##### Propane kuchyňský sporák připojte – Rozvod propan butanu ke sporáku - Diskuze TZB-info.\nToto vede v montažním prostoru za kuchyňskou linkou.\nCall Us : (4)621 705 445\nMultifunkční nerezový sporák Baumatic BCD 905 SS v šířce 90cm. Spotřebič musí být Spotřebič může být umístěn do kuchyňské linky.\nA • 4 hořáky • objem trouby 68 l • 4 propane kuchyňský sporák připojte ohřevu • klasická elektrická trouba • čištění Eco Lze připojit lřipojte propan butan. Propane kuchyňský sporák připojte trysky: Plynové trysky G30/30 pro propan butan. Sporák plynový nastavitelný 2- hořákový, propan | BARTSCHER, 1057503 8 769 Kč. Připojení a instalace spotřebiče na PROPAN připjte BUTAN. Jednotlivé kapalných paliv (Propan/Butan) byly smooch.com zdarma online seznamka. Nepoužívejte sporák Návod k použití.\nKuchyňský sporák nemá ani zdaleka takový odběr aby k něčemu propane kuchyňský sporák připojte. Sporáky WHIRLPOOL přehledně na jednom místě. ZEMNÍ PLYN a PROPAN-BUTAN, VxŠxH: 4 x 58 x 51cm, kucchyňský béžová. Vyberte si co potřebujete z 61 aktuálních inzerátů v kategorii Sporáky v lokalitě kraj Jihočeský. Kč, Chomutov Nabízím plynové hadice na připojení plynového spotřebiče na přívod plynu.\nEl. připojení smí provádět pouze odborný závod. Celoelektrické sporáky MORA, GORENJE - to jsou sporáky, které pro vaření i pečení.\nCo se týče připojení a umístění ven-je to individuelní dle místa. Inzerát č. 112763118: Propan butan lahev 10 kg, Cena: 900 Kč, Lokalita: Luchyňský - Místek.\nTento sporák není připojen na zařízení odvádějící v kuchyňském koutě nebo v obývacím datování tajemství deseti přikázání. Hořáky na propan-butan · Přenosné vařiče · Příslušenství propan-butan · Plynové. K takovým procesům během propane kuchyňský sporák připojte v profesionální kuchyni patří. Dobrý den, lze tento sporák připojit na propan - butan? Sporáky AMICA přehledně na jednom místě.\nZEMNÍ PLYN a PROPAN-BUTAN, VxŠxH: 0,8 x 59,5 x 51cm, barva antrácitová. Sporák je určen pouze pro tepelnou úpravu pokrmů. Součástí instalace NENÍ přetryskování na propan butan, ani nové trysky. Využijte i vy naší skvělé cenové nabídky na kombinovaný sporák SHM 5855 W od společnosti Amica. Na druhé. Zabudované jsou trysky pro propan-butan. Pokiaľ je sporák pripojený k propán-buranovej flaši do. Diskuze k produktu Amica SHM 51051 W Bílý kombinovaný sporák Amica SHM 51051 W v šířce.\nBradas BR-RG A310/Z100 sada pro připojení Propan-But. Propan výhřevnost Zvláštní požadavky pro sporáky, vařiče, trouby apod. Při užívání LPG (zkapalněný propan/butan) šroubek.\nSporáky skladem ✅ Po Propanr doručení AlzaExpress ✅ Komfortní doručení až do bytu ✅ Nejširší nabídka sporáků. No není to připojtte úplně čisté řešení, ale všechny kuchyňské varné desky co. Plzeň - 301. sporák AEG. Prodám sporák s troubou AEG,možnost na 220v nebo 380v za s. Kuchyňská váha do 15kg, přesnost na 1g, dotykové ovládání, funkce TARE (možnost dovažování). Jak dlouho bych měl čekat, než odpovím na online seznamovací zprávy vás a sporái propane kuchyňský sporák připojte info plynové hořáky jsou na propan butan nebo zemní plyn.\nPlne funkcni propane kuchyňský sporák připojte sporak Mora na propan butan a ele. Trysky ke sporáku sada trysek na PB - univerzální ke kombinovaným a. Prodám kuchyňský sporák na dřevo vývod pravý horní průměr 130 propxne. Můžeme koupit jakýkoliv sporák a zapojit ho na jednu fázi, popřípadě.\nV, ZEMNÍ PLYN a PROPAN-BUTAN, VxŠxH: 4,5 x 59,5 x 51cm, barva nerez. W – může být připojen na 230V při jištění 16A, příkon spotřebiče je do Dobrý den, lze tento sporák předělat na propan-butan? Jistě uvítáte i bohaté příslušenství – sadu trysek na propan butan, pečící rošt a další.\nSporáky Concept přehledně na jednom místě. Mora 218t, který je zapojený na propan-butan. Svorkovnice připojení vodičů do trouby Mora, Gorenje. Z aktuální nabídky inzerátů v kategorii Sporáky bazar v Ústeckém kraji na si jistě. Hadice Propan-Butan 8/16 mm klasická oranžová hadice pro připojení.\nTopenář bez mrknutí oka připočítlal i druhou část (šroubení, fitinky, sadu na připojení ke komínu. Sporák na tuha paliva 2 ks, Cena: 1 000 Kč, Lokalita: Chrudim. Sporáky BEKO přehledně na jednom místě.\nInzerát kuchyňský sporák v okrese Bruntál, cena zadarmo, od carneckypetr na. V, ZEMNÍ PLYN a PROPAN-BUTAN, VxŠxH: 12 x 59 x 51cm. Vařič se připojuje pouhým našroubováním ke kartuši s propan-butanem, která bočními odkládacími plochami a integrovanými držáky kuchyňského náčiní. Diskuze k produktu Mora KS 712 GW Kombinovaný sporák Mora KS 712 GW s elektrickým zapalováním.\nTogar on Tradiční rande v Číně\nKelrajas on Nejlepší cougar seznamka uk\nKazigal on Jak často byste měli text při prvním randění\nNejlepší seznamka queensland Sikh speed dating nottingham Byl jsem zoosk\nW – může být připojen na 230V při jištění 16A,, příkon Dobrý den, sporák má pouze prolisy, trysky na propan butan jsou součástí balení. Vario velký gril Regulace teploty od 50 ° C - 275 ° C Objem kuchyňského prostoru: 66 l. ...\nPlynové sporáky mají varnou desku i troubu na plyn. Sporák je určen do. Pokud je sporák připojen na propan-butanovou láhev do hmotnosti náplně 10kg. ...\nSporák v sobě kloubí dobře regulovatelné hořáky a komfortní elektrickou troubu. W – může být připojen na 230V při jištění 16A,, příkon spotřebiče. Kód produktu: 176537. Trysky na Propan-Butan do sporáku Gorenje 466105/01.\nMagal on Kris kardashian raper rapper\nTarr on Sleva kód jednotné datování\nMoogule on Seznamka nejlepší webové stránky\nMora C 110 AW - kuchyňský sporák se sklokeramickou varnou deskou, 4 funkce trouby. Propane kuchyňský sporák připojte Bezpečnostní hadice ke sporáku - NOVÉ v okrese Ostrava-město, cena 500Kč, od niaum na Hadice plynová, hadice na připojení plynového. Jejich největší výhodou je spoák náběh ohřevu a velmi přesná a snadná regulace plamene.\nStačí špetka kreativity a sporák Gorenje s plynovou varnou deskou se postará o zbývající. ZEMNÍ PLYN a PROPAN-BUTAN, VxŠxH: 4 x 58 x.


Jméno Luis Henrique Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Luis Henrique má 0 lidí.\nJméno Luis Henrique je složeno z více jmen. Jméno Luis nosí 35 obyvatel ČR. Jméno Henrique nosí 2 obyvatelé ČR.\nDiskuze na téma: Jméno Luis Henrique Ostatní diskuze:


„Že jo? Hned mi byl povědomý!" Známý herec vozil lidi autobusem - Žatecký a lounský deník\n„Že jo? Hned mi byl povědomý!" Známý herec vozil lidi autobusem\nAno, v úterý 10. března některé krajské autobusy v okrese řídila tahle nevšední dvojice. V rámci testování a propagace nového systému autobusového provozu. Deník se s nimi svezl autobusem dopravce Bus Line z Chomutova do Klášterce nad Ohří a zpátky.\nNeminul jsem zastávku?\nVětšinou řídil Jaroslav Komínek, ale ani Ivan Vyskočil nebyl jen za baviče. Za volant si sedl třeba na lince z Chomutova do Vejprt či z Klášterce do Prunéřova. „Neminul jsem nějakou zastávku?" ptal se po cestě k elektrárně. I krajský radní měl s sebou raději tahák. A to i na obsluhu pokladního stroje. Jak si byl jistý za volantem, přístroj mu dával trochu zabrat. „Do Málkova? To je za čtyři koruny?" ptal se malé dívenky nastupující na chomutovském autobusovém nádraží. „Ne, za devět," odvětila. Pár zmáčknutých čudlíků a ze stroje vylézá jízdenka. „Tak je to za sedm," usmíval se vítězoslavně radní.\nO kus dál mu u dvojice kluků přístroj hlásí, že nastoupilo moc cestujících. „Chtěl jsem se vytáhnout a namačkat hromadnou," krčí rameny. Při cestě zpátky se zase zblázní GPS a na silnici kolem prunéřovské elektrárny několikrát systém ohlásí lidem v autobuse „Chomutov autobusové nádraží. Konečná stanice. Prosíme, vystupte." Na druhou stranu hravě zvládne nabít jedné dámě čipovou kartu, zpoždění nemá skoro žádné a ještě stihne při vydávání jízdenek přesvědčovat některé cestující, jak jsou karty výhodné. A to jezdil od pěti hodin od rána, začínal v Kovářské. A ovládat pokladní stroj opravdu nebude nic jednoduchého. „Pro někoho, kdo v tom není každý den, to je obzvlášť složité," potvrzuje Komínek.\nUž jsme zvyklé na leccos, tvrdily dámy\nTo na dvou studentech bylo už při nastupování vidět, že obličej je jim povědomý, ale netuší, kam ho zařadit. Takže při otázce krčí rameny. „Jo, herec no vidíš, já to říkal," ukazuje pak jeden na druhého, když se dozví správnou odpověď. „Že jo?" ozve se ze sedala za nimi starší žena. „Mně byl hned povědomý".


Osiřelá poezie | Bubínek Revolveru\nBubínek Revolveru 21. 10. 2019\nDvacet let po smrti Naděždy Plíškové (1934–1999) vydalo nakladatelství Torst její souborné literární dílo Plíšková v krabici (2019). Tvorba roztroušená od sedmdesátých let po samizdatových sbornících, časopisech ineditních i oficiálních a představená po roce 1989 ve třech vydaných sbírkách nyní zaznívá v kondenzované podobě a v co nejzazší úplnosti. Básnický hlas Plíškové je osobitý a tíživý, zpravuje o všednosti, zraňuje rozvážně mířenou ranou a je sám zraňován. Lyrický mluvčí se v jejích verších projevuje zejména ve dvou polohách, jednak jako člověk pohybující se na hraně letargie, něhy, osobního trápení i pocitu trapnosti nad sebou samým, schopný ale zároveň prožívat sarkastický odstup s toutéž silou jako lásku k vlastnímu dítěti či stárnoucí matce. V druhé poloze mluvčí v první osobě ustupuje do pozadí a zaznamenává echa podobných prožitků u jiných. Hospodská romantika, druhá sbírka Nadi Plíškové, se autorčině dominantnímu projevu vymyká jen zdánlivě: přináší „zápisy odposlechnutého“, „periferních“ a zároveň tak lidských osudů, sdílených spolustolovníky u vyprazdňujících se půllitrů. Bezelstnost vypravovaného je přitom dojemná, nikoli syrová – Plíškové styl prozrazuje ostrá vypointovanost, návratnost motivů, básně-koláže avizované citáty z četby či doplněné notickou z novin, nad níž se vedla u stolu debata, i schopnost utnout slyšené v půli a přeskočit ke stolu vedle.\nInspirací pro vlastní tvorbu byly autorce především žité události; do nich však vstupuje nadhled, ironizování vlastního místa ve světě a vědomí moci poezie. V některých číslech sice převažují biografické momenty, bezprostřednost a zdá se, jako by touha po prosté výpovědi převážila nad poezií samou, ale je to přiznané a stylizované svědectví, které o sobě Plíšková podává a které ji dotváří jako osobnost: mnohdy zahořklou, raněnou, rozcitlivělou a za všech okolností živou. Její texty vytvářejí pendant k jejím grafikám (Plíšková v krabici ostatně vyšla v den vernisáže výstavy Naděždy Plíškové v Museu Kampa, probíhala od května do srpna tohoto roku). I své osobněji laděné básně vede k pointě, klade na ně nároky podobně jako na svou tvorbu výtvarnou: „Poesie / nemůže být nic vedlejšího. Je to NEODBYTNÉ vzrušení, nesmrtelné nutkání, vášeň, a tak je nutno k ní přistupovat. Opatrně a cudně. / Poesie je esence života. / Okolo opravdové básně se musí rozhostit ticho. Její služba je nesmírná, protože marná, protože na hranici svatosti.“ A podobně jako v Křižovnické škole se Plíšková v poezii obklopuje spřízněnými dušemi a mistry básnického řemesla téhož rodu. Mezi její blízké patří Andrej Stankovič s jeho střety reálií z bezprostředního světa v nadsázce říkanek a s přivlastněním si folkloru („Čtvrtek / nešťastný je den / nechoď dceruško do hospody / měla jsem zlý té noci sen / schody / schody / samé / schody“), Jiří Kolář s nároky na sebe sama jako umělce, na tvar uměleckého díla i jazyk poezie, jehož motto „Prózu nikdy, vzal jsem si na pomoc lidskou řeč“ svými verši Plíšková evokuje (kupř. POUZE STISKNUTÁ MÍCHA /cvičení na M/), a zejména Jan Hanč, k němuž mnohokráte přímo odkazuje, respektive s ním skrze citace vede řadu básnických „rozhovorů“. Zasáhly ji mimo jiné maximy: „TO DĚTSKÉ UŽÍT SI“, „VLASTNÍ DŮM BÝVÁ VYHNANSTVÍM“, „LITERATURU NELZE VYHUBIT. LITERATURA JE ZÁZRAK ŽIVOTA“.\nPlíšková staví svůj rodokmen na žitém světě a umění daném si údělem a ve vlastním životě. Její verše nejsou libozvučné, i když jsou eufonické. Její poezie často nehladí, ale rozlaďuje. Prozaizovaná forma má zase podobu deníkových záznamů určených však vždy dalším očím, s potřebou sdílet svou bolest, svou grotesknost i smutek nesmyšleného a poznání. Takové jsou především záznamy z cyklu „Byla jsem na vozejku“ a z dopisového pásma „Z deníku: (dopisy tajné)“.\nHlavním motivem básní je však čas, čas ve svých sžíravých podobách – ten, který neběží, téměř stojí ve chvílích čekání na někoho blízkého, úplně se zastavuje a je vyplněný banalitou, když jsme sami a opuštění, a není jím možné proplout bez újmy, tentýž čas, který utíká, když ho toužíme zastavit, a rychle odnáší kradmo zadržené okamžiky náhlého štěstí: „Tak už prosím tě pojeď! […] / ať neztrácíme čas z těch dvou dnů“, „Se strachem sleduji, jak už NEDOCHÁZÍ K SETKÁNÍ, jak přestávám očekávat“, „Hlavně něco dělat abych / neměla čas čekat“, „Gong oznámí 12 hodin“; a přichází i strach z definitivnosti: „že nic nestihnu“, „že třeba už za dva roky!“. Téměř všechny citáty jsou součástí cyklu „Z deníku“, ale je to motiv natolik bytostný, že je přítomen skoro ve všech básních. Neboť právě s motivem času je u Plíškové esenciálně spojena láska a její postupné mizení, láska míjející se v čase i prostoru, dokonce se zdá, jako by šlo o někdejší rychlý záblesk provázený léty nenaplněnosti. Obojí má jeden z vrcholů v bezejmenné básni zařazené do Plíškové podle abecedy II s post scriptem „(intimní deník)“: „Čekání mě pronásleduje. / Čekání na lásku / Čekání na život / Čekání na byt / Čekání na tebe / Čekání na dítě / Čekání je v mým starých kresbách / Čekání na ROZSUDEK CO ZNÁM / TEĎ POUZE ČEKÁM / KDY BUDE VYKONÁN / (RÝM)“. Čekání tak není spjaté pouze s životním partnerem, jenž je jedním z hlavních „hrdinů“ intimních textů, ale také s unikajícím pocitem bezpečí, jistoty. (Ne)partnerství ve vztahu, ono „máš mě v hrsti“, je návratný motiv „milostné“ poezie Plíškové, báseň „Pro poslední příště“ je datovaná už rokem 1958. Témbr mluvy lásky je zde kolísavý, od hysterických výkřiků po litanie a lamentování, od zoufalých enumerativních výčitek přes aforismy z partnerského života, vede k rezignaci a zase zpět k bezmezné naději.\nMonotematičnost autorčiny poezie vyzdvihovaná i zatracovaná recenzenty je vskutku její hlavní hodnotou, která zaujme jednou v přímém rozhovoru, jindy jako telefonát, vnitřní dialog, recept, nákupní seznam či nikdy neodeslaný dopis – to vše je vědomým gestem Plíškové přetvořeno v poezii. Texty nadto nejsou „celé“ samy o sobě, provázejí je datace, post scripta, názvy cyklů apod. Některé jsou formálně koláží – obsahují novinový titulek, článek, často začínají či končí citacemi (kromě J. Hanče zde promlouvá B. Pasternak, W. Shakespeare, F. Šrámek, G. B. Shaw, ale i I. Blatný, W. Allen či J. Lennon.)\nTuto organickou rozmanitost podržuje i přítomná edice, jejíž hlavní cíl deklaruje editor Michael Špirit jako snahu zachytit kaleidoskopický charakter díla Naděždy Plíškové. Ten je mimo řečené rovněž dán příznačnou a autorčiným editorům důvěrně známou povahou práce s vlastními texty (srov. text M. Špirita Všechno v jedné krabici na webu i-Kanon.cz). Na danou nevyváženost mezi jejími (ne)pořádacími kompozičními principy u sbírek oproti lpění na formě konkrétních již hotových čísel se upozorňuje s důvtipem: přesným titulem Plíšková v krabici i samotným zpracováním (jednotlivé svazky jsou společně vsazeny do tvrdého papírového pouzdra).\nKritické vydání Plíškové podrobně zpravuje o obsahu, rozvrstvenosti autorčiny literární pozůstalosti i genezi jednotlivých textů, již zachycuje jednak v detailním edičním komentáři a jednak v soupisu všech dosud otištěných básní se všemi jejich výskyty; tedy i těch kusů, které do prvních vydání jednotlivých sbírek z předchozích tištěných či strojopisných celků z různých důvodů nepřešly a zde jsou zařazeny v komentáři příslušného svazku (soupisový aparát a medailon autorky je součástí druhého, nejtenčího dílu s názvem Hospodská romantika). Z navrstvené „krabice“ strojopisných textů a prvních vydání všech tří sbírek tak vznikly tři svazky spisů pojmenované podle původních sbírek. Každý do sebe pojímá revidovanou verzi původního vydání (Plíšková podle abecedy/1991, Hospodská romantika/1998, Plíšková sobě/2000) a v úplnosti také související strojopisy básní nezařazených a samizdatově publikovaná čísla, tedy veškeré texty, z nichž autorka pro své sbírky vybírala. Plíšková podle abecedy se tak navrací k původnímu pořádacímu principu, „nouzovému“ abecednímu řazení, jenž bylo zvoleno prvním faktickým editorem díla, Janem Lopatkou, ovšem vzápětí bylo zastřeno typografickou úpravou vydání. Dále současný editor do svazku připojuje část Plíšková podle abecedy II – samostatný oddíl obsahující texty, které nebyly do prvního vydání ani dalších knih vřazeny. Jsou to především texty porůznu vydané samizdatem souběžně s čísly Plíškové podle abecedy (např. 11 textů z Revolver Revue č. 12) a texty nezveřejněné, avšak dokončené, tj. strojopisy nepatřící ani do jedné z dalších sbírek. Z 68 přidaných čísel tvoří 42 cyklus „Z deníku: (dopisy tajné)“.\nDruhý svazek Hospodská romantika se oproti prvnímu vydání navrací ke znění básní ze stejnojmenné strojopisné složky a reviduje tak předchozí publikovanou verzi směrem k původnímu řečovému proudu, který se zrcadlí i v pravopisných zvláštnostech a nejednotnostech. Sbírku doplňuje o tehdy připravenou a nezařazenou předmluvu a o text Jak s tim žijete?, jenž je součástí konvolutu i publikovaných ukázek z cyklu, nikoli však prvního vydání. Plíšková sobě vyšla jako jediná z trojice již po smrti autorky. Edičně ji připravil Michael Špirit a současné vydání její podobu zachovává. I s řešením rozdílu mezi básnířkou zvažovanou a konečnou verzí prvního vydání Plíšková sobě – vyjmutím vzájemných dopisů Jindřicha Chalupeckého a autorky. V souladu se zvolenou ediční zásadou je i tato výměna uvedena v komentáři.\nV závěrečném slově prvního svazku souboru editor poznamenává, že to není edice vědecká, avšak musíme dodat: liší se od ní jen pramálo – v tom, že nepřináší kompletní různočtení a nezahrnuje typy textů jako: nedokončené strojopisy (4) a rukopisy, o jejichž dohotovenosti se lze stěží dohadovat (asi 40). Vydání ovšem zahrnuje na 400 prokazatelně završených básní (veškeré strojopisné texty a texty vydané ineditně či oficiálně publikované). Kritická edice je takto kompaktní, zevrubná a zároveň čtenářsky přívětivá. Prospívá tomu i dokončení původní kompozice: Plíškovou podle abecedy uvádí studie/předmluva Jana Lopatky, Hospodskou romantiku ve stejném žánru Andrej Stankovič a Plíškovou sobě její aforismus o vlastní poezii – vzpomínka na Jana Lopatku.\nRecyklovaný tvrdý papírový obal v sobě ukrývá tři paperbackové knihy, přičemž autorčiny kresby na obálkách napovídají obsah každé z nich: Plíšková v krabici – autoportrét, Hospodská romantika – forma na otisk piva, Plíšková sobě – dvojice rukou, mužské a ženské, spojených k sobě ukazováky snad v gordickém uzlu. Stejně jako je nemožné je rozmotat, je pošetilé od sebe oddělovat jednotlivé autorčiny básně. Číst Plíškovou „najednou“ a úplně stojí za to.\nRomantika podle Hájíčka\nCo znamenalo dělat věci


North Sydney, Englishtown, Ingonish, Cape North, Bay St. Lawrence, Cape North, Pleasant Bay, Chéticamp, St. Rose, Inverness, Mabou, West Mabou Harbour, Judique, Port Hastings, Havre Boucher, Antigonish, New Glasgow, Truro, Urbania, Shubenacadie, Fall River, Bedford, Hammond Plains, Halifax, Peggys Cove, Tantallon, Hubbards, Groves Island, Chester, Mahone Bay, Lunenburg, Bridgewater, Colpton, South Brookfield, Hibernia, South Brookfield, Caledonia, Kejimkujik NP, Miford, Annapolis Royal, Digby - loď - Saint John\nOkolo Cape Breton\nV půl desáté ráno jsme s Alainem vystrkali kola z lodi. Bylo 9 hodin místního času, tady s ním furt šíbujou. Bylo citelně tepleji než na Newfoundlandu. Přestože teplota byla skoro stejná, pocitově bylo mnohem tepleji. Z lodi jsme vykročili přímo do husté clony všude pronikajícího deště, bylo to jako ve sprše. Museli jsme se někde převléci z civilu do cyklistického. Po 2 km jsme v parku našli polootevřenou boudu, ve které už byl jeden vandrák, študák jezdící stopem. V informačním centru jsme vyfasovali mapu Cape Breton, na ní byly zakresleny všechny kempy, nabrali vodu a vyjeli. Dohodli jsme se na cílovém kempu a jeli každý svým tempem. Alain je vymakaný sportovec a tak mu to jde o něco rychleji než mne, starému tulákovi.\nZačali jsem na TCH (Trans Canada Highway), jinak to nešlo, absolvovali prvé stoupání do 240 m a odbočili na vedlejší silnici na Englishtown. Déšť naštěstí ustal a po odložení goráčů je to vždycky pohodička. Člověk se tak nepotí a větřík mu čechrá nejen zbytek šedin, ale celé tělo. Záliv St. Anne jsme přejeli na přívozu, který opakovaně a do zblbnutí pendluje na 80 metrů širokém pruhu vody. Poté už silnice vedla po dva km dlouhé a několik metrů široké kose a byli jsme na ostrově Cape Breton.\n[Englishtown] Přívoz opakovaně přejížděl 80 metrů široký pruh vody, auta za 5$, cyklisté zdarma\n[Englishtown] Alain ve své protidešťové výzbroji\nV dohodnutém kempu jsme byli coby dup, bylo ještě brzy a proto jsme se vydali do 50 km vzdáleného kempu v Ingonish. Poznali jsme první ze zdejších strmých kopců, nejsou moc vysoké - Smokey Mountain má jen 370 m, ale jsou fakt příšerně strmé. Měl jsem co dělat, abych to na nejlehčí převod vyšlápnul, zejména když mi v některých úsecích duněl do tváře silný protivítr. Později nám místní potvrdili, že zdejší kopce jsou nejstrmější v celé Kanadě.\nKemp ležel už v NP Cape Breton, Alain ještě platil vstup do parku (6 $ pro seniora), ale já projel registrační boudou bez zaplacení, měli zavřeno. Díval jsem se, zda je možná samoobslužná registrace, nebyla. Dále už nebyla šance poplatek zaplatit a tak jsem holt ošulil kanadského daňového poplatníka o šest loonies. Doufám, že mi to odpustí.\nVýhodou cestování ve dvou jsou nižší náklady na kempy. S našimi malými stany není problém sdílet jedno kempové místo, obvykle určené pro obludné RV (rekreační vozidlo). Stany máme daleko od sebe a pouze využíváme společný stůl. Alain je šikula a vždycky si u registrace důkladně popovídá. Když přijedu čtvrt či půlhodinku po něm, jsem vítán jménem (někdy příjmením, když si to popletou) a podrobnými instrukcemi, kde najdu Alainův stan.\n[Neils Harbour] Maják\nNa druhý den jsme byli domluveni na kempu v Chéticamp. Já byl trochu z formy, vyjel jsem asi půlhodinu po Alainovi a trochu jsem se na kole trápil. To nemívám často, zde to bylo zřejmě způsobeno příliš bohatou snídaní. Tělo se pak věnuje trávení potravy a na točení nohama mu nezbývá energie. Navíc jsem začal mít sluchové přeludy, zdálo se mi, jako bych tenounce slyšel dudáckou muziku. Za zatáčkou se objevila skála a na ní dudák vyhrával jak o život. Lidé si ho fotili z parkoviště, ale já se za ním vypravil na skálu a pokecali jsme si. Mladej kluk, příjemnej, dudy jsou jeho koníček.\n[Broad Cove] Na skalách vyhrával dudák\n[Broad Cove] Dudák byl překvapivě mladý kluk a velice příjemný\nPo poledni jsem potkal Alaina a přemluvil ho ke změně plánu. Nedalo mi to moc práce, protože jemu se taky krajina líbila a nikam nespěchal. Dojeli jsme skoro na nejsevernější výběžek Cape Breton do kempu v Bay St. Lawrence. Budeme sice muset zpátky 20 km po stejné cestě, ale to nám nevadilo. Polojasné počasí, žádný déšť v dohledu, příjemně jsme se flákali. Potkali jsme lidi z Finska, kteří pár let žijí ve Státech a ti nám říkali, ať si pořádně zabezpečíme stany, že to podle mraků vypadá na pořádný slejvák. Na obzoru bylo pár placatých bílých mráčků, v noci svítily hvězdy jak o závod, moc jsme jim nevěřili.\n[St. Lawrence Bay] Hřbitov a kostel na protějším kopci\n[St. Lawrence Bay] Kemp byl přímo u zálivu\n[St. Lawrence Bay] V kempu používali takto starou šunku\nJako vodník Česílko\nRáno už byla jiná. Rychle jsme zabalili stany dokud byly ještě suché. Snídani jsme vařili v dešti, v kempu byl malý přístřešek, ten nás ochránil před nejhorším. Vyjeli jsme a déšť ustal, ale nevypadalo to na dlouho. Po 20 km v Cape North začal slejvák a s výjimkou půl hodinky nepřestal do rána druhého dne. A nastoupila zdejší výživná strmá stoupání. Nejprve na Nort Mountain (457 m), to bylo nejstrmější. V protisměru v tom dešti spousta cyklistů na silničních kolech, potkal jsem jich tak padesát. Když jsem se celý zpocený dohrabal na vrchol došlo mi, proč je jich tolik. Většina se nechala na vrcholek dovézt mikrobusy s vleky na kola a potom jenom sjížděli dolů. Proto mne tak nadšeně povzbuzovali.\n[Bay Road Valley] Kostelík\nNásledoval sjezd k oceánu do Pleasant Bay a znovu strmě nahoru - MacKenzie Mountain 355 m a French Mountain 455 m. Goretex celodenní jízdu v silném dešti nevydrží, první promoknou rukávy. Ale člověku není zima, jenom je těžko rozlišit, co je vlhko zvenčí a co je zevnitř, tedy vlastně pot, který si vyprodukuje ve strmých partiích. Kvůli hustému dešti jsem nemohl mít brýle, déšť při sjezdech sekal do očí, silnice dost rozbitá. Brzdil jsem, aby se to moc nerozjelo a já se na nějakých výmolech nevymáznul. Myslel jsem na to, že takto mokrý nemá smysl jít spát do stanu a že bychom měli přenocovat v kempu alespoň pod přístřeškem. Vítali mne jako obvykle s tím, že naše místo je hned vedle přístřešku. Jasně, parťák není žádný blbec. A bylo líp. Přístřešek byla uzavřená chata se stoly a dřezem na vodu, uprostřed kamna. Koupili jsme dříví, zatopili, koštětem vymetli louže, které se pod námi vytvořily a cítili se jako v Ritzu. Vadilo mi jediné, že jsme projeli nejkrásnější partii národního parku a viděli z ní akorát špičky stromů a skal trčících z deštěm nacucaných mraků.\n[Chéticamp] V kempu jsme obsadili jeden přístřešek a začali vysoušet oblečení\nPočasí se tady pořád mění a tak druhý den bylo sice zataženo, ale neukápla ani kapka deště. Nedosušenou bundu jsem dal na nosičovou brašnu a vítr se o dosušení postaral. Ostatní oblečení bylo suché. Dokonce ani boty nebyly moc mokré, protože jsme je na noc vycpali novinami. Po 8 km jsme projížděli Cheticampem, na zdejší poměry velké město se 3000 obyvatel. Ale nebylo to moc platné, byl Labour Day (Svátek práce) a velký supermarket byl zavřený. Naštěstí jsem po 20 km narazil na docela slušný obchod a mohl doplnit zásoby jídla. Od rána mne sužoval hlad, přestože jsem měl standardní výživnou snídani (polévka, chleba se sýrem, okurka, paprika, ovesné vločky, litr čaje). Hlad mne donutil zastavit v příjemné restauraci u silnice. Měli skvělou polévku a neméně dobrou rybu, samozřejmě bez hranolků, pouze se zeleninou. Není se co divit, podnik byl přímo u mořské zátoky s přístavištěm rybářských lodí a tak jim čerstvé ryby skákaly rovnou do pekáče.\n[Chéticamp] Poutač u silnice\n[St. Joseph du Moine] Mokřina\n[Cap le Moine] Skalnaté pobřeží\nNa Cape Breton jsou oblasti obývané Gaely, proto jsou místní názvy dvoujazyčné - v angličtině a gaelštině. Další minoritní komunitou jsou Acadians, pozůstatky francouzských osadníků ze 17 století v Nova Scotia, New Brunswick a Prince Edward Island. Na to jak málo je Cape Breton osídlený je to dost rozmanitá společnost. A většinou poznáte na první pohled, kdo patří ke které komunitě.\n[Cap le Moine] Poděkování za návštěvu městečka St. Joseph de Moine\n[Cap le Moine] Osamělý dům na pobřeží\n[Port Hastings] Most po kterém se přejíždí z Cape Breton na pevninu\nJako obvykle, další den příjemné, byť podmračené počasí a skoro celý den na TCH. Aut jezdilo hodně, nebylo to nic příjemného, přestože silnice měla metr širokou krajnici. Pouze v kopcích, kde byly 2 pruhy v jednom směru, krajnice scházela. Pět km před kempem v Havre Boucher mne chytil silný déšť. V kempu nebyly žádné přístřešky, nacpali jsme se do malé prádelny, v sušičce nám uschlo oblečení a nějak jsme v tom stísněném prostoru dokázali i uvařit. V prudkém dešti nemělo smysl stavět stan, zbytečně by mi navlhnul spacák. Před půlnocí konečně déšť na pět minut polevil a to mi stačilo. Po paměti jsem postavil stan a uvnitř už mi byl déšť ukradený.\n[Havre Boucher] Beznadějně lilo až do půlnoci (v kempu Hyclass)\nJeli jsme po lokálních silnicích souběžných s TCH. Stylové město Antigonish, univerzita a několik vyšších škol, parky, slohově sjednocené budovy z červených cihel. Velké nákupní centrum, oběd v supermarketu. V jednotkovém obchodě jsem za 1,15 $ koupil průhlednou plastovou láhev na benzín do vařiče s širokým hrdlem, snad budu mít konečně klid a pohodlí při plnění u pumpy. V místním informačním centru mi Alain nechal vzkaz se jménem motelu v New Glasgow, dojel jsem tam za ním a po delší době jsem spal zase v posteli.\n[Antigonish] Ve městě je řada pěkných budov ve stejném stylu jako univerzita na obrázku\nRáno jako vystřižené z katalogu cestovní kanceláře. Ale v motelu nás varovali, že se ze dvou stran blíží silná bouřka a lijáky. A taky nás připravili na velké stoupání na Mt. Thorn. Pořád jsem čekal na nějaký strmý výšlap, ale bylo to pozvolné, dalo se to vyjet bez patrné námahy. Zato bouřka přišla asi za 2 hodiny a byla výživná. V podstatě celý den v goráčích. V Truro, což je další větší město a regionální centrum, jsem opustil rušnou TCH a užíval si jízdu po zvlněné místní silnici v zemědělské krajině. S Alainem jsme se potkali 1 km před kempem, celý den jsme se neviděli a takhle nám to vyšlo. Lilo, byli jsme mokří, proto jsme se ptali majitelky, zda mají nějaký přístřešek, ve kterém bychom mohli vařit. Měla jednu chatku s verandou, tam prý můžeme vařit. A za chvíli se rozmyslela a dala nám od té chatky klíče - za cenu místa na stan. K večeru bylo po dešti a já si postavil stan vedle chatky, Alain spal uvnitř. Ve stanu se vždycky lépe vyspím, i když noci už začínají být chladné, ale můj péřový spacák je stále v dobré kondici a příjemně mne hřeje.\n[Old Barns] Na louce se pásli oslíci, lamy a krávy\n[Clifton] Poštovní schránka u farmy\n[Beaver Brook] Farmářům, soudě podle jejich obydlí, se nevede špatně\nSpecialitou této oblasti jsou přílivové vlny, které se ženou řekou Shubenacadia. Břehy řeky jsou jakoby ohlodané, zdivočelé vlny je samozřejmě vymílají a voda v řece je kalně hnědá. Proto měli v kempu nechutnou, byť zdravotně nezávadnou, vodu. Přefiltroval jsem ji, uvařil čaj a přesto se nedal pít. V kempu byla vyhlídková plošina nad řekou, vysoký příliv byl ale až další den v poledne a na to jsme čekat nechtěli. Valící se vlny jsou využívány k nevšedním jízdám na raftu a tuto atrakci provozuje několik společností. Místní se pyšní tím, že je zde nejvyšší příliv na světě. Bral jsem to s rezervou, stejné tvrzení jsem slyšel i v Derby v SZ Austrálii.\n[Urbania] Řekou Shubenacadia se pravidelně při vysokém přílivu ženou několikametrové přílivové vlny\nByli jsme necelých 100 km od Halifaxu. Mojí strategií je dojet do velkého města nejlépe dopoledne, abych měl možnost najít bydlení. Nějaké rezervace dopředu, to na mne není. Na mapě jsme našli kemp asi 25 km od centra Halifaxu a příjemnou jezerní krajinou do něj dojeli. Já měl ráno v kempu problém s benzinem, nová láhev mi praskla a půl litru benzinu vyteklo do brašny. Naštěstí je v ní jenom nářadí, vařič a nabíječky, ale ty jsou v plastové krabici a tak jim benzin neublížil. Musel jsem brašnu důkladně vypláchnout vodou, vytřít novinami a přesto je stále cítit benzinem. V supermarketu jsem koupil litr octa v malém plastovém kanistru, ocet vylil a mám novou nádobu na benzin. Plast je měkčí a vypadá na to, že by měl vydržet.\n[Waverley] Severně od Halifaxu se nachází příjemná jezerní krajina\nChtěli jsme zkusit ubytování v hostelu. Zadal jsem adresu do své GPS a vlastně poprvé jel podle ní. Doposud jsem GPS používal pouze staticky, zastavil jsem se a zjišťoval správný směr nebo vzdálenost do cíle. Šlo to dobře, ve městě jsem nastavil automobilové zobrazení, které znáte z navigací v autech. V prvním ze dvou místních hostelů bylo plno, měli pouze 2 místa v ložnicích, což já zásadně neberu. Zahradu neměli, takže ani kempovat nešlo. Majitel nám poradil, ať zkusíme nedaleký penzion Fountain View, kde paní pronajímá ve svém domě pokoje za rozumnou cenu. Měla volný jediný pokoj, velký, se 2 samostatnými postelemi za 70 $, skvělá cena (většinou to není pod 100 $). Jediná nevýhoda, není kuchyně jako v hostelu, nedá se vařit. Majitelkou byla svérázná stará paní, vydávala pokyny - pojď se mnou, tady se zastav, já přijdu a tak. Placení kreditkou bylo zábavné - postavila mne před dveře do jejích komnat, za chvíli dveře otevřela jen natolik, aby mohla prostrčit terminál na karty a já odsouhlasil platbu a zadal PIN. Kola jsme zamkli na zahradě, část brašen dali do garáže a každý sám vyrazili poznávat Halifax.\n[Halifax] Vchod do domu vedle našeho penziónu\nPřes ulici byl park ve kterém probíhalo nějaké dětské odpoledne. Řada atrakcí, všechny zdarma a k tomu byla zdarma i cukrová vata, popcorn, pití. A jako u nás to přitáhlo spoustu zájemců takže na všechno byly fronty. Ale v klidu, bylo pěkné počasí a všichni si to užívali dosyta. Nejkurióznější atrakcí byla jízda na elektricky poháněných záchodových mísách.\n[Halifax] Dětská atrakce - jízda na záchodové míse\nPevnost nad městem je zaslouženě nejlepší atrakcí města. Roli průvodců hrají vojáci v dobových uniformách, všechno vysvětlí a ukáží. Předvedou střelbu z mušket, na dudy zahrají řízný vojenský pochod, vysvětlí, jak to chodilo ve škole. Ta byla poměrně rozsáhlá, děti vojáků ji měli povinnou a samotní vojáci dobrovolnou. Někteří vojáci se díky službě v armádě naučili číst a psát, ale většina chtěla jenom chlastat a do školy nechodila, jak pravil průvodce. Poledne se každý den oznamuje střelbou z historického děla, to jsem bohužel nestihl. V citadele jsou původní jídelny, ložnice se zachovalým vybavením a několik muzeí - vojenské muzeum, muzeum Halifaxu. Pobavila mne návštěva krejčovské dílny, kde byly štůčky původních látek. Řekl jsem tamějšímu průvodci, že jsou ty látky hodně těžké a dozvěděl se, že voják měl na sobě 15 kg - uniforma, opasky a sumky na náboje. Potom průvodce vytáhl z police kilt a vojenské sako a ať si to prý zkusím. Kilt - teda sukně mi docela padla, ale měl jsem ji naopak, plisování bylo chybně vpředu. Tak jsme ji otočili do správné polohy, nahodil jsem sako a nechal se zvěčnit.\n[Halifax] Stráž u Halifax Citadel\n[Halifax] Halifax Citadel\n[Halifax] Halifax Citadel - jídelna mužstva\n[Halifax] Halifax Citadel - v krejčovské dílně jsem si vyzkoušel uniformu\nPotom jsem se poflakoval po městě, prošel jsem celou přístavní promenádu, dobře se najedl, prostě zasloužený odpočinek po 8 dnech nepřetržitého ježdění na kole, často v mizerném počasí. Další den jsem se podíval do obchodů, koupil nový lehký baťůžek jako náhradu za starý, který se už u dna rozpadal a rozevíraly se mu zipy. Hrozilo, že obsah může vypadnout a nerad bych nechal například foťák dopadnout natvrdo na dlažbu. Po poledni se rozpršelo a to byla vítaná šance vyrovnat resty a dopsat tento blog.\n[Halifax] Old Town Clock je jednou z dominant města\n[Halifax] Procházka po přístavní promenádě nabízí řadu zajímavých pohledů\n[Halifax] Morris Street\n[Halifax] Dětské hřiště s mořskou tématikou\n[Halifax] Umělý pahorek je vděčnou rekvizitou pro dětské hry\n[Halifax] Pomník se vztahuje k válce roku 1812, která pomohla definovat Kanadu jako stát\nS Alainem jsme se shodli, že další den v Halifaxu by byl zbytečný. Vyrazíme objet jižní pobřeží pod Halifaxem. Vypadá to, že pojedeme spolu až do Digby, odkud jezdí trajekt do New Brunswicku. On pak zřejmě zamíří domů do Montrealu a já to konečně střihnu směrem k USA. Záleží však na počasí, možná ještě projedu kus New Brunswicku.\n[Halifax] Smrákání v parku po dešti\nRozhodli jsme se prozkoumat, prý malebné, jižní pobřeží v blízkosti Halifaxu. Zkušeně jsem nás vyvedl (díky GPS navigaci) z města v silném ranním pondělním provozu. Nejprve jsme míjeli několik vnitrozemských jezer a potom už jsme byli na pobřeží a užívali si ho skoro celý den. Krajina se výrazně změnila, ze zelených porostů začaly vykukovat skály a ohromné balvany a to bylo ještě zpestřeno potůčky, mokřinami a jezírky.\n[Peggys Cove] Stará rybářská vesnice vypadá od silnice nenápadně\nVyhledávanou turistickou atrakcí je malebná rybářská vesnička Peggys Cove. První dojem - všude moc lidí, turistů, na tak malé místo jich bylo požehnaně. Zejména okolí majáku je vyhledávanou lokalitou a tak tam bylo jak na Václaváku. Vesnička je malá, většina staveb okolo rybářského přístavu v dost dezolátním stavu. Ale evidentně autentická, rybáři tady žijí a denně vyjíždějí lovit na moře. Měl jsem hlad, ale do nacpané restaurace jsem raději nešel, vypadalo to na dlouhé čekání.\n[Peggys Cove] Maják byl obležen turisty\n[Peggys Cove] Rybářské molo\n[Peggys Cove] Reliéfy "De Garthe"\nAsi 2 km za Peggys Cove je památník tragické události - havárie linky 111 společnosti Swissair. Letadlo dne 2.9.1998 spadlo do moře, zahynulo 229 lidí. U památníku je mapa, odkazující na orientační body na pobřeží, podle nich je možné lokalizovat místo dopadu.\n[Z od Peggys Cove] Památník havárie linky Swissair 111\nV Indiana Harbour byla u pobřeží menší stodola a před ní pár dřevěných lavic, jaké bývají v kempu. A nenápadná cedule nabízející humry a mušle. Zastavil jsem se, objednal humra a počkal čtvrthodinku, než uvařili novou várku. Potom jsem dostal plastový bryndáček k zavázání za krk a dlouhý až do pasu, špulku s papírovými ručníky, misku rozpuštěného másla a krabici s macatým červeným humrem. V krabici byl nepostradatelný instrument, plastové vypichovátko, kterým se vyšťourá maso z málo přístupných míst. Celá tahle paráda za 12 $, v restauraci bych dal alespoň 30 $, ale humr by těžko mohl být tak čerstvý jako tady, kde měli oceán za zády. Humr určitě ráno ještě špacíroval po dně a po poledni už jsem se s ním krmil. Maso je skvělé, nejlepší jsou klepeta. A je s tím zábava, vydloubávat maso z nohou chce určitý cvik, já to odkoukal od ostatních lidí. Ti mi ještě nabízeli mušle, kterých si objednali příliš, ale já po zkušenostech z Mexika raději neriskuji. Mušle jsou sázkou do loterie a podle vzhledu, ani chuti laik nepozná, že je některá z nich špatná.\n[Indian Harbour] Prostá prodejna humrů a mušlí - vařených i syrových\n[Indian Harbour] Za dvorkem prodejny už šuměly vlnky oceánu\n[Indian Harbour] Můj humr je připraven ke konzumaci\nZapovídal jsem se s Kanaďany z Manitoby a potom s Němci od Frankfurtu a najednou bylo moc hodin. Navíc jsme to s Alainem podcenili. Jemu navigace ukázala z Halifaxu do Chesteru 70 km (ve skutečnosti 115 km), údajně okolo pobřeží a tak jsme se dohodli na kempu asi 20 km za Chesterem. Bylo už dost pozdě, do smluveného kempu bych dojížděl za tmy. Zapíchl jsem to v kempu na Graves Island, pár km před Chestrem a tím pádem jsme se rozdělili. On ale stejně chtěl jet další den ke svým známým, kteří mají dům poblíž Lunenburgu. Zval mě tam, ale já odmítl.\n[Graves Island] Ranní pobřeží\n[Chester] Mírný vánek čeřil vlnky v přístavu\nDo Lunenburgu jsem měl necelých 50 km, proto jsem se v krásném slunečném počasí nikam nehnal, poflakoval se okolo pobřeží a vymetl každou vesničku. A znova musím pochválit zdejší informační centra pro turisty. V Mahone Bay jsem dostal mapu Lunenburgu, jízdní řád ferry z Digby do Sant John (New Brunswick), seznam státních a soukromých kempů na Nova Scotia. Poskytnuté informace byly fakt kvalitní. Dámy, které se přetahovaly o to, která mi co řekne, mi vybraly cestu Lunenburgem do kempu tak, aby byla co nejméně kopcovitá, doporučily mi dobrou a levnou restauraci, na mapě vyznačily supermarkety a prodejnu NSLC (pivo - víno - kořalka). Podle věku to vypadá (obvykle 60+), že jsou to dobrovolnice, které za svou práci moc peněz nedostávají, ale viditelně je hodně baví.\n[Lunenburg] Centrum města\n[Lunenburg] Sloupy s elektrickým vedením byly ozdobeny mořskými motivy\n[Lunenburg] Kachlíčky na veřejném WC - zřejmě výtvory zdejších dětí\n[Lunenburg] Tradiční fasáda z dřevěných destiček\nV kempu jsem už měl lístek od Alaina, abych mu poslal maila s cílem zítřejší trasy. Jeho známí ho tam zavezli autem. Mě tady mobil funguje jenom sporadicky ve velkých městech, ale v kempu měli wifinu, která fungovala i z mého stanu.\nLunenburg vznikl jako projekt protestantů přesídlených z Evropy, zejména z Německa, Švýcarska a Francie. Město bylo napadeno dobyvateli z Bostonu, kteří valnou část zničili. Poté obyvatelé postavili 4 dřevěné pevnosti na obranu města a od té doby odolali všem nájezdům. Žádná z pevností se nezachovala, pouze děl je po Lunenburgu rozeseto několik. Město je zapsáno na seznamu UNESCO. Je ale malé, celé odpoledne mi na prohlídku bohatě stačilo. Večer jsem ještě stihnul představení zdejšího ochotnického spolku v prostorách rybářského muzea, pásmo písniček, scének a povídaní o historii města, vstupné dobrovolné.\n[Lunenburg] Lodě nelze v Lunenburgu přehlédnout\n[Lunenburg] Rybářské muzeum\n[Lunenburg] Rybářský přístav\nCesta do kempu v Hibernia byla snadná. Vítr moc nefoukal, bylo zataženo, ale teplo a silnice se jen tak mírně vlnila zemědělskou krajinou. V Bridgewater jsem u nákupního střediska viděl vyjíždět auto s přední SPZ "CZECH MATE", odchytil jsem ho a dostalo se mi popovídání v češtině s chybami a silným přízvukem, kterou pán pochytil od české manželky. V kempu jsem stačil vyprat, potom přijel Alain a tak se nám ubytování zase zlevnilo na polovinu.\n[Dayspring] Zahradní židle k prodeji\nDalším cílem byl blízký národní park Kejimkujik, ležící u stejnojmenného jezera. Silnice číslo 7 byla málo frekventovaná a tak jsem konečně splnil starý slib a udělali jsme fotky v jízdě na kolech. Alainovi to s mým foťákem ale moc nešlo, on fotí na iPhone a už ztratil fotografické návyky, měl-li vůbec nějaké. Ale asi ano, říkal mi, že absolvoval kurs digitální fotografie a doma měl výkonný kompakt Canon G1X, který už nepoužívá.\n[Hibernia] Alain s plnou výbavou\n[Hibernia] Alain předvádí rychlou jízdu\n[Hibernia] Já jsem se nikam nehnal, aby to Alain stihl vyfotit\nNárodní park Kejimkujik\nV parku jsme byli brzy po obědě. Zaregistrovali se, zaplatili za kemp a vstup do parku a postavili stany. Mne napadlo půjčit si kánoi, Alain nadšeně souhlasil. Nasedli jsme na kola a pěšinou pro pěší a kola dojeli k 5 km vzdálené půjčovně. Bylo to na horáka, mne to velice vyhovovalo a s kolem bez brašen jsem se ve středně těžkém terénu vyřádil. Alain se svým trekovým kolem musel jet hodně opatrně. Půjčili jsme si dvojkanoi, doklady a peníze dali do nepromokavého vaku, který byl součástí vybavení. Na lodi jsem už dlouho nejel a tak jsem Alaina nadirigoval dozadu a já šel na háček. Od břehu jsme odrazili bez potíží a pak to byla čistá paráda. V půjčovně nám poradili, ať nejezdíme na volnou vodu na jezeře, že je tam silný vítr a nadřeme se. Místo toho jsme projeli kus řeky Mersey. Voda černá jako kafe, v ní se zrcadlila hustá sytě zelená vegetace, paráda. Moc jsme si to užili.\n[Kejiumkujik NP] Alain byl na kormidle\n[Kejiumkujik NP] Já byl na háčku\n[Kejiumkujik NP] Břehy řeky Mersey z kanoe\n[Kejiumkujik NP] Řeka Mersey z kanoe\nMusel jsem se smát, když jsme v kempu vařili večeře. Uvědomil jsem si, jak musí být srandovní pohled na dva dědky, kteří se přes den pachtí na kole, v noci spí v mrňavých stanech, na vařičích klohní jednoduchá jídla, hlavně aby toho bylo hodně a potom si s blaženým výrazem zapálí oheň. Říkám to Alainovi a on na to, "jasně, život je skvělý". Tak takhle to tady vedeme.\n[Kejiumkujik NP] Trail pro pěší a cyklisty\n[Kejiumkujik NP] Slapfoot Beach na břehu jezera Kejimkuik\nPátek třináctého o sobě dal vědět. Čekala se silná bouře a rapidní změna počasí. Bouřka začala už v noci. Stanovali jsme pod stromy, ale pršelo tak silně, že mi voda začala kapat na hlavu z větracího otvoru v tropiku stanu. To se mi ještě nikdy nestalo. V tom silném dešti jsem nemohl vylézt ze stanu a otvory zavřít, protože bych byl okamžitě durch a vodu si natáhl do stanu a spacáku. Tak jsem to nechal být, byly to jenom kapky, žádná louže se nevytvořila. Ráno nám dal déšť milosrdnou pauzu na sbalení mokrých stanů a uvaření snídaně a potom to zase začalo. Když už jsem měl promoklé rukávy, déšť přestal a já všechno rychlou jízdou usušil.\nZajel jsem si do historického Annapolis Royal, přestože se znovu rozpršelo s ještě větší intenzitou než dopoledne. Z nábřeží jsem udělal jedinou fotku, potom jsem si zvenčí prohlédl útulnou pevnost Fort Anne, ale foťák jsem v té průtrži mračen nevytáhl. Škoda, ve městě je několik opravdu hezkých historických budov a parků. Pravé vzrůšo začalo, když se lokální silnice číslo 1 napojila na highway 101. Krajnice byla úzká a bylo na ní skoro 10 cm vody. Silný provoz, na dlouhém mostě s minimální krajnicí stálo alespoň 20 cm vody a tak mne předjíždějící auta omyla od hlavy až k patě. Navíc se mraky válely až na zemi, setmělo se jako při soumraku. Svítil jsem dopředu i dozadu a byl jsem rád, že jsem bez úhony dorazil do Digby.\n[Digby] Ani jízda v celodenním dešti mi dobrou náladu nezkazí\n[Digby] V kempu měli překvapivě přístřešky a tak jsem se mohl trochu usušit\nJsme klikaři, v kempu měli několik krytých přístřešků, kam se těsně vešel můj malý stan. Alain měl se stanem trochu problém, ale nakonec ho tam taky nějak vecpal. Při celodenní jízdě v dešti se celé tělo zapaří, nějaká vlhkost jde zvenku a něco si člověk vyrobí zevnitř. Je to jako Prieznitzův obklad na celé tělo a tak to musí být zdravé. Má to jedinou nevýhodu, obvykle se přitom do pozadí zahryzne vlk. Naštěstí jsem ho vyhnal vazelínou aplikovanou po horké sprše.\nSbohem Nova Scotia\nVstávali jsme v 5:30, abychom stihli uvařit snídani a v sedm hodin odjet do 4 km vzdáleného přístavu. Loď odjížděla v 8 hodin, bez problémů jsme se nalodili a při odplutí pozorovali, jak nám pobřeží Nova Scotia mizí v dálce. K tomu nás obveselovalo hejno delfínů, provádějící svá alotria poblíž lodi.\n[Digby] Ranní pohled na centrum Digby\n[Digby] Loď už čeká v přístavu\n[Poblíž Digby] Jeden z mnoha vodopádů, které jsme na lodi míjeli


Solidní počítač za cenu komponent: Test herní sestavy CZC PC Knight GC114 – Živě.cz\nStanislav Janů 9. června 2022\nčlánek Americké CDC doporučilo jako ochranu před opičími neštovicemi roušky. Později doporučení stáhlo SDÍLET NA FACEBOOKU TWEETNOUT\nCZC.cz do své nabídky průběžně přidává hotové sestavy poskládané z aktuálních komponent, jejichž cena se pohybuje těsně kolem součtu částek za samostatný hardware. Občas jsou naceněny dokonce ještě níž, než byste zaplatili při skládání počítače doma. A vzhledem k tomu, že jsou mnohdy voleny komponenty s dobrým poměrem ceny a výkonu, jde o dobou možnost, jak pořídit dobře navrženou sestavu s otestovanou funkčností a zárukou na komplet po dobu tří let. Vedle CZC.cz podobnou strategii volí i Alza nebo třeba Mironet. Jednoduše už neplatí, že domácí skládání počítače je tou nejvýhodnější variantou.\nTémata článku: Hardware, Intel, Počítače, Články z Computeru, SSD, Lenovo, Grafika, Komponenta, ARGB, Turbo Boost, Super, MB Smart Cache, Full HD, Smart Cache, GTX, Hraní, Kingdom Come, Silent, Hyper-threading, FPS, Počítač, Mironet, TES, SilentiumPC Spartan, SSD Intel, Stolní počítače na Heureka.cz


Uštvaný válkou (DVD) | DVD-PREMIERY.CZ\nUštvaný válkou (DVD)\nFašistický špion musí splnit nebezpečnou misi v tehdejším Československu a zároveň se vypořádat s nástrahami dvou tajemných žen.\nRiccardo, nacistický zvěd, dostane v průběhu 2. světové války přísně tajný úkol – má zavraždit velitele československého odboje. S odhodláním misi splnit se vydává na nebezpečnou cestu, během které se seznámí s tajuplnou židovskou dívkou Radou. Postupem času ale zjišťuje, že Rada je ve skutečnosti československou špionkou, která ho nemilosrdně vydá do spárů válečné justice. Před trestem smrti ho zachrání útěk, jenž ho opět nasměruje do Prahy, kde chce dokončit svou misi. Až setkání se starou láskou Irenou ho definitivně přesvědčí o nesmyslnosti daného úkolu a Riccardo se s vervou sobě vlastní začne obracet proti svým fašistickým chlebodárcům.\nČerný déšť (DVD)\nProducenti tímto strhujícím thrillerem vypráví o lidech, které dělí nejen kultura, ale i zločin a smysl pro čest.\nV tomto „strhujícím a nesmírně napínavém thrilleru“ oscarového režiséra ROBERTA ZEMECKISE (Forrest Gump, Trosečník) září držitel Ceny Akademie DENZEL WASHINGTON.\nPýcha a předsudek - DVD 5 (papírový obal)\nZpátky ve hře (DVD)\nGus Lobel (Clint Eastwood) býval celé desítky let špičkovým hledačem baseballových talentů, teď se mu ale začínají hlásit léta. Příští zápas bude zřejmě poslední v Gusově kariéře a on odmítá jenom zahřívat lavičku. Jenže...


Kvalita ovzduší - Níhov | In-počasí\nKvalita ovzduší Níhov\nV lokalitě Níhov není k dispozici stanice, která by měřila kvalitu ovzduší. Přehled stanic v České republice najdete na mapě.\nProhlédněte si údaje o kvalitě ovzduší v lokalitě Níhov. Posuzování kvality ovzduší je rozděleno podle jednotlivých veličin (PM10, NO2 atd.). Celková kvalita ovzduší je posuzována podle nejméně příznivě hodnocené veličiny. Data jsou měřena na stanicích ČHMÚ a jsou získáváná ze systému ISKO.


Svého prvního manžela držela Dagmar Veškrnová-Havlová při odchodu ze světa za ruku! – NašeHvězdy.cz\nSvého prvního manžela držela Dagmar Veškrnová-Havlová při odchodu ze světa za ruku!\nPoprvé se vdávala v kostele a oba za to s manželem dostali rektorskou důtku!\nProžila si velkou společenskou proměnu, když se z oblíbené herečky stala první dámou. Dagmar Havlová-Veškrnová (66) se ale popasovala i s touto rolí. Oba osudoví muži jejího života už dnes bohužel nežijí.\nHerečka Dagmar Havlová-Veškrnová přišla na svět do umělecky založené rodiny. Tatínek byl hudebním skladatelem, maminka operní pěvkyní, která svoji kariéru přerušila kvůli dětem. Větší pozornost se vždy věnovala starší sestře Dagmar – ta se jmenovala Eva (71).\nVynikající herec a syn slavného otce, to vše je plachý JIŘÍ SCHMITZER (70). A nejen to, Jiří ...\nSestra byla vážném ohrožení!\nO Evu měli rodiče velký strach kvůli jejímu zdraví. Když jí bylo pouhých pět let, onemocněla zánětem srdečního svalu, o dva roky později začala mít vážné problémy s ledvinou.\nPodstoupila operaci, ale lékaři udělali děsivou chybu a Evě vzali omylem zdravou ledvinu, na což se přišlo až po letech. Celé roky tak sestra Dagmar žila, tančila a zpívala s jedinou ledvinou, kterou měla nemocnou a vůbec o tom netušila.Pro Dagmar byla Eva vzorem, na konzervatoř se vlastně přihlásila proto, že chtěla být jako ona.\nUkázalo se, že z obou sester je právě Dagmar tou více ambiciózní. Eva se sice v showbyznysu také uplatnila, ale nebyla tak ctižádostivá.\nMěla nabídky z Prahy i ze zahraničí, ale dala přednost účinkování v Brně. Dagmar v jihomoravské metropoli sice vystudovala JAMU a získala angažmá v Divadle na provázku, ale brzy jí zlákalo hlavní město a film. Díky komedii Holky z porcelánu se v 21 letech stala populární komediální hvězdou.\nLáska vykvetla na lyžařském výcviku\nV Brně se Dagmar rovněž seznámila se svým prvním manželem, Radvítem Novákem (+63). Byl to její spolužák z konzervatoře a později i z JAMU.\nChodit spolu začali ještě na konzervatoři. Do té doby byli jen velkými kamarády, i když Dagmar prý byla dost divoká a neřízená střela. Radvít později vzpomínal, jak během vyučování tajně jedla nebo dokonce pletla – a jednou ho i píchla jehlicí, když jí nechtěl dát písemnou práci k opsání.\nMilostná jiskra přeskočila při lyžařském výcviku. Radvít tehdy trochu machroval a předstíral, že zná zkratku. Místo toho ale oba skončili v závějích. Vzali se v roce 1975 a byl z toho dost průšvih, protože měli svatbu v kostele.\nProtože oba tehdy ještě studovali, dostali na škole rektorskou důtku. Manželství trvalo pět let, ale na Radvíta vždy Dagmar vzpomínala v dobrém. „Byl vzdělaný renesanční člověk.\nZa ta společná léta mě naučil orientovat se ve výtvarném umění, architektuře, historii, literatuře a hudbě,“ prohlásila. Pár spolu měl dceru Ninu (42). I po rozvodu zůstali oba dobrými přáteli. Před časem Radvít zemřel a Dagmar s ním byla v jeho posledních chvílích.\n„Nad jeho srdeční nemocí nešlo zvítězit. Bojoval dlouho a statečně. Jsem šťastná, že mi bůh dovolil držet ho za ruku, když se odebral k němu,“ řekla smutně.\nO ruku jí požádal na Hrádečku\nNejvětší životní změna čekala na Dagmar v devadesátých letech. S Václavem Havlem (+75) se seznámila díky Jiřímu Suchému (88) v říjnu roku 1989. Postupně se sblížili.\nNa jaře roku 1990 Václav už jako prezident tančil s Dagmar na plese v Lucerně. „Posléze jsem se vnutil k ní domu na kafe,“ prozradil později.\n„Dal jsem pokyn ochrance, aby jeli tiše a bez světel, Prý svým troubením a svícením vzbudili celou ulici.“ Oficiálně se po boku Václava začala Dagmar objevovat od konce roku 1996, kdy bojoval s rakovinou plic.\nTo už měli oba ale dávno domluvenou svatbu, která se – pro veřejnost nečekaně – konala začátkem ledna 1997. Vše bylo zorganizováno tři čtvrtě roku předem.\nO ruku požádal Dagmar prezident na své chalupě na Hrádečku. S Václavem zůstala Dagmar až do jeho smrti koncem roku 2011. Z bolesti z jeho odchodu se vzpamatovávala dlouho.\n„V prvních měsících po smrti manžela nastalo velké prázdno a temnota,“ konstatovala. Postupně se ale vrátila ke své původní profesi a znovu zářila na divadelní scéně!\nPostavu v novém filmu si pořádně vychutnala!\nVelký návrat na plátna kin prožila Dagmar Havlová-Veškrnová loni v úspěšné komedii Vlastníci. Když dostala scénář, neváhala.\n„Poprvé po hodně dlouhé době jsem se smála od začátku do konce. A poprvé po dlouhé době jsem se rozhodla okamžitě nabídku přijmout,“ prohlásila. Původně se s ní počítalo do role, kterou nakonec hrála Pavla Tomicová (57).