B. První světová válka ( ) 1. Bojující strany - PDF\nB. První světová válka ( ) 1. Bojující strany\nDownload "B. První světová válka (1914 1918) 1. Bojující strany"\n1 B. První světová válka ( ) 1. Bojující strany Globální válečný konflikt z let nazvali jeho současníci Světovou nebo Velkou válkou (netušili samozřejmě, že to nebylo poslední střetnutí svého druhu). Vnímali ji jako osudový souboj mezi dvěma různými světy, lišícími se v rovině zahraničněpolitické i vnitropolitické; od povahy tohoto zápasu se také odvinulo složení obou válčících bloků (ovšem ne všichni jejich členové byli ve válce po celé čtyři roky): 1. Dohoda: demokratické státy, jejich kolonie a demokratická odbojová hnutí podmaněných národů; Francie, Velká Británie, Rusko, Itálie, Japonsko, Spojené státy, Čína, Srbsko, Belgie, Rumunsko, Řecko, Kanada, Egypt, Indie, Austrálie, odboj Čechů, Slováků, Poláků aj. 2. Ústřední mocnosti: státy s prvky či pozůstatky absolutismu, usilující posílit své autoritativní politické systémy prostřednictvím zisků v novém světovém rozdělení vlivových sfér na úkor dosavadních předních velmocí; Německo, Rakousko-Uhersko, Turecko (Osmanská říše), Bulharsko, německé kolonie Kamerun, Německá východní Afrika (především dnešní Tanzanie), Německá jihozápadní Afrika (dnešní Namibie) a četná německá koloniální území na tichomořských ostrovech (zejména v Mikronésii a v části Nové Guineje). 2. Příčiny Válku rozpoutaly Ústřední mocnosti. Důvody byly zejména tyto: 1. Prudký hospodářský (především průmyslový) rozvoj Německa a v závěsu za ním Rakousko-Uherska vedl k poptávce těchto států po dalších přírodních zdrojích, které se ovšem nacházely většinou v pohraničí (Porýní, Balkán), v Rusku nebo mimo Evropu. 2. Obě německojazyčné velmoci rostly jako především vnitrozemské státy, které záhy začaly pociťovat omezení vyplývající z nedostatečného přístupu k moři. 3. Obě říše trpěly vážnými vnitřními rozpory: mnohovrstevnatými odlišnostmi mezi jižní a severní částí Německa, odporem diskriminovaných národů v Rakousko-Uhersku, v obou státech pak narůstajícími rozdíly sociálními; zdálo se, že vítězná válka proti Dohodě a z ní vyplývající zisky budou znamenat utlumení domácích konfliktů. 4. Na počátku 20. století dosáhla éra novověkého kolonialismu svého vrcholu: velmoci již nemohly své ambice uspokojovat dobýváním dosud neovládnutých exotických zemí, ale musely počítat se vzájemným zápasem. Jedinou dostupnou oblastí, kde ještě nebyly velmocenské sféry zřetelně vymezeny, zůstaly nově vzniklé státy na Balkánském poloostrově. 5. Osmanská říše se potácela ve vážných finančních potížích, národnostních sporech i konfliktech mezi tradicionalistickou absolutistickou vládou a proevropskou, razantně modernistickou opozicí. Největšími zahraničními soupeři Turecka se staly Rusko a Velká Británie. Turecko hledalo ekonomickou i politickou posilu v kontaktech především s Německem; viditelným projevem této spolupráce se stalo budování železniční trati Berlín Bagdád, zahájené r\n2 3. Místo války v dějinách vojenství První světová válka byla první významnou válkou, v níž: a) Válečné operace zasáhly všechna myslitelná prostředí, od vzdušného prostoru až po podmořské hlubiny. b) Postupně končila dosavadní klíčová role koní; Hlavním dopravním prostředkem se stala železnice (včetně vyzbrojených, obrněných vlaků), začaly se prosazovat nákladní automobily, na bojištích účinně zasáhly letadla (pro stíhací souboje i pro bombardování) a tanky, v námořních střetnutích se vedle pancéřových bitevních lodí účastnily i ponorky. c) Objevily se nové zbraně, mezi nimiž vynikl kulomet (přenosná automatická palná zbraň, sloužící především ke střelbě dávkami); kulometná střelba dokázala zlikvidovat každý otevřený útok. Vojáci pěchoty se vyzbrojili i ručními granáty. Nepřátelský postup bylo možné zbrzdit nastražením výbušných min na komunikace. Jako zcela nová, strašlivá zbraň byl nasazen i otravný plyn vůbec první typ zbraně hromadného ničení. d) Byly zdokonaleny zbraňové systémy již známé. Např. nová generace děl vystřelovala náboje o hmotnosti několika set kilogramů na vzdálenost několika desítek kilometrů. Pro válečné účely (denní hlídkování a noční bombardování) byly využívány i vzducholodě. e) Základem taktiky v pozemních bitvách se staly zákopy budované na frontě (v pásmu bojové činnosti). Zákopové soustavy získaly podobu podzemních měst, která byla vybavena palebnými postaveními, protipěchotními překážkami (z ostnatého drátu aj.), skladišti zásob i úkrytovými prostory a propojena telefonními dráty. Boje o dobytí nepřátelského zákopu se vyznačovaly úporností: vleklé, několikaměsíční bitvy přinášely statisícové ztráty na životech. f) Ve vojsku se prosadily uniformy v přírodních, maskovacích barvách namísto dosavadních uniforem odvozených z heraldických barev feudální éry. g) Nároky na zásobování nebývale početných armád způsobovaly akutní nedostatek potravin pro civilní obyvatelstvo. h) Masivní odvody bojeschopných mužů do armády vedly k tomu, že dosud typické mužské profese (i v průmyslu, dopravě apod.) zastaly ženy. i) Během války a ještě brzy po jejím skončení hrozily i propukaly četné epidemie. Shrnutí: V letech se odehrála První světová válka, již rozpoutaly poloabsolutistické Ústřední mocnosti, aby omezily moc demokratických států sdružených do bloku Dohody. Válka byla po stránce technologické, strategické i taktické první moderní válkou světových dějin. Začala na Balkáně, který byl nejméně stabilním regionem tehdejší Evropy. Otázky a úlohy: 1. Historikové někdy připomínají, že válečné konflikty světového rozsahu se odehrávaly již dávno před r Nejčastěji uvádějí válku z 18. století, která zasáhla Evropu, Severní Ameriku i Asii a přinesla vojenská střetnutí u českého Kolína stejně jako u kanadského Québecu. O jakou válku se jednalo? V kterých letech se odehrála a s jakým výsledkem? 2. Koalice vstupující v r do války musely tehdejší veřejnosti připadat překvapivé, neboť se v nich často sešli tradiční či naopak nedávní protivníci. Uveďte příklady takových dvojic a připomeňte kořeny jejich někdejší rivality. Výběr z odborné literatury: Basil Henry Liddell Hart: Historie první světové války. Brno Miroslav a Hana Honzíkovi: 1914/1918 Léta zkázy a naděje. Praha Andy Wiest: Obrazové dějiny první světové války. Praha J. M. Winter: První světová válka. Praha 1995.\n3 4. Sarajevský atentát jako rozbuška i záminka Záminkou pro vypuknutí války se stal sarajevský atentát 28. června 1914: Sarajevo je hlavním městem jihoslovanského regionu Bosna a Hercegovina, kde byla v r nadvláda turecká vystřídána rakousko-uherskou (viz VI.L.6.a.). Na začátku léta 1914 rakouskouherská armáda demonstrovala u Sarajeva svou sílu provokativními manévry (vojenským cvičením), jichž se zúčastnil i následník trůnu, arcivévoda František Ferdinand d Este ( ) se svou manželkou Žofií ( ). Oba se během slavnostní jízdy autem po sarajevských ulicích stali terčem úspěšného atentátu, když je pistolí zastřelil bosenský student Gavrilo Princip ( ) z opoziční organizace Mladá Bosna, která měla svou základnu především v sousedním Srbském království. Princip byl bezprostředně po atentátu zatčen: jelikož ještě nedosáhl podle tehdejších zákonů plnoletosti, nedostal trest smrti, ale byl odsouzen do žaláře na 20 let; zemřel na své dlouhodobé plicní onemocnění tuberkulózu v českém pevnostním vězení Terezíně v dubnu V létě 1914 se však rakousko-uherská vláda rozhodla využít atentát k rozpoutání války proti Srbsku. Zaslala srbské vládě ultimátum (naléhavou výzvu spojenou s hrozbou): žádala neomezenou účast rakouských vyšetřovatelů při vyhledávání a potrestání Principových kompliců (spoluviníků) v Srbsku. Srbové přislíbili vyšetření celé záležitosti, ale odmítli podíl Rakušanů se zdůvodněním, že by šlo o porušení suverenity (nezávislosti) jejich státu. To Rakousko-Uhersku stačilo k vyhlášení války Srbsku 28. července Světový konflikt začal. 5. Průběh a) Vstup velmocí do války 29. července 1914 rakousko-uherské dunajské válečné loďstvo ostřelovalo srbské hlavní město Bělehrad: šlo o první bojovou operaci začínající války. Téhož dne srbský spojenec Rusko vyhlásilo mobilizaci (povolávání mužů k válečné vojenské službě). 31. července Německo jako spojenec Rakousko-Uherska mobilizovalo a 1. srpna vyhlásilo válku ruskému spojenci Francii. Evropské státy byly natolik propojeny prakticky nepřehledným množstvím dvoustranných smluv, že se ve válce brzy ocitla většina Evropy. Političtí představitelé válčících velmocí: Dohoda: Léta vládnutí: Francie prezident: Raymond Poincaré nejvýznamnější z premiérů: Aristide Briand Georges Clemenceau Velká Británie král: Jiří V nejvýznamnější z premiérů: David Lloyd George Rusko car: Mikuláš II. Alexandrovič svržen nejvýznamnější z premiérů: kníže Georgij Lvov 1917 Alexandr Kerenskij 1917 Itálie král: Viktor Emanuel III Spojené státy prezident: Thomas Woodrow Wilson Japonsko císař: Jošihito\n4 Ústřední mocnosti: Léta vládnutí: Německo císař: Vilém II svržen nejvýznamnější z premiérů: princ Max von Baden 1918 Rakousko Uhersko císaři: František Josef I Karel I svržen nejvýznamnější z premiérů: hrabě Karl Stürgkh atentát Turecko sultáni: Mehmed V Mehmed VI svržen nejvlivnější ministr: Enver Paša ministr války Čelným politikům válčících států se podařilo získat podporu velké většiny veřejnosti. Mezi obyvatelstvem obou nepřátelských bloků převládalo vlastenecké nadšení: počítalo se s tím, že díky vysoké účinnosti moderních zbraní potrvá válka jen pár měsíců a že přinese konec válčení na velmi dlouhou dobu, ne-li dokonce navždy. Pochybovačné postoje se udržely především u menšinových národností (u slovanských národů v Rakousko-Uhersku, ale také u Irů ve Velké Británii). b) Německý útok na západní frontě Němci zvolili strategii bleskové války (Blitzkriegu), jíž měli dosáhnout rychlého vítězství na západě, aby se pak mohli soustředit k zdlouhavějším bojům na východě. Přepadli 2. srpna 1914 Lucembursko a 4. srpna Belgii, a tak obešli francouzskou obranu na francouzsko-německé hranici. První velký úspěch blitzkriegu představovalo dobytí belgického města Liège (Lutych) 7. srpna: při akci se vyznamenal generál Erich Ludendorff ( ), který se stal jedním z nejuznávanějších velitelů Ústředních mocností. Ačkoli od srpna bojovali na západní frontě po boku Francouzů i Britové, Němci postoupili do září 1914 na vzdálenost pouhých 25 kilometrů od Paříže a situace Francie byla nanejvýš kritická. Zvrat přinesla až první bitva na řece Marně ( září): francouzský generál Joseph Joffre ( ) v čele francouzsko-britské armády porazil německého generála hraběte Helmutha von Moltke ( ; synovec maršála téhož jména, viz VI.L.1.b.). Tím byl blitzkrieg odsouzen k neúspěchu; na západní frontě začala zákopová válka. Shrnutí: Jako záminka pro vypuknutí války byl využit sarajevský atentát na rakousko-uherského následníka trůnu Františka Ferdinanda d Este. První válečnou frontou se stala fronta rakousko-srbská, druhou (a v celé válce nejvýznamnější) fronta francouzsko-německá: Němci se zde pokusili o bleskovou válku, ale ztroskotali v první bitvě na Marně. Otázky a úlohy: 1. Připomeňte si, jakými způsoby František Ferdinand d Este souvisel s českým prostředím. 2. Zjistěte základní údaje o řece Marně. Proč právě zde došlo ke klíčové bitvě o přístup k Paříži? Výběr z odborné literatury: František Stellner: Poslední německý císař. Praha Výběr z uměleckých zpracování: Film: Sarajevský atentát (Jugoslávie Československo, 1975, režie Veljko Bulajič, hrají Christopher Plummer /Ferdinand/, Florinda Bolkanová /Žofie/).\n5 c) Východní fronta Zatímco na západní frontě bojovalo několik dohodových armád proti jedinému, a sice německému nepříteli, na východní frontě byla situace prakticky opačná: osamocené dohodové Rusko tu čelilo společnému postupu Německa a Rakousko-Uherska. Navíc východní fronta zaujímala zhruba dvojnásobnou délku ve srovnání s frontou západní. Síla Německa byla na východě obdobná jako na západě, některé německé jednotky se dokonce během války mezi oběma frontami přesunuly. Pokud šlo o Rakousko-Uhersko, jeho hlavní vojenská slabina tkvěla v tom, že značnou část armády tvořili odvedení příslušníci neněmeckých, diskriminovaných národností, kteří se neztotožňovali s válečnými cíli habsburského císařství: vynikali bojovým nasazením jen tehdy, když přímo bránili své životy, jinak byli náchylní k přechodu do zajetí nebo přímo k dezercím (zběhnutí). Na druhé straně ovšem představovali mnohostranně vyspělou, fyzicky zdatnou a přiměřeně vzdělanou živou sílu. František Josef I.: manifest Mým národům ( ): ( ) Pletichy protivníka plného nenávisti nutí Mne, abych na obranu cti Svého mocnářství, na ochranu jeho vážnosti a moci k zabezpečení jeho državy po dlouhých letech míru chopil se meče. ( ) A tak jsem nucen přikročiti k tomu, aby se mocí zbraní opatřily nezbytné záruky, které mají zabezpečiti Mým státům pokoj uvnitř a trvalý mír na venek. ( ) Spoléhám na statečnou, obětavým nadšením naplněnou brannou moc Rakousko-Uherska. A důvěřuji ve Všemohoucího, že Mým zbraním dopřeje vítězství. Dobová úprava známé české lidové písně: Červený šátečku, kolem se toč, kolem se toč, kolem se toč. Já mám jít na Rusa a nevím proč, a nevím proč, a nevím proč. Ruská armáda disponovala kvalitní výzbrojí a mohla se spolehnout na statečnost i vytrvalost svých vojáků, ovšem zhruba každý třetí z nich byl negramotný, což ztěžovalo výcvik i bojovou součinnost vojska. Ruská generalita také postrádala zkušenosti s válkou v Evropě. Rusové v srpnu 1914 rychle dobyli nejvýchodnější cíp Německa a celou rakousko-uherskou Halič (kraj na severovýchodě habsburské říše). Němci je však na konci léta na svém území porazili především zásluhou generálů Paula von Hindenburga ( ) a Ericha Ludendorffa, převeleného ze západu v bitvách u Tannenbergu (dnešní Stębark v Polsku) a u Mazurských jezer (téměř sedmdesátiletý a nyní velmi populární Hindenburg byl povýšen na maršála). Rusové byli vytlačeni z Německa, ale stále drželi Halič. Také východní fronta přecházela k zákopové válce, avšak nadále poskytovala větší možnosti pro překvapivé manévry než fronta západní. V r Německo a Rakousko-Uhersko rozpoutaly mohutnou ofenzivu na východě; jejich cílem bylo zvítězit zde a pak vrhnout maximum sil na západ. Tuto strategii si vynutila zásobovací nouze, která měla být na úkor Ruska odstraněna; Němci zároveň věděli, že jejich úporná zákopová obrana na západě nedovolí Dohodě tamější frontu prolomit. Během jara a léta 1915 Němci a Rakušané vyhnali Rusy z jejich části Polska i z Haliče a obsadili jim polovinu Lotyšska a Běloruska: mimo jiné dobyli (na konci srpna) proslulé pevnostní město Brest Litevsk. Ruské porážky v r představovaly rozlohou ztraceného území největší neúspěch, jaký Dohoda za celou válku utrpěla.\n6 d) Italská bojiště Dohoda hledala účinnou odpověď na iniciativu Ústředních mocností a našla ji v oživení či otevření dalších front. V květnu 1915 vstoupila do války na dohodové straně Itálie: na krátké, ale dramatické italsko-rakouské frontě v oblasti Alp poutala asi 800 tisíc rakousko-uherských vojáků (proslulými se staly zejména boje na řekách Soča a Piava). e) Válečné fronty na Balkáně Srbská fronta: Rakušané sice na podzim 1914 obsadili na několik dnů Bělehrad, ale Srbové (vyzbrojení s francouzskou pomocí) je vzápětí ze své země vyhnali (i za pomoci lidových, partyzánských oddílů). Obrat nastal až za rok. V říjnu 1915 do Srbska vpadli zároveň Rakušané, Němci a Bulhaři, a celé Srbsko dobyli (vláda emigrovala do neutrální Albánie, uniknuvší vojáci do Řecka); poslední obrannou bitvu svedli Srbové v listopadu 1915 na známém Kosově poli. Řecká (soluňská) fronta: Otevřeli ji v říjnu 1915 Britové, Francouzi aj., když se tu vylodili na pomoc Srbům proti Bulharům; cíle však nedosáhli. Rumunská fronta: v září 1916 Rumuni podporovaní jednotkami ruské armády dobyli část Sedmihradska v uherské části Rakousko- Uherska, ale následoval rychlý úspěšný protiútok Rakušanů, Němců, Bulharů a Turků: do ledna 1917 Rumuni ztratili téměř celé své území, a to navzdory podpoře od ruského vojska. Shrnutí: Výrazně úspěšnější byly Ústřední mocnosti na frontách ve východní Evropě a na Balkáně: všude sice utrpěly počáteční nezdary, ale dokázaly vývoj války otočit ve svůj prospěch. Na konci r byly na vrcholu své moci. Měly bezpečný přístup k 5 evropským mořím: Baltskému, Severnímu, Jaderskému, Egejskému a Černému. Na straně Dohody selhalo především Rusko. Otázky a úlohy: 1. Najděte slabiny i chyby tehdejšího ruského válčení. Co byste byli ruským generálům poradili? 2. Německá válečná propaganda prohlašovala vítězství u Tannenbergu za protipól proslulé bitvy z r. 1410, která se odehrála na zhruba stejném místě. O jakou bitvu šlo? Co si o ní pamatujete? 3. Pojmenujte s využitím znalostí také ze starších dějin důvody, kvůli nimž je Kosovo pole velmi významným místem pro srbskou historii. Výběr z odborné literatury: Tomáš Garrigue Masaryk: Rusko a Evropa. Praha Výběr z uměleckých zpracování: Literatura: Vladimir Majakovskij: Vojna a svět (1917, ruská básnická skladba), Jaroslav Hašek: Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války ( , satirický román; zfilmováno jako Dobrý voják Švejk, 1956, a Poslušně hlásím, 1957, režie Karel Steklý, v titulní roli Rudolf Hrušínský).\n7 f) Válka mimo Evropu Mimoevropské pozemní boje První světové války lze rozdělit do tří sfér: na boje proti Turecku, na boje v koloniích a na válečné operace Japonska. Již v srpnu 1914 Britové, Australané a Novozélanďané zahájili obsazování německých kolonií v Tichomoří. V Africe Britové, Francouzi, Belgičané a Jihoafričané postupně dobyli všechny německé kolonie. Turecko na podzim 1914 podniklo vpády prakticky do všech sousedních orientálních zemí. Nikde nedosáhlo trvalých úspěchů, bylo nuceno se stáhnout zpět ke svým hranicím, ale tam dokázalo úpornou obranou poutat část vojenských sil Rusů, Britů a Francouzů. Obzvlášť rozsáhlou tragédii způsobil pokus turecké vlády o genocidu (řízené vyhlazení národa) té části Arménů, která žila na území Osmanské říše. Turci chtěli Armény odstranit, protože je považovali za možné spojence Ruska (část arménského národa žila na sousedním ruském území) a vadila jim jejich kulturní odlišnost (Arméni představovali jedinou výraznou křesťanskou menšinu v jinak islámském Turecku a vynikali např. i mírou gramotnosti). V r turecké ozbrojené síly zahájily řízené vyvražďování Arménů a deportaci přeživších do Syrské pouště: zahynulo 1 1,5 milionu Arménů (dvě třetiny arménské populace v Turecku). Parametry napínavého, dobrodružného příběhu měla mise mladého britského důstojníka Thomase Lawrence ( ; Lawrence z Arábie), který se zasloužil o to, že probíhající povstání kočovných arabských kmenů proti turecké nadvládě přizpůsobilo své útočné operace strategickým záměrům britské armády: Arabové ustoupili od bojů o svatá města islámu, Mekku a Medínu, a soustředili se na napadání tureckých železnic a na ovládnutí cenného přístavu Akaba (červenec 1917) v Rudém moři. Nakonec Francouzi a Britové dobyli na Turcích Palestinu, Sýrii a Mesopotamii, což mělo zásadní význam pro další osud těchto oblastí. Naopak neúspěchem skončily v r útoky Dohody na egejské pobřeží turecké Malé Asie. Jádrem japonské účasti ve válce se stalo obsazení některých německých ostrovních kolonií v Pacifiku a dobytí německé koncese Čching-tao na pobřeží čínské provincie Šan-tung. g) Námořní boje Válka na moři se koncentrovala do snahy německých plavidel ztížit Britům zásobování z kolonií a přepravu vojsk na mimoevropská válčiště. Z bitev, jež válečné lodě vybojovaly, se nejčastěji zmiňují: 1. v prosinci 1914 bitva u Falklandských ostrovů v jižním Atlantiku: Britové potopili skupinu německých křižníků; 2. na jaře 1916 bitva u Jutského poloostrova: západně od dánských břehů se Britové střetli s Němci; ve vcelku vyrovnané bitvě byly sice britské ztráty větší, ale znamenaly jen částečné oslabení britského loďstva, zatímco německá námořní síla byla zdevastována. Svrchovaně nebezpečnými se staly německé ponorky, které svými torpédy útočily na britské válečné i civilní lodě. 7. května 1915 v Atlantském oceánu německá ponorka potopila britskou osobní loď Lusitania (která ovšem vezla z New Yorku do Liverpoolu i munici): mezi 1198 utonulými oběťmi bylo také 128 občanů dosud neutrálních Spojených států.\n8 Německá propagandistická pohlednice oslavující potopení Lusitanie. V oválném výřezu německý admirál Alfred von Tirpitz. h) Další vývoj situace na západní frontě Obě válčící strany se pokoušely prolomit protivníkovu zákopovou linii. Němci nasadili nový typ smrtící zbraně: bojové otravné látky jako první generaci zbraní hromadného ničení. Na frontě u belgického města Ypres německá armáda zaútočila v dubnu 1915 oblakem chloru, vypouštěného z lahví (později se začaly bojovými otravnými látkami plnit dělostřelecké granáty) a v červenci 1917 zpuchýřující látkou, která podle bojiště dostala také název: yperit. Obě otravné látky dokázaly během několika minut vyřadit z boje tisíce vojáků. Rok 1916 na Západě proběhl ve znamení dvou obřích, vleklých bitev na francouzském území: Bitva u Verdunu (21. února 21. prosince 1916): Němci zaútočili proti proslulému pevnostnímu městu (viz V.B.6.), ale nedokázali je dobýt: v úporných soubojích o věnec pevností kolem Verdunu se střetli s houževnatou francouzskou obranou. Tvůrci německé taktiky u Verdunu byli generál Erich von Falkenhayn ( ), maršál Paul von Hindenburg a generál Erich Ludendorff; čelili jim generálové Joseph Joffre a Henri Philippe Pétain ( ). Bitva si vyžádala na 700 tisíc obětí na životech. Bitva na řece Sommě (1. července 19. listopadu 1916): Útočící Dohoda (nejpočetnější bylo britské vojsko) chtěla podpořit obránce Verdunu. Po počátečních neúspěších tu Britové nasadili (od září) novou zbraň tanky; ty od té doby tvoří neodmyslitelnou součást každé pozemní armády. V celé bitvě souhrnný počet padlých, zraněných a zajatých vojáků obou válčících stran přesáhl 1 milion mužů; Dohoda měla větší ztráty než Němci, které zatlačila zpět o pouhých 12 kilometrů. Počátek přelomu na západní frontě přišel až 6. dubna Tehdy do války vstoupily na straně Dohody Spojené státy americké: jejich hlavním záměrem bylo pomoci Dohodě z patové situace, oficiální zdůvodnění zdůrazňovalo vinu Německa na utonutí amerických cestujících z torpédované Lusitanie. Především na západní frontu Američané přinesli na obranu Francie a jejích spojenců kýženou převahu v živé síle i výzbroji. Shrnutí: Prvními oblastmi, kde se Dohoda chopila iniciativy ve vedení války, byly mimoevropské země: Německo rychle ztratilo své kolonie a Turecku se nepodařil vpád do sousedních států. Němci naopak ovládli podmořské hlubiny a ponorkami účinně útočili zejména na britské dopravní lodě. Bezvýchodnost situace na západní frontě potvrdily velké bitvy u Verdunu a na Sommě. Zvrat na Západě přišel až se vstupem Spojených států do války na straně Dohody. Otázky a úlohy: 1. Shrňte příčiny válečných úspěchů Ústředních mocností. 2. Pokuste se najít důvody, pro něž Spojené státy odkládaly svůj vstup do války. Výběr z odborné literatury: Yvette Heřtová: Zákopová válka. Praha Colins Simpson: Zánik Lusitanie. Praha Výběr z uměleckých zpracování: Literatura: Erich Maria Remarque: Na západní frontě klid, 1929, zfilmováno (Spojené státy, 1930, režie Lewis Milestone, v hlavní roli Lew Ayres). Franz Werfel: Čtyřicet dnů, Film: Lawrence z Arábie (Velká Británie, 1962, režie David Lean, v titulní roli Peter O Toole).\n9 6. Revoluční události v Rusku a) Výchozí situace V průběhu války nebylo možné přehlédnout, že leckde se pod povrchem vlasteneckého nadšení i válečné propagandy skrývají hrozby vážných vnitropolitických konfliktů. V říjnu 1916 byl rakousko-uherský předlitavský předseda vlády hrabě Karl von Stürgkh ( ; v úřadě od 1911), známý odpůrce národnostní emancipace v říši a zároveň stoupenec široké účasti Rakousko- Uherska ve válce, zastřelen sociálně demokratickým politikem Friedrichem Adlerem ( ). A již v dubnu 1916 vypuklo v britském Irsku (především v Dublinu) Velikonoční povstání za vyhlášení samostatné Irské republiky. Britská armáda i policie po pouhém týdnu povstání násilím potlačily: zahynulo několik set osob, tisíce povstalců byly uvězněny a 15 nejaktivnějších rebelů bylo na základě rozsudku válečného soudu popraveno zastřelením. Avšak nejsložitější vnitropolitická situace nastala v Rusku, které si do válečných let přineslo řadu problémů z nedávné minulosti: 1. Ruská říše největší stát světa se vyznačovala vysokou rozrůzněností národnostní i kulturní, a těžkopádná státní správa, vycházející z velmi excentricky položené metropole Petrohradu, nebyla schopna tuto skutečnost kompenzovat. 2. V Rusku bylo nevolnictví zrušeno až v r a teprve od r byly postupně rušeny feudální vztahy. Drtivá většina obyvatel (87 % kolem r. 1900) žila na venkově, kde si šlechtičtí velkostatkáři s patriarchální převahou snadno udržovali rolníky (z nichž více než polovina zápasila s chudobou) i nadále ve faktické závislosti. 3. Těžiště ruské průmyslové výroby zůstávalo v menších podnicích na venkově a pouze 4 ruská města (Petrohrad, Moskva, Kyjev, Oděsa) měla evropský charakter. Rusko investovalo především do obchodu a do budování sítě dálkových železnic a bylo hodně závislé na importu. 4. Ve vnitřní politice pokračovala existence absolutismu. Proti němu se však zformovala silná generace mladých, liberálně laděných ruských intelektuálů i umělců. 5. Car Mikuláš II. ( ; vládl od 1894) neuspěl s rozšiřováním ruského vlivu za hranice: nezdary svých předchůdců v jihovýchodní Evropě (Krymská válka , Berlínský kongres 1878), kdy se proti Rusku vždy postavily západoevropské velmoci, doplnil prohrou v Rusko-japonské válce Následná revoluce 1905 donutila cara zrušit absolutismus a zavést skutečnou vládu v čele s premiérem, povolit existenci politických stran, uzákonit volební právo podle kuriálního systému a umožnit vytvoření parlamentu (nazývaného Státní duma). Car Mikuláš II. s rodinou 7. Do dumy se volilo čtyřikrát (1906, 1907, 1907 a 1912). V prvních dvou volbách získaly převahu levostředové síly, ale car pokaždé dumu rozpustil a držel u moci pravicovou vládu, která posílila diskriminační prvky volebního systému. Teprve když v dalších dvou volbách zvítězila pravostředová uskupení, vláda polovičatě provedla nepopulární agrární reformu, která chtěla početně posílit střední rolnické vrstvy prostřednictvím částečné privatizace obecní zemědělské půdy (aby se nemuselo sáhnout na půdu velkostatkářů). 8. Car Mikuláš II. nebyl osobnostně pevný člověk. On i zejména jeho manželka Alexandra ( ; německá šlechtična, která strávila část dětství na londýnském dvoře své babičky, britské\n10 královny Viktorie) podlehli vlivu mystického léčitele Grigorije Rasputina ( ), jenž dokázal zlepšovat zdravotní stav jejich trvale churavého syna a následníka Alexeje ( ) a využil této situace k ovlivňování carského dvora. b) Únorová revoluce v r a vytvoření Prozatímní vlády V r se Rusové pokusili odčinit válečné neúspěchy z předchozího roku tím, že v hrdinsky vedené letní Brusilovově ofenzivě (velitel generál Alexej Brusilov, ) na frontě mezi Karpaty a Baltem způsobili zejména Rakousko-Uhersku těžké ztráty, ale zásobovací situace ruské armády byla natolik špatná, že se nepodařilo na tento úspěch navázat setrvalým postupem na západ. Rusko se tedy z řady příčin ocitlo v situaci, kdy nejenže prudce rostla nespokojenost širokých vrstev obyvatelstva, ale proti carovi a vládě se obrátili dokonce i pravicoví politici. Temnou předzvěstí nadcházejících změn se v prosinci 1916 stalo Rasputinovo zavraždění, které provedla skupina vedená mladým knížetem Felixem Jusupovem ( ). 3. března 1917 (v Rusku byl ovšem stále ještě únor, neboť zde dosud používali juliánský kalendář) vypukly v Petrohradě mohutné stávky i demonstrace hladovějícího obyvatelstva. Car Mikuláš, který právě pobýval poblíž válečné fronty, telegrafoval rozkaz o okamžitém vojenském potlačení nepokojů, ale petrohradští vojáci váhali, až 12. března přešli na stranu demonstrantů, čímž se stávkové hnutí změnilo ve skutečnou demokratickou revoluci. Dav podpořený vojáky začal okamžitě obsazovat veřejné budovy a vyhánět z nich představitele carismu. Vzápětí došlo téměř současně ke dvěma navzájem podobným událostem. Většinoví proticarští poslanci vytvořili Prozatímní výbor Státní dumy, aby z parlamentní politiky vyšachovali carovy stoupence. A revolucionáři z petrohradských ulic ustavili Radu (rusky Sovět) dělnických a vojenských zástupců jako řídící orgán revoluce, který okamžitě zahájil organizování jednak voleb do místních sovětů v jednotlivých čtvrtích, aby tak vznikly zárodky nové politické samosprávy, jednak personálních výměn na velitelských postech v petrohradské vojenské posádce. Tak vzniklo v Rusku revoluční dvojvládí. Prozatímní výbor parlamentu zahájil sestavování Prozatímní vlády (v čele s umírněným liberálem knížetem Georgijem Lvovem), která měla zemi dovést k volbám; v této vládě nabídl Sovětu pouhá dvě ministerská křesla, takže Sovět účast v takovém kabinetu odmítl. 15. března car Mikuláš II. abdikoval na trůn (odstoupil). Rusko se tak stalo republikou tehdy to byla teprve pátá republika v Evropě (po San Marinu, Švýcarsku, Francii a Portugalsku). Revoluční Petrohrad Shrnutí: Nejslabším článkem Dohody bylo Rusko. Nedemokratická politika cara Mikuláše II., oslabující volený parlament, se pojila s válečnými neúspěchy, takže v březnu 1917 došlo v Petrohradě a některých dalších městech k Únorové revoluci, která ustavila republiku. Na jejím řízení se však podílely navzájem konkurenční Prozatímní vláda a dělnický a vojenský Sovět. Otázky a úlohy: 1. Co všechno si Rusko slibovalo od účasti ve válce a proč bojovalo na straně Dohody? 2. Z čeho všeho patrně pramenily rozpory mezi Prozatímní vládou a Sovětem? Výběr z odborné literatury: Tomáš G. Masaryk: Rusko a Evropa. Praha Václav Veber: Mikuláš II. a jeho svět. Praha 2000.\n11 c) Říjnová revoluce v listopadu 1917 Prozatímní vládu vytvořili představitelé několika politických stran, mezi nimiž vynikali pravicově liberální konstituční demokraté (kadeti) a umírněně levicoví socialisté-revolucionáři (eseři). Vláda vyhlásila amnestii (hromadné omilostnění vězňů), zavedla demokratická práva a svobody a uskutečnila personální výměny na nejvýznamnějších postech státní správy v regionech. Sociální zákonodárství (skutečnou pozemkovou reformu, osmihodinovou pracovní dobu) odkázala až do působnosti budoucího parlamentu po předpokládaných svobodných volbách. Vlády ostatních dohodových velmocí ujistila o pokračování ruské účasti ve válce, ale požádala je, aby zabránily návratu předáků bolševické, tedy komunistické frakce Sociálně demokratické dělnické strany Ruska ze západoevropského exilu do vlasti. Bolševičtí funkcionáři v emigraci v čele s Vladimirem Iljičem Leninem ( ) se ovšem vrátili přes Německo, které jim cestu umožnilo v oprávněném očekávání, že komunisté budou vystupovat proti Prozatímní vládě, což zemi oslabí. Lenin (vlastním jménem Uljanov) pocházel z liberálně orientované učitelské rodiny s politicky opozičními názory vůči carství (bratr Alexandr byl r popraven za účast na nezdařeném atentátu na cara Alexandra III.), vystudoval práva, ale věnoval se politické činnosti. Stal se hlavním ruským propagátorem marxistického komunismu a od r byl pronásledován carskou policií. Rok strávil ve vězení, další tři roky pobýval ve vyhnanství na Sibiři a v r emigroval do západní Evropy. Stal se významným členem exilového vedení sociálních demokratů. V r na stranické konferenci v Praze (konala se v Lidovém domě s podporou tamější sociální demokracie) získal pro svou komunistickou frakci ve stranickém vedení většinu: odtud pojmy bolševici (rusky bolšoj = velký) a menševici (ti zůstávali na pozici klasického sociálního demokratismu). Leninovými nejbližšími spolupracovníky byli Lev Davidovič Trockij a Josif Vissarionovič Stalin (i jejich příjmení byly pseudonymy). Trockij ( ; vlastním jménem Bronštejn) pocházel z rodiny ukrajinského sedláka (židovského původu), pro své politické názory byl vyloučen z vysoké školy a i on zažil nucenou deportaci na Sibiř a následnou emigraci. Stalin ( ; vlastním jménem Džugašvili) byl synem gruzínského ševce, studoval na kněze, ale ze studií byl vyloučen a přidal se k sociálním demokratům. Také pobýval v západní Evropě a po návratu do Ruska byl v r poslán na Sibiř. V dubnu 1917 se ruská Prozatímní vláda ocitla ve vážné krizi. Její rozhodnutí pokračovat ve válce spustilo sérii mohutných demonstrací v Petrohradu. Organizoval je Sovět a ukázalo se, že vláda nemá oporu ve veřejném mínění. Vážným konkurentem premiéra Lvova se stal mladý ministr spravedlnosti Alexandr Kerenskij ( ) a krize byla dočasně zažehnána rekonstrukcí kabinetu: pozvání do vlády přijali sociálnědemokratičtí menševici ve své straně tehdy ovšem již tvořili většinu. Vzápětí se do Petrohradu vrátili všichni tři vůdcové bolševické frakce Lenin, Trockij i Stalin a začali připravovat komunistický převrat. Zásadním způsobem jim pomohla skutečnost, že (prostřednictvím jedné švédské banky) dostávali vysoké finanční částky z Německa, za něž rozvinuli intenzivní politickou propagandu: vydávali 41 novin-deníků a platili několik set agitátorů. Museli se ovšem vypořádat se skutečností, že Marx a Engels kdysi předvídali a teoreticky zdůvodnili, že ke komunistické (proletářské) revoluci může dojít jen v nejvyspělejších kapitalistických zemích, s nejpočetnější dělnickou třídou. Rusko této charakteristice zdaleka nevyhovovalo, a tak Lenin v několika svých textech (naposledy v Dubnových tezích z jara 1917) vysvětloval, že během světové války velkokapitál ovládl státní politiku natolik, že jeho moc lze zlikvidovat jediným státním převratem bez ohledu na míru industrializace v zemi.\n12 Alexandr Kerenskij Na začátku léta se Prozatímní vláda pokusila posílit svou pozici: Lvova vystřídal v premiérském křesle Kerenskij a na frontě byl zahájen nový útok, označovaný jako Kerenského ofenziva, ovšem velitelem byl opět Brusilov. Kampaň však ztroskotala a vyvolala další mohutnou protivládní demonstraci v Petrohradě, organizovanou Sovětem. Vláda se rozhodla pro tvrdý postup. Demonstranty rozehnala střelbou a na Lenina vydala zatykač, takže bolševický vůdce musel prchnout do finských lesů. Politicky obratnější Trockij však zůstal v metropoli a byl zvolen předsedou petrohradského sovětu. Tyto červencové události znamenaly konec dvojvládí: Prozatímní vláda si proti sobě nenávratně postavila Sovět, který se začal přiklánět k myšlence komunistického převratu. Situaci ještě vyhrotil generál Lavr Kornilov ( ), který se pokusil o státní převrat, jímž by nastolil svou vojenskou diktaturu: Prozatímní vláda se však ubránila a Kornilov byl zatčen. Komunistickou akci načasoval Trockij na 7. listopad 1917 (byl to den jeho narozenin; podle juliánského kalendáře šlo o 25. říjen). To již bolševici ovládali petrohradský sovět. Lenin se vrátil do Petrohradu a se stranickým vedením bolševiků připravil plán povstání. Pro jeho uskutečnění Trockij zřídil Vojenský revoluční výbor, tvořený pouze bolševiky (Stalin aj.). Nebolševičtí členové Sovětu se tedy dostali na vedlejší kolej. Příprava převratu byla ovšem prozrazena a Prozatímní vláda se vojensky opevnila v bývalém carově Zimním paláci; část petrohradské posádky se však přidala k bolševikům, což se ukázalo jako klíčové. Vše začalo v noci ze 6. na 7. listopadu. Povstalci obsadili strategická místa v Petrohradu (nádraží, tiskárny, banky ). Kerenskij uprchl, aby přivedl vojáky z fronty. 7. listopadu 1917 asi v 9 hodin večer výstřel z křižníku Aurora dal signál k závěrečné akci útoku na Zimní palác. Krátce po půlnoci byl palác dobyt a polapení členové Prozatímní vlády uvězněni. První úspěšný komunistický převrat v dějinách posléze nazván Říjnová revoluce byl fakticky u konce. Ovšem ve vzdálenějších oblastech Ruska si bolševici museli svoji moc ještě vybojovat ve zdlouhavých konfliktech (Občanská válka v Rusku ). Shrnutí: Nejednota nového politického vedení země a odpor veřejnosti k pokračující účasti ve válce vážně oslabovaly demokratické Rusko po Únorové revoluci. Situace využili bolševici (komunistické křídlo v sociálnědemokratické straně) a pod vedením svých dosud pronásledovaných špiček (Lenin, Trockij, Stalin) provedli 7. listopadu 1917 Říjnovou revoluci, kterou svrhli Prozatímní vládu a ovládli petrohradský Sovět. Otázky a úlohy: 1. Jakých chyb se Prozatímní vláda dopustila? Poraďte jejím členům, jak měli postupovat. 2. Zobecněte, jakým způsobem (a v jakých krocích) bolševici proměnili svou pozici menšinové frakce sociálně demokratické strany ve své petrohradské vítězství. Výběr z odborné literatury: Encyklopedie Velké říjnové socialistické revoluce. Praha Richard Pipes: Dějiny ruské revoluce. Praha John Reed: Deset dnů, které otřásly světem. Praha 1982, zfilmováno jako hraný dokument (Sovětský svaz, 1927, režie Sergej Ejzenštejn, v hlavních rolích Vasili Nikandrov /Lenin/ a Vladimir Popov /Kerenskij/).\n13 d) Počátek bolševické vlády Útok na Zimní palác v ruském hraném filmu z 20. let První akce nových vládců Ruska byly (především Leninovým přičiněním) dobře promyšlené a následovaly v rychlém sledu. Ještě 7. listopadu bolševici vydali leták Občanům Ruska, který několika větami shrnul výsledek převratu. Zároveň byl zahájen (v petrohradském paláci Smolnyj, jenž sloužil bolševikům jako hlavní stan) Všeruský sjezd sovětů: byl naplánován již dříve a bolševická revoluce záměrně vypukla před jeho začátkem. Úspěšní bolševici ovládli jednání sjezdu podobně, jako předtím získali převahu v petrohradském sovětu. Někteří nebolševičtí delegáti na protest předčasně sjezd opustili. Sjezd pod taktovkou bolševiků pak jednal, jako by byl ruským parlamentem. Již 8. listopadu vydal 3 základní dekrety (výnosy, které měly mít platnost zákona): 1. Dekret o míru: obracel se k vládám i národům válčících mocností a vyzýval je k okamžitému příměří a k neprodlenému zahájení jednání o míru bez anexí cizího území. Z dekretu bylo možné vytušit, že Sovět usiluje o vystoupení Ruska z války. 2. Dekret o půdě: veškerá zemědělská půda byla prohlášena za majetek státu, což znamenalo především zestátnění velkostatkářských a církevních pozemků. Rolníkům jejich půda zůstala, ale měli ji považovat jen za pronajatou od státu. 3. Dekret o vytvoření dělnicko-rolnické vlády: byla nazvána Rada lidových komisařů (ti měli rozdělené resorty jako ministři) a byla odpovědná Všeruskému sjezdu sovětů. Vládu tvořili pouze bolševici a jejím předsedou byl Lenin. Tak vznikla v Rusku vláda jediné strany, což také představovalo ve vývoji evropské politiky nový prvek. Lenin na Všeruském sjezdu sovětů (propagandistický obraz z r. 1962) 11. listopadu ztroskotal vojenský útok proti Petrohradu, podnícený Kerenským. Kromě petrohradských vojáků se bolševici mohli spolehnout i na Rudé gardy ozbrojené dělnické oddíly, vytvářené již před 7. listopadem. Během listopadu se bolševikům podařilo prostřednictvím regionálních sovětů ovládnout všechna významná města v zemi (početní stavy Rudých gard narostly až na 200 tisíc členů). Bolševický tlak na vlastní převahu ve všech revolučních institucích byl drtivý a zřetelně proměňoval novou vládu v komunistickou diktaturu. Proti se postavili železničáři, hrozící stávkou, i někteří členové bolševického vedení (Lev Kameněv, Grigorij Zinovjev). Zároveň se poslední oporou odpůrců bolševismu staly odlehlé, hlavně asijské (zejména sibiřské) oblasti Ruska, kde vliv bolševiků i sovětů byl slabý a kde bylo možné se spoléhat na protiruské nálady neruských národností. Lenin a jeho lidé zareagovali tím, že vyházeli stoupence pluralismu ze stranického vedení bolševiků (poprvé se ukázalo, že vůdcové diktátorsky vládnoucí politické strany se téměř zákonitě po uchopení moci obracejí nejprve proti vnitřní opozici). Klíčové železniční tratě obsadili vojáci z Petrohradu i rudí gardisté a Rada lidových komisařů vydala (15. listopadu) Deklaraci práv národů Ruska, v níž vyhlašovala rovnoprávnost všech národů v Rusku a zajišťovala jim právo na sebeurčení (včetně možnosti odtržení od ruského státu).\n14 Stoupencům svržené Prozatímní vlády se ještě podařilo uskutečnit (25. listopadu) naplánované parlamentní volby, z nichž vzešel parlament nazvaný Ústavodárné shromáždění: drtivě zvítězili eseři (40 % hlasů), druzí skončili bolševici (24 %); parlament zůstal jedinou institucí, jež ještě nesla odkaz Únorové revoluce. Všechny zmíněné výnosy bolševizovaných sovětů byly Ústavodárnému shromáždění předloženy k formálnímu schválení. Když parlament většinou poslanců dekrety odmítl, Lenin jej dal v lednu 1918 rozehnat. A pro jistotu bylo vzdálenější věznění vybráno pro carskou rodinu: bolševičtí vojáci ji přesunuli až do Jekatěrinburgu na východním úpatí pohoří Ural. Již v prosinci 1917 bolševičtí diplomati zahájili v Brestu Litevském poblíž frontové linie jednání se zástupci Ústředních mocností (především Německa) o uzavření separátního (tedy odděleného) míru, jímž by byla východoevropská fronta uzavřena a Rusko by zcela z války vystoupilo. Během několikaměsíčních jednání se ukazovalo, že bolševici nemají kontrolu nad většinou ruské armády, jejíž zejména velitelský sbor zůstával věrný svržené Prozatímní vládě, nebo dokonce i caru Mikulášovi. Hlavně Německo posilovalo svou vyjednávací pozici pokračující mohutnou ofenzivou, která dosáhla až neuvěřitelných výsledků: Rusko ztratilo Bělorusko a Ukrajinu a Němci pronikli až k Finskému zálivu a Černému moři. Bolševici zdokonalili organizaci i výzbroj Rudých gard a proměnili je v Rudou armádu, která v únoru 1918 svedla svou první vítěznou bitvu, když zastavila německý útok na Petrohrad. 3. března 1918 Rusko a Ústřední mocnosti uzavřely Brestlitevský mír, jímž Rusko ukončilo svou účast v První světové válce. Němci začali rychle přesouvat svá vojska z bývalé východní fronty na západ, do Francie a Belgie. Riziko pro Dohodu bylo tak velké, že dohodové loďstvo přepravilo volné jednotky Dohody do ruských arktických, černomořských a tichomořských přístavů: tak začala zdlouhavá Dohodová vojenská intervence v Rusku, kdy vyloděná vojska různých dohodových zemí se spojila s ruskými odpůrci bolševismu a podpořila je v jejich občanské válce s cílem svrhnout Lenina a vůbec celou bolševickou vládu, obnovit moc únorových revolucionářů a vrátit Rusko do války. Bolševici se přejmenovali na Ruskou komunistickou stranu a v národním hospodářství nastolili válečný komunismus ( ): velké průmyslové podniky byly zestátněny (v bolševické terminologii znárodněny) a veškerá průmyslová i zemědělská produkce byla odváděna státu, který z ní především uspokojoval potřeby Rudé armády. Byl zaveden přídělový systém na potraviny a dělníci dostávali mzdu v naturáliích. Finanční potřeby byly kryty novou, ovšem silně inflační emisí platidel. Atmosféra v zemi se dramaticky zostřila: projevem tohoto napětí byl i atentát, při němž stoupenkyně eserů Fanny Kaplanová ( ) v srpnu 1918 v jedné z továren v Moskvě (jež se právě stala novým hlavním městem) vážně postřelila Lenina, který tam přijel řečnit k dělníkům. Brzy byla popravena a Lenin se ze zranění již nikdy zcela nezotavil. Shrnutí: Bolševici hned poté, co zajali Prozatímní vládu, přiměli Všeruský sjezd sovětů přijmout a vyhlásit jejich dokumenty směřující k vystoupení Ruska z války a k pozemkové reformě ve prospěch chudých rolníků. Pak rozehnali právě zvolený parlament, zahájili boje za získání moci v odlehlejších částech Ruska (tak vypukla občanská válka) a První světovou válku opustili uzavřením separátního Brestlitevského míru ( ) s Ústředními mocnostmi. Otázky a úlohy: 1. Jak rozumíte pojmu právo na sebeurčení? 2. Kde všude v dějinách jsme se již setkali s rozehnáním parlamentu? A kde s vládou jen jediné politické strany? Výběr z odborné literatury: Jan Slavík: Leninova vláda ( ). Praha 2009.\n15 7. Vznik Československa a) Česká politika těsně před válkou Když si česká kulturní veřejnost v předjaří r připomínala šedesátiny Tomáše Garrigua Masaryka ( ), nesly se oslavy v duchu bilancujícího vzpomínání na život muže, jenž pomalu uzavírá svou životní dráhu. Nikdo a ani on sám si nedovedl představit, že tento sociolog, filozof, politik, feminista, bojovník proti nacionalismu i antisemitismu a mnohostranně veřejně činný člověk má své nejdramatičtější a nejvýznamnější činy ještě před sebou. V letech 1907 a 1911 se konaly volby do Říšské rady (předlitavského parlamentu) již podle volebního práva pro všechny muže a Masaryk byl podvakrát zvolen poslancem za svou malou, intelektuálně zaměřenou Českou stranu pokrokovou (stručně nazývanou realisté), jejímž programem byla postupná demokratizace Rakousko-Uherska. V r vstoupil do dalšího ze svých publicistických sporů, když především na stránkách časopisu Čas (vedeného spisovatelem a novinářem Janem Herbenem a představujícího mediální tribunu realistů) vedl polemiku o smysl českých dějin. Masaryk stále hájil své pojetí české historie jako kontinuálního úsilí o rostoucí humanitu (lidskost), blízkou obecným principům západoevropské demokracie. Ideály humanitní v českém prostředí podle Masaryka prosazovala a ztělesňovala řada svobodomyslných myslitelů Hus Chelčický Komenský Palacký Havlíček (kritikové dodávali ovšem oprávněně že jako poslední se do této masarykovské linky českých dějin přiřazuje Masaryk sám). Proti Masarykovi vystoupil profesor historie na Karlo-Ferdinandově univerzitě Josef Pekař, který tvrdil, že Masarykův výklad je chybný, poněvadž se opírá o nekatolické osobnosti, které v české historii jako celku nesehrály klíčovou roli. Podle Pekaře česká historická tradice stojí na kultu světců, jako je svatý Václav, a pro českou společnost je příznačné stejně jako v jiných zemích střední Evropy, že dějiny utvářejí v duchu domácích tradic především představitelé mocenské a kulturní elity, tedy zejména aristokracie. Celý spor Masaryk Pekař o smysl českých dějin brzy přesáhl původní dějepisný rozměr a stal se zápasem o pojetí české politiky. b) Počátky prvního československého (protihabsburského) odboje Politické napětí v Rakousko-Uhersku před hrozící válkou vedlo k tomu, že vláda v r rozpustila český zemský sněm (oficiálně proto, že jej ochromovaly pokračující bezvýsledné spory o jazykové zákony). V březnu 1914 přestala pracovat Říšská rada. Ještě před vypuknutím První světové války byl tedy parlamentní život v Rakousko-Uhersku mocensky zlikvidován, což ukázalo, že budoucí liberalizace habsburské říše je vysoce nepravděpodobná. Proto se v českém prostředí objevily plány na odtržení Českých zemí od Rakousko-Uherska. První takový projekt vytvořil v květnu 1914 mladočeský politik, bohatý podnikatel a právník Karel Kramář ( ): uvažoval o vzniku Slovanské říše, zahrnující všechny slovanské národy a sahající od Šumavy a Jaderského moře až k Tichému oceánu. Měla to být monarchie v čele s ruským carem (Kramářova manželka byla Ruska). Proti této představě postavil Masaryk již v říjnu 1914 ideu státu Československo. Princip spojení Čechů a Slováků v jednom státě vycházel jednak z rostoucích česko-slovenských styků v průběhu 19. století, jednak z úsilí snížit poměrnou váhu německé menšiny v Českých zemích. Oba projekty byly z rakousko-uherského hlediska velezrádné a jejich autoři se rychle stali předmětem politického pronásledování. V prosinci 1914 Masaryk odjel do neutrálního Švýcarska a již v cizině zůstal. Byl od začátku přesvědčen o budoucí porážce poloabsolutistických Ústředních mocností ve válce s demokratickou Dohodou a navázal bohatou síť kontaktů s dohodovými politiky, aby je přesvědčil o nutnosti nadiktovat po válce Rakousku souhlas se vznikem Československa. Kramář a jeho i Masarykoví domácí stoupenci vytvořili tajnou odbojovou organizaci nazvanou Maffie (podle někdejší tajné jihoitalské svépomocné organizace). V čele Maffie stáli kromě Kramáře ještě Edvard Beneš ( ; vystudoval univerzity ve Francii a Praze), Přemysl Šámal ( ), Alois Rašín ( ) aj.\n16 Již v r vznikly v rámci některých dohodových armád dobrovolnické české vojenské oddíly (vytvořili je někteří z Čechů pobývajících v době vypuknutí války v cizině): první byly jednotka Nazdar ve Francii a Česká družina v Rusku. V r Masaryk navázal spolupráci se slovenským astronomem a důstojníkem francouzské armády Milanem Rastislavem Štefánikem ( ). 6. července 1915 Masaryk v Ženevě oficiálně zahájil činnost československého protirakouského odboje a zveřejnil jeho cíle. V téže době rakousko-uherské úřady provedly vlnu zatýkání politických odpůrců: ve vězení se ocitli Kramář a Rašín, ale i Masarykova dcera Alice ( ). Beneš emigroval za Masarykem a Maffii dále vedl Šámal, talentovaný pro bezchybnou konspiraci (utajené spiklenectví). c) Vznik československých legií Masaryk Beneš Štefánik Trojice vůdců československého zahraničního odboje se výborně doplňovala: tvořili ji filozofující politik, obratný diplomat a voják s mnoha cennými společenskými kontakty. Jejich úsilí však naráželo na zásadní překážku: bylo obtížné žádat u představitelů Dohody samostatný stát pro národy, jejichž muži bojovali v rakousko-uherských uniformách proti dohodovým armádám. Proto Masaryk a Štefánik začali po dohodě s Dohodou objíždět zajatecké tábory před srbskou, italskou a ruskou frontou a přesvědčili desetitisíce českých a slovenských zajatců, aby vytvořili dobrovolnické jednotky československé legie v rámci dohodových armád. Celkový počet legionářů se vyšplhal na asi 100 tisíc. Šlo o naprosto jedinečný příklad hromadné a účinné vojenské podpory pro ideu národní samostatnosti. Legionáři vyměnili jistotu přežití za nový, obětavý, ovšem velmi riskantní vlastenecký zápas: v případě nezdaru jim každopádně hrozila smrt, neboť v opětovném zajetí museli počítat s popravou za velezradu. Podobu legií získaly také dobrovolnické oddíly ve Francii, ovšem nejpočetnější legie vznikly v Rusku (asi 40 tisíc mužů). Ruská Prozatímní vláda přála československým legiím mnohem více než carský režim, takže jejich dotvoření v Rusku proběhlo za Masarykovy účasti až po březnu První velké bojové nasazení československých legií na ruské frontě se uskutečnilo v bitvě u ukrajinského Zborova 2. července 1917: šlo o významný úspěch v rámci jinak nepříliš vydařené Kerenského ofenzivy a bitva se stala obrovským symbolem ozbrojeného boje Čechů a Slováků za svobodu. Shrnutí: Nedemokratická a válečnická politika rakousko-uherské vlády podnítila již v r vznik československého odboje za samostatnost: zahraniční akci vedli Tomáš Garrigue Masaryk, Edvard Beneš a Milan Rastislav Štefánik, a opírali se o diplomatické akce u státníků Dohody a o bojové úspěchy (bitva u Zborova 1917 aj.) československých legií (sestavených z krajanů i válečných zajatců české a slovenské národnosti), zatímco v čele domácího, nenásilného odporu, orientovaného na ovlivňování veřejnosti, stáli Karel Kramář, Alois Rašín aj. Otázky a úlohy: 1. Co všechno si mohli Češi a Slováci slibovat od kýžené samostatnosti? 2. Kde všude v historii je možné se setkat s pojmem legie? Výběr z odborné literatury: Jan Galandauer: Vznik Československé republiky. Praha Zdeněk Kárník: České země v éře první republiky, díl 1. ( ). Praha 2003.\n17 d) Vzestup československého odboje V r byli Kramář a Rašín odsouzeni k trestu smrti, ale než mohlo dojít k popravě, zemřel 21. listopadu 1916 císař František Josef I. ( ) po bezmála 68 letech vlády (stal se jedním z nejdéle vládnoucích monarchů světových dějin) a jeho nástupce a prasynovec Karel I. ( ; manželka císařovna Zita ) vyhlásil amnestii, která propustila na svobodu všechny zatčené politické vězně z r Českoslovenští legionáři ve Francii Od jara 1917 se zásobovací situace v Rakousko-Uhersku zhoršila natolik, že se stály fronty i na chleba, a na mnoha místech proto vypukaly demonstrace nespokojeného obyvatelstva. Rakousko-uherské úřady sáhly proti nim k násilí a i v Českých zemích (Prostějov, Ostrava aj.) vojsko postřílelo desítky lidí (šlo o největší krveprolití českých civilistů od r. 1848). Ukázalo se, že vedle intelektuálního odboje v čele s Mafií se vzmáhá obecná nespokojenost lidu. Organizovaný domácí československý odboj však nepoužil zbraně a vlastně ani nevstoupil v kontakt s představiteli rakousko-uherské státní moci. Obracel se na české poslance Říšské rady, kteří byli jedinými oficiálními zástupci české politiky. Poté, co se Karel I. rozhodl obnovit (od května 1917) jednání parlamentu, čeští poslanci (samozřejmě bez Masaryka) vydali v lednu 1917 prohlášení o své loajalitě vůči dynastii Habsburků. Na tuto překvapivou a nevítanou akci odpověděla rychle zorganizovaná petice Manifest českých spisovatelů: autorem byl dramatik Jaroslav Kvapil ( ; autor libreta k Dvořákově opeře Rusalka), podepsalo přes 200 českých literátů (Alois Jirásek, Karel Klostermann, Eliška Krásnohorská, F. X. Šalda, Otokar Březina, Antonín Sova, Josef a Karel Čapkové atd.), kteří požadovali, aby poslanci usilovali o začlenění českého národa do demokratické Evropy svéprávných a svobodných národů, jíž jediné patří budoucnost. Petice splnila svůj cíl. 6. ledna 1918 čeští poslanci Říšské rady a zemských sněmů vydali Tříkrálovou deklaraci, v níž vyhlásili za svůj hlavní politický cíl spojení Českých zemí se Slovenskem a uplatnění práva národů na sebeurčení. Toto právo se obecně v celé tehdejší válčící Evropě stalo základním strategickým cílem Dohody ve vztahu k multinacionálním říším Ústředních mocností (k Rakousko-Uhersku a Turecku). Problém ovšem spočíval v tom, že totéž právo dohodové velmoci jako Francie nebo Velká Británie vůbec nevztahovaly na své vlastní poměry (např. na osud kolonií). 8. ledna 1918 americký prezident Thomas Woodrow Wilson ( ) vyhlásil válečné cíle Spojených států, shrnuté do prohlášení označovaného jako Čtrnáct bodů: obsahovaly zajištění svobody obchodu v poválečném světě, revizi sporných hranic v Evropě na základě národnostního principu, autonomii pro dosud diskriminované národy Rakousko-Uherska a Turecka, poválečné snížení výzbroje národních armád, nastolení spravedlivějších poměrů v koloniích, odmítnutí německých požadavků na anexi části ruského území v rámci připravovaného Brestlitevského míru, založení Společnosti národů jako\n18 mezinárodní organizace udržující na základě kolektivní bezpečnosti mír a spravedlnost v mezinárodních vztazích. Ačkoli Čtrnáct bodů neobsahovalo požadavek samostatnosti pro národy Rakousko-Uherska, stalo se důležitým důvodem, proč se Masarykova zahraniční akce začala silněji opírat o Spojené státy. Dalším podnětem byla skutečnost, že československý zahraniční odboj získal nemalé finanční prostředky od českých a slovenských krajanů (vystěhovalců) v Americe. Přidali se i americké emigrantské organizace Rusínů (národnosti žijící především na východ od Slovenska, na západních svazích ukrajinských Karpat). Masaryk tedy začal mnohé otázky dalšího osudu Čechů a Slováků formulovat na americké půdě a po domluvě s krajanskými organizacemi. 31. května 1918 Masaryk uzavřel s krajanskými organizacemi Čechů a Slováků Pittsburskou dohodu o budoucím společném státě Československu. Shrnutí: V r zemřel rakousko-uherský císař František Josef I. a jeho mladý nástupce Karel I. se pokusil zachránit říši zmírněním politického útlaku, což však již samozřejmě nenašlo příznivou odezvu. Domácí československý odboj s podporou petičního Manifestu českých spisovatelů přesvědčil o nutné nezávislosti pro oba národy české poslance předlitavského parlamentu a zemských sněmů, kteří se k odboji přidali Tříkrálovou deklarací V téže době americký prezident Wilson vyhlásil program Čtrnáct bodů, jímž Spojené státy daly najevo, že se hodlají velmi výrazně podílet na demokratizující přeměně poválečného světa. Myšlenku československého státu vydatně podporovali čeští, slovenští a rusínští krajané v Americe. Otázky a úlohy: 1. Kdy jindy v dějinách se držitelé nedemokratické státní moci snažili zachránit svou pozici jen kosmetickými úpravami režimu? 2. Připomeňte si fakta svědčící o významu uvedených (či ještě některých dalších) signatářů Manifestu českých spisovatelů. 3. Ke které politické straně patřil prezident Wilson a jaké stopy sympatií k němu najdeme ještě v dnešní České republice? 4. Zjistěte základní vlastivědně-turistické informace o Podkarpatské Rusi, vlasti Rusínů. Výběr z odborné literatury: Z. M. Geršov: Woodrow Wilson. Praha Karel Pichlík Bohumír Klípa Jitka Zabloudilová: Českoslovenští legionáři ( ). Praha Victor Miroslav Fic: Československé legie v Rusku a boj za vznik Československa I. III. Praha Brno\n19 e) Ruská anabáze československých legií Němci se pokusili protahovat válečné akce na východě ještě několik týdnů po uzavření Brestlitevského míru, aby rozšířili území, jež jim v Rusku mělo připadnout; proto se proti nim postavila Rudá armáda, úspěšně podporovaná československými legiemi (zejména ve vítězné bitvě u Bachmače na Ukrajině v březnu 1918). Jednalo se však o poslední soulad mezi bolševickou vládou a československými legionáři. Separátní brestlitevská mírová smlouva totiž uzavřela východoevropskou frontu a početné legie (40 tisíc vojáků) přišly o možnost pokračovat v boji. Proto Masaryk dohodl s bolševiky, že legionáři budou přepraveni po železniční Transsibiřské magistrále do Vladivostoku na tichomořském pobřeží, odkud je především americké lodě převezou přes Pacifik, Panamský průplav a Atlantik do západní Evropy na francouzsko-německou frontu (šlo tedy o cestu kolem světa!). Legionáři se skutečně po ruské železnici na tuto anabázi vydali, byť si bolševici vymínili, že těžké zbraně (kulomety, děla a část pušek) musejí legie odevzdat Rudé armádě, což se také již v březnu stalo. V květnu však velení Rudé armády (Trockij) změnilo názor a místní velitelství bolševických ozbrojených sil začala postup legionářů ztěžovat, aby je mohla odzbrojit úplně. Po několika násilných incidentech (zejména v Čeljabinsku aj.) a skutečných válečných střetnutích legionáři museli klíčové body trati sami ovládnout, aby si tak zajistili pokračování v cestě. Během 5 měsíců (květen září 1918) českoslovenští legionáři obsadili všechna významná sibiřská města (zejména Penzu, Kazaň, Samaru, Ufu, Omsk, Novonikolajevsk, Krasnojarsk, Irkutsk a konečně Vladivostok) a ovládli tak v délce asi 7 tisíc km drtivou většinu Transsibiřské magistrály (nejdelší železnice světa). Pro české a slovenské vojáky z poklidné střední Evropy se boje uprostřed sibiřské divočiny staly působivým a velmi dramatickým zážitkem, jenž pomáhal utvářet atmosféru vzniku nového státu (jednalo se o první samostatné akce české armády od bitvy na Bílé hoře 1620). Nejosudovější okamžik spojený s legionářskou aktivitou v Rusku však nastal 17. července 1918, kdy se legionáři přiblížili k zauralskému Jekatěrinburgu, kde byli vězněni svržený car Mikuláš s carevnou a dětmi: na přímý Leninův příkaz bolševická stráž odvedla celou carskou rodinu do sklepa a tam ji postříleli (Mikuláš II. byl v 90. letech 20. století svatořečen v pravoslavné církvi). Českoslovenští legionáři v Rusku V této době byla již v plném proudu Dohodová válečná intervence v Rusku (od března 1918), zahájená armádami Velké Británie, Francie, Spojených států a Japonska na podporu protibolševických sil, vedoucích proti komunistické vládě občanskou válku ( ). Československé legie byly prohlášeny za součást francouzské armády a velitelem legií v Rusku se stal francouzský generál Maurice Janin ( ). Československé legie byly největším vojskem Dohody na ruském území, v r početně převyšovaly kteroukoli z intervenčních armád. Proto francouzská vláda přišla s myšlenkou, aby se legie zapojily do intervence a zůstaly v Rusku až do svržení bolševiků, ale nedošlo k tomu jak pro nesouhlas samotných legionářů, tak proto, že Masaryk a jeho lidé jasně preferovali účast legií ve válce na západoevropské frontě (tehdy nikdo nepředpokládal, že konec války se blíží tak rychle). Legionáři se však po magistrále probojovávali proti bolševickému odporu jen pomalu: první jejich transport vyplul z Vladivostoku až po válce, v lednu 1919, a poslední legionáři dorazili do vlasti až v r Statečný výkon československých legií ve zdlouhavých bojích s bolševiky i účinná československá správa transsibiřské trati však zásadním způsobem samozřejmě spolu s úspěchy dalších Čechoslováků na evropských frontách posílily sympatie dohodových velmocí pro ideu samostatného Československa.\n20 Trasa přesunu československých legií po Transsibiřské magistrále (od Penzy po Vladivostok se trať ocitla během r po bojích s bolševiky v rukou legionářů). f) Projevy hromadného protirakouského odporu Písek do soukolí Ústředních mocností ovšem sypali také vojáci, kteří zůstali v rakouskouherské armádě. Nepokoje vyvolávané v celém Rakousko-Uhersku potravinovou nouzí se na začátku r rozšířily až na jadranské pobřeží. V únoru se k hladovým bouřím přidala vzpoura rakousko-uherského námořnictva na asi 40 lodích zakotvených v černohorském zálivu Boka Kotorska: zhruba 4 tisíce účastníků z velké části příslušníků neněmeckých národností rozšířily své prvotní zásobovací požadavky na politické: žádali ukončení válečné účasti a vyjadřovali podporu Wilsonovým Čtrnácti bodům. Rakousko-uherští velitelé základny přiměli vzbouřence ke kapitulaci teprve poté, co do zálivu připluly dvě německé ponorky a hrozily potopením některých lodí. Několik set vzbouřenců bylo pak souzeno a 4 vůdcové (mezi nimi Čech František Rasch, ) byli popraveni zastřelením. V květnu 1918 se vzbouřilo asi 700 českých vojáků rakousko-uherské posádky v severočeském Rumburku. Vzbouřenci obsadili město a pak se vydali na jih do vnitrozemí k dalším nespokojeným vojenským útvarům. Po cestě je však obklíčilo vojsko složené převážně z německy mluvících vojáků, vůdcové vzpoury byli zatčeni a deset z nich pak zastřeleno. Shrnutí: Českoslovenští legionáři se účinně zapojili do úspěšných bojů Dohody na frontách První světové války. Brestlitevský mír sice východní frontu uzavřel, ale legionáři právě v Rusku zaujali celý svět tím, že na téměř dva roky obsadili klíčová místa Sibiře, a ačkoli především sledovali cíl přepravit se východním směrem na evropská válčiště, zároveň tím podpořili Dohodovou válečnou intervenci proti bolševické vládě. Mezitím ovšem vypukaly vzpoury českých aj. vojáků i v rakousko-uherské armádě (Boka Kotorska, Rumburk). Otázky a úlohy: 1. Zjistěte názvy některých legionářských jednotek, jejich vojenských vlaků apod. a odvoďte z toho, na jaké tradice legionáři především navazovali. 2. Některé velké jadranské přístavy byly za První světové války významnými vojenskými pevnostmi. Navštívili jste některé? Co o nich víte? Výběr z odborné literatury: Robert Sak. Anabáze. Praha Výběr z uměleckých zpracování: Literatura: Josef Kopta: Třetí rota (1924, román), Rudolf Medek: Anabáze, ( , román). Divadlo: František Langer: Jízdní hlídka, Rudolf Medek: Plukovník Švec, 1928.


Mojmír bude bojovat proti Pribinovi | iDobryDen\nMojmír bude bojovat proti Pribinovi\nFoto: Velkomoravané Modrá / V bitvě budou řinčet historické zbraně, chlapi se vrátí do období války s Pribinem\nVelehrad Kultura 11 / 08 / 2017\nDěti vymění počítače za luk a kopí z Velké Moravy\nBěhem soboty a neděle se můžete vrátit do doby Velké Moravy, kde se rozehraje bitva zasazená do 30. let 9. století na území dnešního Slovenska. Příběh se bude odehrávat na jednom z hradišť v povodí Váhu, která byla tehdy napadena Mojmírovou armádou. Bude to příběh o střetu dvou armád a jednom špatném úsudku. Jestli to bude příběh s dobrým koncem, na to se ale musí přijít diváci podívat sami..., nechává nahlédnout do scénáře Josef Křivánek za Velkomoravany Modrá.\nBojovat přijedou přes dvě stovky účastníků z České republiky, Slovenska, Polska a Německa. „Před hlavní bitvou se odehraje také dětská bitva. Nezapomeňte přijít dřív, protože se malí účastníci zapojí do výcviku bojových družin. Samo sebou, vše v rámci bezpečné zábavy,“ zvou Velkomoravané. A pokud děti nebudou chtít bojovat, mohou vyzkoušet dětskou arénu, boj kopím, lukostřelbu, pečení placek, ...\nDvanáctý ročník historického festivalu spojeného s velkomoravskou bitvou Veligrad 2017 - Boj o hradiště během obou dnů nabízí bohatý doprovodný program s ukázkami řemesel, bojové ukázky, lukostřelbu, dobové tržiště, soutěže pro děti i dospělé a mnoho dalšího. Vrcholem sobotního i nedělního programu bude rekonstrukce bitvy. „K vidění a vyzkoušení bude také řada řemesel a oživlý dobový tábor. Letos jsme také rozšířili dobové tržiště,“ upozorňuje Křivánek.\nV sobotu zahraje kapela Vrbovské vrby a po oba dny několikrát předvedou své umění Sokolníci krále Svatopluka z Banské Bystrice. V sobotu 12. srpna začíná program v 11.00 (bitva v 16.00), v neděli 13. srpna pak v 10.30 (bitva ve 14.00).


St, 01/08/2007 - 23:17 od zikmund\n"Untitled? Co je to za blbý název?" Zeptala se Ani.\n"Nemám ponětí" Odvětil jsem. "Ale nechcu zase hodinu metafyzicky spekulovat nad názvem téhle věci a zbytečně si vykuřovat zásobu cigár, tak je to prostě untitled. Stejně nejsem na názvy nějaký machr takže bych zase zplodil nějakou ptákovinu jako posledně" Šklebím se.\n"Teda tanhle název opravdu rulez! Nobelovku!" Sarkasmem nešetří.\n"Něco proti?? Tě smažu a bude pokoj. Ale zas bych neměl s kým kecat, takže sklapni"\nNe, 29/07/2007 - 09:26 od Zee\nHrozně dávno a v předaleké galaxii byl hustý les a večer a Hlavní Hrdina zvaný Ivan seděl u narychlo udělaného ohniště se svým druhem ve zbrani trpaslíkem Dhuyduganou Lassiosonem. Zrovna pojídali maso z Dyyyga, což je skoro jelen (a kterého ulovil sám Hlavní Hrdina zvaný Ivan), když se poprvé ozval ten zvuk.\nDhuydugana Lassioson vyskočil.\nDhuydugana Lassioson: „Pocem vodporná zrůdo, sežeru tvoje srdce!!“\nPerlička na dně…\nSt, 25/07/2007 - 09:12 od Black.Angel\nNejsem dobré, jsem zlé. Jsem veliké, ale nikdo mě nevidí. Jsem všude a nikdo se mnou nic nezmůže.Lidstvo mě neumí zneškodnit, neumí mě vyhnat, neboť já jsem v něm. Jsem jeho trýznitel, jeho otrokář, kterého se neumí zbavit. Jmenuji se Pokušení.\nČlověka doprovázím odnepaměti. Jsem věrnější než pes, neodbytnější než hmyz, přítulnější než kočka, trvalejší než kámen. Bylo jsem, jsem a budu. Jsem přítelem hrabivosti, sourozencem chamtivosti, milencem slabé vůle, nepřítelem citu.\nSt, 25/07/2007 - 09:09 od Xaire\njste velmi krutá a zlá. Jste nejkrutější ze všech,řekněme lidský počinů. Dokonce i Smrt je podle Vás velmi nekrutá.\nVy si totiž na rozdíl od Smrti berete vše,ona jen ty ,kteří již mají čas. Neohlížíte se na rodiny, milující matky,manželky, sestry,a v neposlední řadě dcery. Nemáte ohledy,boříte domy,ničíte lidské vztahy.\nToto si o Vás myslí mnoho lidí, ale je to opravdu tak? Lidé vás stvořili a pak se lekli a vymysleli vašeho bratra MÍR.\nSt, 11/07/2007 - 15:25 od Xaire\nTichá noc. Hvězdná obloha, které vévodí měsíc v úplňku je bez mráčku. A moře tiše zpívá. Tichounce tak jak to dokáže jenom ono. A nad ním poletují bílí. Brázdí jeho vlny a zpívají s ním.\nSt, 04/07/2007 - 01:23 od Black.Angel\nNejsi sám, stojíme tu spolu. Budu stát vedle tebe a ty budeš vědět, že tě chytnu za ruku. Když se jednou ochladí a ty se budeš cítit jako na konci, nebude kam utéct, ty víš, že se nevzdám a budu ti říkat: „Vydrž!“ Protože my z toho uděláme skutečnost, musíš vydržet a být silný. Protože já jsem tady pro tebe a ty pro mě, už není nic, co by si mohl říct, nic co by mohl udělat. Nebude žádná jiný cesta, když se tohle všechno stane pravdou, tak vydrž.\nSt, 27/06/2007 - 00:25 od kouna\nDneska je u Babočků nějak rušno. Starý pán křičí na dceru, že si dost nehlídá vlastního manžela. Julie zase pisklavým hlasem přerušovaným vzlyky vyčítá Karlovi že je to hrozný sukničkář a že to tentokrát vážně přehnal s těmi dámskými kalhotkami v kapse u saka. No jo, Kája si včera si fakt užil…, slyšela jsem jak přišel kolem třetí ráno a dupal v kuchyni přímo nad mou hlavou. Asi parádně vyhládlo. Divím se že na to holka nepřišla už dávno.\nSt, 20/06/2007 - 01:17 od Dominika.Plzakova\n„Skvělý, Böhmová je dneska nemocná, takže nám odpadá litera!“ Ále, nijak se nevzrušujte, vážení, to se jen Pepík byl podívat na nástěnku se suplováním. Alespoň máme více času na mé vyprávění, které bych vám dnes rád přiblížil. Znáte to… volná hodina, to ne, že by se mi děti pečlivě učily v lavicích na následující hodiny, ale rychlostí blesku vyletí celá banda ze školy. Asi znovu přeslechly varování ředitele, že o volné hodině je chození mimo školní budovu zakázáno pod hrozbou trestu.\nNáročná avantgardní próza aneb vyryto do lavice\nSt, 13/06/2007 - 19:19 od Zee\nStojím v tichosti schovaný za skříňkama v šatnách a poslouchám rozhovor dvou hochů. Mluví o mě.\n„Chápeš ho? Je to šílenec.“\n„Jo, doprele, je naprosto nepříčetnej.“\n„Viděls co nakreslil do toho sešitu? A jak se tvářil, když mu to Brambor roztrhal? Řekl jen:‘Kurvafix, jaká nuda,’ vzal si další sešit a začal to dělat znovu.“\n„Ty vole, víš jak dlouho to musel kutit? Bych Brambora zabil; on ani nemrknul.“\n„No dyť říkám, je to cvok.“\nSt, 13/06/2007 - 19:17 od Studentsky.svet\n„Ty vole, to jsem rád, že jsi mě svezl. Jseš fakt kámoš!“ Poznamenal Jack, když už v dálce zahlédl známý rodinný domek.\n„Ten nejlepší…“ Dodal s úsměvem Karlos.\n„Jasně, ten nejlepší! Tak, po třech týdnech budu zase doma z toho blbého intru! Už se celkem těším i na rodinku – ne že by mi scházela, ale víš jak….“ Konstatoval s mírnou radostí Jack\n„Jo, chápu.“ Potvrdil Karlos.\n„Ty, neměl bys jet trochu pomaleji?“\n„Neboj, já jezdím rychle, ale bezpečně!“ Prohlásil Karlos s úsměvem od ucha k uchu.


Hejtmanka Stráská během oslav založení ČSR ocenila Zlatou šupinou devět osobností\next-hocke dne Pá, 25.10.2019 - 07:17 --> Pá, 25.10.2019 - 07:17\nHokejový exreprezentant a ředitel ZŠ Grünwaldova v Českých Budějovicích Vladimír Caldr. Ředitelka obecně prospěšné společnosti Rybka Eva Dvořáková. Rakouský zemský politik a dlouholetý předseda Euroregionu Silva Nortica Johann Hofbauer. Vedoucí Ústavu dějin křesťanského umění na Katolické teologické fakultě Univerzity Karlovy Jiří Kuthan. Správce skladů při Táborské posádce 53. pluku elektronického boje Tomáš Neškodný. Herec Karel Roden.\nÚzemní studie krajiny mapuje, jak vnímáme své okolí. Zapojit se můžete i vy!\next-hocke dne Čt, 24.10.2019 - 14:35 --> Čt, 24.10.2019 - 14:35\nKrajský úřad Jihočeského kraje v letošním roce začal pořizovat Územní studii krajiny Jihočeského kraje (ÚSK). ÚSK je důležitým územně plánovacím podkladem, který bude sloužit k aktualizaci Zásad územního rozvoje kraje, zpracování územních plánů obcí a pro další rozhodování v krajině. Získané údaje o Vašem vnímání krajiny a požadavcích a přáních na charakter prostředí nám významně pomůže ke kvalitnímu zpracování územní studie krajiny.\nKraj rozdělí první část výtěžku ze sbírky lidem postiženým výbuchem plynu v Lenoře\next-hocke dne Čt, 24.10.2019 - 14:29 --> Čt, 24.10.2019 - 14:29\n546 tisíc korun. První část výtěžku z veřejné sbírky, kterou vyhlásil Jihočeský kraj v rámci pomoci lidem postiženým výbuchem plynu v domě v Lenoře, si rozdělí majitelé bytů a osoby, které v nich ke dni výbuchu bydleli.\nV Klatovech proběhla 3. Bavorsko-česká burza firem\next-hocke dne Čt, 24.10.2019 - 10:21 --> Čt, 24.10.2019 - 10:21\n3. Bavorsko-česká burza firem v Klatovech coby hlavní motor přeshraničního hospodářského prostoru Klatovy. Jak se mění doba, mění se i ekonomika. V bavorsko-českém příhraničním regionu je to obzvláště viditelné. Jestliže dříve využívaly německé firmy sousední hospodářský region zejména z důvodu výhodných personálních a výrobních nákladů, nacházejí se dnes obě země na stejné úrovni a potýkají se také i se shodnými výzvami, zdůrazňuje Bertram Vogel, jednatel Niederbayern-Forum.\next-hocke dne Út, 22.10.2019 - 12:09 --> Út, 22.10.2019 - 12:09\nLedeničtí Žraloci slaví nevídaný úspěch! GRATULUJEME\next-hocke dne Po, 21.10.2019 - 10:29 --> Po, 21.10.2019 - 10:29\nSoftballový klub Žraloci Ledenice má letos historický úspěch! Poprvé v české softballové historii, kdy se hraje Extraliga dospělých, se povedlo jednomu klubu v jednom roce získat obě nejvyšší trofeje Extraligy mužů i žen. Muži vyhráli před týdnem svůj první titul a ženy včera ve finálové sérii potvrdili již po třetí za sebou svou nadvládu v české Extralize.\nŽraloci slaví tedy nejen hattrick žen, ale také double zlatých! Víc již v českém dospělém softballu nelze dokázat - pouze to zopakovat! Navíc klub slaví v letošním roce 20 let od založení.\nTýden vzdělávání dospělých je tady\next-hocke dne Po, 21.10.2019 - 09:29 --> Po, 21.10.2019 - 09:29\nBlíží se Den za obnovu lesa\next-hocke dne Pá, 18.10.2019 - 14:07 --> Pá, 18.10.2019 - 14:07\nUž zítra, v sobotu 19. října 2019 proběhne celorepubliková akce Den za obnovu lesa. Ta je odpovědí na mimořádnou situaci v českých lesích, které čelí kůrovcové kalamitě a suchu. Milovníkům přírody akce nabízí možnost zapojit se do sázení lesů pro další generace. V Jihočeském kraji se bude sázet od 10.00 do 16.00 v lokalitách u Českého Krumlova a Tábora, kam přijede i hejtmanka Ivana Stráská. „Starat se o to, jakou krajinu přenecháme budoucím generacím, považuji za velmi zodpovědný úkol pro sebe i naše správce lesů.\nVIDEO: U nás v kraji 18. října 2019\next-hocke dne Pá, 18.10.2019 - 09:34 --> Pá, 18.10.2019 - 09:34\nCena hejtmanky za zachování a rozvoj lidových tradic Jihočeského kraje 2020 - návrhy podávejte do 31. prosince 2019\next-hocke dne Pá, 18.10.2019 - 09:14 --> Pá, 18.10.2019 - 09:14\nJihočeský kraj vyhlašuje na základě usnesení rady kraje výzvu k předkládání návrhů na udělení Ceny hejtmanky Jihočeského kraje za zachování a rozvoj lidových tradic Jihočeského kraje na rok 2020. Návrhy na udělení ceny lze podávat písemně na odbor kultury a památkové péče Krajského úřadu Jihočeského kraje od 18. října 2019 až do 31. prosince 2019.\nFórum Rendez-vous à la française\next-hocke dne Pá, 18.10.2019 - 07:35 --> Pá, 18.10.2019 - 07:35\nVe středu 16. 10. 2019 se v prostorách Střední školy a Vyšší odborné školy cestovního ruchu v Českých Budějovicích konalo fórum Rendez-vous à la française, kterého se zúčastnili pedagogové, žáci a studenti studující francouzský jazyk a zástupci francouzských podniků v ČR či českých podniků působících na frankofonním trhu práce.\nToto setkání zorganizoval Jihočeský kraj a Francouzské velvyslanectví v ČR ve spolupráci s agenturou Campus France Česká republika, Francouzským institutem v Praze a Francouzskou aliancí Jižní Čechy.\next-hocke dne St, 16.10.2019 - 15:23 --> St, 16.10.2019 - 15:23\nV úterý 15. října se uskutečnila diskuse s odborníky a lesníky v Městském kulturním středisku Vimperk k otevřenému dopisu platformy Vědci pro Šumavu. Dopis zaslaný hejtmance Jihočeského kraje o dopadech kůrovcové kalamity obsahoval také 12 mýtů o Šumavě, které se staly hlavním tématem setkání. Pozváni byli vědci z platformy a poté i zástupci národního parku Šumava.\nBravo, znělo v Rakousku na adresu Jihočeského folklorního sdružení\next-hocke dne Po, 14.10.2019 - 12:24 --> Po, 14.10.2019 - 12:24\nV sobotu 12. října 2019 se v hornorakouském městě Aigen-Schlägl uskutečnila i za účasti folkloru z jižních Čech velmi zajímavá slavnost s názvem Landesgartenschau 2019 v Bio Garten Eden. Spolupráce jihočeského folklorního sdružení (JFoS) na tomto kulturním projektu byla „odstartována“ již v květnu tohoto roku v rámci akce „Jižní Čechy hostem v Linci“. V té době Hermína Mocová z Krajského úřadu Jihočeského kraje, Milan Škoch, předseda JFoS a Thekla Weissengruber - zástupkyně OÖ Landesmuseum, projednali základy účasti jihočeského zastoupení v Aigen-Schläglu.\nSoutěž Jihočeská sestřička 2019 má vítěze\next-hocke dne Po, 14.10.2019 - 08:10 --> Po, 14.10.2019 - 08:10\nLetošní ročník tradiční odborné soutěže Jihočeská sestřička, kterou organizují Jihočeské nemocnice, a.s. ve spolupráci s Jihočeským krajem, je minulostí. V kategorii vyšších odborných zdravotních škol a vysokých škol zvítězil tým kapitána Josefa Diviše - SZŠ a VOŠZ České Budějovice, v kategorii středních zdravotních škol tým kapitána Filipa Richtera - SOŠZ a SOU Český Krumlov. Soutěž se konala 12. října v Nemocnici Tábor, a.s.\nVIDEO: U nás v kraji 11. října 2019\next-hocke dne Pá, 11.10.2019 - 12:37 --> Pá, 11.10.2019 - 12:37\nRadní Krák: Znát dopravní předpisy je třeba od nejútlejšího věku\next-hocke dne Pá, 11.10.2019 - 11:08 --> Pá, 11.10.2019 - 11:08\nZnát dopravní předpisy od nejútlejšího věku. A předejít tak nehodám dětí na jihočeských komunikacích. To bylo hlavním cílem dopravně - bezpečnostní akce v Mateřské škole KinderGarten v Českých Budějovicích. Ve spolupráci s jihočeskou dopravní policií se konala ve čtvrtek 10. října. Uvedl to krajský radní Antonín Krák.\n„Kvitujeme s povděkem, že se policie věnuje dopravní výchově už v mateřských školách. Jednou z priorit kraje je samozřejmě i bezpečnost našich dětí, proto obdobné aktivity podporujeme,“ zdůraznil Krák.\nNa konto LENORA již přišlo 710 606 korun\next-hocke dne St, 09.10.2019 - 13:29 --> St, 09.10.2019 - 13:29\nJihočeský kraj zřídil v sobotu 5. října 2019 účet veřejné sbírky, na který lze zasílat finanční pomoc lidem, které výbuch postihl. Na číslo 370707070/0300 už přišlo celkem 710 606,04 Kč.\nK částce 710 606,04 Kč jsou i připsané úroky v částkách 419,48 Kč a 357,18 Kč.\nZ účtu bylo již postiženým lidem vyplaceno 500 500,00 Kč (konkrétně 11x 45 500,00 Kč).\nSoučasný stav ke dni 17. 12. 2019 činí 210 106,04 Kč.\nZa jakoukoli částku na konto Lenora velice děkujeme.\nDen zemědělců, potravinářů a venkova okresu Tábor 2019\next-hocke dne St, 09.10.2019 - 11:04 --> St, 09.10.2019 - 11:04\nV sobotu 5. října 2019 se na školním statku Vyšší odborné školy a Střední zemědělské školy v Táboře, kterou zřizuje Jihočeský kraj, konal již 13. ročník Dne zemědělců, potravinářů a venkova okresu Tábor, který i přes nepřízeň počasí přivítal velké množství příznivců českého zemědělství.\nAkce se zúčastnili předseda Senátu Parlamentu ČR Milan Štěch, senátor Jaroslav Větrovský, místostarostka Rady města Tábora Olga Bastlová, zástupci zemědělských organizací a další významní hosté.\next-hocke dne Út, 08.10.2019 - 10:16 --> Út, 08.10.2019 - 10:16\next-hocke dne Po, 07.10.2019 - 16:09 --> Po, 07.10.2019 - 16:09\nAktuální stránka 84


Třetí závod, třetí triumf. Loeb vyhrál i na Kypru - Deník.cz\nTřetí závod, třetí triumf. Loeb vyhrál i na Kypru\nLimassol – Francouz Sébastien Loeb dosáhl v kyperské rallye padesátého vítězství v kariéře.\nFrancouz Sébastien Loeb vyhrál kyperskou rallye, bylo to jeho padesáté vítězství v kariéře.Foto: REUTERS/Andreas Manolis\nLetošní sezona rallyového šampionátu se zatím odehrává zcela podle not úřadujícího mistra světa Sébastiena Loeba.\nNa francouzského jezdce a jeho Citroën C4 si žádný ze soupeřů nepřišel ani v třetím podniku mistrovství, který se konal na Kypru. Po triumfech v Irsku a v Norsku si tak Loeb připsal třetí vítězství ve třetím závodě.\nVe vedení byl Loeb už od první rychlostní zkoušky, rychle si vybudoval dostatečný náskok a v sobotu i v neděli si jej bezpečně udržoval. Celkem už v kariéře dosáhl padesáti vítězství, na Kypru nenašel přemožitele počtvrté v řadě.\n„Žádné riskování. Jen jsem se pokoušel zůstat na trati,“ řekl Loeb před poslední nedělní jízdou. „Možná jsem byl až moc opatrný, ale do konce už moc kilometrů nezbývá,“ citoval francouzského suveréna server wrc.com.\nDruhé místo vybojoval Fin Mikko Hirvonen s fordem. Ten kyperskou rallye nezahájil dobře, ale v závěrečné etapě byl nejrychlejší ve dvou ze tří erzet a nakonec za Loebem zaostal o sedmadvacet vteřin.\n„Loeb zpomaloval a já jezdil dobré časy. Škoda že k tomu došlo až v poslední etapě,“ posteskl si vicemistr světa Hirvonen.\nTřetí příčku na Kypru vyválčil Petter Solberg. Nor závodící se soukromým citroënem Xsara se v předposlední rychlostní zkoušce dostal před dosud třetího Daniho Sorda s továrním citroënem.\n„Je těžké uvěřit tomu, že jsem třetí. Není to špatné,“ smál se Solberg. Mistr světa z roku 2003 stanul na stupních vítězů poprvé jako soukromník.\nDařilo se i českému závodníkovi Martinu Prokopovi. Ten opanoval kategorii JWRC. Méně štěstí na Kypru potkalo Martina Semeráda, který po sobotním odstoupení nedokončil ani nedělní etapu.\n„V pátek jsme zajížděli na asfaltu dobré časy, pak jsme si po zbytek víkendu udržovali naší pozici,“ uvedl Prokop. „Neměli jsme větší potíže, jen drobnosti s autem,“ dodal závodník.\nKyperská ralley: 1. Loeb, Elena (Fr., Mon., Citroën C4) 4:50:34.7, 2. Hirvonen, Lehtinen (Fin., Ford Focus) –27,2, 3. Solberg, Mills (Nor., Brit., Citröen Xsara) –1:49,4, 4. Sordo, Martí (Šp., Citroën C4) –2:26,3, 5. Wilson, Martin (Brit., Ford Focus) –6:41,0, 6. Rautenbach, Barrit (Zim., Brit., Citroën C4) –11:11,9, …14. Prokop, Tománek (ČR, Citroën C2) –30:19,3, Semerád, Ceplecha (ČR, Mitsubishi Lancer) nedokončil.\nPrůběžné pořadí MS (po 3 z 12 závodů): 1. Loeb 30 b., 2. Hirvonen 22, 3. Sordo 17, 4. H. Solberg, Menkerud (Nor., Ford Focus) 10, 5. P. Solberg 9, 6. Wilson 8.\nPrůběžné pořadí PCWRC (po 2 z 8 závodů): 1. Sandell (Švéd., Škoda Fabia) 20, 2. Araújo (Šp., Mitsubishi Lancer) 13, 3. Brynildsen (Nor., Mitsubishi Lancer) a Neiksans (Lot., Mitsubishi Lancer) oba 8, 5. Prokop 6.\nPrůběžné pořadí JWRC (po 2 z 8 závodů): 1. Prokop 18, 2. Burkart (Něm., Suzuki Swift) 16, 3. Kosciuszko (Pol., Suzuki Swift) 8.


16.6.2018 ČP Zadov – když někdy více je méně…. – Nasavrky Bikers\nPublikováno 17.6.2018 17.6.2018 Od administrator\nČtvrtý díl ČP byl na Zadově, tam se jak Aleš, tak Jola těšili, při KPŽ tam byly většinou medaile a často zlaté…. Po NMnM, kde Aldovi spadl 2x řetěz jsme dali nový, zároveň objednali vodítko na řetěz a na prosbu Aleše dali o 2 zuby větší přední převodník. Stěžoval si, že v rychlých pasážích by chtěl jezdit rychleji…. a to byla chyba….\nNejdříve jela Jola, startovala 17., po prvních dvou závodech, kde spadla chyběly body. Vystartovala špatně, opět, nechala se zavřít, skoro musela zastavit a byla někde na konci startovního pole. Jelo jich cca 30…. V prvním kole šla dopředu na cca 20.místo, ale nemělo to šťávu, seděla v tom, nezvedla zadek, šlapala těžké převody…. v pátek při tréninku jezdila super, ale nějak na to při závodě zapomněla. Jela za holkama v lajně jako když jdou husy na louku….nakonec byla 17. Vím, že má na první desítku, ale v ČP tam je nějaký blok….\nKolem čtvrté odpoledne šel na start Alda. V tréninku si trať chválil, technika se mu líbila, sjezd po sjezdovce byl ok, kameny také a těšil se na dva výjezdy v každém kole, kde chtěl útočit. Vystartoval super, byl kolem devátého místa. Jel s klukama 3.-10. místo, každý šetřil síly, závod byl nakonec cca 25 minut dlouhý. V prvním kole jel super, ale již ve výjezdu po sjezdovce nahoru to nebyl on. Trápil se, seděl v tom, nešlo mu to. Do druhého kola jel 11., ale na 6.místo to bylo blízko. V druhém kole v technice ok, ale pak přišel výjezd a nešlo to. V očích se objevily slzy, kroutil hlavou, nešlo mu to. Do posledního kopce jel ještě 12., ale viděl jsem, že bude padat dolů…. Kolem sebe jsem slyšel tatínky, jak křičí na kluky: „Jeď, máš kousek před sebou Blažka, dáš ho, jeď…“\nStál jsem tam a věděl, jsou to ty dva zuby v převodníku navíc, prostě to je o moc těžší ….. Aleš, ale i já, jsme si mysleli, že to je jen trocha navíc, že to pojede po rovině a z kopce líp a do kopce se ty dva zuby zas tak neprojeví…. Projevily a ukázaly vražednou sílu. Již zítra tam dáme zpět původní převody. Někdy více je o hodně méně….\nOsobně jsem Aleše takto zničeného neviděl. Brečel, v cíli ležel, byl úplně našrot, točila se mu hlava, nemohl mluvit…. Snažil se, dal do toho vše, morálně jel super. Ale ty dva zuby ho zničily v těch těžkých výjezdech. Škoda, ale poučili jsme se.\nSpadl v ČP z 9. na 11.místo, pokazil si pohár, ale jsou ještě dva závody před námi. Další je za dva týdny v Bedřichově.\nNa Zadově se nám moc líbilo, ale nedá mi to než si postěžovat na cestu. Z Nasavrk na Zadov je to cca 180 – 201 km, dle trasy, ale trvá to 4 hodiny, infrastruktura je v roce 2018 špatná…..\nRubrikyČeský pohár ŠtítkyČP Zadov\nPředchozí příspěvekPředchozí ČP NMNM 2.6.2018


Silvestr 2008 s Českým rozhlasem 2 - Praha | Dvojka\nSilvestr 2008|foto: Free Stock Photos\nNechcete být s námi na Silvestra? Konec roku 2008 totiž budeme slavit v Atriu Studiového domu Českého rozhlasu, a to s našimi posluchači. Již dopoledne, v Hostu do domu, přivítá moderátor Pavel Kudrna své kolegy, kteří snad na sebe prozradí i něco více než je na webových stránkách stanice.:-) Už teď pozvání přijali Zita Senková, Jan Burda, Robert Tamchyna, Petr Rajchert, Světla Magni, Jiří Vejvoda, a další.\nProzradí co je na práci baví, kdy je naštval nějaký posluchač, co se jim ve vysílání příliš nepovedlo a řadu dalších humorných zajímavostí. A prostřednictvím krátkovlnné vysílačky budeme i na některých místech hlavního města, kde se budou chystat oslavy příchodu nového roku.\nPokud budete chtít slavit s námi, jste srdečně zváni. Stačí, když svou účast právě teď potvrdíte na našem telefonních číslech 22 155 2525 nebo 22 155 3023. Naše produkční si vás poznamenají a to bude vaše vstupenka.\nA pak stačí jen poslední den v roce přijít před 8:30 do Římské ulice 13, v Praze 2, kde se vás ujmeme. A tím máte zajištěnou účast na živém silvestrovském vysílání Českého rozhlasu 2 - Praha. A pokud sebou vezmete pár kousků vašeho vánočního cukroví na ochutnání, bude to zajímavé zpestření.


Muž, který přežil, ukazuje cestu od eutanázie přes genocidu až k továrně smrti v Osvětimi | Krajské listy.cz\nPopisek: Erich Kulka, česko-izraelský spisovatel, historik a novinář, který přežil holocaust\nNa to, co nacisté proměnili v koncentračním táboře Osvětim v hrůznou každodenní skutečnost, lidská fantazie nestačí. Erich Kulka, česko-izraelský spisovatel, historik a novinář, který přežil holocaust, vydává autentické svědectví z osvětimského procesu. Jeho knihu Soudcové, žalobci, soudci vydalo nakladatelství XYZ.\nNemocní byli roztříděni na dvě skupiny: muži a ženy. Namluvili jim, že před přeložením do jiné budovy se budou koupat a dezinfikovat. Museli se svléci do naha, pak otevřít ústa a automatické čtyřčíselné razítko jim vyrazilo na prsa číslo. Podle tohoto razítka rozeznával personál, kdo má v ústech zlaté protézy. Aby nemocné neznepokojili, lékaři je povrchně prohlédli. Potom vešli do koupelny. Když byl stanovený počet uvnitř, byly dveře uzavřeny. Na stropě koupelny bylo v podobě sprch namontováno zařízení, kterým se vpouštěl do místnosti plyn. Myslím, že jich bylo v místnosti najednou asi 50. Byla mezi nimi i mladá děvčata, a mezi sebou jsme si říkali: Jaká je to pro nás ostuda!‘ Místnost měla jen jedny dveře a vizírkou bylo možno pozorovat, co se děje v komoře. Za 15 až 20 minut byl plyn z místnosti vypuštěn, když si předtím ověřili, že u všech nastala smrt. Podle čísel vytištěných na prsou zjišťovali osoby se zlatými protézami v ústech. Zlaté zuby byly mrtvým z úst vytrhány.“\nJiní svědkové vypověděli do protokolů, že všichni pacienti byli schopni chůze a šli většinou dobrovolně, ba i radostně do komor smrti, protože jim slíbili, že potom budou moci ležet v čerstvě převlečeném lůžku.\nPo této za lékařské asistence provedené exekuci byly rozesílány pozůstalým soustrastné úřední dopisy. V každém ústavě eutanázie bylo zvláštní oddělení dopisů pro útěchu, které podávalo pozůstalým korektní zprávu o úmrtí pacienta, přičemž bylo ponecháno pisatelům organizace „T 4“ na vůli, aby si příčinu úmrtí libovolně vymyslili. Tak se stávalo, že ošetřovanec náhle zemřel „na následky akutního zánětu slepého střeva“, ačkoli jeho příbuzní věděli, že mu slepé střevo bylo už před lety vyoperováno. Jeden z osvědčených vzorů dopisů, jaké používali v Grafenecku:\nK našemu hlubokému žalu Vám sdělujeme, že Váš…, který musel být z příkazu ministerstva přeložen do péče zdejšího ústavu, zemřel nečekaně dne… na… Při jeho těžké nevyléčitelné nemoci byla pro něho smrt vysvobozením. Z nařízení místních policejních orgánů musel být zesnulý v důsledku epidemicko – zdravotních a policejních opatření ihned zpopelněn. Prosíme Vás, abyste nám sdělili, zda máme zařídit, aby urna s pozůstatky po zesnulém byla poslána na hřbitov, který si přejete. Šatstvo zemřelého, které už nemělo valné ceny, protože dezinfekcí velmi utrpělo, bylo předáno národně socialistické charitativní organizaci.“\nJak prolhané byly poznámky o nevyléčitelných chorobách, dokazují dotazníky, které byly při procesu o eutanázii v roce 1946 předloženy soudu. Na dotaznících, které jsou označeny „+“, tedy u nemocných, nad kterými byl vyřčen ortel smrti, jsou i tyto poznámky: „Pilný pracovník.“ – „Duševně čilý.“ – „Dostává občas dovolenou.“ – „Dobře reaguje.“ – „Může být případně propuštěn.“ Ani pochvalné poznámky, jako „zdatný v krejčovně“ nebo „dobrá kuchařka“, neochránily nemocné před jedovatými sprchami.\nPravda o eutanázii brzy pronikla do rodin postižených a z církevních kruhů se začaly ozývat protesty. Evangelický pastor Braune v podání na ministerstvo vnitra z července 1940 uváděl konkrétní případ usmrcení bývalého vedoucího energetické centrály v Bad-Kreuznachu Heimera, kterého svěřila jeho rodina do léčení zdravotnímu ústavu v Bedburg-Hau, protože trpěl častými záchvaty deprese. V pastorově sdělení bylo uvedeno: „Ještě před vánocemi navštívil Heimera jeho syn. Otec byl duševně zcela čilý, trpěl jenom depresemi. Začátkem března jej přeložili do Grafenecku, aniž o tom uvědomili rodinu. Když se jeho příbuzní v Grafenecku ptali, nedostali vůbec odpověď. Asi po čtyřech týdnech přišel dopis, že nemocný zemřel v důsledku poruchy krevního oběhu a jeho mrtvola musela být ihned zpopelněna.“\nUsmrcování židovských pacientů v „T 4“ až do června 1940 odmítali. Ale koncem měsíce došlo k obratu. Židovské pacienty z celého Německa soustředili do „léčebného ústavu“ Buch u Berlína a odtamtud je odváželi do Brandenburku, kde je usmrcovali plynem. Ale při této akci všechny židovské pacienty nepodchytili. Ministr Frick vydal proto 19. prosince 1940 nařízení, v němž ukládal přísné prověření všech pacientů a oddělení pacientů židovských od árijských a všem novým židovským pacientům byl určen léčebný ústav Berndorf-Sayn v okrese Koblenz. Odtamtud byli postupně převáženi a usmrcováni v ústavech eutanázie.\nProtesty z církevních kruhů sílily. Řada biskupů protestovala písemně i z kazatelny a nedali se zastrašit ani hrozbami gestapa. Byli to zejména evangelický biskup Wurm, vratislavský arcibiskup kardinál Bertram, kardinál Faulhaber a další. V limburském církevním časopise „Hirt“ (Pastýř) byl uveřejněn v srpnu 1940 článek, v němž se mimo jiné uvádělo:\n„Několikrát týdně přivážejí velké omnibusy oběti do Hadamaru. Školní děti z okolí znají tyto vozy a říkají: ,Zase přijíždí vražedná bedna.‘ Brzy po příjezdu autobusů pozorují hadamarští občané vystupovat z komína kouř. Jsou deprimováni a musí neustále myslet na nešťastníky, kdykoli k nim vítr zažene odporně zapáchající kouř. Děti si místo nadávek hrozí: ,Nebudeš-li dost chytrý, půjdeš na pekáč do Hadamaru.‘ Ti, kteří se nechtějí ženit nebo nemají k tomu příležitost, říkají: ,Oženit se? Nikdy! Přivést na svět děti, které potom spálí v peci?‘“…\nNěmecký odboj nebyl jen Stauffenberg a Valkýra. Poznejte historii antinacistického odporu v třetí říši


Kovo KRAUS Kouřovod roura s klapkou 120x250 : GAS-TM s.r.o.\nKovo KRAUS Kouřovod roura s klapkou 120x250\nKovo KRAUS Kouřovod roura s klapkou 120x250, plech 1,5 mm. Průměr 120 mm, délka 250 mm. Kód produktu:15-PS11023592Dostupnost:Skladem u dodavateleU Vás předběžně:Středa 25. 1. 2017Doprava produktu:80 KčCena vč. DPH:400 KčCena bez DPH:331 Kč Přidat do košíkuVýrobce:Kovo KRAUSZáruka:2 rokyHmotnost:2 kg\nKouřovod roura s klapkou 120x250\nPrůměr 120 mm, délka 250 mm.


První návštěva :: Dentální hygiena\nprvní návštěva (vstupní vyšetření)\nNávštěva u naší dentální hygienistky začíná pohovorem s klientem a vyplněním jeho anamnestického dotazníku, kde se zaznamenávají důležité údaje o jeho zdravotním stavu. Anamnéza je pro dentální hygienistku velmi důležitá, protože některá onemocnění přímo souvisí se stavem zubů a dásní (např. cukrovka, onemocnění srdce, léky na epilepsii či ředění krve, astma, infekční onemocnění atd.). Velice důležitou informací pro úvodní vyšetření je, zda-li jste kuřák či nikoliv.\nNásleduje vstupním vyšetřením parodontu (závěsný aparát kolem zubů), kdy se pomocí tzv. probingu (sondování) měří hloubka prostoru mezi zubem a dásní speciální kalibrovanou sondou.\nZjišťuje se přítomnost a množství škodlivého bakteriálního povlaku a hodnotí se stav ústní hygieny.\nPři vyšetření používáme moderní metody péče o Váš chrup jako je například intraorální kamera, kterou Vám zuby prohlédneme a vyfotíme. Vše si pak můžete v klidu prohlédnout ve zvětšení na obrazovce. O průběhu ošetření a kvalitě poskytovaných služeb máte přehled. Po zhodnocení stavu se vytvoří klientovi na míru hygienický léčebný plán.\nHygienický léčebný plán může být sestaven s potřebou více než 1 ošetření v závislosti na stavu a stupni onemocnění. Např. v případě parodontózy základní ošetření nestačí, provádí se hloubkové čištění (parodontologická terapie) většinou ve více návštěvách.\nPokračuje samotné profesionální čištění zubů:\nOdstraníme zubní kamen ultrazvukem a pečlivě povrchu zubů dočistíme ručními nástroji tzv. Gracyho kyretami a scalery. Využíváme šetrné pneumatické vysokofrekvenční ultrazvukové přístroje.\nNásledně šetrně zbavíme zuby zubního mikrobiláního povlaku a pigmentací pomocí metody air flow (pískování) s využitím moderního ordinačního pískovače s příslušnými atesty. Zuby také leštíme rotačním kartáčkem a profylaktickou pastou.\nProvádíme závěrečnou fluoridaci zubů pro posílení odolnosti skloviny zubů vůči zubnímu kazu.\nPo ukončení počáteční hygienické fáze pacient přechází do fáze udržovací. Jedná se o systém pravidelných návštěv (tzv. recall).


Vypadávání vlasů - Hledám zdraví\nDobrý den. Je mi 21 let a strašně mi padají vlasy. Měl jsem jich vždycky hodně, teď mám velké kouty a málo vlasů na temeni. Navíc mám seboreu nejen ve vlasech, ale i v obličeji v místech, kde rostou vousy. Mám červené fleky se šupinami, svědí to. Doktorka mi doporučila šampon na lupy i na obličej, ale to k ničemu není. Prosím, poraďte mi, co s tím. Děkuji.\nBylo by dobré, abyste se s léčbou seborey obrátil na dobrého kožního lékaře. To, co vypadá jako seborea, může být i jiná choroba (atopická dermatitida – pro ni svědčí to svědění „čistá“ seborea zpravidla nesvědí, ev. lupénka), což rozliší jen zkušený dermatolog. Vypadávání vlasů u mužů velmi často začíná ve vašem věku a většinou se jedná se o tzv. androgenetickou alopecii. Jde o citlivost kůže na testosteron. Další kožní onemocnění (může mít stejnou příčinu) vypadávání ještě zhoršuje. V ČR existuje speciální vlasová poradna na Dermatovenerologické klinice fakultní nemocnice Královské Vinohrady (Praha). Objednat se lze ve všedních dnech mezi 13. – 15. hodinou na telefonním čísle 267 163 659 (www.centrumzdravevlasy.cz). Než na vás dojde řada, zkuste si koupit v lékárně Aminexil SP94 pro muže (existuje i pro ženy).


Kryptoměny se dočkaly podpory od Putina, cena bitcoinu roste | Newstream\nnewstream.cz Money Putin podpořil kryptoměny jako legální platidlo. Cena bitcoinu roste\n„Kryptoměny mají právo na existenci a mohou být používány jako způsob platby,“ řekl Putin v rozhovoru pro CNBC, který Kreml zveřejnil na svých webových stránkách. Stále je ale podle něj příliš brzy hovořit o tom, že by digitální měny mohly být používány pro obchodování s ropou a dalšími komoditami, které tvoří páteř ruského exportu.\nKrypto jako zbraň\nRusko hledá podle agentury Bloomberg alternativy pro obchodování v dolarech od chvíle, kdy bylo postiženo mezinárodními sankcemi po ruské anexi Krymu. Putin obviňuje Spojené státy, že kryptoměny používají jako zbraň. Zastánci kryptoměn argumentují tím, že decentralizované měny by mohly nakonec nahradit legální měny vydávané centrálními bankami.\nCentrální banka Ruska opakovaně varovala investory, že trh s kryptoměnami je extrémně kolísající a digitální měny nejsou pro platby na ruském trhu povoleny. Nicméně plošný zákaz jako v Číně vláda neplánuje, řekl ministr financí Alexej Mojsejev agentuře Interfax. Čína proti kryptoměnám ostře zakročila a zcela je zakázala v září.\nBitcoin je nejdražší od května\nPutinova vstřícnost ke kryptoměně přichází ve chvíli, kdy Washington zvažuje důkladně prozkoumat trh s kryptoměnami, což by mohlo vést k tomu, že administrativa prezidenta Joea Bidena by mohla začít tento trh regulovat.\nCena nejznámější kryptoměny bitcoin přitom ve čtvrtek poprvé od května překonala 58 tisíc dolarů (zhruba 1,27 milionu korun).\nSpekulanti podle agentury Bloomberg sázejí na to, že bitcoin bude útočit na své maximum z letošního dubna, kdy jeho cena dosáhla téměř 65 tisíc dolarů. Analytici zdůvodňují růst ceny bitcoinu řadou faktorů, například právě poklesem obav z kroků regulačních úřadů proti kryptoměnám.


BALITHERM IONITV případě potřeby tepelné opracování plazmou s dusíkem, vodíkem a uhlíkem.\nBALITHERM® IONIT je nitridační a nitrocementační proces pro všechny slinuté materiály, všechny typy ocelí (také vysoce legované) a neželezné kovy.\nPlazmová nitridace je proces průmyslového vytvrzování povrchů, při němž dochází ve vakuu k ionizaci molekulárního dusíku a vodíku a následné reakci s železným substrátem při teplotách v rozmezí 350 až 600 °C.\nPřidávání uhlíku do nitridačního procesu vede k plazmové nitrocementaci, jež vytváří obzvláště tvrdou vrstvu této sloučeniny, která je velmi odolná proti opotřebení. Nitrocementace navíc výrazně snižuje tendenci železa k reakci s jinými materiály z okolního prostředí, jako jsou například maziva, což následně silně snižuje tribooxidaci.\nProces výroby téměř dokonalého tvaru\nIhned opakovatelný proces\nMéně studených svarů\nProcesní plyny: dusík, vodík a oxid uhličitý\nPovlakový materiál ε + γ`\nKoeficient tření vůči oceli (za sucha) 0,5\nMax. provozní teplota (°C) 600 °C\nTloušťka vrstvy směsi [μm] 6 - 15\nNHD [mm] (hloubka nitridační tvrdosti) 0,05 – 0,9\nBALITHERM IONIT (2.32 MB, PDF-Soubor)\nBALITHERM pro automobilový průmysl (1.32 MB, PDF-Soubor)\nBALITHERM® IONIT pro komponenty


Policie obvinila Maxu za rvačku na Missis 2004 - Novinky.cz\nNovinky.czKrimiPolicie obvinila Maxu za rvačku na Missis 2004\nNad Trojmezím Foto: Dušan Jurek\n10. 3. 2004, 13:01 – OSTRAVA\nZpěvákovi Martinu Maxovi hrozí dva roky vězení. Policie ho totiž obvinila ze dvou trestných činů, kterých se měl dopustit v souvislosti s únorovou rvačkou v ostravském hotelu Imperial, kde probíhala soutěž Missis 2004. Svědci však již dříve vypověděli, že Maxa pouze bránil ženu před agresivním přítelem.\nPolicie začala Maxu stíhat minulý týden z pokusu ublížení na zdraví a výtržnictví.\n"Obviněný nejprve u výtahu hotelu fyzicky napadl poškozeného 32letého muže. Uchopil ho kolem krku do tzv. kravaty, shodil na zem a poté poškozeného kopal do hlavy a celého těla," sdělila dnes Novinkám mluvčí severomoravské policie Dagmar Bednarčíková.\nObětí Maxova útoku se měl stát Martin Hejsek z Plzně, přítel jedné z finalistek soutěže, který zpěváka podle policie odkopl na zrcadlo. Než však stačil vstát, Maxovi přišel na pomoc později obviněný zvukař z Roudnice nad Labem.\n"Tento 34letý obviněný uchopil poškozeného zezadu za ramena a opět ho strhl k zemi. Pak ho už oba muži kopali a bili pěstí do doby, než mu začala z obličeje téci krev," pokračovala mluvčí. Rvačku tehdy ukončila až přítomná ochranka náčelníka generálního štábu Armády ČR.\nMaxa: Na ženu brutálně zaútočil\nPodle svědků se Maxa osudný večer po skončení soutěže bavil na baru s jednou z finalistek. "U baru jsme vedli běžnou konverzaci. On tam najednou přiběhl, dal jí rány pěstí až spadla na zem. Tam se ještě nic nedělo. Pak ji dotáhl dolů po schodech. Ležela na zemi a on jí dal nějaké další rány," řekl zpěvák krátce po incidentu.\nHejska musel po bitce ošetřit lékař kvůli pohmožděné páteři, ovšem ani Maxa nevyvázl bez újmy. Hejsek pak podal na Maxu trestní oznámení. Podle Bednarčíkové žena o podání trestního oznámení neuvažuje.\nMartina Maxu vyšetřují policisté kvůli napadení přítele jedné z finalistek soutěže Missis 2004 v ostravském hotelu Imperial. Trestní oznámení podal 31letý...