Názory k článku Varování před "zábavnými" bobovými dráhami | č. 6181 | strom názorů | Rodina.cz\nNázory k článku Varování před "zábavnými" bobovými dráhami\nMe tam nikdo neuvidi\nJa si myslim,ze selskym rozumem zhodnotim,co je bezpecne a co nikoliv.Nelezu ani na auticka na Matejske-prijde mi to nebezpecne kolikrat i pro dospeleho.Mozna jsem "straspytel",ale tam kde se nemuzu spolehnout sama na sebe,tam nelezu.\nJá bych si ráda bobovou dráhu vyzkoušela, ale chtěla bych, aby řídil někdo, kdo to opravdu umí. Sama bych si tam nesedla. A pustit tam dítě???? ANI OMYLEM, nejsem hazardér. Děti bych tam nepustila ani s doprovodem. Přijde mi to opravdu nebezpečné.\nJá také přispěji svou trochou do mlýna. Předloni jsem byli na sjezdovce a tehdy 7 -letý syn si přál jezdit na snowtubingu (nafukovací kola, dráha s klopenými zatáčkami,vůbec to nevypadá nebezpečně).Sama jsem jela několikrát, nepovažovala jsem to za nebezpečné.Synek ale při jedné jízdě vyletěl z dráhy i s kolem a bohužel vjel pod tažné lano vleku, ktrý tahá kola s lidmi nahoru.\nLano mu roztrhlo obočí - spousta krve - ale hlavně scházelo asi půl cm a odneslo to oko.Měl to pak celé opuchlé, oko zavřené, takže jsem s ním šla raději na oční na kontrolu. Bylo to v pořádku, ale pí. doktorka mi řekla, že týden před tím tam měla dítě s okem poškozeným - od rozhoupané kotvy vleku.Takže ono se může fakt stát ledacos - to by s nimi člověk nemohl jezdit ani na vleku.\nAle zase je dobré vědět, že stát se něco opravdu může - každý by si to měl uvědomit, zejména, jde-li o malé děti.Mimochodem, ta dráha na snowtubing už je upravená,zatáčky mají podstatně zvýšené bariéry. Holt si tam pár lidí asi "rozbilo hubu", tak jako můj syn.Bohužel to u nás, jak někdo zmínil výše, není zvykem řešit s provozovatelem.Nespoléhejte se na to, že podobné atrakce jsou nějak otestované, zabezpečené,apod... Nejsou.\ni to je právě problém, dospělý má jiné těžiště, dítě je lehčí, tak snadno nabere větší rychlost a vylítne ze zatáčky, která se dospělému zdála v pohodě....\nJenomže jak právě odhadnout, co je bezpečné. Jak nebýt ustrašená matka, která dítěti nedopřeje trošku zábavy..... Já si taky ráda leccos vyzkouším, ale až bude prďola větší, asi se mnou taky bude mít boj...\nAle o tom to taky není. Každé dítě je jiné, co jedno zvládne s přehledem, může představovat pro jiné nepřekonatelný problém. Tudíž je nutné, aby rodiče, kteří dítě nejlépe znají zvážili, zda to zvládne. Já se třeba hrozně bojím tobogánů a přesto jsem se nechala vyhecovat a šla hrůzou zpocená s dcerou na celkem normální tobogán. Nebylo to žádná srtící akce, průměrný tobogán, na kterém manžel i dcera dojížděli celkem v pohodě,tedy pomalu. Já šla s menší dcerou a jak jsem se strašně bála, tak když se rozsvítilo zelené světlo a my měly jet, nějak nás to hodilo na záda, a když jsme jely, dcera mi v podstatě ležela na břiše a já jela po zádech.....díky jiné poloze jsme chytily takovou rychlost, že jsme málem přelítly celý dopadový bazének.... A já jsem zase na chvíli vyléčená Ale odsuzovat kvůli tomu, že jsem posera a lempl hned provozovatele akvaparku asi nebudu, nepřipadalo by mi to fér. Instrukce tam byly, jen já byla podělaná víc než je třeba. Bylo to moje nezvládnutí situace\nTen dopadový bazének by měl být řešen i pro takové situace, vždyť po zádech jezdí kdekdo\nJen přípodotek: při snowtubingu sedíš zaseknutá zadkem v gumové pneu, nohy a ruce bez kontaktu se zemí - tudíž rychlost ani směr neovlivníš ani náhodou. Sněhové koryto prostě má mít bariéry takové, aby kolo v zatáčce nevylétlo....A pokud vylétne, asi by němělo mít možnost vletět do vleku - mohli tam dát alespoň ochrannou síť, kterou mají před turnikety k vleku, aby jim tam nikdo nevlezl bez placení.Tam jí dají ihned,že.\nRe: Me tam nikdo neuvidi\ntak na Matějské jsem nikdy nebyla 8-))), na kolotoče mám ale strach vlézt. Jaksi nevěřím obsluze a bezpečnosti strojů. Byť jsou nově pomalovány, připadá mi to jako pozlátko, těžko soudit, v jakém jsou technickém stavu.\nPřed pár lety jsme s manželem byli v Ostravě - Nové Bělé na pouti. Celkově jsem byla znechucena (žádné "pouťové" zboží, akorát šunty, prodávající se na tržnicích - svetry, záclony, odporné hračky). Ani jsme se nesvezli na kolotočích, teda manžel chtěl, ale mi se dělá špatně (přece jenom už jsem stará na to, abych někde zvracela do keříku 8))))). Tak jsme šli.\nVečer jsme se ve zprávách dočetli, že z centrifugy (nebo něčeho podobně hodně rychlého) se prostě za jízdy utrhla sedačka i s lidmi. Prostě to spadlo na zem. Naštěstí se nic nestalo, a protože se nic nestalo, tak obsluha navrhovala, že není nutné volat policii. Nakonec ji zavolal někdo z přihlížejících.\nČlověk prostě nemá jistotu kvality technického zázemí ani obsluhy. Jak můžu vědět, zda jsou dotyční proškoleni o bezpečnosti provozu a zda jej dodržují. Kolikrát právě pouťový personál sám vypadá velmi zanedbaně, přiopile, kolotoče obsluhují desetileté děti apod. Připouštím, že atrakce typu bobová drácha, jsou trošičku o něčem jiném, většinou bývají součástí nějakého rekreačního střediska, proto i kontrola tam může být důslednější. Vše je ale jen a jen o lidech, takže určitě neuškodí, se před takovou jízdou pořádně podívat, jak to celé funguje, zeptat se lidí, co už dojeli, jaké to bylo. Poptat se obsluhy, co přesně dělat, v případě problému. I podle jejich znalostí a ochoty pak určitě půjde lépe rozhodnout, zda na to jít s dětmi. Nehoda není náhoda. Vždycky je to o nepozornosti.\nA já začínám být s věkem (a od porodu) poněkud paranoidní a všude vidím havárky. Možná mě ale jenom varuje instinkt. Nebo osud????\nA autem jezdíte? A co autobus či tramvaj? Tam se přece taky nemůžete spolehnout sama na sebe...\nAno,autem jezdim :-))\nOvsem nejezdim 200/h,nevyhledavam adrenalin,dost jsem si ho uzila jako "mlada" )\nBylo to mysleno tak,ze nevyhledavam rizikove faktory,bezpecna jizda autem mezi ne nepatri.Samozrejme muzu narazit na debila,ktery se riti na dalnici.\nMHD mi jako rizikovy faktor neprijde.Tedy uz je to dlouho,co jsem jela tramkou a metrem :oD\nJsem sice matka pouhých 3 dětí ( někdy tady mám pocit, že čím víc dětí, tím větší mandát radit), ale s článkem rozhodně nesouhlasím. S dětmi 5,8 a 11 jsme o prázdninách vyzkoušeli dráhu v Peci i tu ve Špindlu, každá má jiný systém, ale problém jsme neměli žádný.\nPokud se stane nějaký úraz, vždy je to chyba pasažérů, ať už dospělých nebo dětí. Každý musí zvážit, jak je jeho dítě šikovné a poslušné. Instrukce obsluhy jsou podle mne naprosto jasné a srozumitelné. Pokud tatínek s malým děckem věděl, že pojede pomalu, stačilo na to upozornit toho, kdo jel za ním, aby si nechal větší odstup. I můj osmiletý syn to pochopil, takže aby si jízdu pořádně užil, nechal si před sebou odstup ne 25, ale 50 metrů.\nA pokud někdo uprostřed dráhy zastaví a vystoupí, jako to udělaly loni nějaké slečny, tak to je na pár facek, ale provozovatel za to nemůže.\nAlena (také 4 děti)\nZřejmě jste placená provozovateli podobných atrakcí nebo snad kočovnice sama.... Paní Kateřina chtěla jen všechny laskavě varovat a myslím, že to stojí za zamyšlení, obzvlášť, když se na atrakci ZABILO DÍTĚ!!!!!! To Vám asi uniklo!!!!!!!!! Bydlím v Německu a po podobné tragédii by atrakci nadobro zavřeli. Je vidět, že ve Vašem případě rozhodně "čím víc dětí, tím větší mandát radit" ani náhodou neplatí, a že jste nezodpovědná matka, která nebere varování a potenciální nebezpečí vážně a jen napadá lidi (zřejmě nemáte co dělat, že..... chtěla bych vidět Vaši domácnost, zřejmě s Vaším ležérním přístupem vypadá stejně, jako Vaše názory...).\nJá paní Kateřin a děkuji, do Čech jezdím za příbuznými a na podobné atrakce si dáme na příště pozor, protože my své děti chceme nebezpačí vyvarovat.\nTo je teda neuvěřitelné, že skrzevá tragédii se dostaneme na to, jak to vypadá u koho doma! Autorka článku napsala, proč si myslí, že je dráha nebezpečná, příspěvek byl zase o tom, za jakých podmínek je bezpečná, nebo ne? Já osobně bych tam nevlezla ani sama, natož abych tam pustila samotného syna, ale na druhou stranu lyžujeme, bruslíme, plaveme, dokonce jezdíme autem - a to jsou taky aktivity, při kterých se dá s trochou smůly zemřít nebo zmrzačit se. To si prostě musí rozhodnout každý sám, co je pro něj bezpečné, a co už nikoli a myslím, že není žádný důvod k osočování.\nMám také jednu nepříjemnou zkušenost s bobovou dráhou v Peci pod Sněžkou - byla jsem tam s dětmi, nejstarší dcera (v té době 15 let), mladší dcera s kamarádkou (obě 9 let) a syn (6 let). Na bobu jela nejstarší dcera se synem, pak mladší holky a pak já sama. Nechávali jsme si dost velké rozestupy mezi sebou, naštěstí tam bylo málo lidí, tak to nikomu nevadilo. Bohužel holčiny se s bobem (i když jeli docela pomalu) převrátili v zatáčce, naštěstí duchapřítomně vystoupili z bobu a čekali až přijedu já aby se ptali co dál. Bob je docela těžký na to, aby ho nesli skoro ze shora až dolů sami, tak šli pěšky po trávě a já jsem celou dobu až dolů strkala pomalu bob před sebou abych ho dovezla dolů a jenom jsem trnula hrůzou, kdy do mě někdo zezadu narazí. Samozřejmě se za mnou udělala fronta asi 5 bobů kteří museli jet také krokem aby dojeli dolů. Dole jsem bob předala obsluze, prý tam bylo nějaké vadné kolečko a bob se proto vyvrátil. Bohužel okolí nebylo zase až tak ohleduplné a ten kdo dostal vynadáno jsem byla já. Čekala bych třeba omluvu od obsluhy, nebo volnou jízdu, ale nestalo se. Myslím že by boby měli být častěji kontrolovány, když tam jezdí děti. Nechci domýšlet jaké by také mohla mít jízda následky když by holky nevystoupily nebo do nich v té chíli někdo zezadu narazil. Evka\nNepřehánějte, Aleno. Vaše domněnka o stavu Pavliny domácnosti je irelevantní až urážlivá. To by si slušný diskutující dovolit neměl.\nJá bych teda na dráhu nevlezla, nemám ráda ten pocit, když si uvědomuji nebezpečí. Pravda je ovšem taková, že nebezpečné je žít, kdykoliv a kdekoliv.\nZ druhé strany ten článek nenavrhuje petici proti bobům, jenom upozorňuje na to, jak to tam vypadá, takže fajn. Navíc pokud za bezpečí mého 7 letého dítěte má být odpovědný 16 letý puboš, který odpovědně dodrží odstup, no nevím.\nZ druhé strany asociace, že matka, co se nebojí bobovat, má doma bordel, je hrozně zajímavá, jakési marťanské poselsví. Před návštěvou zubaře mi docela zvedlo náladu.\nMy, co absolvujeme s dětmi přemostění přehrady, volný pád s obří houpačkou, lanová centra,bobové dráhy a zábavní parky, máme doma 10 cm špíny (spolu s trusem od slepic), nikdy nevystřízlivíme a občas mě i manžel zbije A děti chodí s nudlí u nosu, propadají ve škole a do 7 let se počůrávají\nANo, tak to u nás vypadá!\nPřesně jako u nás !\nMusím si pořídit slepice!\nJá mám doma bordel a na boby bych nevlezla\nFakt zajímavé asociace .\nK domácnosti mám nezodpovědný přístup, protože jde celkem o prd, ale to se nedá říct o zbytečném mrzačení se na podobných atrakcích. Pro mě je dostatečný adrenalin jízda autem\nProč hned takový křik? Jasně, že tento příspěvek MUSELA napsat téměř nesvéprávná matka a kočovnice placená bůhvíkým. Vyjádřila názor, že instrukce jsou jasně dané a jejich striktním dodržováním se stává jízda bezpečnou. To si dovolila dost, na pranýř s ní. Okamžitě. Vy naopak coby matka 4 dětí jste husa jakou svět hnedtak nevidí. "Zabilo se dítě!" - jistě, ale byla to nešťastná náhoda, stejně jako když spadne letadlo nebo někomu na hlavu taška ze střechy, protože byl silný vítr. Doporučení mám pro vás jediné, dřepte i se svými potomky doma za zahrádce a mě se bude líp dýchat, když vím, že je to v Německu a nebudu se muset obávat, že někoho podobného zapšklého potkám na ulici.\nNechci rýpat, ale mohla by tady paní Kateřina hodit link na informace o tom, že se zabilo to dítě. Já sleduju zprávy dost poctivě a nějak se mi nezdá, že mi taková informace unikla.\nJinak my si bobovou dráhu užíváme každoročně v Košicích. Tam jsou takové ty vozíčky, kde se nepoutá. Vzhledem k rychlosti si necháváme opravdu obrovské odstupy a jezdíme za sebou celá parta lidí. Je to skvělý adrenalin - holky jezdí s náma, je to dáno věkem. Bohužel většinou se nehody stávají právě nedodržováním předpisů. Jezdíme tam už hodně let, jezdíme celou dráhu naprosto naplno, ale tím, že dodržujeme odstupy se nikdy nic nestalo.\nNaprosto neadekvátní odpověď.\nBára syn 7 l.\nJak si to vůbec můžete dovolit, říkat o někom, koho neznáte, že je špatná matka, soudit a hodnotit!!! Jak sama uvádíte, to Vy napadáte lidi - konkrétně tuto paní!!! Ta žena jen řekla svůj názor na věc a nikoho neodsuzovala a nehodnotila jako VY. Copak jste tak zlá a zapšklá???\nJak by bylo Vám, kdyby Vám někdo řekl, že jste špatná máma!\nchtěla jsem pouze sdělit svou zkušenost a varovat ostatní rodiče, opravdu ne všechny děti jsou poslušné, jak Vy říkáte a je nebezpečné spoléhat se jen na to. Navíc tatínek, který jel před synovcem byl Němec, tak by asi synovcovi něco těžko vysvětloval - Němců je na našich horách spousta, takže i s tím se musí počítat. Manžel je Brit a v Británii by za takovou nehodu rozhodně byl k zodpovědnosti hnán porvozovatel či majitel. Myslím, že bychom jako matky měly opravdu mít větší nároky, než jen stále svalovat vinu a odpovědnost a chyby na sebe (ano, já neposlušná holčička jsem špatně poučila děti, já neposlušná holčička jsem je špatně vychovala...). Je to typicky český zakomplexovaný postoj, který já jsem pochopila až pobytem mimo zemi a obrátí proti dříve či později nám a navíc ho přenášíme dál na naše dcery...\nTak papa a hodně štěstí na dalších atrakcích.\nAutorko, sice mi nepřijde hezké o tomhle debatovat pod článkem o smrti holčičky, ale kdo je teda zodpovědný za výchovu dětí a vyhodnocení toho, na co mají? Personál dráhy? Pokud na bob může samotné dítě od šesti let, přijde mi logické vyhodnotit, jestli má na jeho bezpečnou obsluhu . Samozřejmě jsou atrakce, kde nemohu ovlivnit nic (jako třeba horská dráha), ale bobová dráha je něco jiného. Připadá mi to stejné, jako když se kamarádka vrátila z organizovaného raftování a byla bez sebe, že se převrátili a ona se málem utopila - mohl za to prý organizátor. Já jsem si přitom vždycky myslela, že když lezu na raft, musím s alternativou určitého nebezpečí počítat - jedu na divoké vodě.\nTohle mě právě taky fascinuje. Jak si kde kdo myslí, že když si zaplatí adrenalinový zážitek, že to sice bude adrenalin, ale že se prostě nemůže nic stát.Může. A je s tím potřeba počítat. O vodě bych mohla vyprávět, jezdíme s manželem leta letoucí, ale co se te´d děje.... Připití blbci najíždějící do šljsny bokem, rodinky s dětmi, co za vyššího stavu přijedou tak blízko ke hraně jezu, že je stáhne....a další a další chuťovky. Divím se, že utonulých není víc.\nNechápu! Jaké vyšší nároky chcete vznášet? Na koho? Pokud věděl synovec, jak ovládat bob, bylo vše v pořádku. Pokud dodržoval vzdálenost 25m, bylo by též vše v pořádku. Jestliže tatínek před ním zpomalil, měl váš synovec (v devíti letech už se opravdu jedná o svéprávné dítě s vlastním úsudkem) zpomalit také. Nechce se mi věřit, že nepoznal včas, že se vzdálenost zkracuje a že to náhle neubrzdil. Prostě na to pekl a jel co to dalo.... Na bobovou dráhu normálně chodíme a dcera (9 let) jí zvládá v pohodě. Takže mi spíše připadá, že se mu nechtělo brzdit a pak to do nich napařil..... V tom případě myslím, že vznášet vyšší nároky je oprávněné a že měl chlapec dostat za uši, aby toto už nikdy neopakoval, neboť je to nebezpečné. Mohl si adrenalinově užít až druhou jízdu, kdy před ním nejel otec s malou dcerou, která se patrně bála a kvůli níž jel pomaleji.\nPokud se uvolní kolečko nebo se něco jiného rozbije na té dráze, pak je logické vinit z toho provozovatele, nikoliv sebe. Ovšem případ, kdy někdo narazí do předchozího vozíku je opravdu něco jiného, je to pouze a jenom věcí daného řidiče. Nechápu, co bys po tom provozovateli chtěla, jak by měl něčemu takovému zabránit? Snad tím, že by zvednul věk od kdy může jet dítě samo? Nebo tím, že by byl na dráze vždy jen 1 vozík? Obojí je sice možné, ale dle mého názoru pokud člověk řízení nezvládá (nešika může být i dospělý), pak nic z toho nepomůže! Nevím, jestli je český postoj "zakomplexovaný", mně tedy přijde spíš reálný. Takové situace, kdy člověk úspěšně zažaluje obchodníka za to, že se spálil u něj koupenou horkou kávou, zatím u nás naštěstí nemáme...\nTo je trochu problém, podle dopravních výzkumů schopnost odhadnout vzdálenost u CHODCŮ dozrává, až někdy kolem 11-12 let. Totéž s pozorností, čili buď musí mít dráha jiný systém řešení, jako např. 3x větší odstup pro děti apod., nebo tam děti nepatří. Ale v každém případě byl bezpečnostní komisař podvodník...\nSrovnejte např. s tím, že u řady výtahů je mezní věk 10 let, totéž pro cyklisty (a ti jezdí pomaleji a bezpečněji a bylo to uzákoněno za podstatně menšího provozu).\nAsi máš pravdu. Pak ale máme puberťáky, případně starší frajery, čekající adrenalin a též (dle mého názoru) zbytečně riskující. Dále krátkozraké osoby, které také nemají takový odhad rychlosti a vzdálenosti, jako průměrný člověk. Atd. Zkrátka si myslím, že své schopnosti by měl každý odhadnout sám, v případě dětí třeba nejdřív projet dráhu s dítětem (aby člověk věděl, o co jde) a pokud vím, že mám raracha, který to bude pouštět co nejrychleji, tak ho tam opravdu samotného nepouštět!\nMilá autorko, to je trošku přehnané, jakože Vy porušíte pravidla a odpovědnost má nést provozovatel.\nTo jako pojedu autem, nedám přednost a zodpovědnost ponese město????\nJasně, vy musíte vědět, zda dítko má na to už hlavinku/ne provozovatel/ a že pravidla pochopí, pokud ne, je na nás rodičich, aby jsme jim to nedovolili.\nJinak ano pokud je závada, dojde k nehodě bez zapřičinění porušení pravidel, odpovědnost má provozovatel, byt píše, že za děti ručí rodiče.\nJinak já ještě na dráze nebyla a ani žádnou nevlastním. Mám sice "jen" tři děti. Ale příjde mi to totéž, jako když já musím rozhodnout zda půjde dítko jezdit ven na kolo.. Pokud vím, že nemá na to odhadnou vzdálenost, rychlost, ....pravidla, tak ho na kolo nepustím!!!\nKaždý si musí svoje schopnosti odhadnout sám (nebo rodiče). Kdo spoléhá jen na doporučení obsluhy, může dopadnout přesně tak, jako Luskyn synovec.\nTo, že někdo zemře, není automatický argument pro chybu obsluhy.\nnedošlo tady k nějakému omylu? Já mám info o nehodě na sáňkařské (nikoliv bobové, to je velký rozdíl) dráze, viz. článek http://www.denik.cz/z_domova/sankarska_draha20080215.html\nI já si myslím, že je to o zdravém rozumu. Jezdíme na tyto atrakce už kolik let. Někdy narazíme na lidi, kteří se tam chovají riskantně a nebezpečně- příliš pomalá nebo rychlá jízda, prudké nájezdy do zatáček, opilost,...Tak se raději od nich držíme dál a chodíme jen v době, kdy je tam méně lidí. To si mě k bezpečnosti stačí. Syn ví, že musí hlídat, aby nenaboural do nikoho a my ho většinou "kryjeme" ze zadu. Zrovna tak je to v zimě na sjezdovce.\nJinak jsem ráda, že je tolik mamin,které k podobným blbinám mají negativní postoj. Aspoň nebude tak narváno\nJe to sporné\nNedávno jsme s manželem a dcerkou vyrazili též na bobovou dráhu blízko našeho bydliště, těšili jsme se na tento výlet,protože už jsme na bobové dráze byli i minulý rok. Já jsem docela strašpytel, ale už jsem si to vyzkoušela, strach překonala poté, co jsem zjistila že můžu projet dráhou docela pomalu v pohodě. Manžel vždy sedí s dcerkou (3 roky)v jednom bobu a dovolí si jezdit docela rychle. Při jedné z jízd se za mnou řítili kluci v bobech a já začala zmatkovat, bála jsem se,že do mého bobu narazí, přišlo mi, že nemají zábrany a odstup si prostě nedrželi(asi netušili,že před nimi bude taková pomalá řidička .Ale bob se v této dráze dá docela dobře a rychle zabrzdit, k ničemu nedošlo. Ale malinko jsem začala pochybovat, zda je to zcela bezpečné. Vím, že můj muž je zodpovědný a jede jak uzná že si může s dcerkou dovolit. Je to asi o tom přístupu a dětem se v tomto směru možná nedá úplně důvěřovat jak se zachovají a z toho pramení i bezpečnost vs. úrazy...je na každém rodiči jak se k tomu postaví a dokáže si své děti "ukočírovat", aby dodržely všechny pokyny provozovatele a předešlo se případným zdravotním následkům po úrazu.\nbyla jsem na bobové dráze v praze a přede mnou jela matka s dcerou (cca 10). přestože jsem si dala výrazně větší než povinný minimální odstup (rozsvěcí se zelený semafor), skoro jsem do nich vletěla. prakticky se zastavily. byly za zatáčkou a i když jsem hned brzdila, trochu jsem do nich narazila. nikdo z nás nenadával, což vidím jako určité uznání spoluviny provozovatelé by podle mě měli nastavit větší odstup, jinak s tím těžko můžou co dělat. rozumné malé dítě bych na dráhu pustila, ale velice bych si ohlídala, aby před sebou i za sebou mělo hodně velký odstup. to, že se okolo dráhy vyskytovalo poměrně velké množství připitých pánů domácích i zahraničních, kteří na sobě měli krvavé šrámy, trávu a hlínu, což si spokojeně navzájem ukazovali, mě neděsí, jen bych se od nich držela dál.\nJa na bobové dráze nejela, ale mám celkem drsný zážitek ze Španělska z velikého tobogánu bylo to tam hlídáné jak člověkem tak kamerou a stejně mě můj vlastní manžel málem přizabil. Jela jsem moc pomalu a on moc rychle....... Osobně si myslím, že malé děti nemají na bobových či sáňkařských drahách co dělat, protože osobně si myslím, že dospělý člověk má co dělat, aby to ukorigoval a co potom malé dítě. Reportáž jsem viděla v TV a opravdu nechápu jak do takového terénu můžou pustit malé dítě.\nMy jsme bobovou dráhu vyzkoušeli na Slovensku,manžel na ni vzal s sebou i našeho tenkrát 1,5 starého syna, který byl nadšený. Samotné děti tam téměř nejezdili, i když mohli. Viděla jsem je se staršími sourozenci, kteří řídili nebo s rodiči. Na samotné 6 leté dítě mi to přijde dost náročné. I já jsem měla co brzdit, když se přede mnou zastavil a nechtěl jet asi 10 letý polák. Maminka pak měla co dělat, aby ho dostala s tím bobem dolů.\nSouhlasím, že je třeba zvážit doporučení provozovatelů a rozhodnout se svým rozumem. Do aquaparku také mohou děti od jednoho roku a nikoho by asi nenapadlo, pustit je tam samotné, ne?\nS bobovou dráhou sice zkušenost nemám, ale mám pocit,že celkově jsou všechny atrakce čím dál tím nebezpečnější. Nedávno mi Katka moc pomohla při práci, takže jsem jí slíbila odměnu - objevil se u nás kolotoč, takže bylo jasné, co si Katka vybere. Posadila jsem jí na řetízkáč,když se to rozjelo vydávalo to takové zvuky, že jsem se jen modlila, aby už se to zastavilo. Na matějské pouti je to úplně stejné. Chtěli jsme jí dát na houpačku - v první byla díra v podlaze, druhá se houpala nějak tak všemi směry - radši jsme šli pryč. Pak jsem sama vlezla na atrakci, která točila tak, že jste byli i hlavou dolů. Směli na ní i děti od 10 let, to mě docela překvapilo, protože pásy na zabezpečení byly dělané na lidi o 80kg a víc. Já vážím 50-52 kg a byla jsem ráda, že jsem za jízdy nevypadla, neumím si představit, jak to může být bezpečné pro 10-leté dítě.\nHm, já viděla kámošku, která to zkoušela v osmnácti kdesi v Rakousku. Špatně odhadla rychlost a podařilo se jí vyletět z bobů (fakt už nevím, jestli tam nebyly pásy nebo jakou chybu vlastně udělala). Každopádně měla celé léto škaredě popálenou půlku těla od té plechové dráhy. To mě odradilo nadobro. Děti bych na to určitě nepustila, nevěřila bych, že to samy zvládnou uřídit.\nZ bobové dráhy nemám zkušenost, ale kdysi jsme s partou vyzkoušeli sáňkařskou dráhu v Tatrách. A bobky jsem měla slušný, viděla jsem se omotaná někde kolem stromu nebo rozmlácená na dráze. Dítě bych na žádnou takovou dráhu nepustila, ani za nic.\nAle uznávám, že nebezpečný může být úplně všechno, i chůze po chodníku. Viděla jsem, jak při atrakci, kdy dospělí i děti skáčou nahoru a dolů na gumovém laně, se cca 5ti letému dítěti nějak to lano uvolnilo a ono spadlo z výšky cca 5-6 m, ale ne na tu trampolínu, ale vedle, na tu kovovou obrubu. Na centrifuze - se někdo při atrakci pozvracel, naštěstí jsem byla dost daleko - taky hezký. Na lyž.vleku - kotvě - mi ta kotva při napnutí lana vykloubila palec. Ono toho je. Ale sáňkařský dráhy a bobový dráhy - ani za nic. Děti nepustím ani na obří tobogány a některý vodní atrakce. Taky nebezpečný.\nTeď někdy byla ve zprávách 8-letá holka, co spadla ze sedačkové lanovky z výšky 7m....byl to nějaký vážný úraz. To jsou ale náhody. Neříkám, že se to nemůže stát (tento případ je důkazem), ale kvůli tomu nebudeme ani lyžovat? Je fakt, že minulý týden se dcerky rozhodly, že budou jezdit na lanovce spolu a to jsem lehce omdlívala, kdykoliv se tam vlekař snažil tu 5letou nasadit až dozadu na sedačku. Ale volnost jsem jim dala. Pravda jen do chvíle, kdy se mladší dcerka vrhla z lanovky, protože jí spadla lyže - skočila jen cca z metru a půl, ale já měla stejně málem infartk...no a dcerky utrum Když jsem pak viděla v TV ty zprávy, tak jsem si uvědomila, že jsem se nebála zbytečně. Ale na druhou stranu furt je vodit za ručičku a nedat jim volnost taky nelze.\nTo je jasný, jenže aby si pak člověk tu volnost pak celý život nevyčítal.\nAle třeba sedačková lanovka - zdá se mi, že tam to je i o poučení. Kluci vědí, že i kdyby jim dolů spadlo cokoli, musí sedět a nechat to být. Pak pro to buď někdo zajede a nebo se to pořídí nové. Vtloukám jim to od malička a párkrát jsme hledali hůlku nebo rukavici. Ale toho malého /5 let/ bych bez dospělé osoby na sedačku nepustila. Jenže ta bobová dráhá - to je jiné. Rychlost se většinou dětem líbí, ale pak se to vymkne a člověk už s tím neudělá nic a "děj se vůle boží". Ono je to blbý, ale tuhle jsem sjížděla na plast. saních k autu, rozjelo se to dost, chtěla jsem zabrzdit, abych neskončila v potoce, jenže se to nepodařilo, vyklopila jsem se a po zadku a zádech, kdy jsem se to snažila botama ubrzdit, jsem skončila v ochranných sítích /potoku jsem se vyhnula/. Děti jely na lyžích a i ten nejmenší bylo OK. Já dopadla postatně hůř. V sítích jsem se zamotala a byla jsem vorvaň Děti se bavily, já ne, kvůli představě, co by se stalo, kdyby na těch saních jel někdo z nich a v tom potoce třeba skončil.\nNaštěstí to takhle většinou nefunguje . Správný a většinový model je u nás stejný: děti poučené, culící se, já jako uštvaná laň - i když ten vorvaň je mi podobnější .\nS lanovkou - nejsem hazardér, samozřejmě, že jsem je poučila asi milionkrát, obě lyžují od dvou let (samy sjíždí) ale přesto....touha získat lyži zpět byla větší. Taky se nám stalo, že vystoupila blbě (dříve) a spadla, než jsem jí stihla zvednout, lanovka jí "přejela" hlavu - ale zase od toho je helma, když matka nestíhá.\nTaky se bojím, abych si nevyčítala, ale na druhou stranu dítě mojí kamarádky se bojí v šesti letech jít samo na záchod. To bych zase nepřežila já.\nA navíc příhodou, kterou jsi popsala jsi chlapce přesvědčila, že i mistr tesař se někdy utne a je fakt lepší si dávat bacha . Když je nepřeceníš, je lepší je nechat jít (pak samozřejmě chcípnout hrůzou jestlis je opravdu nepřecenila )\nTaky mi není blízké, když by se moje děti bály jí v noci na záchod. To je dost divné. Ale možná to máš stejné jako já, pořád řeším, co ještě je v jejich silách a co je už moc. A i když něco povolím, tak pak stejně trnu, aby je nenapadlo něco, co jsem nedomyslela. Děti někde ty zkušenosti sbírat musejí, ale znovu říkám, tak bobová dráha se mi zdá až moc.\nnuz moj nazor je aby rodic ked usudi ze pusti sam edieta na bobovu drahu tak dieta,by mal poriadne poucit o tom ako jazdit ze nesmie narazit!!!!!pretoz eublizi sebe a aj tym pred nim je to ako v aute......chodime na bobovku moj syn zatial jazdi so mnou..... a neboli sme tam sami bolo tam dost malych sarvancov co sami jazdili a respektovali ..... vzdialenost radsej pockali na kopci kym vzdialenost nebola opat bezpecna....nuz ako vychovavame svoej deti je vizitka nas rodicov..... myslim,ze ked sa dietatu vsetko podrobne vysvetli.....tak je schopne odhadnut co ej spravene a co nie, aj v aute jazdime a neburame do tych pred nami.....ze jo to vie aj moj 4rocny syn....ale poviem est ejednu prihodu ..... nedavno spadol 12r chlapec z dvojsedackovej lanovky.......a viete preco???? pretoze si otvoril to madlo est epred vystupovou rampou, este pred bezpecnostnou rampou......povie mi niekto ako je toto mozne????? 12r???dava mi iba jedno , dospely sa zbavi zodpovednosti , sedi dole v bufete , a decko sa jasi na kopci.....urobi to moje dieta len raz ze sa nevie spravat podla pravidiel tak si uz nezajazdi , ani nezabobuje......asi tolko moj pohlad na vec.\nucme deti spravat sa bezpecne voci sebe samym a aj voci ostatnym okolo neho....\nMilá Aleno, už dlouho jsme se s manželem tolik nenasmáli, jako při čtení Vašeho příspěvku !!!\nNejsem placená provozovatelem atrakce, ač bych byla ráda, kdyby tomu tak bylo. Nejsem ani kočovnice, jsem jen obyčelná, VŠ vzdělaná, normální matka, která si neplkne do kalhot jen proto, že si děti chtějí užít normální dětství.\nPředstavte si, jaká já jsem! Manžel měl na lyžích těžký úraz a celá rodina lyžujeme dál, synové mu dokonce záviděli převoz vrtulníkem. Také nějaká autonehoda by se našla, z toho jedna totálka a my jezdíme dál!!! Mladší syn si na bruslích vyrazil zub a já nemožná matka mu nijak nebráním v dalším bruslení. Starší syn má zrovna ruku v dlaze, to víte, i trénink basketu může být nebezpečný.Dcera má zašité čelo, neb ji na hřišti dítě jiné nezodpovědné matky nechtě trefilo kamenem.\nVaše starost o naši domácnost je dojemná. K tomu už se tady holky vyjádřily- holky díky, zvu Vás na kafe, ať si můžete zkontrolovat, že jste mě nebránily zbytečně\nA teď, milá Aleno, přichází poslední rána. Nejsem jenom matka, Ó BOŽE, JSEM I UČITELKA\nSuper, učitelka, nezodpovědná a ještě bordelářka! Co víc si může člověk přát, aspoň by se necítil při třídních schůzkách méněcenný\nKde ucis? Za 6 let bych pro tebe mela jednu prvnacku S takovouhle ucou by ji skola mohla bavit ;-) Ale vazne - ona je to legrace do doby, nez se neco stane, a pokud se na bobovce bavi nekdo, kdo se neumi chovat (vek nerozhoduje), tak je to o usta... Ale stejne je to na silnici, na lyzich... Dik autorce za upozorneni, kazdy at si to prebere sam. Ja bych tam asi nesla, ponevadz jsem poseroutka, ale manzel by tam sel urcite, a pokud s sebou jednou vezme nasi mladez, tim lip pro ne. Po tomhle clanku ale aspon budu vedet, na co si dat bacha. Jednou me kopnul chlapecek do hlavy v toboganu, protoze tam skocil driv nez mel, dojel me, a bylo to pekne hnusny...\nJa osobne bych bobovku rada vyzkousela,ale prekvapilo me,ze uz dite od 6 let muze jezdit samo:-O,myslim ze by mely jezdit az tak od 10 nebo 12 let.priznam se ze jsem si ale myslela ze ta draha je jen pro dospele..\nJana, tři děti\nVarování před bobovými dráhami\nPodobný případ jsem viděla na bobové dráze na Lipně. Tady byli děti tak patnáctileté. Chlapec na jednom bobu naschvál najížděl do druhého a za zatáčkou oba přibrzdili. V tu chvíli se vyřítila dívka na třetím bobu, ale už to neubrzdila a vjela do obou chlapců, ale tak prudce, že jeden z těch kluků vylítl tak, že by si zlomil vaz. Bolestí se rozplakal. Tohle, když jsem viděla, už jsem na boby nemusela.Jezdila jsem tam s dětma. Kdyby do mě takhle někdo narazil, tak mi dítě zabije. Další nebezpečná atrakce pro malé děti je autodrom.\nAhojte, já jsem tedy ve Špindlu ani Peci nebyla, ale byli jsme již několikrát na dráze v Mostech u Jablunkova. Bob se tam nemůže převrátit, ale samozřejmě můžete někoho dojet (nebo on vás). Máme osmiletého syna, samotného bych ho určitě nepustila, ale pod dohledem nás, dospěláků, nebyl nikdy problém. Určitě bych nepustila někam dítě, když bych atrakci nejdřív s ním sama nevyzkoušela, abych věděla (já i on), do čeho jde, jestli na to má a jestli vůbec se mu to líbí. Ahoj\nHolinky nebo hodinky..... dyk je to jedno\nTo je zajímavý, kam se dostane diskuse, když si někdo na začátku splete sáňky s bobama....\nzatím si toho všiml jen jeden kometář a ten někde zapadl - já mám totiž pocit, že se jedná o tuhle záležitost\nmezi bobovou dráhou a sáňkařskou dráhou je dle mého velký rozdíl - tuhle sáňkařskou si představuju jako v podstatě lesní cestu z kopce lemovanou stromama a né o nějaké technické zařízení, jakým je bobová dráha\na taky se přidávám k názoru, že většina malérů vzniká z nedodržování pravidel\nna bobovku na Proseku docela často chodíme a krom toho, že kamarádi vylítli s vozíkem, když zkoušeli udělat tra´tový rekort a absolutně ignorovali všechny cedule o přibržďování, se nikdy nikomu nic nestalo - ale je fakt, že děti jezděj s dospělejma a né sami (ale to je o rozhoduntí rodičů a né obsluhy)\nRe: Holinky nebo hodinky..... dyk je to jedno\ntak tohle je ze stránek tý sáňkařský dráhy - pro ilustraci té nebezpečnosti\nKlára + batole\nbobovka je supééér!!\nVe Špindlu jsme byli loni na jaře a letos se těšíme zas!\nSkvěle jsme se na ní vyřádili a každému doporučuji, pro dospělého naprosto neškodná zábava (jen musí odhadnout, jak vysokou rychlost si může dovolit, a případně velice snadno během pár sekund zpomalí).\nALE dítě bych tam jentak nepustila!\nMožná tak, že bych jela před ním a za námi zas někdo od nás, nebo někdo, komu bych vysvětlila situaci a poprosila ho o ohleduplnost, v čemž nevidím problém.\nJinak jsme taky museli konstatovat, že to bylo "pěkný raso", kde od nastoupení nikdo z provozovatelů nic nekontroluje a zkušení místní chlapíci potvrdili, že i oni to bez brždění nedají a není problém vylítnout ven.\nI já jsem jen přibržďovala a na 2 místech jsem cítila, že bob nesedí na dráze, nýbrž levituje ).\nNicméně, nám se "nedohled" a adrenalin líbil, byli jsme nadšení a jak už tu někdo psal, je to na zvážení každého z nás a nemůžem čekat adrenalin a zároveň 100% jistotu, že se nám nic nestane a přenášet odpovědnost za naše rozhodnutí na někoho jiného.\nALE, budu si trochu protiřečit v tom, že nás taky překvapilo, že si tohle někdo dovolí, zábava to evidentně je nebezpečná, což by se u něčeho, kam povolí jít samotným 6letým dětem, nepředpokládalo (ale stačí si to jednou sjet a 5leté dítě bych tam samotné řádit zkrátka nepustila).\n,,stava se to často\nPřed 14 dny jsme ja a moje manželka Ingrid Golasova byly na bobove draze ve Špindlu.Moje manželka vypadla z bobu a zlomila si pateř na 5.6 obratlu.Moc nechybělo a už tu nebyla.CHtěl bych upozornit jak je to zradne a nebezpečne.Kdyby tyhle boby měli pasy tak se to mozna nemuselo stat.Davejte pozor na sve děti než je na něco podobneho pustite.Doktor v nemocnici nam řekl že se tam často stavají urazy.


Za rok vstoupí do kin zfilmovaná Aristokratka Evžena Bočka | Blesk.cz\nZa rok vstoupí do kin zfilmovaná Aristokratka Evžena Bočka\n24. října 2018 ● 09:47\nFilmová podoba knižního bestselleru Poslední aristokratka v režii Jiřího Vejdělka vstoupí do kin přesně za rok 24. října 2019. Celovečerní snímek vzniká na motivy knih Evžena Bočka Poslední aristokratka a Aristokratka ve varu, kterých se prodalo 200.000 výtisků. Komedie vypráví příběh rodiny potomka českého šlechtického rodu Franka Kostky, který se po boku své ženy Vivien a dcery Marie vrací z New Yorku do Čech převzít rodové sídlo zámek Kostka. ČTK o tom za distribuční společnost Falcon. informovala Martina Reková.\nTvůrci do filmu z atraktivního zámeckého prostředí obsadili Hynka Čermáka, Tatianu Vilhelmovou, Martina Pechláta, Pavla Lišku nebo Tatianu Pauhofovou. V těchto dnech filmaři vybírají v rozsáhlém castingu představitelku pro roli Marie, dcery Franka Kostky.\nNatáčení se uskuteční od ledna až března příštího roku na státním zámku Milotice, který byl i literárním předobrazem Kostky, a na několika dalších historických objektech v Čechách a na Moravě.\nRežisér Vejdělek do celovečerní hrané tvorby vstoupil scenáristickou a režijní adaptací bestselleru Michala Viewegha Účastníci zájezdu. Film se stal divácky nejúspěšnějším titulem roku 2006, v kinech ho vidělo přes 800.000 diváků. S ohlasem se setkaly také další jeho filmy Václav, ROMing, Ženy v pokušení, Muži v naději, Něžné vlny a Tátova volha.\nČR film literatura Vejdělek FOTO\n3 462 16. září 2019\nDonaha! Slavní sportovci odhodili stud a…


Iva Málková – knihy autora » Levné učebnice\nNacházíte se: Levné učebnice → Autoři → Iva Málková\nAutor: Kolektiv autorů - Iva Málková,Jaroslava Štochlová\nAdresát František Hrubín (edice dopisů)\nAutor: Kolektiv autorů - Iva Málková,Daniel Řehák\nPozůstalost Františka Hrubína uchovává tisíce dopisů a v nich zásadní stanoviska pisatelů, ať už se týkají umělecké tvorby, literárního života či politické situace v Československu. Připravovaná edice dopisů se soustřeďuje na dopisy přijaté od Jaroslava Seiferta, Emanuela Frynty a Josefa Strnadela. Studium dalších fondů uložených v Literárním archivu PNP a konzultace s příbuznými vybraných\nMonografie František Hrubín (z archivních fondů) navazuje na bibliografii, edici básnických sbírek a edici dopisů. Sleduje tvůrčí osobnost Františka Hrubína tak, jak jej představuje jeho jedinečné básnické, prozaické a překladatelské dílo určené zvláště pro dospělé čtenáře. Soustřeďuje se na podněty, které nabízí pozůstalost spisovatele uložená a zpracovaná v Literárním archivu Památníku\nTvůrčí osobnost Františka Hrubína - Bibliografie\nPublikace představuje soupis bibliografických údajů, které se vztahují k původním textům (básnickým, prozaickým, dramatickým, esejistickým), k článkům, rozhovorům, úvahám, jež byly uveřejněny v novinách a časopisech od roku 1929 do roku 1971, od prvního časopiseckého vystoupení Františka Hrubína ve Studentském časopise až do okamžiku jeho smrti. Část zaměřená na původní tvorbu Františka Hrubína\nMísta bez hranic\nAutor: Kolektiv autorů - Malura Jan,Málková Iva\nStudie a eseje o literatuře, umění a historii.


Co se dělo v Trutnově I.\nDomů Co se děje v Trutnově Drogy, odhalování, Kalousek a zemětřesení\nDrogy, odhalování, Kalousek a zemětřesení\n2 345 čtenářů\nCo se dělo v Trutnově a okolí? O čem se mluvilo? O drogách, odhalování, Kalouskovi na festivalu, zemětřesení a porušení autorského zákona ze strany KSČM.\nChtěl pomoci nemocné manželce, vyšetřuje jej policie\nV sobotu se v Krkonošském deníku objevily drogy. Noviny v článku shrnují aktivity trutnovského Toxi týmu. Mezi úlovky, které se podařilo policistům odchytit, patří například mladík, který na nádraží ve Dvoře Králové směnil rostlinu marihuany za plechovku Coca-Coly. Kriminalisté také vyšetřovali muže, který ve snaze pomoci nemocné manželce pěstoval konopí, ze kterého pro ni dále vyráběl mast. Zmíněni jsou také mladíci, kteří dali vyzkoušet účinky marihuany nezletilému.\nČeskou specialitou je však především pervitin neboli kokain chudých.\nA mezitím: „Evropský parlament je plný stop po kokainu. Vyplývá to z průzkumu německé televizní stanice SAT 1. Její redaktoři posbírali ve veřejných prostorách parlamentu na 46 vzorků a téměř všechny byly pozitivní na kokain.“\nNěkolik vařičů policie pochytala, některé dokonce opakovaně, jako v případě vařiče, který byl odsouzen k nepodmíněnému trestu, který z části vykonal.\n„Poté byl propuštěn se zkušební dobou do roku 2019 na svobodu,“ řekla tisková mluvčí policie Šárka Pižlová. Proto je jasné, že tentokrát dopadne hůře. Jak se říká: Tuto podmínku proměnil… Oba výrobci pervitinu byli umístěni do vazby. „V případě odsouzení hrozí již trestanému muži až desetileté a druhému až pětileté vězení,“ řekla Pižlová.\nDeník ještě přidává informaci o těhotné ženě, která koupila léky, které se používají na přípravu pervitinu. Osmadvacetiletá žena prý nakoupila v Polsku léky s pseudoefedrinem.\n„Poté s nimi přejela přes hraniční přechod v Královci, kde byla následně zastavena a kontrolována hlídkou celního úřadu,“ prozradila tisková mluvčí policie Šárka Pižlová.\nŘítil se více než 200 km/h z Jaroměře na Kohoutov. Ani střelba ho nezastavila\nOdhalení desky a řvoucí jeleni\nOd drog se dostáváme k odhalování, o kterém se v Krkonošském deníku dočteme také. Odhalovala se pamětní deska na budově Základní umělecké školy ve Školní ulici. Pamětní deska je věnována Josefu Mühlbergerovi, který se stal symbolem porozumění mezi Čechy a Němci. V Uffu také proběhla celodenní konference k tomuto trutnovskému rodákovi.\nPodle iDnes je tím nejzajímavějším, co příroda v Krkonoších nabízí, jelení říje. Přišli také s domněnkou, že to byl právě jelen, kdo dal Krkonoším jméno. Řev, který doléhá k chalupě Jiřího Jecha na stráni vzdálené vzdušnou čarou čtyři kilometry od Sněžky, okamžitě upoutá pozornost, tvrdí autor článku. „Nebál bych se to přirovnat k tomu, když se chlapi v hospodě nametou a pak se štengrujou, kdo má větší sílu, a jdou do páky,“ objasňuje jelení zvyky Michal Skalka ze Správy Krkonošského národního parku.\nMiroslav Kalousek se Týdnu svěřil, že na trutnovský festival nepřijel kvůli hudbě. „Není to můj šálek čaje,“ řekl kulantně a dodal, že ani Karla Swarzenberga.\nTýden se Kalouska vyptával, proč si před pár týdny natáhl triko s Václavem Havlem a šel v něm „šaškovat“ na hudební festival do Trutnova. Zajímal se, kde se v Kalouskovi na stará kolena vzala láska k rockové hudbě a prostředí festivalů.\n„Nešel jsem šaškovat. Na trutnovský festival jsem jel, protože Karel Schwarzenberg – můj předseda a člověk, kterého si vážím stejně, jako jsem si vážil svého otce – byl v zahraničí, do Trutnova nemohl a přál si, abych tam jel pozdravit jeho přátele. Setkal jsem se tam s řadou lidí, které jsem neznal. Potkal jsem i řadu lidí, které jsem měl vždy rád, ale dlouho jsme se neviděli, jako je například Sváťa Karásek. Prostě to bylo příjemné setkání s příjemnými lidmi v atmosféře hudby, která není mým šálkem čaje,“ vysvětlil Týdnu Kalousek, jak se stalo, že milovník sofistikované hudby skončil na rockovém festivalu. Dokonce dodal, že ačkoliv se jednalo o nařízenou misi, velmi si ji užil. Příště prý už přijede sám a dobrovolně, bez ohledu na to, že mu ta hudba nic neříká. Vzít si tričko s Václavem Havlem pro Kalouska problém nebyl, v tričku Miloše Zemana jej však nikdy nikdo neuvidí.\nMiroslav Kalousek na festivalu v Trutnově. Foto: Facebook\nTrutnovinky připomínají pondělní večer v kině Vesmír, který bude patřit fotografovi Ctiboru Košťálovi. Košťál bude vzpomínat na cestu po exotickém Nepálu. Ta měla velmi dramatický závěr. Dobrodruhy s fotoaparáty totiž zastihlo zemětřesení o síle 7,9 stupně. Beseda s promítáním začne v 19 hodin.\nVeselé zprávy máme za sebou a zbývá nám už jen poslední. Trutnovákovi se "podařilo odhalit" porušení autorského zákona Okresním výborem KSČM Trutnov. Na svém webu kscm-trutnov.cz totiž publikuje bez souhlasu autorů jejich články. Trutnovák věří, že k takové činnosti sahá OV KSČM z pouhé neznalosti.\n„Občas se také vyskytují názory, že pokud dílo bylo zpřístupněno na internetu na volně přístupné stránce, tak ho může použít každý a umístit ho na vlastní stránky, protože stejně na té původní stránce si ho může každý stáhnout. To samozřejmě pravda není a jedná se v takovém případě (zpřístupňování bez souhlasu autora) o porušení autorského práva.“\nNavrhujeme v podobných případech využít části citace článku a připojení odkazu (základem je odkaz "klikací"), kde si celý článek může dotyčný čtenář přečíst. Jak se říká: Samo se nenamele, samo se nenapeče 🙂\nPříjemný zbytek prvního dne v týdnu přeje Trutnovák.\nPředchozí článekPolicie vyšetřuje smrt cyklisty v obci Horní Lánov\nDalší článekStarosta Adamec svůj boj nevzdá


podnikatelské nápady: Vlastní podnikání: výroba a prodej shawarmy\n* Výpočty používají průměrné údaje za svět od 270 000 ₽\n270 tisíc rublů a dva zaměstnanci jsou dostačující k otevření shawarmy. Při výběru dobrého místa bude malá prodejna schopna přinést 100 tisíc rublů. čistý zisk.\nJe těžké si představit jednodušší nápad pro vaši vlastní malou firmu než místo prodeje pro přípravu a prodej shawarmy. I přes vysokou úroveň hospodářské soutěže zůstává takové podnikání nákladově efektivní a rychlé splácení. Organizace ulice nebo stacionárního prodejního místa nevyžaduje mnoho kapitálu. Současně je shawarma velmi žádaná spolu s dalšími instantními výrobky - palačinky, pizza, párky v rohlíku, hamburgery a další pouliční rychlé občerstvení, nebo jak se dnes dá říci - pouliční jídlo. Shawarma a podobné jídlo může být jedeno na cestách a bez použití příborů. To vše poskytuje řetězce rychlého občerstvení a jednotlivé prodejny s velkou oblibou.\nNež si tento článek přečtete, věnujte pozornost následujícím bodům, které jsou společné pro pouliční jídlo:\nHlavní výhoda pouličního jídla pro kupující byla vždy a zůstává nejblíže k pěšímu provozu: místa odpočinku, studia nebo práce;\nProdejna na ulici musí mít maximální cenovou dostupnost: náklady na jednu „svačinu“ zpravidla nepřesahují 200 - 300 rublů;\nAť už je to shawarma, zda se jedná o jiná jídla - připravují se podle technologie odladěné jako hodinky a přímo před očima zákazníků.\nVzhledem k těmto faktorům můžeme okamžitě dojít k závěru, že klíčovými otázkami v počáteční fázi bude výběr místa, hledání ziskového dodavatele a najímání kvalifikovaných pracovníků, a to nejen nákup potřebného vybavení, jak se zdá, že mnozí na začátku.\nJaká je technologie vaření shawarmy\nShawarma (shawarma) je pokrm Středního východu údajně tureckého původu, který byl původně tradičním arabským dortem plným smaženou drcenou drůbeží, jehněčím nebo hovězím masem s čerstvou zeleninou, různými kořeními a omáčkami. V Rusku se na vaření shawarmy obvykle používá tenký arménský pita chléb plněný kuřecím nebo vepřovým masem, zeleninou a omáčkou.\nTechnologický proces přípravy tradiční shawarmy je velmi jednoduchý. Maso pro výrobu shawarmy se nakrájí na tenké plátky a poté se smaží na grilu speciálně pro tento účel. V tomto případě je zářez navlečen na svisle umístěný nůž (špíz), který se otáčí kolem své osy poblíž topných prvků. Pečení probíhá pomocí plynových hořáků bez plamenů.\nKdyž je hotové, maso je rozřezáno na tenké plátky velkým ostrým nožem. Tyto kousky padají do pánve a poté se sbírají pro plnění chleba pita - nekvašeného bílého chleba ve formě tenkých tortil vyrobených z pšeničné mouky. Nasekané maso, salát z čerstvé, nakládané a konzervované zeleniny (okurky, zelí, mrkev, rajčata, cibule atd.) S greeny jsou rozloženy na rozložený chléb pita. To vše se nalije majonézovou omáčkou a kečupem, zabalené do pita chleba a zabalené do papírového a / nebo celofánového sáčku. To vše netrvá déle než pět minut.\nKromě hlavních a nejběžnějších ingrediencí může shawarma také jako náhradu za sýr zahrnovat strouhaný sýr, brambory nebo hranolky. Existuje také takzvaná vegetariánská shawarma, která neobsahuje maso, ale není příliš oblíbená.\nJaké vybavení je potřeba k obchodování se shawarmou\nCelkové náklady na vybavení prodejny shawarma se budou pohybovat od 150 tisíc rublů do 300 tisíc rublů.\nPro přípravu shawarmy budete potřebovat speciální vybavení, jehož požadovaný seznam zahrnuje:\nGril na vaření masa - 20-30 tisíc rublů. (od 11 do 90 tisíc rublů, v závislosti na typu a vlastnostech);\nLednička na prodej nápojů - 20 tisíc rublů.\nStolní fritéza - 3 - 15 tisíc rublů;\nKontaktní gril - 3 - 5 tisíc rublů;\nSink - 3 000 rublů;\nPokladna a bezhotovostní terminál - 30 tisíc rublů;\nOstatní (reklamní design, inventář, uniforma zaměstnanců) - 10 000 rublů.\nHlavním zařízením pro výrobu shawarmy je samozřejmě gril. V závislosti na modelu může samotná sestava zahrnovat samotné zařízení, podložky nebo stoly s gastronomickými nádobami na saláty, stoly pro výrobu pita chleba a topné bedny. Ruský trh má dodnes plynové a elektrické grily.\nPlynové grily jsou vybaveny lahví zkapalněného plynu, což je levné palivo. Takový gril může fungovat bez připojení k elektrické síti, což je výhodné pro pouliční obchodování. Plynové grily jsou úspornější (plyn je mnohem levnější než elektřina) a samostatnost. Můžete si koupit nový plynový gril pro shawarma od 11 do 30 tisíc rublů. Množství bude záviset na výkonu, výkonu, počtu hořáků a dalších vlastnostech.\nV elektrických mřížích dochází k ohřevu díky vestavěným trubkovým elektrickým ohřívačům (TEN), které vytvářejí infračervené záření, zaměřené pomocí speciálních obrazovek. V důsledku toho stoupá teplota a zkracuje se doba vaření masa. I když to může mít nevýhodu: někteří odborníci se domnívají, že elektrické modely grilu suché maso více než plyn. Můžete najít elektrický gril pro shawarma pro 18 tisíc rublů a 90 tisíc rublů. Náklady budou také záviset na výkonu, výkonu a počtu topných článků. Čím více z nich, tím produktivnější a masivnější zařízení bude.\nTypické uspořádání většiny grilů je přibližně stejné. Přístroj je nerezová skříň s topnými prvky, reflektory, pánev pro sběr tuku a odnímatelné špejle se zámky pro upevňovací výrobky. Co hledat při výběru konkrétního modelu?\nHlavní vlastnosti při výběru grilu pro shawarma:\nSíla grilu. Jedná se o klíčovou vlastnost grilu. Obecně je síla grilu poměrně vysoká, protože příprava velkého objemu produktu by měla trvat co nejméně času. Průměrný výkon je asi 5 kW (5000 W). Takový aparát vám umožní vařit 10-12 porcí shawarmy za hodinu. Gril o výkonu 3 kW je vhodný pro vaření 50 porcí denně. Zařízení s výkonem menším než 3 kW by se nemělo odebírat. Pokud má váš bod velký provoz a musíte pracovat rychlostí (více než 13 porcí za hodinu), je vhodná možnost grilu pro 7-10 kW.\nKapacita grilu. Závisí to také na plánovaném objemu prodeje. V prodeji jsou grily s objemem 10, 20, 30 a více kilogramů masa. Ve většině případů je na začátku práce docela možné použít 20 kg zařízení. Elektrický gril na vaření shawarmy s kapacitou 20–30 kg masa za hodinu o hmotnosti 27 kg a příkonem 3, 2 kW bude stát v průměru 20–25 tisíc rublů. Náklady na nejjednodušší plynový gril s jedním hořákem s kapacitou 10 kg masa a plynu jsou 11 000 rublů. Grily na 20-25 kg masa budou stát za cenu 18 tisíc rublů.\nPočet špízů. Čím více špízů, tím hlouběji bude maso smažené. Kromě toho vám velký počet špízů umožňuje současně vařit různé druhy masa - vepřové, hovězí nebo jehněčí maso, a tím výrazně rozšířit svůj sortiment. Takové vybavení může často zahrnovat speciální špejle pro pečení kousků kuřete. Kuře je však něžnější než jiné druhy masa a při vaření spolu s hovězím nebo vepřovým masem rychle vyschne nebo dokonce spálí. Proto je pro tepelné zpracování drůbeže nejlepší použít povrch na smažení, což je druh velké elektrické pánve, která vám umožňuje smažit velké množství surovin najednou.\nPřítomnost pohonu pro otáčení rožně. A u plynových a elektrických grilů většiny modelů může být pro otáčení špízu zajištěn speciální pohon. Někteří podnikatelé jsou si jisti, že je lepší zvolit takové stroje, protože mechanická rotace na jedné straně umožňuje rovnoměrné smažení masa ze všech stran, což mu dodá vynikající vzhled a krustu, a na druhé straně tato možnost pomáhá ulehčit šéfkuchaři prodávajícího a zvýšit Proto je rychlost zákaznického servisu. Existuje však opačné hledisko: přítomnost elektrického motoru neumožňuje kuchaři řídit proces smažení.\nNejlevnější zařízení se vyrábí v Číně, ale zpravidla má nízkou produktivitu. Grily ruské a evropské výroby s přibližně stejnou energií se liší v ceně: domácí spotřebiče stojí 1, 5krát levněji. Ať už si zvolíte jakékoli zařízení, musí splňovat následující požadavky: splňovat požadavky SanPiN, mít certifikáty GOST Ruska, být snadno použitelné a spolehlivé v provozu, snadno čistitelné.\nKromě grilu můžete potřebovat také průmyslovou řezačku zeleniny. Zeleninu nakrájejte ručně - docela dlouho a mrazivě. A i při malém množství běžný kuchyňský robot brzy selže. Profesionální nůžky na zeleninu se zpravidla prodávají bez nožů, takže si můžete sami zvolit trysky, které potřebujete. Složení shawarmy zahrnuje rajčata, cibuli, okurky, zelí, papriku a hranolky. Proto pro krájení rajčat potřebujete kráječ o tloušťce 4 mm, u okurek, zelí, papriky a cibule 2 mm, hubice pro hranolky 8 x 8 mm. Průmyslová řezačka zeleniny s produktivitou asi 300 kg za hodinu bude stát 26-33 tisíc rublů.\nPokud chcete do shawarmy přidat hranolky (lze ji také prodat samostatně), budete potřebovat fritézu. Toto zařízení se liší počtem sekcí a jejich objemem. Stolní fritézy s hlubokým tukem pojmou 4 až 10 litrů a podlahové fritézy až 30 litrů. V stravovacích strukturách se obvykle používají podlahové modely, ale pro výrobu shawarmy stačí stolní stůl. Fritézy, jako grily, jsou plynové a elektrické. Na rozdíl od grilu je však lepší upřednostňovat elektrické modely, protože plynové modely se mohou zahřívat méně rovnoměrně, což ovlivňuje chuť produktu. Stolní fritézu lze zakoupit za 3-15 tisíc rublů.\nBěhem vaření musí být všechny zeleninové ingredience uchovávány na chladném místě, aby se nezkazily. Neustále je však vyjímat z chladničky a v případě potřeby vyjmout z nich je příliš nepohodlné. Abychom optimalizovali pracovní postup, odborníci doporučují k řezání používat chlazené stoly se zabudovanými gastronomickými nádobami (stejné se používají při výrobě pizzy). Toto zařízení je velmi výhodné pro práci. Jeho hlavní nevýhodou je cena. Taková tabulka bude stát nejméně 50 tisíc rublů. Většina podnikatelů raději upustí od konvenční chladničky pro skladování potravin (od 10 tisíc rublů).\nMožná budete také potřebovat speciální vybavení pro míchání omáček. Samozřejmě to není nutnost a poprvé (a ve většině případů - a vše ostatní) se bez ní můžete bezpečně obejít. Omáčky na bázi hotové majonézy smíchané s kořením s přídavkem kečupu lze připravovat buď ručně, nebo pomocí průmyslového ručního mixéru. Ten bude vyžadován s velkým počtem objednávek, stejně jako pokud umístíte shawarmu jako kvalitní a kvalitní jídlo. Míchač umožňuje dosáhnout rovnoměrnosti omáčky během několika sekund. Při ručním míchání to bude trvat asi minutu. Průmyslový mixér pro 2 litry lze zakoupit za cenu 5 000 rublů.\nPro ty, kteří se zvlášť zajímají o chuť své shawarmy, není seznam zařízení omezen na toto. Například po vaření může být shawarma dodatečně smažena, aby lavash získal rudou barvu a příjemnou vůni. K tomu se používá kontaktní mříž s reliéfními nebo hladkými povrchy. Ready shawarma je položena na tepelném povrchu, přitlačena na sebe (principem elektrické vaflové žehličky) a rovnoměrně smažena. Nejjednodušší model kontaktního grilu bude stát 2 000 rublů. Můžete se však obejít konvenční mikrovlnnou troubou, která možná nedá zlatou kůru, ale v chladném období vám umožní zahřát shawarmu.\nJak organizovat prodejní místo shawarmy\nUmístění vaší zásuvky je mnohem důležitější. Čím větší je kříž, tím lepší. Mezi optimální místa patří zpravidla podnikatelské trhy, zastávky veřejné dopravy, blízkost vzdělávacích institucí (středních a vyšších), nádraží, atd.\nK umístění zařízení budete potřebovat stacionární pavilon (stánek) nebo mobilní přívěs nebo dodávku s připojeným přívodem elektřiny a vody. Přívěs lze zakoupit za cenu 150 tisíc rublů, s přihlédnutím k veškerému potřebnému vybavení (elektrický měřič, ohřívač vody, autonomní přívod vody). Místo pro umístění mobilního přívěsu musí být dohodnuto se správou. Někdy to může být problém. Nejprve proto zjistěte, zda někdo takovýto bod prodává nebo nepodepisuje své místo. Tato možnost může být výhodnější.\nDva lidé budou stačit na práci v malém bodě. Jeden z nich se bude zabývat přípravou a prodejem shawarmy a druhým nákupem produktů a všech dalších organizačních záležitostí. Zpočátku může vlastník místa pracovat ve stáji sám, což ušetří dalšímu zaměstnanci na mzdách a současně bude řídit najatého prodávajícího-prodávajícího.\nSeznam dokumentů pro otevření místa pro prodej shawarmy:\nOsvědčení o státní registraci právnické nebo fyzické osoby;\nPas společnosti s podrobnostmi;\nDopis od Goskomstata;\nRegistrační karta bankomatu;\nNájemní smlouva nebo potvrzení o vlastnictví;\nUzavření Střediska pro sanitární a epidemiologický dohled „Dodržování hygienických standardů“;\nSeznam sortimentu dohodnutý se Sanitární inspekcí;\nZávěry orgánu požární kontroly „O koordinaci umístění objektu na určitém území“.\nMáte-li plynové zařízení, budete také muset získat stanovisko k technické prohlídce a registraci u plynové technické kontroly Inspekce bydlení pro zařízení. Kromě toho budete muset uzavřít smlouvy na veřejné služby: dodávky energie, zásobování vodou, topení, sběr odpadků, čištění okolí, vydat pas BTI (pro stacionární objekt) a pas pro venkovní reklamu (pro stacionární objekt). Upozorňujeme, že výše uvedený seznam se může změnit v důsledku změn právních předpisů a charakteristik různých regionů.\nMinimální investice do otevření místa pro prodej shawarmy bude od 270 tisíc rublů. To zahrnuje nákup nebo pronájem kiosku, nákup zařízení a náklady na jeho dodání, nákup výrobků a spotřebního materiálu (obaly, ubrousky), registrace u Federální daňové služby, registrace všech potřebných dokumentů. Měsíční náklady, včetně platu dvou prodejců, nákladů na nájemné, poplatky a další běžné výdaje, jsou asi 60 tisíc rublů.\nJak nastavit cenu pro shawarma a vypočítat tržby\nPři výpočtu nákladů na jednu porci se vezme v úvahu spotřeba masa (50 gramů), pita (1 list), zeleniny (40 gramů), majonézových a rajčatových omáček (každá po 10 gramech), balení, ubrousků (2 kusy) a elektřiny pro přípravu jedné porce. Cena je tedy asi 37 rublů za porci. Maloobchodní cena jedné shawarmy začíná od 120 do 150 rublů za kus. Pokud prodáváte alespoň 100 porcí denně (což je docela možné na dobrém místě) v hodnotě 140 rublů za kus, váš měsíční příjem bude více než 400 tisíc rublů. Po všech odpočtech dosáhne čistý zisk jednoho bodu 80 - 100 tisíc rublů. Jeden bod tak může teoreticky odrazit počáteční investice za 3 měsíce. V praxi bude toto období pravděpodobně trvat až šest měsíců.\nSpočítejte si předem, kdy můžete začít podnikat. Shawarma nepatří k sezónním výrobkům, je však stále největší poptávka v období podzim-zima. V létě mírně klesají tržby, a to v důsledku povětrnostních podmínek (obecně, v horku, spotřeba masa a moučných výrobků se výrazně znatelně snižuje) a také v období prázdnin. Pokud tedy neotevřete svůj bod v letovisku, je nejlepší naplánovat jeho otevření na konci srpna - začátku září.\nJaká jsou rizika v obchodu shawarma


Už známe sílu všech týmů, říká karlovarský obránce Krejčí - iDNES.cz\nUž známe sílu všech týmů, říká karlovarský obránce Krejčí\nKarlovarský obránce Daniel Krejčí (v popředí) | foto: Martin Stolař, MAFRA\nZačalo odvetné soupeření všech účastníků hokejové baráže. Dva zápasy ve třech dnech, oba proti Kladnu. Naštěstí pro Energii, tentokrát se zrcadlově obráceným výsledkem. V neděli porážka 1:3 na ledě Rytířů, v úterý doma shodné skóre a tři body pro hostitele. „Jsme hodně rádi, že jsme zápas zvládli. Myslím, že ani na Kladně jsme nehráli špatný zápas, ale dáváme málo branek,“ hodnotí uplynulý dvojzápas obránce Daniel Krejčí.\nZápasy si byly velmi podobné. Rytíři do baráže vlétli v pohodě, v roli outsidera se jim líbí, a tak v uvolněné náladě nepěkně kousali i ve Varech. „Jsou silní, ale všechny zápasy v baráži si jsou podobné. Teď už známe sílu všech týmů, všechna čtyři mužstva jsou hodně vyrovnaná.“\nParta kolem Daniela Krejčího si hned ve čtvrtém kole zápolení o postup do extraligy střihla jeden z možná klíčových duelů. Nedělní porážka ji dostala do velmi nevýhodné pozice. „Vlastně jsme museli vyhrát,“ ví karlovarský obránce.\nUž během základní části i play off WSM ligy si tým zkusil pozici favorita. Roli, kdy se tak nějak očekává výhra. A zelenobílí nesmí zklamat. „Vyhrávali jsme v sezoně, teď jsme měli nůž na krku. Jsem rád, že jsme pozici takhle ustáli. Nehráli jsme špatně, neodhazovali jen puky od sebe. Využít ve druhé třetině nějaké přečíslení, mohli jsme odskočit a mít náskok dřív,“ popisuje Krejčí dlouhodobou bolístku, tedy koncovku.\nV pátek doma s Litvínovem\nNa nervy hokejistům Energie brnkají vstupy do zápasů. Testují jejich psychickou odolnost. Čtyři zápasy, čtyřikrát první inkasovaný gól. I při domácích výhrách proti Jihlavě a v úterý proti Kladnu museli hráči zápas otáčet. Nemusí se dařit věčně. „Začátky máme takový prapodivný,“ ušklíbne se Krejčí.\nPři domácích zápasech možná svou roli hraje svázanost a tak trochu snaha nezklamat diváky. Do KV Arény jich v baráži chodí opravdu hodně, v obou případech přes pět tisíc. „Možná jsme trochu vyklepaní, že jim chceme ukázat dobrý hokej a hrát dopředu. Samozřejmě divákům strašně děkujeme za to, kolik jich chodí a jak fandí,“ vzkazuje příznivcům.\nHned v příštím zápase bude třeba se slabšího začátku vyvarovat. Zítra do Karlových Varů přijede zkušený Litvínov a pouštět dobře rozehrané zápasy si Verva nedovolí. „Už bychom chtěli dát první gól a trochu si zápas ulehčit,“ říká Daniel Krejčí. Při otevíracím utkání baráže na ledě Litvínova tým srazil rychlý gól. Faul a už ve druhé minutě přesilovkový zásah Hübla. Teď Energii vyzkouší skutečný mistr početní převahy a nejzkušenější účastník letošní baráže.\n„Litvínov je nejhokejovější, na stranu druhou celou sezonu prohrávají. Nedaří se jim. Možná když dostanou první gól, znervózní a nebudou si tak jistí,“ přemýšlí nad možným klíčem k vítězství. Jde o to ohrané: dobře začít. „Musíme navázat na konec úterního zápasu a zlepšit začátek,“ usměje se Krejčí. O významu zápasu svědčí i pohled na tabulku. Litvínov má šest bodů a drží druhou příčku, pozici zaručující extraligu pro sezonu 2018/2019. Energie je o bod zpět. „Připravíme se nejlíp, jak můžeme. Nesmíme být vylučovaní.“\nJihlava v trháku\nNejlepší pozici má Jihlava, která nahrála deset bodů a prchá do trháku. Kdo ji bude pronásledovat? Hlásí se hned tři celky, Vary chtějí být z té trojice nejlepší. Řeč čísel minulých let jí příliš radosti dělat nemůže. Po první čtvrtině baráže měla jen dva body, což vždy značilo umístění na spodních dvou místech žebříčku. „Zbytečně na sebe vytváříme tlak. Naše pozice je letos jiná, jdeme zespodu. Máme za sebou vítězně play-off, jde o velkou psychickou výhodu. Po čtyřech zápasech začnou být nervózní extraligové týmy. Litvínov sem přijede pod tlakem, budou nervózní. Doufám, že to bude výhra. Myslím, že bude,“ usměje se Daniel Krejčí s vážně myšlenou prognózou pro další důležitý zápas.\nTémata: Karlovarský kraj, Daniel Krejčí, Energie Karlovy Vary, Výsledky Hokej\nJihlava jde v baráži do trháku. Na Litvínov už dotírají Karlovy Vary\nHokejisté Jihlavy mají po první třetině baráže nejblíž do extraligy. Na prvním místě drží už čtyřbodový náskok na...\nKladnu to šlape, má výborně zmáknutý systém, varuje karlovarský Rachůnek\nJiní soupeři. Silnější. V baráži si hokejová Energie musí bleskově zvyknout na nový styl, proti extraligovým obhájcům...


Stranger Things předznamenala v sezóně 2 příběh obrovské sezóny 3 - Tv & Film | Smět 2022\nRuský děj v Stranger Things 3 byl ve skutečnosti zobrazen ve 2. sezóně a my se vsadili, že jste si to ani neuvědomili.\nPodivné věci 3 zařadil do série mírnou změnu tónu. Vaši oblíbení obyvatelé Hawkinsovi se úplně vyděsili, když se Scoops Troop podařilo přeložit tajný ruský kód vysílaný z brlohu postaveného pod Starcourt Mall. Mohlo by to vypadat jako překvapivý posun nálady pro show, ale jeden redditor nedávno sledoval trochu dialogu sezóny 2, který předpovídá intenzivní ruskou linii vykreslování ve 3. sezóně.\nbigg boss 11 30. listopadu 2017\nPodivné věci ruská dějová linie nastíněná v moři 2. Obrázek: Netflix / Screenshot\nUživatel Reddit u / xxAdam sdílel scénu, s níž se setkali během přehodnocení druhé sezóny 2. V epizodě 4 sezóny 2 se Nancy a Jonathan při dalším vyšetřování Barbovy smrti ocitli v rozhovoru s Dr. Owensem z Hawkinsovy laboratoře.\nV rozhovoru dr. Owens navrhuje hypotetiku, která se v podstatě naplnila v sezóně 3.\n'Představte si na okamžik cizí stát, řekněme Sověti ... Pokud by slyšeli o naší chybě ... myslíte si, že by to považovali za chybu.' Co když se to pokusili zopakovat? “\nPodivné věci předstírající. Detail fotografie: netflix / podivné věci\nO 'omylu' Owens mluví, je to, co udělali, když manipulovali vzhůru nohama, což má za následek smrt Barb a zmizení Will Byers.\núžasná sezóna paní Maisel 4\nSamozřejmě, Podivné věci 3 diváci budou vědět, že i když Eleven dokázal zavřít bránu v sezóně 2, Sověti ji dokázali znovu otevřít v sezóně 3.\nRozhodnutí zavést tento bod zápletky je diskutováno v epizodě 2 Za scénami: Podivnější věci 3 podcast\n'Viděli jsme Američany a nyní se Sověti pokoušejí využít sílu, která, jak se zdá, spočívá ve vzhůru nohama skrz tuto bránu,' vysvětluje výkonný producent Shawn Levy.\nseznamte se s joeem černým bradem pittem\n'Připadalo mi to jako opravdu přesvědčivý způsob, jak brát skutečný světový strach, skutečný autentický historický paranoia.' A smíchat ji s velmi specifickým druhem sci-fi žánru, který je jedinečný Podivné věci . “\nDobře, máte to, lidi. Řekli nám, že to bude v minulé sezóně a, chlapče, dodali. Teď, kdyby jen mohli dodat malý náznak toho, kdo je „Američan“. Může to být Hopper nebo někdo zcela neočekávaný?\nkde je free chlap streamování\nkdo bude hrát wolverina


Porsche 911 GT2 - výzva pro Ferrari Maranello | auto.cz\nTitulní strana > News > Novinky > Porsche 911 GT2 - výzva pro Ferrari Maranello\nPorsche 911 GT2 - výzva pro Ferrari Maranello\n5.2. 2001\tTomáš Zajíček\nO automobilech značky Porsche se ví, že patří k těm nejrychlejším sportovním vozům, jedním dechem se ale dodává, že italský konkurent Ferrari bývá většinou ještě rychlejší a výkonnější. S tímto faktem se německá značka rozhodla rázně skoncovat a na autosalonu v Detroitu představila automobil Porsche 911 GT2.\nTento výkonný automobil vznikl ve vývojovém centru Porsche ve Weisachu, které zde působí již 30 let. Konstruktéři typ GT2 sestavili na základě zkušeností z motoristického sportu, který značku tolik proslavil a automobil to dává najevo již svým vzhledem. Základní tvary "gé-té-dvojky" jsou samozřejmě dány řadou 911, která se po celou dobu existence opticky měnila jen minimálně. Od současné řady 911 Carrera se na první pohled liší především ztvárněním předního nárazníku. Ten u GT2 vystupuje bojovně vpřed a dominují mu tři obrovité otvory pro přívod vzduchu. Zatímco ten prostřední vede k chladiči, oba postranní mají na starosti ochlazování předních brzd s ventilovanými keramickými kotouči. Vzhledem k rozměrům zmíněných kotoučů pravděpodobně bude co chladit.\nPři pohledu z profilu vynikne dopředu vyčnívající nárazník ještě více a že nejde o jen tak "obyčejnou" carreru napoví decentní nástavce prahů a o něco větší nasávací otvor za dveřmi. Ten vede vzduch k motoru. Za zadními koly je k vidění deflektor. Přítlačné křídlo gigantických rozměrů nelze přehlédnout ani z boku, natož zezadu. Zajišťuje dostatečný přítlak o estetice však nemůže být řeč. Aerodynamika se však v tomto případě neptá a i s tímto křídlem má "gé-té-dvojka" součinitel odporu vzduchu (cx) 0,34. Tímto prvkem veškerá vnější odlišnost od sériových 911 končí.\nV interiéru je také prakticky všech při starém. Najdeme zde tříramenný sportovní volant, šestistupňovou převodovku, řadu kruhových analogových přístrojů a spínací skříňku vlevo od volantu. Nová jsou však integrální sedadla, která vystřídala "ty obyčejné".\nTo, oč u Porsche 911 GT2 kráčí především se nachází za zadní nápravou. Plochý šestiválec o objemu 3,6 l je dalším vývojovým stádiem motoru, který poháněl speciál Porsche v roce 1998 při závodech 24 hodin v Le Mans. Díky přeplňování dvěma turbodmychadly disponuje výkonem 340 kW při 5.700 ot/min a točivým momentem 620 Nm v rozmezí 3.500 - 4.500 ot/min a pohání zadní kola. Motor má proměnné časování ventilů Porsche VarioCam Plus, což je další vývojový stupeň původního variocamu. Pro srovnání: Ferrari 550 Maranello má nepřeplňovaný motor 5,5 l s výkonem 357 kW při 7000 ot/min a točivý moment vrcholí při 5000 ot/min hodnotou 569 Nm.\nPorsche GT2 dokáže uhánět až 315 km/h (Maranello 320 km/h), a zrychlí na stovku za 4,1 s (Maranello 4,4 s). Žádá si za to ve městě 18,9 l/100 km, mimo město lze s GT2 jet za 9,3 l/100 km a v kombinovaném provozu spálí 12,9 l na 100 km.\nVýhodou pro budoucí závodůchtivé majitele je fakt, že Porsche 911 GT2 je vůz připravený vyjet na závodní dráhu. Stačí jej doplnit výztuhami v interiéru a je možné vyjet. Podvozek je tomu zcela uzpůsoben. Byl dodatečně vyztužen, osazen speciálními pružinami, tlumiči pérování a také snížen. Ve srovnání se sériovým typem 911 Turbo ještě o dalších 20 mm (! ) Závěrka diferenciálu umožňuje rozdělení točivého momentu na zadní kola v poměru 60: 40 v závislosti na trakčních schopnostech kol zadní nápravy. Přední kola jsou zavěšena na vzpěrách McPherson a zadní mají víceprvkový závěs. Porsche 911 GT2 má osmnáctipalcová litá kola, obutá vzadu do pneumatik 315/30 a vpředu do 235/40. Lahůdkou jsou také keramické brzdy PCCB (Porsche Ceramic Composite Brakes), které podle tvrzení techniků Porsche vydrží bez výměny po celou dobu životnosti automobilu. Do nádrže se vejde 110 litrů benzinu.\nMotor šestiválec typu boxer\nMax. výkon (kW/ot) 340/5700\nMax. točivý moment (Nm/ot) 620/3500-4500\nZrychlení 0-160 km/h (s) 8,5\nZrychlení 80-120 km/h na 5 př. st. 4,7\nObjem zav. prostoru (l) 150\nNosnost (kg) 215\nRozměr pneu vpředu 235/40 ZR 18\nRozměr pneu vzadu 315/30 ZR 18\nŠtítky Pneu\tPorsche\tPředstavujeme\nNové Porsche Cayenne lze charakterizovat dvěma slovy:…


Sklik a podpora Rozšířených textových reklam - Blog Seznam.cz\nProtože chceme našim uživatelům nadále poskytovat výhody kompatibilního formátu a zároveň si uvědomujeme výhody rozšířených reklam s možností více informací pro zákazníky a tím pádem i klienty Skliku, rozhodli jsme se po analýze vývojové náročnosti změnu na upravený formát uskutečnit.\nZměna počtu znaků a přejmenování polí se může zdát jako technicky nenáročná změna. Ta však zdaleka nespočívá jen v úpravě čísel v konfiguraci.\nÚprava formátů textové inzerce, které jsou stále základní stavební jednotkou Skliku, představuje změny napříč celým systémem. Úpravy se dotknou základního nastavení inzerátů, kam patří webové rozhraní, import nebo API, ale také databází, výdejových částí a grafické podoby inzerce spojené s designem všech služeb Seznamu. Bude potřeba také přepracovat několik set šablon textových formátů, které má Sklik v nabídce i těch, které má přizpůsobené pro různé weby.\nImport kampaní nyní\nV tuto chvíli importní nástroj Skliku umí neznámé sloupce ignorovat. Import se tedy dokončí a uživateli se zobrazí hláška o neznámých sloupcích, které importované nebyly.\nPokud byly v sestavách oba typy inzerátů, do kampaní se přidají samozřejmě pouze ty ve stávajícím formátu. V případě, že importujete kampaně, které obsahují pouze Rozšířené textové reklamy, budou vytvořené sestavy neaktivní, protože nebudou obsahovat žádné reklamy.\nDoporučení k importu\nPokud aktualizujete stávající kampaně, využijte pokročilých možností importu a zaškrtněte si nepřepisování textových inzerátů. Nástroj pak textové inzeráty v přepisovaných kampaních nesmaže.\nStandardní textové inzeráty v novém AdWords Editoru\nEditor ve verzi 11.5.7 nadále standardní textové inzeráty podporuje. Není tedy problém tvořit reklamní texty ve formátu, který Sklik podporuje.\nppcHIT a exporty do Google AdWords\nPřednostně samozřejmě upravíme nástroj ppcHIT tak, aby v exportech do Google AdWords upravené formáty podporoval. Změna bude provedena v průběhu září 2016.\nChceme, aby pro vás bylo nastavení kampaní maximálně jednoduché. Proto vám příští rok také zpřístupníme větší prostor, díky kterému lépe informujete zákazníky o jedinečnosti vašich produktů.


Údolí slz (Harrieta) - DarkAge.cz\nA byla válka... lidé umírali, krev tekla potokem. Zbědovaná země se chvěla, města a vesnice nebyly, jen ohořelé a polorozpadlé ruiny, ve kterých se proháněl vítr. Poslední rána, výstřel zbloudilý, a pak ticho. Velké, bolavé a ohlušující ticho.\nNikdo tomu zpočátku nechtěl moc věřit. Všichni jen nenápadně ze svých úkrytů pozorovali, co se děje. Jenomže pak přeci jen pomalu a opatrně vystupovali ven. Kradmé pohledy, v rukou ještě zbraně, připravené ke své obraně.\nVšichni byli poznamenaní tou krutou a krvavou holkou, která prošla krajem několikrát sem a tam. Brala si nenasytně všechno, co jí přišlo pod ruku. Bourala, zraňovala, zabíjela. Ta holka je krutá, nemilosrdná. Ta holka jménem válka.\nPřesto se lidé zase zvedli. Zranění, k smrti unavení, ochuzení o svoje blízké. Nikdo z nich neprošel válkou bez toho, aby o někoho přišel. Nikdo z nich se nemá kam vrátit. Všichni musí zase začít od začátku. Jenže kde... někde tady? Proč ne, někde se začít musí...\nNa kraji hlubokého hvozdu na východě stojí mladý elf. Zachmuřeně se dívá po krajině. Všude spoušť, mrtvá těla elfů i zvěře. Zápach hniloby se šíří krajem. Některé části hvozdu jsou spálené, osady napůl zbořené, téměř prázdné. Jen sem tam je vidět nějaký pohyb. Otočil se a sám, jen se svým věrným vlkem, procházel hvozdem a sčítal ztráty. Stále vypadal, že něco nebo někoho hledá. Potok, kam chodívala zvěř pít, byl zneuctěn mrtvolami laní i elfů. Šel dál a dál, po tvářích mu tekly slzy, nevydal ani hlásek.\nDošel na palouk, usedl k malé skryté studánce a v zapadajícím slunci vzpomínal. Jak byla krásná se svými zlatými vlasy, pomněnkovýma očima a mírným úsměvem. Tak jemná, křehká a tajemná. Sedávala u něj, schovaná v jeho náruči, a zpívala tiché dojemné písně. Kolem poletovali motýli a ve světle měsíce vypadala její pokožka téměř průsvitná.\nPak přišla válka. Hledal ji, hledal ji všude. Nebyla na žádném jejich místě. Nikde ani stopa, ani zpráva. Nic. A pak ji našel. Přišel pozdě. Její oči žalovaly, její křehké tělo bylo zneuctěno. Dýka jí trčela z hrudi, pěsti zatnuté, žádný úsměv, jen pevně semknuté rty. Odnesl ji na palouk a za svitu měsíce jí postavil mohylu, kterou pokryl květinami.\nSeděl tu a zíral na tu mohylu, hlavou mu ubíhaly vzpomínky. Vlk ležel opodál, hlavu na předních tlapách, smutně ho pozoroval. A pak ji oba uviděli. Šla k němu, dlouhou zelenkavou róbu měla posetou květinami. V havraních vlasech vpletené překrásné květy a vedle ní, bělostný jako čerstvě padlý sníh, její průvodce. Nezastavili, jen se na něj usmála a pokynula mu. Na konci paseky oba zmizeli. Muž podrbal vlka za ušima a pokýval hlavou. Pak popošel a u mohyly sklonil hlavu.\n„Ano, zase bude dobře. Ona je stále krásná, jako v rozpuku a on... statný jako vždy. Matka příroda a jednorožec.“\nPodíval se k měsíci.\n„Tady začnu nový život. Tady, v Hlubokém hvozdu. Staré jméno budiž zapomenuto. Od teď mi budou říkat Filarion.“ A tak začala nová etapa jeho života.\nStála tam. Tichá, rozbolavělá. Svýma hlubokýma očima se nevěřícně dívala kolem sebe. V mysli měla jedinou myšlenku.\n„Nový začátek. Musíme začít znova. Musíme! Jinak by byla jejich smrt nesmyslná. Ve jménu všech našich mrtvých, my musíme začít znova!“\nPřešla k mohutnému stromu, který jakoby zázrakem zůstal nedotčeně stát a tyčil se nad tou zkázou jako varovně zvednutý prst. Sedla si a opřela se celými zády o kmen. Vzpomínala, jaké to bylo před válkou krásné místo. Tady na jihu byl kraj úrodný, plný menších či větších usedlostí. Statkáři měli svá pole i dostatek lidí, kteří je obdělávali. Kraj byl dostatečně bohatý, lidé veselí a spokojení. Podívala se do míst, kde stával jejich dům. Malebný domek, malý, ale útulný, obklopený zahradou, vzadu velký sad, plný ovocných stromů.\nZvedla se, její kroky byly pevné. Věděla, že musí ten pohled vydržet, nechat bolest znovu vytáhnout svoje kruté drápy. Pohled to byl opravdu příšerný. Z domku zbyly jen dvě napůl zbořené stěny, zahrádka, její milovaná zahrádka, byla zavalená zdivem, kameny a hlínou. Stromy z jejich sadu měly větve olámané, některé byly i zlomené. Stála u jednoho, který byl hned na kraji. Na spodní větvi se pohupovala houpačka, jedno lano přetržené, ale druhé ještě pevně uvázané. Ta vlna bolesti, která ji zalila, byla nesmírně těžká. Srazila ji na kolena, a tak tam seděla, zhroucená v trávě, a konečně začala plakat.\nK večeru se zvedla. Otupělá, s očima vyplakanýma. Našla si místo, kde stávala jejich postel. Uložila se ke spánku a kupodivu usnula tvrdým spánkem, který většinou posiluje.\nČasně ráno ji slunce zastihlo už bdělou. Ve své bývalé zahradě začala hledat něco k snědku. V rohu mívala řepu, mrkev a další zeleninu. Začala dýkou, kterou jedinou měla u sebe, rýt v zemi. Když našla jednu bulvu řepy, docela radostně se usmála. Postavila se a podívala se ke slunci.\n„Tady začnu nový život. Tady, v Údolí slz. Staré jméno budiž zapomenuto. Od teď mi budou říkat Haniel.“ A tak začala nová etapa jejího života.\nPohraniční linie. Tudy vedly kupecké stezky, mířící za západní hranici. Teď tu stojí, hlavu ovázanou, rána na stehně je ještě otevřená, celý je zbrocený krví. Drží se na nohách jen silou svojí vůle. Stojí tu sám. Z jeho oddílu nikdo jiný nepřežil. Ach, a jací to byli siláci, ničeho a nikoho se nebáli. Hlídali západní hranici, všichni je tu znali. Pomáhali i bojovali. Hraničáři. Vzpomíná si, jaké to bylo, když sem přišli.\nMladí, nezkušení a chtiví hrdinských skutků. Čekala je dřina, putování kolem hranic, dnem i nocí. V zimě, v létě, daleko od lidí, od krásných dívek, rodin. První boje, šrámy, ztráty. Postupně získávali zkušenosti i úctu lidí. Kupci je žádali o doprovod. Když v jednom boji padl jejich velitel, oddíl se shodl na tom, že nejlepší jeho nástupce bude on. Byl tak překvapený, že ani neprotestoval. Nespal celou noc. Seděl sám u kamenné mohyly velitele a v duchu s ním promlouval. Žádal o rady, o pomoc, o sílu. Bál se, ano, moc se bál. Bál se toho, že povede lidi na smrt jediným svým špatným rozhodnutím.\nUčil a naučil se všechno za pochodu. A oddíl byl silný jako nikdy dřív. A pak začala válka. Poznali to jako jedni z prvních. Po celé délce hranic se začínali rojit nepřátelé. Z různých potyček se postupně stávaly bitvy. Bojovali jako lvi, postupně pochovávali svoje mrtvé. Nakonec zbyl už jen on sám. Jen on a mohyly jeho lidí. Byly rozesety po západní hranici. Bylo to memento smrti.\nV tom mrtvém tichu stál na hraniční linii. Věřil, že je pomstí, že najde další, kteří půjdou v jejich šlépějích. Další hraničáře. Postavil se a podíval se ke slunci.\n„Tady začnu nový život. Tady, v Hraniční vsi. Staré jméno budiž zapomenuto. Od teď mi budou říkat Jacob.“ A tak začala nová etapa jeho života.


Ve Wikipedii stojí, že jsi český básník a hudebník. Čím si víc?\nBásníkem, protože hudebníkem už nejsem, skoro nehraju. Muzika mě nicméně živí, pracuju v hudebním nakladatelství.\nVečerníčkem a potom detektivem.\nKdy jsi napsal první báseň?\nAsi v deseti.\nV roce 2007 si získal Ortenovu cenu. Co pro Tebe znamená tohle ocenění?\nVýznamná událost v mém životě u které jsem dlouho hledal způsob, jakým si jí vážit.\nPřeje dnešní doba básníkům víc nebo míň než třeba osmnácté či devatenácté století? Nebo to je stejné?\nJak v čem. V devadesátých letech se mluvilo úpadku prestiže literatury a v posledních letech se zase mluvilo o tom,že čeští básníci žijí v ghettu.\nPrózu jsi nezkoušel?\nZkoušel, zatím to nepřineslo ovoce, ale mám námět.\nČteš své básně svým blízkým?\nNa gymplu jsem tím otravoval své spolužáky. Ukazoval jsem jim je a chtěl jsem, aby je hodnotili. Často jsem v nich popisoval třeba jejich charaktery. Dodnes mám potřebu, aby si novou báseň někdo přečetl, ale už se tak nevnucuji.\nPsal jsi někdy texty k písničkám? Nebo zhudebnil si někdy svou báseň?\nNe, ale jeden hudební skladatel mi řekl, že moje básně jsou tak hudební, že se zhudebnění brání. Pro mě je ta auditivní složka důležitá - a neskromně řeknu, že to vlastně zhudebňuji tím, že to píšu.\nTvůj tatínek je matematik. Máš matematiku rád?\nNeměl jsem k ní špatný vztah, ale nikdy jsem z ní neviděl tolik, abych z ní mohl mít opravdový požitek.\nNezdědil jsi matematické nadání po tatínkovi?\nMožná jo, to by se vidělo.\nJsi evangelík z ČCE, jak si k tomu přišel?\nNarozením. Když někdo, třeba jako ty, přijde k víře jinou cestou než narozením, tak to bývá cenné a krásné. Ti, co se v tom narodí, jsou někdy ve víře mdlí, protože dětská víra je pro dospělý život nedostatečná. V mém případě to trvalo hrozně dlouho, než jsem našel tu svou cestu, vlastně až do nedávné doby. Ti, co se narodí do věřících rodin to mají svým způsobem těžší.\nMně přijde, že to mají jednodušší, mají za kým jít s dotazy…\nVidíš, tak si možná závidíme ty svoje příběhy. Já jsem tu možnost měl, ale nevyužíval jsem ji. Byl jsem vždy trochu pasivní, nechodil jsem do mládeže a hledal jsem po svém, trochu na zapřenou.\nHledal jsi i někde jinde?\nAno, byl jsem zvědavý na jiné duchovních možnosti. Pro mě byla zajímavá konfrontace s Eliadem. Jeho myšlenka, že starozákonní náboženství do sebe absorbovalo různé mytologie. Nebo brožurka, kterou jsem dostal při návštěvě pražské mešity. Na jednu stranu poukazuje na islámské prvky v Bibli a na druhou se pokouší ukázat, že křesťanství je omyl. Neschopnost oddělit islám od islámského extremismu je největší ostuda dnešní Evropy. Nejvíc věřící si ale připadám, když mluvím s nevěřícím člověkem, to mám najednou v těch věcech jasno.\nČteš Bibli? Jak často a jaký překlad?\nMálo, ale učím v nedělce a kvůli ní Bibli otvírám. Mám rád třeba příběh o Balámovi a Balákovi. U nás v rodině se četla vždycky Kralická, protože je to oblíbený překlad mého otce. Mně na tom tolik nesejde.\nJak si k tomu přišel, že učíš v nedělce?\nNebyli lidi. Já proto asi nejsem nejvhodnější kandidát, ale dělám to rád a myslím, že je to pro mě prospěšné. Nevím, jestli koncepce nedělní školy je úplně ideální, čteme starozákonní příběhy plné složitých jmen. Pokaždé je tam nějaký Achašveróš, u kterého říkám dětem, ať si ho proboha nepamatují.\nVětšinou podvědomý korektiv. Já jsem zkusil takový půst naruby – být bez Boha. A přišel jsem na to, že ateisti jsou hrozně odvážní lidé. Ta víra, do které mě to zpátky vymrštilo, je mnohem silnější.\nMěl jsi problém mluvit o víře?\nAno, ale už je to lepší. Křesťanství je trochu náboženství výčitek a kromě toho, že se o víře ostýcháme mluvit, je pro nás evangelíky dalším tabu umět si dopřát. Lidé, u nichž převládá Kalvínská tradice, mají někdy potíž si udělat radost. Mám dvě výzvy: že ty naše víry by nám neměly hlavně vyčítat a že by nám neměly znemožňovat, abychom se těšili z pobytu na tomhle světě. Tato má osobní kritika mě stejně jako konfrontace s něčím odlišným vrací nazpátek do naší víry. Ano, říkám si, to je ten tvůj grunt, na kterém rosteš.\nChodil jsi do kostela, protože jsi musel, nebo jsi chtěl sám?\nNepřemýšlelo se o tom. Ano, každou neděli se chodilo do kostela. Do nedávna se moje religiozita omezovala na zívání na kruchtě , ale teď to vnímám trochu jinak. Vzhledem k tomu, jaký důraz klademe na slovo a na kázání, které tvoří těžiště naší liturgie, je u nás mnohem důležitější ,než u katolíků, zda ten farář nebo farářka je osobnost a jestli dovede přesvědčit. Na druhou stranu my evangelíci jsme takoví, že až příliš rádi hodnotíme a nimráme se v tom, jestli to bylo dobrý. Já jsem si vědom tohohle protivného momentu. Myslím, že bychom v tomhle měli být pokornější, ale i pro mě je hodně důležitý, zda má kazatel dar řeči.\nJe nějaký farář, který tě ovlivnil?\nVyrostl jsem na kázáních Blahouše Hájka, teď máme u Klimenta Evu Halamovou, občas káže bratr Kohák. Někdy zatahuju do Kobylis (M. Rejchrt, Erdinger. Pozornostní impotencí jsem nikdy netrpěl ve Strašnicích (Klinecký). Radost mi udělala návštěva z Brna (Kašpar).Asi to mám rád trochu od podlahy. Někdy mi u některých kázání vadí násilná, okatá aktualizace, říkám si, proč by ten příběh nemohl zůstat tak, jak je, proč se v tom stůj co stůj musíme hledat jako v zrcadle? V některých případech je to hrozně naivní.\nJak vnímáš naši církev?\nMy evangelíci máme být na co hrdí, ale jsme trochu autisti. Někdy je potřebné se vypravit ven a trochu to pustit. Ne proto, abychom honili nové členy do chybějících generací, ale abychom lépe viděli, že nemáme patent na to „být fajn“.\nKdyž píšeš, nebo hraješ, vnímáš nějak Boží blízkost?\nNe, ale dlouho jsem řešil, že u nás je tradice mystického pojetí poezie. Sám jsem měl sklon si poezii trochu zbožšťovat. Octnul jsem se v situaci, kdy jsem víc věřil poezii, než Bohu. Dnes jsem se tohoto mystického pohledu částečně zbavil a myslím si, že i dnes může umělecky uspět báseň- modlitba nebo báseň o Bohu.\nNapsal jsi už nějakou takovou?\nAutor fotky: Ondřej Lipár


Registrace učitele | Přírodovědci.cz\nNacházíte se na: Úvod Registrace učitele\n1 Výběr školy\n2 Kontaktní údaje, doručení\nZadejte název vaší školy\nNení vaše škola uvedena v seznamu? Kontaktujte nás prosím!\nVybíráme z našeho katalogu služeb\nProteiny - trochu jiný (3D) pohled objednat\nProteiny (bílkoviny) jsou biopolymery účastnící se téměř všech procesů probíhajících v živých organismech. Podívejme se na ně a na jejich funkci netradičním a vizuálně atraktivním způsobem. Struktura a funkce vybraných proteinů bude v rámci této přednášky představena pomocí moderní metody aktivní stereoskopie, tedy prostorově ve 3D. V rámci přednášky se tak podíváme podrobně např. na hemoglobin, alkohol dehydrogenasu, membránový protein a další. Vzhledem k tomu, že toto téma předpokládá základní znalosti biochemie, doporučujeme jej až pro žáky se znalostmi odpovídajícími 3. či 4. ročníku gymnázia, z technických důvodů je počet účastníků omezen na 15 osob. V případě zájmu prosím kontaktujte docenta RNDr. Václava Martínka, Ph.D. vaclav.martinek@natur.cuni.cz .\nPočet hodin čistého času: 1.5, poznámka: max. 15 osob\nTechnické požadavky: Přednášku není možno uskutečnit jako výjezdní. Je nutné přijet se studenty na PřF UK, kvůli nutnému technickému vybavení.\nKompletní nabídku služeb najdete v katalogu.\nProč se registrovat jako učitel?\nPo registraci si budete moci v online objednávkovém systému vybrat a objednat službu dle svých představ a potřeb z ucelené nabídky našich čtyř fakultních sekcí – biologie, geologie, geografie a chemie. Vyberte si přesně podle toho, co nejvíce potřebujete a co odpovídá právě probírané látce.\nZ katalogu pro učitele si registrovaný učitel může zapůjčit odborné přístroje, objednat praktická cvičení, přednášky pro studenty – a to nejen u nás na fakultě, ale i přímo na škole, kde působí.\nKatalog dále obsahuje workshopy pro učitele zaměřené na badatelsky orientovanou výuku, vzdělávací přednášky pro studenty a prezentace na určité přírodovědné téma.\nMůžete si také objednat zaslání výukových materiálů, zúčastnit se terénních exkurzí a exkurzí u nás na fakultě, a to včetně návštěv našich muzeí – Chlupáčova muzea historie Země, Hrdličkova muzea člověka nebo Botanické zahrady Přírodovědecké fakulty Univerzity Karlovy.


Chci jíst všechno – zhubnetesnami.cz\nBy Blanka | 31.8.2015\nChci jíst všechno. To mi občas na konzultaci potenciální klient nebo klientka řeknou. Chtějí jíst všechno, ale nic navíc. Prý je člověk všežravec, tak by měl jíst všechno. Nijak se neomezovat, co do výčtu jídel. Lidi za mnou přijdou a chtějí poradit, co změnit. Aby zhubli, získali kondici, zbavili se trávicích potíží, únavy. A výsledek? Čekají změnu bez změny.\nJíst všechno pro ně znamená jíst všechno, co jedli dosud. Nic víc a nic míň. Ale ptoho, co se dá jíst, je veliká škála. Lidé mnohdy ani netuší, co všechno mohou jíst navíc. Jíst navíc a přitom dokonce hubnout. Proč to tedy nechtějí?\nDoufám, že mě nebudete nutit jíst mrkev, tu nesnáším. Ryby nechci, nechutnají mi. Fazole nevezmu do pusy, přece mám na maso. Jabka se mi přejedly v dětství, teď mi chutnají banány…. A ve výsledku má klient naprosto chudý jídelníček co do položek. Stejně tak škály živin, co přijímá. A mnoho toho, co chybí. Chleba s máslem, sýrem, salámem, obložená bageta, jogurt, banán, maso s rýži, maso a brambory, maso s omáčkou a knedlíky a občas rajče na oblohu. S takovým seznamem se setkávám často.\nPokud chcete hubnout, tak naopak potřebujete jíst více živin.\nNejsou nutné větší porce, většinou kalorií máme až příliš. Ale jinak poskládat jídla, zařadit nové potraviny, které přinesou další škálu živin.\nJe v tom strach. Změna je nepohodlná a jsou lidi, kterým se do změny nechce. Rozloučit se s nezdravými návyky, rozloučit se se svou nadváhou.\nCo s tím? Většinou se rozloučíme spolu. Nejde chtít změnu bez změny. Nejde chtít úplně jiný výsledek a chovat se stále stejně. To je čisté bláznovství.\nKaždý má svůj čas. Nejde někoho přemlouvat, aby chtěl pro sebe něco lepšího. Úspěch se dostaví, pokud přijde klient připravený postupně opustit svoje návyky a nahradit je novými, zdravějšími. A na tom pak společně pracujeme.\nSledujte naše články na Facebooku\n← Sezení je rizikové Jídelníček hubnutí – obědová inspirace →\nRNDr. Blanka Roučková – certifikovaný poradce pro výživu a suplementaci, fitness trenér.\nVyplňte údaje níže a konzultace ZDARMA je vaše.


ČERNOŠKA | Czech Open City\n4. května 2009 v 15:52\t| Mike DeLongpre\t| Povídky\nbyla chladná a deštivá noc. Jimmy seděl v kuchyni na židli a hleděl z okna na projíždějící auta. světla reflektorů se lámala v dešťových kapkách. zazvonil telefon.\n"Jimmy, jsi to ty? Tady Ron."\n"co děláš?", zeptal se Ron.\n"sedím a piju. život stojí za hovno. jsem na dně, Rone, na dně, chápeš to? Patricie je kurva! je to děvka proradná!"\n"hm, zajdem na pivo a proberem to."\nšel do lednice, vzal si další pivo a čekal. čekal na něco, o čem sám neměl ani páru že přijde. možná čekal na smrt, možná čekal na Patrícii nebo Rona. auta jezdily líně sem a tam, kapky deště bubnovaly na parapet a z rádia se linula hudba George Gerschwina. někdo zabušil na dveře. "Jimmy, to jsem já, Ron, otevři!" Jimmy na sebe nasoukal zmuchlané jeany, obul si boty a šel otevřít. "nazdar, Rone. jdeme někam pryč, už mě to tu doma prudí."\nšli před dům, Jimmy nastartoval svůj Volkswagen ročník 85 a vyjeli na hlavní cestu. zatočili doprava na Washington Avenue a pak doleva na Opert street. zaparkovali před barem Žabí hnízdo a vešli dovnitř. nikdy v životě tam nebyli. bylo tam asi patnáct lidí. u jednoho stolu hráli vousatí chlápci s doutníkama v hubě karty, žvanili a hlasitě se smáli. před jukeboxem tančily dva mladší páry na nějakou moderní hudbu. když si sedali na stoličky u baru, všiml si Jimmy jedné černošky, mohla mít tak dvacet, co seděla sama v boxu. měla velké hnědé oči, havraní vlasy až po lopatky a na sobě bílé lodičky a růžové bavlněné šaty. jenom jí tak projel pohledem a víc se o ni nezajímal.\n"dvě piva!", poručil Ron.\n"Patricie je děvka! víš co mi ta mrcha udělala? včera jsem se vrátil z práce. přišel jsem do kuchyně, byla nachystaná večeře a na stole ležel lístek. 'Drahý Jimmy, už nemůžu dále snášet to tvý věčný chlastání. Co jsi doma, furt chlastáš a mi se vůbec nevěnuješ. Jednou za dva týdny mě ošoustáš a myslíš si jakej nejseš dobrej. Ale mi to nestačí! Mi to prostě nestačí! Byla jsem dnes celý den s Tonym, je senzační. Dokáže mě rozesmát a záleží mu na mě. Promiň, Jimmy, ale nemělo cenu to protahovat. S Tonym je mi dobře a hlavně, MÁ MĚ RÁD! Sbohem, ať se ti daří. S láskou Patricie.' tohle přesně stálo v tom dopise. čet sem ho několikrát, pak sem ho podpálil."\n"to je krutý... dvě zelené!"\n"nevím co mám dělat. jsem totálně vyřízenej."\n"vyser se na to. Patricie byla fajn, ale byla to nymfa. potřebovala to furt. pořád se na někoho lepila a žužlala mu ucho. takový děvky si nezaslouží takový správný chlapy jako jsme my."\n"asi máš pravdu", přisvědčil Jimmy a zazdil první zelenou.\nčas ubíhal a Jimmy s Ronem trestali jednu zelenou za druhou. oba už byli pěkně vláční. "už musím jít", zažvatlal Ron, "čeká mě doma Elis, moje milovaná Elis. snad se na mě nebude zlobit když přijdu tak pozdě... měj se Jimmy a někdy se ozvi." "jasně, Rone, já ještě posedím."\nRon se odbelhal ke dveřím a málem je vysklil. V baru už bylo docela prázdno, jenom ti vousatí chlápci pořád hráli, ale už se tolik nesmáli a ta černoška tam seděla pořád. Jimmy se zeptal barmana co je to za černé děvče.\n"to je Tamika. vysedává tady celé dny, hledí do stěny a čeká až jí někdo něco koupí. připadá mi, že nemá kde bydlet. je tady pořád. musí být šílená."\n"tak ještě dvě piva a dvě zelené", poručil Jimmy, zvednul se a šel směrem k jejímu stolu. přisedl si vedle ní a přitiskl své stehno na její. nic neříkala. jenom pořád hleděla do stěny. barman přinesl piva a zelené. Tamika se okamžitě na to pivo vrhla a upila tak polovinu na jeden dech a potom si pořádně říhla. Jimmymu se to líbilo a viděl, jak se Tamice na tváři začíná rýsovat nějaký výraz. Kopl do sebe zelenou a podal druhou jí. vzala skleničku a obrátila to do sebe. pak se podívala na Jimmyho a křikla: "ODPREJSKNI!" Jimmy nijak nereagoval. byl zvyklý. zvednul se a šel se posadit zpátky k baru. asi za další pivo a zelenou ucítil, jak někdo těsně za ním stojí. otočil se. byla to Tamika. dopil svoje zbytky, zaplatil barmanovi účet, chytil Tamiku za zápěstí a šli společně k autu. posadil ji na přední sedačku a po několika pokusech nastartoval. cestou k jeho domu neřekl nikdo ani slovo.\nodemknul byt. Tamika dovnitř vplula jako obláček kouře a usadila se na gauč. Jimmy zašel do ledničky pro dvě piva a láhev ruské vodky. sedl si naproti ní do křesla a zapálil si cigáro.\n"jsi skfělý chlap. jak se menuješ?"\n"já Tamika." měla silný africký přízvuk. bylo to roztomilé.\n"utekla sem z doma. tam hrozně strašný. každý v moje vesnice chtít to se mnou dělat. všichni večer stržídat a chodit do mojí chata. všichni mrd, mrd, mrd. můj otec taky. mě tam potom bolet čím dál víc. byl tam jeden, co měl hrozně moc velký pták. byl obrovský. každá se ho bát. jednou on pšijít do má chata a tam to se mnou dělat a on mě natrhnout. nemohla sem to už dál vydršet tak já utekla tady. ty si hodný chlap. já poznám hodný chlap."\nJimmy nalil do sklenic vodku.\n"nepotřebuješ vzít do nemocnice?"\n"ne, to je dobrý. už se mi to zachojit."\nTamika si překřížila nohy. její růžové šaty se jí vyhrnuly vysoko až k bokům. Jimmy nenápadně po těch krásných čokoládových nohách pokukoval. nikdy takové nohy neviděl. ani Patricie takové neměla. ona je nádherná, pomyslel si Jimmy. všechno měla tak neskutečně souměrné a vytvarované přímo podle jeho představ. nemohl z ní odtrhnout oči.\npili asi ještě hodinu. Jimmy se dozvěděl, že je ze Rwandy a že se do USA dostala načerno lodí. Jimmy už byl hodně unavený a musel ráno vstávat do práce.\n"támhle je koupelna." a ukázal na dveře vlevo. "jdu si lehnout. tady máš deku a polštář. lehni si kde chceš." nechal tam Tamiku sedět a šel spát. pořád myslel na její úžasné tělo. možná jenom pro to si jí tam nechával. chtěl ji ošoustat, ale po tom, co prožila, se toho pokušení vzdal a říkal si, že to přijde samo. zachumlal se pod peřinu a slyšel, jak se Tamika sprchuje. byl už v polospánku, když vstoupila do ložnice a lehla si vedle něho na postel. cítil její nahé tělo, jak se k němu přitiskla. nijak nereagoval, nechtěl jí působit další trauma. a ani nemusel. zajela rukou tam dolů a začala si s ním hrát. za chvíli byl tvrdý. to už Jimmy nevydržel a skočil na ni. byl hrozně opilý, ale udělal se, odkulil se a oba usnuli. ráno šel do práce a Tamiku nechal ve svém domě samotnou. věděl že riskuje, ale nějaký vnitřní hlas mu říkal, že je to v pohodě. když se vracel večer z práce, zastavila ho sousedka a žalostně křičela:\n"pane Jimmy, PANE JIMMY!"\n"copak se děje, paní Mc Allisterová? co se vám stalo?"\n"můj pes, víte, ten malý, bílý s dlohými chlupy! můj Puffy, ubohý Puffy je pryč, zmizel dnes ráno a ještě se nevrátil! nikdy neutíká, vždycky se potuluje po zahradě, ale nikdy nejde ven! neviděl jste ho, pane Jimmy?"\nna schodech před vchodem do Jimmyho domu ležel malý, zubožený vořech.\n"není tohle váš Puffy, paní Mc Allisterová?"\npřešla k Jimmyho domu:\n"ne, ach, ne, tohle není můj Puffy. ach, ubohý Puffy, kde se mi poděl..."\nzačala brečet a vzlykat.\n"je mi to moc líto, paní Mc Allisterová, ale bohužel jsem vašeho psa neviděl. on se určitě objeví. víte, i psi si musí občas odpočinout od lidí. nashledanou a neplačte, on se objeví."\nvešel do domu a Tamika tam byla. dokonce zašla do obchodu nakoupit jídlo, za peníze co ležely na nočním stolku, a uvařila večeři. pokaždé mu udělala nějakou pečínku. byla zvláštní, ale dobrá. africká receptura. po večeři si Jimmy vzpoměl na toho vořecha na schodech a zabylo mu ho líto. posbíral zbytky od večeře a zanesl je tomu nebohému tvorovi a vořech se už od jeho dveří nehnul. Jimmy ho vzal dovnitř a pořádně ho vydhrnul ve vaně. Tamika ho pojmenovala Bo-Bo.\nTamika se Jimmymu líbila čím dál víc a ona jeho lásku opětovala. nikdy nezažil lepší sex než s ní. bylo vidět, že v tom má dlouholetou praxi. byla fakt dobrá a navíc, byla to černoška, něco jiného. Jimmy pořád šoustal ty svoje hnědovlasý bílý pindy. společné dny ubíhaly. Jimmy se vracel domů pořád více utahaný. v práci po něm chtěli pořád víc a peníze mu nepřidávali. musel vydělávat za dva, aby uživil sebe, Tamiku a ještě psa. Tamika do práce nechodila. ani si jí nehledala a Jimmy jí to nevyčítal. miloval jí víc než kohokoliv na světě. celé dny jenom poskakovlala po pokoji, bušila do malého bubínku a zpívala si africké písničky. každý večer prováděla nějaký rituál, u kterého vypila dvě flašky vína, ale Jimmy se ho nezúčastňoval. seděl u klavíru a hrál Beethovena. každý měl svůj koníček. Bo-Bo pobíhal po domě a všechno očmuchával. každý večer, když se Jimmy vrátil z práce, tak ho Bo-Bo vítal. rád si s ním hrál. říkal mu jenom Bo. jednoho dne přišel Jimmy domů celý rozzuřený a prásknul dveřma. po domě voněla pečínka.\n"co stalo se, milášku?", zeptala se Tamika.\n"ten čurák mě vyhodil! mě, nejpoctivějšího pracovníka! že prej snižujou stavy zaměstnanců nebo co. že jim prej klesly zisky, tak musej vyhodit několi zaměstnanců, které tak nutně nepotřebujou! a to sem tam dřel jak nadrženej buzík, jenom abych se mu zavděčil!"\n"ten pan Čurák je tvoje šéf?", zeptala se Tamika.\n"jo, ten ČURÁK je můj šéf! BYL můj šéf."\n"to bude dobrý, milášku, najdeš nová práce. tady máš další specialita našeho kmen." a položila jídlo na stůl. vonělo to nádherně. vypadalo to jako pečený králík. Tamika naložila talíř Jimmymu a pak sobě. oba si pochutnávali. Jimmymu to obzvláště chutnalo. snědl dvě porce.\n"to bylo to nejlepší jídlo, které jsem kdy jed! jsi skvělá kuchařka."\nTamika se lehce usmála a řekla roztomile: "děkuji, slatíško."\nJimmy si otevřel pivo a zase seděl a hleděl na projíždějící auta. Tamika šla dělat ten svůj rituál s vínem. "kde se poděl Bo?", pomyslel si Jimmy. "jaktože mě dneska nevítal? vždycky mě vítá." Jimmy chodil po domě a hledal Boa. "Bo, kde jsi? k noze! Bo, kámo, pojď si hrát." prošel celý dům i zahradu, ale nikde ho nenašel.\n"zlato, kde je Bo?", zeptal se Tamiky uprostřed rituálu.\n"Bo-Bo.", řekla Tamika a ukázala na prázdný pekáč na kuchyňském stole a pokračovala.\n1 Karel | E-mail | 19. července 2012 v 19:16 | Reagovat\nZačalo to hezky, probíhalo to hezky, ale ten konec je trochu trapný... Vidím v tom určitou paralelu k té reklame BOBIKA, ale průběh byl dobrý, konec.... nic moc