68 učil na domažlickém gymnáziu, od roku 1968 dosud působí na Pedagogické fakultě v Plzni. Postupně se stává odborným asistentem, poté docentem. Mezi léty 1990-1994 působí jako proděkan Pedagogické fakulty, v letech 1994-1997 je prorektorem Západočeské univerzity. Od roku 1997 zastává post vedoucího katedry českého jazyka a literatury. Často přednáší v Domažlicích, je znalcem regionální literatury. Autorsky přispíval do sborníků Z Chodského hradu, Minulostí západočeského kraje, spolupodílel se na publikaci Západočeský kraj A-Z J. Kumpery. Tuto doplnil o významné osobnosti. Je autorem knižních publikací Divadelní tradice Plzně od 19. století do současnosti, Kapitoly o literární Plzni I a II. Dne 2. května 2006 převzal v pražském Karolinu z rukou prezidenta Václava Klause jmenovací dekret, kterým byl jmenován profesorem. Dne 23. 5. 2012 schválilo zastupitelstvo města Domažlic udělení pamětní medaile města za jeho dlouholetou publikační činnost a propagaci našeho regionu v oblasti literatury. Zdroj: www.mekbn.cz\n18. červenec 1932, Plzeň\n16. říjen 1997, Praha\nHouslovou hru studovala v Plzni u profesorky R. Řehákové. Už ve 12 letech získala v Praze v soutěži „Ukaž, co umíš“ 1. cenu. V Klatovech, kam se s rodiči přestěhovala, pokračovala ve studiu hudby u prof. Jana Svobody. Často vystupovala s Jaromírem Horákem. Od založení až do roku 1982 byla sólistkou Klatovského symfonického orchestru. Po přestěhování do Kdyně působila jako pedagožka a později jako ředitelka LŠU. V klavírním triu hrála s Jaromírem Jindřichem a Otakarem Zichem. Kromě sólové činnosti vedla komorní kvinteto, které si získalo popularitu i ohlas odborných kruhů. Kvinteto také doprovázelo řadu operet kdyňských ochotníků. Mezi nejnadanějšími žáky byli i její synové - houslista Miroslav a klavírista i houslista Vladislav. Starší Miroslav absolvoval AMU a působil jako koncertní mistr České filharmonie.Zdroj: www.mekbn.cz\n10. březen 1909, Ústí nad Labem\n10. březen 1999, Klatovy\nMalířka brzy po narození žijící v Klatovech. Patřila do tzv. běhařovské „Kalvodovy školy“. Po maturitě na klatovském gymnáziu studovala v Praze architekturu a Umělecko-průmyslovou školu. Ve 30. letech často pobývala na Chodsku, kde si pořídila celou řadu krojových studií. Zabývala se převážně krajinomalbou.Zdroj: www.mekbn.cz\n8. červen 1926, Draženov\n11. duben 1945, Terezín\nSyn rolníka, byl zatčen 2. 3. 1945. Zemřel v terezínské Malé pevnosti.Zdroj: www.mekbn.cz\n14. květen 1940, Slavíkovice\nStudoval na Vyšší průmyslové škole sklářské v Železném Brodě. Absolvoval Akademii výtvarných umění (1965) u prof. Součka. Působil jako grafik nakladatelství Svoboda a ilustrátor časopisů a novin. Učil grafice na Akademii výtvarných umění. Vystavoval v Polsku, Německu, tehdejším SSSR. Pro region jsou významné samostatné výstavy na Dílích (1975) a v Hradišti (2000). Životní partnerkou je Helena Haškovcová.Zdroj: www.mekbn.cz\nRadikální husitský kněz a kazatel působící v Domažlicích. Hlasatel chialismu (víry v brzký příchod tisícileté říše Kristovy), duchovní vůdce domažlických husitů, kteří ovládli město natrvalo v květnu 1421.Zdroj: www.mekbn.cz\nVoborník Jan, Dr. h. c.\n10. duben 1854, Pohoří u Opočna\n8. březen 1946, Praha\nRoku 1888 nastoupil do domažlického gymnázia jako profesor. Působil zde pět let, vyučoval češtině, latině, řečtině a zeměpisu. V Domažlicích se i oženil. Byl znalcem díla Vrchlického, Jiráskova, Máchova, Hálkova a Zeyerova. Roku 1939 mu byl přiznán titul Dr. h. c. Zdroj: www.mekbn.cz\nPocházel ze Žlutic. Roku 1600 byl přijat za alumna kolejí při Pražské akademii. Bakalářem se stal v roce 1601, toho roku také působil na škole u sv. Klimenta na Novém Městě pražském. Později byl správcem školy v Domažlicích, kde byl v r. 1604 přijat za měšťana a téhož roku se oženil s Alžbětou Turenskou, vdovou po domažlickém radním Václavu Boleslavském. Je autorem drobných latinských příspěvků.Zdroj: www.mekbn.cz\n3. červenec 1563, Domažlice\n21. červen 1621, Praha\nPocházel z rodiny bohatého domažlického měšťana Daniela Vodňanského, primátora Domažlic z let 1570-1573. Po smrti matky roku 1579 město opustil. Vystudoval na pražské univerzitě, cestoval, v roce 1582 navštívil mimo jiné i Řím. Vrátil se do vlasti a vstoupil do služeb Komory české, kde se stal registrátorem. Roku 1604 mu byl přiznán erb a přídomek. Účastnil se jednání o majestát, byl zvolen mezi direktory městského stavu a účastnil se porovnání strany pod jednou i pod obojí. Již v roce 1615 se musel zpovídat při politickém procesu kvůli hanlivým slovům o Rudolfovi II. Posléze, jako jeden z direktorů, stál v popředí bouře proti Ferdinandovi II. Po bělohorské porážce byl jedním z dvaceti sedmi českých pánů a měšťanů popravených při exekuci na Staroměstském náměstí. V roce 1605 podle latinské předlohy upravil a vydal alegorický mravoučný spis Theatrum mundi minoris, Široký plac aneb Zrcadlo světa, ve kterém líčí a komentuje běh lidského života, podobně jako později Komenský ve svém Labyrintu světa.Zdroj: www.mekbn.cz\n15. únor 1945, Mrákov (okr. Domažlice)\nHistorik a odborný pracovník muzea v Klatovech a Muzea Chodska v Domažlicích. Je autorem odborných článků a publikací, které se specializují na dějiny vojenství. Jan Vogeltanz je renomovaný odborník na vojenskou historii, znají ho dobře čtenáři Střelecké revue, v posledních letech vyšly jeho pozoruhodné knihy jako Malý slovník starého vojenského názvosloví a Stejnokroje 1848 – 1849. V nejnovější době se podílel na sbornících Československá armáda v zahraničí a Vojáci studené války. Zdroj: www.mekbn.cz\nPo vojně nastoupil jako fotograf do deníku Pravda, kde pracoval 25 let. V roce 2003 je přijat do propagačního oddělení Zoologické a botanické zahrady Města Plzně - vydává kalendáře, pohledy, knihy a časopisy. Zabývá se fotografováním zvířat a přírody. Je mj. spoluautorem knih V. Chaloupka Vydrýsek a Méďové.Zdroj: www.mekbn.cz\n7. srpen 1926, Postřekov\nS malováním začal již na měšťanské škole. Poprvé se představil v devatenácti letech na výstavě lidové výtvarné tvorby v Plzni. Zobrazuje především krajiny a lidové stavby horního Chodska, zaměřuje se ale i na portréty a grafické listy. Zajímavostí je společná výstava s mongolským malířem D. Gamboldem v červnu 1990. Byl jedním z iniciátorů obnovení postřekovského masopustu na začátku šedesátých let. Dlouhá léta pak zastával úlohu masopustního soudce se satirickými soudními projevy. Profesně se celý život věnoval zemědělství. Nejprve soukromě hospodařil, poté byl agronomem v Draženově a zaměstnancem pily v Klenčí. Od roku 1959 působil v JZD v Postřekově, počínaje rokem 1961 ve funkci předsedy. Po sloučení s klenečským družstvem byl až do r. 1986, kdy odešel do důchodu, jeho místopředsedou.Zdroj: www.mekbn.cz\n5. červenec 1919, Mrákov\n30. březen 2010, Poběžovice\nUčitelka působící desítky let v Poběžovicích. Byla známá svým laskavým, ale důsledným přístupem k žákům.Zdroj: www.mekbn.cz\n1977, Laurenské Hory (Kanada)\nSprávce fary na Domažlicku. Po únoru 1948 pronásledován komunisty, donucen k emigraci do Kanady. Zde byl farářem a kaplanem v Laurentských Horách. Zdroj: www.mekbn.cz\n4. říjen 1930, Milíkov u Vacova\n7. listopad 2002, Domažlice\nVyučený obuvník ze Strakonic. Vojenskou základní službu vykonával na Chodsku u Pohraniční stráže, kde se stal vojákem z povolání. Posléze si doplnil středoškolské vzdělání. Sluchová vada jej přivedla mezi zdravotně postižené. Léta pracoval jako předseda Sdružení zdravotně postižených. Z jeho iniciativy bylo v roce 1992 založeno Reha-centrum pro činnost zdravotně postižených, kde byl ředitelem. Byl jedním ze zakládajících členů občanského sdružení Comité Budel v Holandsku, zejména jeho přičiněním byly získávány kompenzační pomůcky pro zdravotně postižené.Zdroj: www.mekbn.cz\n20. listopad 1936, Piperia (Řecko)\nV roce 1957 ukončil studium Střední průmyslové školy v Praze. Mezi léty 1958-1969 pracoval jako návrhář, v letech 1969-1977 byl keramikem VD Chodovia. Samostatnou výtvarnou tvorbu zaměřil na keramickou práci a malbu. Je autorem reliéfního triptychu a exteriérové plastiky pro Teplotechnu Domažlice (1979-1980), exteriérové plastiky pro MŠ Kout na Šumavě a Domov důchodců Domažlice (1980). V roce 1997 vystavoval v Galerii J. Trnky v Plzni. Z menších prací lze zmínit keramické pohádkové postavy princezen, čertů, vodníků či rusalek.Zdroj: www.mekbn.cz\n15. duben 1919, Domažlice\n4. duben 1940, Drážďany\nLadislav Vojtěch se krátce po mnichovském diktátu s rodiči přestěhoval do Prahy. V Domažlicích patřil do skautského oddílu, který vedl Karel Mathes. S oddílem zůstal ve spojení i v době, kdy se oddíl zapojil do ilegální činnosti. Po útěku J. Smudka z Domažlic byl byt L. Vojtěcha v Praze hlídán českou kriminální policií. Smudek se objevil a L. Vojtěch jej stačil varovat. Dne 28. 3. 1940 Vojtěch byl zatčen a Sondergerichtem odsouzen k trestu smrti a popraven. Český evangelický sbor nechal na Husově domě odhalit pamětní desku se jmény J. Procházky, A. Žlábka a Ladislava Vojtěcha. Datum úmrtí není úplně jasné. Na pamětní desce uvedeno 4. 4., v Životě za pravdu 2. 4., ale s tím, že J. Buršík viděl L. Vojtěcha ještě 6. 4. a to v Praze v Pečkárně.Zdroj: www.mekbn.cz\n957, Libice (hrad)\n23. duben 0997, Sambie (Prusko)\nSvatý Vojtěch (v zahraniční literatuře označovaný biřmovacím jménem Adalbert) byl druhý pražský biskup, mučedník a světec. Pocházel z rodu Slavníkovců, kteří sídlili na hradě Libici. Jako biskup stál u rozvoje domácího latinského písemnictví, zároveň se však snažil respektovat staroslověnskou kulturní tradici. Jeho působení bylo komplikováno krizí českého státu, která se mimo jiné projevovala i rostoucími spory mezi Přemyslovci a Slavníkovci. Zemřel mučednickou smrtí při misii u pohanských Prusů, kam odešel pro trvalé nepřátelství, kterého se mu dostávalo od velmožů a části duchovenstva na domovské půdě. Při svém prvním návratu do Čech (roku 992) se zastavil v obci Milavče na Domažlicku. Zde je pak od doby baroka dokumentována živá vojtěšská tradice (kostel, kaple, ke svatému Vojtěchovi se váže i lidová pověst). Zdroj: www.mekbn.cz\nPhDr. Volák Stanislav\n30. září 1947, Domažlice\nVystudoval Střední průmyslovou školu elektrotechnickou v Plzni, poté pracoval jako učitel Středního odborného učiliště ve Stodě. Absolvoval dálkově Filozofickou fakultu Univerzity Karlovy - obory pedagogika a učitelství všeobecně vzdělávacích předmětů, roku 1987 mu je udělen doktorát filozofie. Politicky aktivní, od 6. 2. 1990 byl poslancem ČNR. V roce 1991, po rozpadu Občanského fóra, se stává členem ODS, za kterou poté kandiduje do Poslanecké sněmovny v letech 1992 a 1996. Po vzniku samostatné ČR je poslancem Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR, od roku 1996 pak místopředsedou Výboru pro vědu, vzdělání, kulturu, mládež a tělovýchovu a předsedou sportovního podvýboru. V této době je členem výkonné rady ODS a prvním místopředsedou poslaneckého klubu ODS. Dne 8. 11. 1997 jmenován ministrem práce a sociálních věcí. O tři týdny později, 30. 11. 1997, podává předseda vlády demisi. Ministrem práce a sociálních věcí je Stanislav Volák jmenován i ve vládě premiéra Tošovského. V mimořádných volbách do Poslanecké sněmovny v červnu 1998 kandiduje již za Unii svobody, do které vstoupil po odchodu z ODS. V následných volbách v červnu 2002 se uchází o poslanecký mandát jako lídr této politické strany, dostatečný počet hlasů však nezískává. Zdroj: www.mekbn.cz\nIng. Volfík Bohumil\n4. listopad 1911, Postřekov\nPo studiích na Vysoké škole speciálních nauk ČVUT v Praze pracoval řadu let v katastrální službě, později byl činný v rezortu geodézie a kartografie, kde zastával mnohé vedoucí funkce. Je autorem článků s odbornou tématikou. Zdroj: www.mekbn.cz\nJeden z místních vyhlášených komínářů a šamotářů, kteří stavěli tovární komíny a pece po celém světě. Příkladem může být 60 metrů vysoký komín v Litvě, působil ale i v Indii, Rusku, Mongolsku, Německu, Maďarsku, Slovensku a dalších zemích.Zdroj: www.mekbn.cz\n29. srpen 1911, Postřekov\n27. prosinec 1998\nNájemce chaty na Čerchově, politický vězeň a dlouholetý vedoucí pohostinství v Poběžovicích (Hubertus). Také byl známý jako vášnivý nimrod, atlet, reprezentant v lyžování a trenér kopané. Vedl fotbalové kluby RH Poběžovice a RH Domažlice. Byl aktivní i na poli funkcionářském a řadu let působil na různých postech Okresního fotbalového svazu.Zdroj: www.mekbn.cz\nMUDr. Volicer Ladislav\n10. březen 1894, Staňkov\n14. leden 1987, Bedford (Massachusetts, USA)\nAbsolvent Lékařské fakulty Univerzity Karlovy Praha (titul MUDr. udělen roku 1921), externista II. lékařské kliniky (1922), asistent a vedoucí RTG laboratoře tamtéž 1923-41. Byl habilitován pro patologii a terapii nemocí vnitřních (1934). Později působí jako samostatný vědecký pracovník Vědecko-výzkumného ústavu ČSD (do roku 1963). Specializoval se na neuroradiologii. Od roku 1974 žil v USA. Je autorem řady studií a statí v českých i zahraničních odborných časopisech.Zdroj: www.mekbn.cz\n9. duben 1870, Chlum u Rovečného\n15. únor 1951, Kutná Hora\nFarář farního sboru Českobratrské církve evangelické v Domažlicích v létech 1930-1936. Byl zvolen farářem sboru volebním sborovým shromážděním, které se uskutečnilo 30. března 1930. Na sbor nastoupil 1. července 1930. Před nástupem do Domažlic byl farářem sboru v Semtěši u Čáslavi a v Jimramově. Dnem 1. 7. 1936 odešel z domažlického sboru do výslužby. Na sklonku života žil s manželkou v Kutné Hoře, kde i zemřel. Teologický spisovatel - autor knih O velikou věc, Za Kristem.Zdroj: www.mekbn.cz\n30. říjen 1903, Strakonice\n9. březen 1943, Osvětim\nTypograf, byl zatčen 19. prosince 1942 v Domažlicích. Zemřel v nacistickém vyhlazovacím táboře Osvětim.Zdroj: www.mekbn.cz\nP. Vondrák Josef\n1933, Lendfield (Německo)\nPůsobil v Bavorsku jako kněz, přesto byl velkým vlastencem a spisovatelem. Je autorem mnoha časopiseckých článků a překladatelem díla J. Š. Baara do němčiny. Jeho román Cestou křížovou byl zfilmován. Kostelu v Kolovči věnoval misál. Bratr Marie Vondrákové (1881-1974).Zdroj: www.mekbn.cz\n27. březen 1881, Koloveč\n16. duben 1970, Praha\nKatolická publicistka, redaktorka Sborníku pro přátele Svazu katolických žen. Deset let redigovala týdeník Československá žena. Byla také tajemnicí Dr. Alice Masarykové, dcery prvního čsl. prezidenta a působila i v Červeném kříži. Sestra P. Josefa Vondráka.Zdroj: www.mekbn.cz\n16. březen 2005, Domažlice\nHudebník, který prošel mnoha kapelami v Domažlicích a okolí. Byl u zrodu oblíbeného tanečního orchestru Tón, hrál a zpíval s Mistralem, Šumavankou, Populárem a dalšími. Hrával i v kapele Václava Horáka, které se říkalo Piškot boys, bubnoval s harmonikáři Oldou Táborským a Jirkou Císlerem a často doprovázel zemřelé na jejich poslední cestě. Nějaký čas v Lidušce předával zkušenosti mladým. V mládí začínal hrát na housle, později to byl pozoun a potom také bicí. Skoro celý život pracoval v Kdyňských strojírnách, později v Destě.Zdroj: www.mekbn.cz\n30. červen 1927, Mrákov\nPůsobila jako národopisná pracovnice a jako spolupracovnice Českého rozhlasu a televize. Odborně publikovala, také byla známa jako znalkyně chodského kroje a tradic.Zdroj: www.mekbn.cz\nVopracha z Uračova Adam\nPrimas města Domažlic, významný představitel protihabsburské evangelické opozice mezi západočeskými měšťany. Společně s klatovským primasem Danielem Korálkem z Těšína zastupoval měšťanský stav Plzeňského kraje v 24členném výboru tzv. defenzorů víry (dohlížitelů nad jeho plněním) po vydání Rudolfova majestátu roku 1609.Zdroj: www.mekbn.cz\nPhDr. Voráč Jaroslav\n15. srpen 1910, Klatovy\n24. březen 1989, Klatovy\nSyn klatovského městského zahradníka, absolvent klatovského gymnázia a Univerzity Karlovy. Jako profesor působil na gymnáziu ve Spišské Nové Vsi, v Litoměřicích a v Klatovech. Od roku 1946 pracoval v Ústavu pro jazyk český, kde se později stal vedoucím dialektologického oddělení. Byl dobrý znalec bulačiny, svá jazykovědná bádání prováděl i na Chodsku.Zdroj: www.mekbn.cz\n19. srpen 1944\nVystudoval Pedagogickou fakultu v Plzni, obor čeština a dějepis. Od roku 1965 střídavě učil v Domažlicích a Mrákově, v roce 1992 se stal ředitelem ZŠ Mrákov. Dlouhodobě působí jako trenér mládeže.Zdroj: www.mekbn.cz\n23. prosinec 1893, Plzeň\nMajitel hotelu v Koutě na Šumavě. Byl zatčen 2. prosince 1942 a popraven nacisty 22. října 1943 v Drážďanech.Zdroj: www.mekbn.cz\n5. duben 1860, Humpolec\n11. duben 1944, Praha-Smíchov\nŽák výtvarné akademie ve Vídni, spolupracovník J. V. Myslbeka a A. P. Wagnera. Na jubilejní výstavě v Praze (1891) vystavoval sochu Zavrženec. Podílel se na výzdobě Národního muzea či na Myslbekových sousoších pro Palackého most v Praze. Je autorem podobizen, soch svatých, Madonny, Krista, sousoší Muže s býkem pro pražské jatky, sousoší Géniů na jižní věži Hlavního nádraží, oltáře a sochy pro kostely sv. Ludmily, sv. Václava a Cyrila a Metoděje v Praze a hřbitovních pomníků. Spolu s F. Hoškem je tvůrcem Kozinova pomníku na Hrádku u Újezda. Je autorem pamětní desky Boženy Němcové, Maxe Duffka a busty A. Steidla v Domažlicích.Zdroj: www.mekbn.cz\nBakalářem se stává roku 1615 v Praze. V roce 1609 přispívá do sborníku Hymenaeo Jiřímu Pražákovi. Jedná se o osobu velmi pravděpodobně totožnou s následujícími osobami: Reverendus dominus Pulus Votipecius, exul Bohemus a Paulus Domazlicenus Bohemus - obě jména se objevují v písemnostech majících vztah k Trenčínu a roku 1640.Zdroj: www.mekbn.cz\n12. květen 1913, Plzeň\n16. červen 1996, Plzeň\nVystudoval Masarykovo reálné gymnázium v Plzni a Vysokou školu technickou v Praze, obor profesury kreslení (profesoři O. Blažek, C. Bouda). Během vysokoškolského studia navštěvoval pražskou keramickou školu a po absolvování státních zkoušek v roce 1939 nastoupil místo profesora kreslení na učitelském ústavu v Hořovicích. Od roku 1944 žil v Plzni a byl profesorem výtvarné výchovy na středních školách s pedagogickým zaměřením a metodikem Krajského pedagogického ústavu v Plzni. Keramická tvorba zahrnuje vázy, džbánky a plakety s figurální a ornamentální výzdobou. Ze sochařské tvorby byla nejznámější fontána před divadlem J. K. Tyla v Plzni, která však byla odstraněna roku 1987. V malbě užíval starou enkaustickou techniku (vypalování voskové barvy) pro realizaci obrazů a pohádkovými a literárními náměty. V grafické tvorbě používal lept, litografii a sítotisk. Vytvořil řadu ilustrací, diplomy, plakáty a volnou grafiku s lyrickými náměty z básnické tvorby světových a českých umělců. Tvorbě exlibris se věnoval trvale. Vytvořil jich cekem 80. V letech 1947-1949 působil na domažlickém gymnáziu. Pozn.: J. P. Holý v některých pracích uvádí datum úmrtí 17. 6. 1996.Zdroj: www.mekbn.cz\n16. březen 1853, Domažlice\n12. únor 1939, Praha\nPůsobil jako učitel a vlastivědný pracovník v Českém Brodě. Je autorem knihy Panovnické rody v Čechách.Zdroj: www.mekbn.cz\n10. červenec 1889, Klenčí pod Čerchovem\n18. květen 1961, Domažlice\nV roce 1889 se v rodině klenečského učitele Petra Vrby narodilo první dítě, syn Jan. Některé zdroje uvádějí datum narození 10. prosince, my však budeme vycházet z údajů v matrice, tedy 10. července. Jan se dočkal celkem čtyř mladších sourozenců. Jeho matka Antonie pocházela z rodu Kostlivých, kteří patří zároveň do rodokmenu Jindřicha Šimona Baara. A Baar je vzdálený příbuzný dialektologa a spisovatele Jana Františka Hrušky. Je bezesporu zajímavé, že v širší rodině najdeme hned tři významné spisovatele. Jan nedokončil studium na domažlickém gymnáziu. Sice prý byl záškolákem, ale hlavním důvodem odchodu ze školy byla zřejmě finanční situace a snad i přání macechy, se kterou se otec oženil po matčině smrti. V roce 1908 tedy Jan přešel na Zemskou lesnickou školu v Jemnici na Moravě. I zde mu hrozilo vyloučení, byť byl premiantem: mladý Jan si nic nedělal ze školních autorit. Nicméně na studiích vytrval a v letech 1910 – 1914 vystudoval Vysokou školu zemědělskou ve Vídni. Finanční podpory se mu od rodiny nedostávalo, a tak si přivydělával jako asistent kurzů pro hajné v Berouně a jako žurnalista ve Vídeňském deníku. První básně mu však otiskli již roku 1909 v týdeníku Obrana Podyjí. Čerstvý absolvent nastoupil na lesní úřad ve Zruči nad Sázavou v době, kdy začínala první světová válka. Vojně se Vrba nevyhnul, narukoval roku 1915, ale vojenské služby byl posléze zproštěn. Ze Zruči Vrba odchází do Jemnice, kde v letech 1917 – 1919 učil přírodopis, myslivost a lesní ochranu. V roce 1918 se oženil a následujícího roku se trvale vrátil na Chodsko, do Domažlic. Ukončil učitelskou dráhu a věnoval se literatuře. Vrba je znám především jako autor literatury s přírodní tématikou. Kromě toho, že mohl využít svých zkušeností lesníka, patřil autor k těm lidem, jež se přírodě obdivují a tráví v ní své radostné i těžké chvíle: „... dnes vím zcela bezpečně, že právě příroda, její krása a hluboká moudrost to byly, co vnášelo do mého vlastního života klid, vyrovnání i s nejtěžšími a nejbolestnějšími lidskými smutky a dávalo mi pocit spokojenosti s údělem, který mi byl ve zlomku věčnosti přisouzen.“ Svá líčení komponuje jako malíř obrazy, ať už se jedná o romány (Les, 1917) nebo drobné prózy vydávané souborně (Jitřní lov, 1919, Kniha z přírody, 1920). Za povídkovou knihu Bažantnice (1922) získal roku 1923 Státní cenu za literaturu. Již méně známé jsou jeho knihy vzpomínkové (Bludiště, 1937) nebo historické, v nichž se Vrba zabýval historií Chodska, například trilogie Chodská rebelie (1924 – 1926). Zvláště Chodskými rebeliemi a později vydaným komentářem k nim vylíčil chodskou historii odlišným způsobem, než kterou uznávali historici Sladký, Teplý, Roubík, či spisovatelé Hruška i Baar. Domažlice jsou zobrazeny zejména ve dvou knihách. Kvetoucí hloží je věnováno vzpomínkám na studia na domažlickém gymnáziu a Zubřany jsou satirou na domažlické maloměšťáctví v období 1. světové války. Vrba měl rád polemiku, protikladné názory i nesouhlas, zejména u mladých lidí. Byl strohým, nesmlouvavým kritikem, neohroženým komentátorem a doslova „živým svědomím své doby“. Proto neměl často u veřejnosti „na růžích ustláno“. Zcela zapomenut je Vrba-básník (Radostné zaslíbení, 1914). Napsal též několik knih pro děti: Zlatý klíček (1932), O myšce hrabalce (1929). Ve dvacátých letech spolupracoval s plzeňskými periodiky Pramen nebo na Stráži. Právě 20. a 30. léta byla jeho nejplodnějším obdobím: co rok, to jeden vydaný titul. Právě rozsah jeho díla (76 titulů) je předmětem Vrbových kritiků: kvantita předčila kvalitu, vytýkají mu historické nepřesnosti a prohřešky vůči pravopisu. F. X. Šalda jej označil za „literárního velkoprůmyslníka“. Druhou stránkou věci je, že podrobným zhodnocením Vrbovy tvorby se dosud nikdo nezabýval. Kompletní soubor děl vlastní Městská knihovna Boženy Němcové v Domažlicích. Roku 1928 se Vrba zapojil do aktivit kolem vybudování Národního památníku na vrchu Baldově, jenž měl připomínat bitvu u Domažlic roku 1431. Památník byl však dokončen až v roce 2015. Za druhé světové války Vrbova díla nevycházela, jednak tomu nepřála válečná léta, jednak byl spisovatel jedním z těch, kteří se stavěli proti německé okupaci. Své vzpomínky na okupaci Chodska – kraje strážců hranic – sepsal v knihách Chodský černý týden a Chodský bílý týden. Svou poslední knihu Ptačí svět vydal Vrba roku 1956. Toho roku prodělal mozkovou mrtvicí a na jeden z dalších záchvatů dne 28. května 1961 zemřel. Urna s jeho popelem byla však uložena až 18 let po jeho smrti (tedy roku 1979) na hřbitově v Klenčí, do sloupku řešeného na způsob čapkovských božích muk. Sešli se tak na klenečském hřbitově tři slavní klenečtí rodáci - J. Š. Baar, Jindřich Jindřich a J. Vrba. Dne 21. 9. 2002 mu byla odhalena pamětní deska na rodném domě v Klenčí, na tzv. Šimaníkuc mlýně. Zdroje: http://www.mekbn.cz http://cs.wikipedia.org/wiki/Jan_Vrba_%28spisovatel%29 http://domazlicky.denik.cz/kultura_region/pred-padesati-lety-zemrel-spisovatel-20110517.html http://www.v-art.cz/mvc/pomijivosti-navzdory-chodsku/jan_vrba_basnik.pdf http://www.kostlivy.com/slavnirodaci_cz.htm\nVrba Petr Josef\n21. květen 1861, Domažlice\n1. září 1917, Domažlice\nOtec spisovatele Jana Vrby. Působil jako učitel češtiny, zeměpisu a dějepisu a vlastivědný pracovníkZdroj: www.mekbn.cz\nVyučil se zedníkem, poté (v letech 1936-1940) vystudoval Zemskou průmyslovou školu ve Volyni. V roce 1948 složil stavitelské zkoušky, když už od roku 1941 pracoval jako stavbyvedoucí firmy Giebisch v Horšovském Týně. V roce 1945 byl v této firmě jmenován národním správcem. Když byla firma roku 1948 znárodněna, pracoval u Stavebních závodů n. p., později u Okresního stavebního podniku v Horšovském Týně. Od roku 1956 působil ve funkci místopředsedy MNV v Horšovském Týně a v letech 1960-1971 byl předsedou MěstNV tamtéž. Poté odešel do důchodu. Ve vedení města uplatnil především své odborné znalosti, organizační schopnosti a dobrou komunikaci s lidmi. Během jeho funkčního období bylo město vyhlášeno městskou památkovou rezervací, citlivě byly prováděny stavební úpravy a nová výstavba a tak nebyl narušen ráz města.Zdroj: www.mekbn.cz\nMUDr. Vrbová Alena\n3. říjen 1919, Starý Plzenec\n17. březen 2004, Praha\nAbsolvovala plzeňské gymnázium. Roku 1946 dostudovala Filozofickou fakultu Univerzity Karlovy a získala doktorát. V roce 1951 absolvovala Lékařskou fakultu, do roku 1977 pak pracovala v Mariánských Lázních jako lékařka, od r. 1964 jako primářka. Byla ošetřující lékařkou spisovatele Jana Vrby. Časopisecky publikovala od roku 1935, podílela se na překladech německé a hindské poezie. Ve vlastní tvorbě se nejprve věnovala poezii, pak se zaměřila na povídkovou tvorbu, novely (Znova v Monte Rose) a romány (Benátská, Odlet do Mádrasu). Koncem 70. let rozšířila svůj zájem na historickou prózu (V erbu lvice). V románu Když kohout dozpívá se věnovala osudům rodiny Kryštofa Haranta v době Třicetileté války. Měla vztah k Chodsku, často do kraje zajížděla, z regionu také pochází řada jejích předků. Vzdáleně je příbuzná se spisovatelem J. Kajerem.Zdroj: www.mekbn.cz\n14. říjen 1905, Kutná Hora\n26. prosinec 1993, Klenová\nAkademická malířka, autorka mnoha dětských portrétů. Od mládí jezdila na Klenovou u Janovic nad Úhlavou. Jezdila i do Pece pod Čerchovem. Vystavovala v různých státech, v Austrálii v Sydney získala 1. cenu za dětskou podobiznu. Čestnou cenu obdržela v Paříži na Salonu Populiste. Roku 1976 obdržela za svou celoživotní práci Národní cenu ČSR. Zdroj: www.mekbn.cz\nprof. Vrchlický Jaroslav\n17. únor 1853, Louny\n9. září 1912, Domažlice\nVlastním jménem Emil Frída. Autor řady básní, próz, dramat, překladů, literárních kritik a esejistiky. V Domažlicích pobýval třikrát. Poprvé sem přišel jako šestnáctiletý mladík v roce 1869, kdy se do města přestěhovala jeho rodina a otec Jakub Jan Frída si v čp. 46 na náměstí pronajal kupecký krám. Prožil zde i milostné vzplanutí. Zamiloval se do o čtyři roky starší Anny Martínkové. Tomuto citu věnoval jednu ze svých prvních básní. Navštěvoval klatovské gymnázium, kde se spřátelil s Josefem Thomayerem, který mu vymyslel básnický pseudonym. Frídovi se odstěhovali z Domažlic v roce 1872. Vrchlický navštívil město opět roku 1908, kdy přijel přednášet o Karlu Havlíčku Borovském na slavnostním večeru, který na počest Vrchlického uspořádala místní Literární jednota. Jednalo se o literárně-hudební večer, na klavír hrál tehdy mladý Jindřich Jindřich. Vrchlického návštěva měla slavnostní ráz. Na nádraží byl uvítán starostou města J. Ludvíkem, okresním starostou M. Duffkem a místním děkanem. Druhý den si prohlédl město, navštívil muzeum, veřejnou knihovnu, veřejnou čítárnu a gymnázium. Třetí a konečná návštěva začala v září roku 1911, kdy nemocný básník opustil Opatii a na základě dřívějšího pozvání Jindřicha Jindřicha se rozhodl pro pobyt v Domažlicích. Oslavil zde 59. narozeniny, kdy jej přijel navštívit spisovatel Fr. Herites a jednatel Máje František Sekanina. Po příjezdu bydlel v depandanci Bautzova hotelu Šumava čp. 149 na rohu Spálené a Fastrovy ul v 1. poschodí. Spokojen nebyl a naléhal na městskou radu, aby mu sehnala příhodnější bydlení. Ta mu nabídla byt v městském pivovaru, což pobouřilo městskou inteligenci a profesor gymnázia Václav Fikejz nabídl Vrchlickému svůj byt v 1. patře Prunarova domu na náměstí čp. 125. Sám se přestěhoval do pivovaru. Stěhování se uskutečnilo 1. 2. 1912, již 9. 9. 1912 však Vrchlický umírá. Ošetřujícími lékaři byli na doporučení jeho celoživotního přítele J. Thomayera dr. Josef Pelnář a dr. Václav Krahulík. Dne 9. 9. 1922 odhalilo město Vrchlickému pamětní desku na domě čp. 125, autorem reliéfu byl Vl. Brettschneider. Z bohatého básnického díla má vztah k Domažlicím nebo Chodsku jen málo básní. Nejznámější je Balada o smrti Jana Koziny zahrnutá do Selských balad (1885). Domažlické náměstí s typickým podloubím inspirovalo básníka k Baladě o gotickém podloubí ve starém městě zařazené do Sbírky Moje sonata (1893). Ve sbírce Na domácí půdě z let 1885-1888 se najdou dvě básně, které se váží k Domažlicím - Píseň zvonu na poplach a Píseň Chodů na stráži v zásekách šumavských. Je autorem statí Průsmyk kdyňský a Domažlicko do díla Čechy, vydaného pražským nakladatelem Ottou. Roku 1898 byl jmenován řádným profesorem všeobecné literatury na univerzitě v Praze. Byl čestným členem několika zahraničních akademií, roku 1901 jmenován členem Panské sněmovny. Dne 31. 1. 1912 byl spolu s Al. Jiráskem jmenován čestným občanem Domažlic.Zdroj: www.mekbn.cz\nPhDr. Vyšohlíd Zdeněk\n9. únor 1948, Domažlice\nČeský filozof, absolvent Filozofické fakulty Univerzity Karlovy v Praze. Po ukončení vysokoškolského studia působí v převážné míře jako učitel na Gymnáziu Jindřicha Šimona Baara v Domažlicích (po roce 1972) a na Západočeské univerzitě v Plzni. V letech 1990 až 1995 je činný mj. jako redaktor časopisu Česko-bavorské Výhledy. Je autorem příspěvků do vysílání plzeňského rozhlasu a do internetových novin. Z knižní tvorby lze zmínit publikace Čím ožívá krajina, O víře a rozumění nebo Bytí jako výzva a naděje.Zdroj: www.mekbn.cz


Na plochu pokrytou rozmočeným pískem jsme s kamarády došli za zvuku písně Spirituál kvintetu. Zůstali jsme stát nedaleko obrazovky vedle kaluže, protože jsme tušili, že kolem ní bude méně lidí. Náš odhad byl správný. Chvilku před druhou hodinou už se účastníci dost mačkali. Když jsem se ale rozhlédl kolem, viděl jsem jenom usměvavé tváře. Na to, že se jednalo o vážnou demonstraci proti současnému premiérovi a za ochranu demokracie a jejích hodnot, byla celková atmosféra jaksi odlehčená.\nTaké nápaditost lidí s transparenty neznala mezí. Opět se objevovaly varianty premiérova slovníku, například oblíbené „motýle“, dále také kolem kroužili čápi hledající svoje hnízdo nebo se vyskytla i ostřejší slova, jako „jdi do řepky“. Náladu přítomných asi nejlépe vystihl transparent: „I čápi ví, kdy mají odletět“. Naštvanost ale nebránila, aby si lidé dávali přednost, omlouvali se, když potřebovali projít, aby si půjčovali svíčky a sirky sloužící (alespoň pro mě) jako symbol víry v nerovném zápase Davida s Goliášem.\nNa pódiu se mohla objevit slavná herečka a vedle patnáctileté dobrovolnice. Byla tu také žena, která zažalovala výrok premiéra Babiše, že ti, kdo přicházejí na demonstrace Milionu chvilek pro demokracii, jsou za svoji účast placeni – a soud jí dal za pravdu, že premiér lhal. Píseň Modlitbu pro Martu zpívala slepá dívka. Ano, všechno to zní pateticky, ale i mě při slovech otce biskupa Václava Malého, prvního řečníka v pořadí, vstoupily slzy do očí. Osobnost listopadu 1989, kdy jsem nebyl na světě, a dnes člověk bojující za lidská práva na mezinárodní úrovni. Jeho slova o populismu v české politice byla výstižná. Hovořila také disidentka Dana Němcová, která se uvedla větou: „Právě se vracím z katedrály,“ a hned dodala shromáždění duchovní rozměr. Sedláci zase upozornili na ničení krajiny velkozemědělci a na zločiny komunismu. Na závěr přednesla asi dvacítka lidí zajímavé myšlenky amerického historika Timothyho Snydera, jako poslední z nich herec Ivan Trojan, který přečetl i seznam vybraných obětí obou totalit. Nechybělo jméno umučeného kněze Josefa Toufara nebo generála Heliodora Píky...\nHlavní iniciátor, předseda spolku Milion chvilek pro demokracii Mikuláš Minář je student evangelické teologie a čerstvý manžel. Kvůli práci pro tuto iniciativu přerušil školu, rezignoval na práci a dlouhou dobu žil z našetřených peněz, aby mohl pracovat pro jistě bohulibou činnost. Sympatický, obyčejný kluk, který ve videopozvánce o sobě Zdeňkovi Svěrákovi řekl: „Já nejsem ten svatej, ale ten menší, zrzavej.“ Skvělé bylo, že přišel s pozitivním programem. Vytyčil také čtyři mantinely, jejichž překročení by znamenalo svolání další demonstrace. Představil novou petici a vyzval předsedu vlády k debatě (kterou ten jak známo odmítá).\nSkvělá organizace, přiměřená délka, trvání na požadavcích na odstoupení ministryně spravedlnosti a premiéra i lidskost moderátorů provázela celou demonstraci. Nezapomenutelná byla klukovská gesta Mikuláše Mináře a místopředsedy Benjamina Rolla, kdy při míjení si kamarádsky podali ruce. A z těchto drobností byla celá velká Letná složená. Malinko se sice zapomnělo na ekologii, v prohlášení tak byl alespoň uveden požadavek na zdravou krajinu.\nNa závěr bych rád popřál všem podporovatelům premiéra a dalších populistů, aby měli více lásky. Neboť jak nám zazpíval Jaroslav Hutka: „Co je nejpustější, co je nejpustější, žít život bez lásky.“ Vždyť i diskuse podporovatelů populistů například na internetu, to je jedna velká poušť.


Rekonstrukce historického klenotu Českých Budějovic | ASB Portal- cwang.info\nJedná se o podlouhlou jednolodní budovu s přístaem a pěti patry. Z jedné strany na břehu slepého ramene řeky přiléhá k původním městským hradbám, z druhé strany se otevírá na Piaristické náměstí. Fasáda je bílá, zakončená stupni s klíčovými střílnami.\nVe výši pátého podlaží se nachází kamenná deska s letopočtem výstavby. Zajímavostí fasády jsou tři různě velké obličeje vytesané z kamene, čtvrtý se nachází na západním štítu budovy směrem od slepého ramene řeky Malše. Váže se k nim pověst, že jde o sťaté hlavy lupičů, kteří chtěli vyloupit přilehlý kostel Obětování Panny Marie.\nTato krásná památka během posledních let chátrala a hledala nového investora. Provizorně se musela několikrát v posledních letech opravovat střecha. Dům přitom patří z hlediska památkové ochrany k tomu nejcennějšímu, co v centru Budějovic existuje.\nVelká solnice představuje opravdový historický unikát. Podle architekta Lubora Gregory z ateliéru Heritas, který působil při rekonstrukci objektu, se objekt například vnitřními dřevěnými konstrukcemi řadí mezi jedny z nejzdařilejších objektů u nás.\nNepřehlédněte: Rekonstrukce Novomlýnské vodárenské věže\nU takto unikátních historických objektů je velmi důležitá volba realizačních firem, které musí být nejen na vysoké profesionální úrovni, ale také musí během realizace velmi pružně reagovat na změny a provedení všech detailů, jež se během prací vyskytnou. U takovýchto objektů lze jen velmi těžce vše naplánovat předem a zahrnout do projektu a je nutné reagovat flexibilně během samotné realizace.\nZa originálním návrhem rekonstrukce stojí Atelier Heritas, specialista na historické objekty. Odbornou záštitu pak rekonstrukci poskytla firma AUBÖCK České Budějovice jako generální dodavatel stavby. Při výběru materiálů u rekonstrukce se muselo vzhledem k charakteru stavby postupovat velmi citlivě a bylo nutné dodržet její stávající profil.\nUnikátní dřevěné krovy zůstaly odhaleny veřejnosti a pohledovou část tvoří nekonvenční dřevovláknité desky Heradesign® vyráběné z dřevěné vlny pojené kaustickým magnezitem.\nTy nabízejí kromě netradičního vzhledu i zajímavé stavebněfyzikální vlastnosti – vedle designu se využívají i jako součást akustických opatření a uplatní se také jako protipožární konstrukce, a to i v prostorech s velkým mechanickým namáháním.\nU objektu solnice byla rozhodující výška stávající skladby, kterou bylo možno zvednout jen minimálně z důvodu okrasných štítů.\nNa pohledovou desku Heradesign a desku Cetris je položena systémová parozábrana TOP DSB lepená ve spojích a následně nadkrokevně PIR izolační deska Puren Protect v tl. 80 mm s integrovanou DHV se samolepicími přesahy, která je kotvená přes utěsněné kontralatě do krokví, pod úhlem 60 a 90 stupňů.\nRekonstrukce Solnice v Českých Budějovicích |\nPři střešním sklonu 62° a 64° byla montáž a kotvení náročnější, převážně z důvodu použitých Cetris desek a pohledových desek Heradesign, které se obtížně navrtávají. Náročného úkolu se zhostila firma Střechy Bohemia, která prováděla celou pokládku nadkrokevního systému.\nDíky použití kontralatí a latí je zajištěna správná větrací mezera pod pálenou krytinou Tondach – prejz, která zajišťuje funkční odvětrání střešního pláště a dlouholetou životnost. Odbornou pokládku pálené krytiny provedla firma Střechy Vrňata & Žáčik s.r.o, specialista na pokládku prejzové krytiny a přírodní břidlice.\nTento unikátní objekt prošel po rekonstrukci historicky další ze svých změn užívání – v přízemí a prvním patře je umístěna restaurace. Ve třetím podlaží je k dispozici zázemí například pro výstavy a podobné společenské akce, ve čtvrtém podlaží, přímo pod neobvykle řešeným krovem, je nově umístěno motocyklové muzeum přesunuté z malé solnice.\nV malé solnici nově vzniklo zázemí pro restauraci – lépe řečeno jeho část, protože odpovědní pracovníci památkové péče požadovali, aby unikátní dřevěné konstrukce velké solnice byly co nejvíce ochráněny před škodlivými vlivy.\n» Architektonická část: Ateliér Heritas, Ing. Lubor Gregora\n» Generální dodavatel stavby: AUBÖCK České Budějovice\n» Realizační firmy: členové Cechu klempířů a pokrývačů – Střechy Bohemia, s. r. o., Realizační firmy – Střechy Vrňata & Žáčik s.r.o.\n» Zmíněné použité materiály: Cetris desky, Heladesign, nadkrokevní izolace Puren, Tondach prejz\nRubrikyRekonstrukce střechy Štítkyrekonstrukce


Karel Čapek - O umění a kultuře I - kompletní kniha (e-book)\n23. VÝSTAVA SPOLKU VÝTVARNÝCH UMĚLCŮ MÁNES V PRAZE\nUmění je projev estetické mohoucnosti současného života.\nDiktováno touhami své doby, předurčeno jejími náklonnostmi a schopnostmi, rodí se umění jako podmíněný a nutný výraz svého prostředí.\nSoudobý život (nazývaný davem) zřídka chápe svoje umění, což znamená, že nechápe vlastní současnosti, hově více naučené konvenci než vývojové opozici, neboť spíše miluje seděti než jíti po nových cestách.\nTo však není jeho největší vinou: dav, hledaje pro sebe nebezpečí ve všem novém, je schopen tvrdošíjně nenáviděti vše, co postoupilo dále než jeho zvyklost; jsou ošklivé důkazy, že jeho odpor přesahuje hranice jeho občanské spravedlnosti.\nProskribováno a dlouho neoceněno, podezříváno a viněno od průměrných inteligencí, vyrůstalo moderní umění až k zralosti, kdy je schopno zploditi umění nové; dnes však již přišel čas, kdy je spravedlivo oceniti jeho význam a hloubku.\nImpresionismus, jako žádná ideová revoluce, nevyvstal nelogicky; byl výsledkem hlubokého odporu proti trvalé umělecké zkaženosti, jež bez ducha a citu, beze všeho posvěcení produkovala šablonovitě své nechutné všednosti, otrocky lichotící mělké kultuře obecenstva. Stvořiti něco nad legitimní zvyklost bylo odvahou; v počátcích 19. století byli to Ingres a Daumier, kteří si již dovolili umělecky vidět; Delacroix a Monticelli byli ti, kteří již měli odvahu malovat.\nTito předchůdci, příklad a vliv starých mistrů, jemné a vkusné umění japonské a silná nechuť k vyžilému akademismu prokvasila rodící se generaci; opírajíce se o bohatou kulturu umělecké tradice a o svou vlastní sílu, snažili se jíti po nových cestách.\nVábila je příroda svým vzácným pokladem barev a světel, jemnými nuancemi a hlubokým závojem vzduchu, milovali slunce, které jim přálo tolik rozkošných radostí svým mírovým štěstím a přepychem světla; laskali lidské tělo, v němž nalezli nové nádhery živého masa měkce inkarnovaného a smyslné, přírodní radosti živočišného tepla.\nPříroda byla jim tedy nekonečnou rozněcovatelkou vybraných uměleckých požitků a hlubokou studnicí sugescí a citů: byla jim dojmem, impresí.\nSnaha k impresi učinila z nich to, čím jsou: něžné milence valérů a modláře světla. Více se rozptylovali v opojení, než analyzovali, příliš milovali, než aby mohli syntetizovati.\nNesmíte je však pokládati za instinktivní, neboť příliš mnoho museli studovati a experimentovati svým jasným malířským intelektem; nepokládejte je za živelné intuitivy, neboť naopak svoje poznatky vytěžili trpělivou prací a bolestným úsilím k dokonalejšímu; nemyslete, že byli to malíři povrchu, neboť byli malíři substance.\nJich svědomitost je přivedla k chemii barev, aby docílili co nejdelikátnějších směsí a nejryzejších nuancí; chtěli vyjádřiti vzduch vibrující jasem a teplem, vnitřní život barev a věčnou hybnost přírody: byl nalezen pointilismus jasné školy neoimpresionistické a zasmušilých intimistů.\nKéž byste viděli Edouarda Maneta, toho velkého umělce, tak málo konvenčního, protože miloval pravdu, a dokonalého Claude Moneta, v jehož obrazech je více přírody než v přírodě samé! Kdybyste poznali ženy Renoirovy s vábnou pletí a vlhkýma očima, plnýma života a něžnosti, a Sisleye a Pissarra, oba spřízněné svým hlubokým chápáním a uměleckou láskou, a jasného Signaca, jenž by vás zarážel, a van Rysselbergha s něhou vzácných japonských laků!\nJe jich mnoho; jich velikostí je, že osvobodili a zúrodnili umění svým vlastním nejlepším životem, dychtícím po kráse a pravdě.\nMalířská analýze, to jest zvýšené vidění, jež odhaduje souvztahy, podmínky a výsledky objektu, syntéza, jež shrnuje citové divagace a alury imprese do malířské věty, a pak kultivovaná malířská síla, vycházející stejně ze srdce, jako z intelektu: toť byly šťastné dary oněch malířů, kteří šli paralelně s impresionismem se stejně hlubokými zájmy, ale novým cílem.\nByl to Degas, jehož vidění tak neomylné bylo kontrolováno rozumem vzácné chladnosti a poctivosti; pokládaje člověka za živočišnou jednotku hybné síly, symbolizoval jej ve vteřinové akci, jež vynáší na povrch atavistická zvířecí gesta nebo se rozvíjí až k protipřírodním pózám komediantské živnosti. Změklé maso s plihým svalstvem, ztučnělé údy v lascívních pozicích líného zvířete: toť jsou Degasovy ženy, jež nám, příliš zvyklým na parádní novoty akademiků, připomínají ironický hnus misogyna; divoký tanec v rozvířeném gázu, bolestná vzepětí cvičených údů, vykloubené pohyby a unavená grimasa opičího obličeje v umělém světle: toť jsou baletky Degase, toho ryzího mistra, u nějž je pohyb bezvadnou arabeskou a pravda nutně podmíněnou krásou.\nVeliký primitiv naivity až geniální, skromné a upřímné srdce zahrnuté uměleckou potencí, jedna z pokorných duší, jež jsou obdařeny nadpřirozeným viděním: takový byl Paul Cézanne, při jehož obrazech myslíte na veliké dobré dítě a na zákony absolutní krásy, již pochopiti dáno jest často nevinným mezi umělci, srdečným omilostněným mistrům. Cézannova zátiší jsou posvěcena oním dokonalým kouzlem, jež čerpal z ryzích schopností svého srdce. Bylť požehnaný mezi malíři a říkalo se, že má svého Démona.\nJak tragičtější byl Vincent van Gogh! Veliký diletant (jehož osudností bylo, že příliš věřil v umění), zbožňoval silné a výmluvné barvy, jež soustřeďoval k bizarním harmoniím, orámovaným pevnou linií, a hledaje z hlubin své umělecké touhy veliké malířské slovo, jež bylo by zhuštěnou formulí jediné odvěčné krásy, vášnivý a neukojený zemřel v šílenství.\nŠťastným umělcem byl Paul Gauguin, jenž měl obdařené srdce a velmi jasný intelekt. Jsa schopen nejčistšího vidění, vynalezl teorii odvozených barev, aby docílil organických harmonií ve vybraném bratrství zjednodušených valérů, hledal souvztah a spojitost mezi barvou a linií a zabýval se jejich psychologií; snil o všeobecném umění, a proto zároveň byl malířem i sochařem a řezbářem, a jako básník toužil po kráse uskutečňované do života. Nalézaje krásu kraje a lidu v jeho psychické podstatě, navazoval na místní umělecké tradice, jež jsou nutným a substančně podmíněným výrazem povahy svého prostředí, a snažil se, aby jeho malířská inteligence sbratřila se s živelnou genialitou domorodých anonymních mistrů; a aby dovedl bezprostředně chápati, usiloval vžíti se do místních podmínek. V Paříži počat, dovedl být v Normandii jejím prvkem a skončil na Tahiti jako umělecký autochton.\nTak utvářen byl jeho jasný temperament umělce-dekoratéra. S jistou uměleckou cudností, jež dovede neříci více, než řečeno býti má, se štědrostí senzitivního vkusu tvořil své podivuhodné dekorace, ony přepychové féerie vzácných barev a linií, dekorace, jež vyplnily své poslání: neboť jsou ryzími a dokonalými harmoniemi.\nUmění Gauguinovo je sen o čisté kráse.\nMoravskoslezská revue, listopad