K příčinám krize sociálního státu podle Pierra Rosanvallona | Časopis pro politiku a mezinárodní vztahy\nPierre Rosanvallon, profesor na slavné Collège de France, patří k nejvýznamnějším francouzským myslitelům současnosti. V minulém roce připravilo vydavatelství Kolumbijské univerzity výbor jeho nejdůležitějších esejů zabývajících se historickým vznikem, současnými obtížemi a budoucími perspektivami života v demokracii. Ke knize se pochvalně vyjádřila „taková jména“ jako Jean Cohen, Charles Taylor, či Michael Sandel, kteří všichni považují Rosanvallona za brilantního autora a jednoho z nejoriginálnějších politických myslitelů současnosti. V českém prostředí mu prozatím nebyla věnována odpovídající pozornost, proto cítím povinnost zabývat se v této práci alespoň jednou z dimenzí jeho zajímavého díla.\nJak uvádí sám Rosanvallon na svých stránkách na Collège de France1, jeho vědeckou činnost lze rozdělit do tří okruhů: (1) intelektuální historie demokracie v dlouhodobé perspektivě2, (2) historie francouzského politického modelu a vztahů mezi státem a společností3 a (3) problém sociální spravedlnosti v současném světě.4 Právě této třetí dimenzi Rosanvallonova díla se budu věnovat, přestože některé aspekty této dimenze jeho díla rozpracoval celkem rozsáhle v jedné ze svých nejnovějších knih známý sociolog Jan Keller (Keller 2006).5 Přesto si Rosanvallonovy práce o sociálním státě (La Crise de l’État-providence, dále jen CEP) a nové sociální otázce (La nouvelle question sociale, dále jen NQS), které se staly alespoň ve francouzském prostředí do jisté míry klasickými, náležitou pozornost zaslouží, zvláště když k nim budu přistupovat především z perspektivy politické teorie.\nDílo Pierra Rosanvallona překračuje hranice různých disciplín, což ostatně vyjadřuje i skutečnost, že na Collège de France Rosanvallon vede katedru „moderní a současné historie politična“ (histoire moderne et contemporaine du politique). Jeho práce tak mohou být přínosem pro vědce pracující v oborech filosofie, politologie, sociologie, či historie (ostatně i takoví autoři jako Max Weber, či Michel Foucault stimulovali rozvoj mnoha oborů). Charakterem svého díla má Pierre Rosanvallon ze současných francouzských intelektuálů blízko především ke svému vrstevníkovi Marcelu Gauchetovi6 a o generaci staršímu Claudu Lefortovi. Stejně jako oni pracuje na intelektuálním projektu, jehož cílem je nahradit marxismus nějakou jinou, přesvědčivější alternativní sociální teorií.7 Jak sám Rosanvallon v jednom rozhovoru řekl, černou dírou marxismu není jeho ekonomická analýza, ale jeho politická vize, protože u Marxe neexistuje žádná teorie demokracie (Rouyer 2001: 50). Právě proto se Rosanvallon soustředil ve svých pracích především na osvětlení podstaty demokratické modernity.\nPodle Rosanvallonova překladatele Samuela Moyna nabízí náš francouzský filosof přístup svým rozsahem a hloubkou srovnatelný s teoriemi demokracie, které vypracovali u nás více známí teoretici Jürgen Habermas a John Ralws.8 Oba dva tyto autory ostatně Rosanvallon podrobil kritice pro jejich příliš normativní přístup k demokracii, který podle jeho názoru dostatečně nerespektuje její historicitu. Intelektuální základy Rosanvallonova díla poznamenaly především práce jeho kolegů a spolupracovníků na École des Hautes Études en Sciences Sociales (EHESS), kde po své kariéře v odborech a v Socialistické straně začal působit (později např. jako pracovník a ředitel Institutu Raymonda Arona, kde spolupracoval i se stejně starými autory jako Marcel Gauchet, Pierre Manent, či Bernard Manin), a to v prvé řadě již jednou zmíněného filosofa Clauda Leforta a historika Françoise Fureta. Kolem Leforta a Fureta se na EHESS vytvořil kroužek filosofů, ve kterém vládl étos diskuse a kteří se shodovali též na potřebě rehabilitace klasiků a znovupročítání tradic (Rouyer 2001: 53n.).\nKlíčový teoretický základ a vlastního předchůdce Rosanvallonovy teorie moderní demokracie představuje pozoruhodná filosofická teorie totalitarismu Claude Leforta.9 Podle Leforta není žádná společnost charakterizována faktickou jednotou, ale zdroje rozdělení a konfliktů, jež charakterizují všechny společnosti, nemají na druhé straně jen faktickou a sociologickou povahu, protože existuje nevyhnutelná mezera mezi společností a její sebe-reprezentací. A protože tato sebe-reprezentace je nutnou součástí společnosti samé, můžeme mluvit o symbolickém rozdělení, které je konstitutivní pro společnost. Na základě této teorie je pak Lefort schopen klasifikovat politické režimy: moderní demokracie je tak režimem, kde absentuje monarchický, osobně ztělesněný a částečně exteriorní symbol moci, který organizuje společnost. Protože se demokracie vzdává tohoto králova těla10, stává se centrální místo moci v demokracii „prázdným“. Podle Leforta tak moderní demokratický stát symbolizuje jednotu, která již není imanentní sociálnímu tělu. To vede k oddělení politična od sociálna a k růstu komplexnosti sociálna, k multiplikaci partikulárních cílů a účelů. Demokracie ale také může svádět k pokušení, že by se mohla oprostit od veškeré exteriority a ustavit jednotu sama se sebou. Násilnost totalitarismu podle Leforta vychází právě z tohoto pokusu nechat (demokratickou) společnost násilně splývat se svou vlastní reprezentací, protože totalitarismus odmítá ne-determinaci demokratické reprezentace a veškerá diverzita společnosti a existence jejích vnitřních rozdělení a štěpení jsou jím negovány.\nAnti-totalitární moment tohoto proudu francouzské politické teorie ovšem nevede k přijetí liberalismu, protože ten je považován také za nebezpečnou politickou utopii. Mimo jiné o tom také svědčí i Rosanvallonův pokus promyslet základy sociálního státu, kterým se budeme dále zabývat. Přestože je sociální stát (l’État-providence)11 nemocný, protože výdaje rostou rychleji než příjmy, hrál nicméně v dobách krize pozitivní roli. Můžeme mluvit o anticyklické funkci sociálního státu. Hlavní blokace sociálního státu není podle Rosanvallona řádu ekonomického, ale kulturního a sociologického. Krizi sociálního státu můžeme pochopit jednak jako krizi jednoho modelu rozvoje, jednak jako krizi daného systému sociálních vztahů. Sociální stát již nemůže být jedinou oporou sociálního pokroku a jediným činitelem sociální solidarity. Hlavní Rosanvallonovou hypotézou proto je to, že musíme překročit rámec sociálního státu (CEP: 9), ne jen postavit proti němu liberální perspektivu trhu. „Sociálnědemokratické země“ se uzavřely až příliš v etatistické koncepci solidarity a ukazují se být neschopné nalézt druhý dech v situaci krize. Právě obecné kontury post-sociálně-demokratického řešení se snaží Rosanvallon v obou svých knihách naznačit. V našem článku se ale zaměříme spíše na analýzu tří dimenzí, resp. tří etap otřesení modelu sociálního státu. První dvě jsou řádu ekonomického a ideologického, třetí řádu filosofického (NQS: 8). Ekonomické analýzy krize sociálního státu jsou dostatečně známé, proto se budu zabývat především tím, co je z perspektivy politické teorie daleko zajímavější, a to krizí (1) ideologickou a (2) filosofickou. Jakkoliv by bylo zajímavé rozebrat i Rosanvallonovy normativní návrhy, v této práci se zaměřím zásadně jen na analytické části obou knih.\nIdeologická krize sociálního státu\nAbychom mohli jasně vidět příčiny ideologické krize sociálního státu, je třeba analyzovat jeho filosofické základy. Původ sociálního státu zkoumá Rosanvallon za pomocí dvou propozic: (1) sociální stát je prohloubením a rozšířením klasického státu-ochránce (l’État-protecteur) a (2) stát-ochránce definuje moderní stát jakožto specifickou politickou formu (CEP: 20n). Tato část Rosanvallonovy analýzy je nesmírně zajímavá také kvůli tomu, že Rosanvallon dává do souvislosti vznik státu se vznikem moderního individualismu. Pro zakladatele moderního politického myšlení Hobbese a Locka myslet stát a uznat právo jedinců na ochranu znamená jednu a tutéž věc. Jak říká Hobbes, účelem republiky je bezpečnost soukromých osob. Zrod individua a moderního státu nemohou existovat jeden bez druhého. Je to totiž stát, který dává existenci individuu jakožto subjektu, který má svá práva12, protože si dává za cíl právě tato práva chránit: není žádný stát-ochránce bez jedince-nositele práv, a žádný jedinec nerealizuje svá práva bez státu-ochránce. Mechanismem, který to zajišťuje, je společenská smlouva.\nPrvním právem jedince, který je uznán jako centrální subjekt politiky, je právo na život. Podřízení se státu se děje výměnnou za ochranu fyzické integrity. Tato bezpečnost garantovaná individuu implikuje ale uznání dalšího práva, a to práva na majetek. Bez práva na majetek není zabezpečena jistota a právě její zajištění stojí v samotném základě intelektuální snahy Hobbese i Locka. Majetek, stěžejní téma Johna Locka, se v této perspektivě jeví jako prodloužení a neoddělitelný atribut jedince. Vymezením toho, komu co patří, se redukuje nejistota a produkuje bezpečnost. Sociální stát je pak rozšířením a prohloubením klasického státu-ochránce díky působení demokratického a rovnostářského hnutí. Jestliže totiž opravdový občan nemůže být nic jiného než vlastník, je třeba udělat ze všech občanů, kteří jimi nejsou, kvazi-vlastníky (CEP: 23). Vždyť již John Locke prohlásil, že lidé vstupují do společnosti, aby si uchovali své vlastnictví, a proto je nezbytné připustit, aby vlastnili alespoň něco, protože by jinak svým sdružováním ztráceli to, co si zamýšleli zachovat.\nPřechod od státu-ochránce k sociálnímu státu-prozřetelnosti je také spojen se změnou reprezentací, které si společnost dělá o sobě samé (CEP: 24n). K tomuto přechodu dochází tehdy, když se společnost přestává myslet jako tělo (corps), ale naopak se začíná chápat jako trh. Tento přechod ovšem také vyjadřuje skutečnost, že vůči nejistotě náboženské prozřetelnosti je postavena prozřetelnost státu (odtud ostatně samotný název État-providence). Po nepředvídatelnosti charity a náboženské prozřetelnosti nastupují zákonitosti státu. Je to v neposlední řadě zpřesnění technik pojištění (assurance) založených na metodách statistické pravděpodobnosti, které umožňuje, aby se stát-ochránce změnil na sociální stát. Sociální stát pak rostl především v dobách krize, které představují období více méně explicitní reformulace společenské smlouvy. V dnešní době se ale sám sociální stát nachází v krizi a skutečnost, že je tato krize pociťována právě v současnosti, Rosanvallon vysvětluje třemi momenty (CEP: 31n): (1) sociální stát již přispěl k podstatné redukci nerovností, a proto se objevuje pochybnost o rovnosti jakožto cíli, o jehož naplnění má společnosti usilovat. V kontextu ekonomické krize (2) se pak otevřeněji vynořuje otázka sociálního pouta a společného života. Podle Rosanvallona za to může příliš mechanický růst sociálního státu, který není doprovázen žádnou reformulací společenské smlouvy. A v neposlední řadě (3) je tento všeobecný pocit krize způsoben překřížením kritiky pravice a nespokojenosti levice.\nDynamika sociálního státu spočívá na nekonečném programu osvobození společnosti od nedostatku a rizik (CEP: 33). Sociální stát se totiž snaží garantovat alespoň minimální blahobyt, jehož definice je ze své podstaty historická, vyvíjející se v čase a závisí na rozdělení společnosti a společenských vztazích. To, co především činí v současnosti problém, není v prvé řadě zpomalení ekonomického růstu, ale krize reprezentace budoucnosti a budoucnost samotné sociální struktury. Ve společnosti totiž dominuje defensivní snaha uchovat si nabyté vymoženosti a roste pochybnost, že rovnost je hodnotou, která má nějakou budoucnost. A vše se děje v situaci, kdy (1) se otázka státu-ochránce stává ústřednější (např. problém předměstí), (2) kdy jsou nerovnosti mechanicky vyrovnávány, daňové odvody rostou a ekonomický růst se zpomaluje, aniž by to doprovázela nějaká reflexe samotné společnosti, nějaká reformulace společenského kompromisu, (3) kdy při srovnávání s ostatními patřícími do stejné referenční skupiny je redukce drobných nerovností často vnímána jako nespravedlivá a (4) kdy se sociální stát nejeví jako jediný prostředek společenského zajištění, ale naopak, kdy je výhodnější se soustředit v určitém segmentu či oligopolu. Na základech sociálního státu se tak začíná rozvíjet klientelistický stát (l’État-clientélaire).\nOtřes sociálního státu také souvisí s krizí solidarity. Sociální stát se při organizování solidarity jeví jednotlivcům a skupinám jako autonomní a na nich nezávislý systém, a proto jim tato organizace solidarity připadá jako čistě mechanická. Navíc produkuje nezodpovědnost, společenskou pasivitu a rezignaci. Krize (mechanické) solidarity vede k rozkladu sociálního pletiva. Solidarita prostě nemůže být pojata jako automatický důsledek mechanismů trhu, či mechanický důsledek fungování sociálního státu, ale musí spočívat alespoň na minimu viditelnosti sociálních vztahů (CEP: 43). Jak zdůrazňuje Jan Keller, je mnohem lepší a přirozenější pomáhat si navzájem než spoléhat na příliš vzdálený, finančně vyčerpaný a zoufale přetížený stát (Keller 2006: 140). Moderní stát samozřejmě nemůže existovat bez trhu, tj. ani bez potvrzení individua jakožto ústřední ekonomické kategorie. Je to právě sociální stát, který rozšiřuje tuto ústřední moderní snahu o ochranu jedince. Zatímco stát-ochránce mohl být zakořeněn v tradičních formách solidarit, snahou sociálního státu je vysvobození individua právě z těchto sítí „utlačujících“ solidarit. Chce osvobodit jedince zjednodušením sociálna. Korelátem radikálního individualismu se pak stává pomoc garantovaná státem. Právě díky této souvislosti sociálního státu s potvrzením hodnoty „totálního individua“ můžeme pochopit rozpory liberalismu 19. století. Ten chce na jedné straně individualismus, na druhé straně ale odmítá státní intervencionismus. Po zpochybnění keynesianismu dominujícího po 2. světové válce ovšem došlo k návratu k liberalismu. Souvislost mezi společenským růstem a rozvojem sociálního státu nemohla být totiž myšlena než tak, že jsou ve vzájemném rozporu. Tváří v tvář ekonomické krizi přesto návrat k liberalismu není žádným vhodným řešením, ale představuje naopak slepou uličku.\nLiberalismus je založen na popření prospěšnosti aktivní role státu v ekonomice a kladném zhodnocení regulačních ctností trhu. V současných podmínkách liberalismus není jen nějakou defenzivní doktrínou, ale jde naopak o způsob sociální kritiky. Problémem liberalismu je nicméně to, že není v žádném případě schopen intelektuálně založit nějakou teorii liberálního státu (CEP: 62). V základu liberální argumentace je myšlenka, že dva státy spolu koexistují v moderním státě: právní stát, garant demokracie a svobod, a intervencionistický stát, ničitel těchto svobod. Jejich odlišení (a tak i určení toho „dobrého státu“) je podle liberálů založeno na uznání rozdílu mezi ekonomií a politikou, mezi soukromou a veřejnou sférou, což je ovšem nepříliš přesné kritérium. Snahy Smithe, Burka, Benthama, či Humboldta o vymezení liberálního státu skončily ve slepé uličce, protože nikdo z nich nepochopil to, co má moderní stát společné s nastolením moderního individualismu. Klasický liberalismus vypracovává ekonomickou teorii autoregulace sociálna trhem, ale zároveň není schopen se vymanit z klasické koncepce státu ochránce. To dokázal (kromě anarchistických liberálů jako Paine a zejména Godwin) až Robert Nozick13, který promýšlí vznik minimálního státu na základě striktně ekonomické logiky sociálna.\nV samotném jádru moderního liberalismu stojí podle Rosanvallona určitá představa o individuu a společnosti (CEP: 98). Charakterizuje ji radikální individualismus, protože společnost je pochopena čistě instrumentálně jako kooperativní podnik pro vzájemnou výhodu. Tyto teorie tak redukují sociálno na systém čistě mechanických interakcí individuí. Společenská smlouva již nevytváří nějaké sociální pouto. Úhelným kamenem těchto teorií negace sociálna je snaha o vyvrácení možnosti jakéhokoliv pocitu závisti, protože ta je v rozporu s jejich postulátem absence interpersonálních srovnávání. Za otázkou závisti se ale skrývá veškerý problém sociálního pouta, dynamiky rovnosti a rozdílnosti, okolo které se strukturuje konkrétní systém potřeb a sociálních vztahů. Za to, co nazývají závistí, si prostě můžeme doplnit celou neomezenou práci toho, co Tocqueville nazývá demokracie, tohoto stále nestabilního vztahu, co společnost a jednotlivci, se kterých se skládá, udržují se svou reprezentací rovnosti. Otázka sociálna a demokracie je kvůli tomu vypuzena z obzoru liberálů a jejich myšlení je tak radikálně a-sociologické. Jejich posledním cílem je prostě společnost (pacifické koexistence) individuí indiferentních k sobě navzájem. Politika je jimi redukována na jednoduchý mechanismus a nemůže být již pochopena jako místo, kde společnost reflektuje vlastní rozdělení jako v zrcadle. Liberální rozum se tak ukazuje jako radikální alternativa demokratického rozumu. Podle Rosanvallona jde v případě liberalismu o nebezpečnou iluzi, která je nutně odsouzena v konečném důsledku k nezdaru. Kvůli tomu se vůči ní snaží postavit svou vlastní alternativu reagující na ztrátu dechu sociálního státu. Protože ale Rosanvallon později svou kritiku v knize Nová sociální otázka (NQS) ještě dále rozšířil, budeme se nyní zabývat tematizací filosofické krize sociálního státu.\nNová sociální otázka a filosofická krize sociálního státu\nPodle Rosanvallona před námi v současnosti vyrůstají v souvislosti s filosofickou krizí doprovázející zrod nové sociální otázky dva hlavní problémy: (1) na jedné straně je to rozklad organizujících principů (společenské) solidarity, (2) na druhé straně pak selhání tradiční koncepce sociálních práv, které již nenabízejí vhodný rámec pro promyšlení situace vyloučených (NQS: 9). Staré mechanismy produkující solidaritu se rozkládají, a to pravděpodobně nevratně. Tyto mechanismy spočívaly na systému sociálního pojištění; sociální stát se historicky rozvinul na základě specifického systému pojištění, ve kterém byly sociální garance spojeny s nastolením povinných pojištění pokrývajících hlavní existenční rizika. Oproti modernímu sociálnímu státu byl v tradičních společnostech princip sociální koheze vepsán do samotné struktury společnosti. Sociální pouto tu bylo vnímáno jako přirozené. Tím, že se moderní společnost pokusila vymanit z moci přírody, musela najít cestu k novému typu vztahů mezi lidmi. V 17. století byly proto promýšleny tři možné modely sociálního pouta: smlouva, trh a pojištění. Prvním význačným obhájcem principu pojištění jakožto substitutu společenské smlouvy byl německý filosof Leibniz. Bylo ovšem nutno čekat až do konce 19. století, kdy byla specifická technika pojištění uznána jako adekvátní a morálně přijatelná odpověď na sociální problémy doby, ve které se pauperismus stal masivním sociálním fenoménem. Společnost (založená na principu) pojištění (société assurancielle) tehdy přešla od subjektivního principu osobní odpovědnosti (za své chování) k objektivnímu principu rizika a začala fungovat jako jakási neviditelná ruka produkující bezpečnost a zabezpečení (sécurité). Není to podle Rosanvallona nic menšího než toto pojišťovací paradigma, které bylo technickým i filosofickým základem sociálního státu, co se dnes nachází v krizi.\nSíla ideje sociálního zabezpečení spočívala v tom, že umožnila představit si celou škálu sociálních problémů pod hlavičkou jednoho jediného pojmu – rizika (risque). Implicitní princip spravedlnosti a solidarity, který podpíral celou stavbu sociálního státu, spočíval na myšlence, že rizika jsou zároveň rovnocenně rozdělena a že jsou svou povahou nahodilá, což není v současnosti tváří v tvář exkluzi a dlouhodobé nezaměstnanosti již pravdou. Základními koncepty se stávají daleko spíše než riziko14 nejisté sociální postavení (précarité) a zranitelnost (vulnérabilité). Zatímco společnost pojištění stála na představě socializace odpovědnosti, tj. na rozložení zodpovědnosti na celou společnost, jasným trendem současnosti je návrat k ocenění významu individuální odpovědnosti. Mění se také vztah jednotlivců ke státu, protože sociální problémy dneška často odkazují spíše k tradiční koncepci státu-ochránce. Dalším faktorem, který rozkolísává pojišťovací paradigma, je pokrok genetiky, která vede k více individualizující a deterministické vizi sociálna (NQS: 33nn). Tam, kde jsme dříve viděli jen náhodu, či smůlu, dnes odhalujeme předvídatelné organické příčiny. Riziko se tak prostě stává více individualizovaným, což nabourává statistický přístup k sociálnu ve prospěch přístupu, který bere více v potaz predispozice a osobní chování. A především je tím zpochybněna naše koncepce spravedlnosti a vůbec celý princip pojištění, který není dále možný, protože již nemůžeme mluvit o čisté náhodě.\nExistují také faktory institucionální dekompozice systému pojištění. Ten byl založen na horizontální redistribuci, které jde o kompenzaci škod. Uvnitř systému sociálního zabezpečení se ale postupně rozvinuly také mechanismy vertikální redistribuce mezi třídami definovanými svým příjmem, které jsou ve své podstatě založeny na logice solidarity. Vůbec z celého sociálního zabezpečení se stal mnohotvárný systém s neurčitými hranicemi a komplexním financováním, kde se míchají stále více nerozpletitelně příspěvky, půjčky, subvence a transfery všeho druhu (NQS: 40). Také důsledky demografické revoluce přispěly k rozsáhlé změně sociálního státu směrem k nové společnosti mezigeneračních transferů. V neposlední řadě je to také krize sociální reprezentace a oslabení syndikalismu, co podrývá celou stavbu. Proto je podle Rosanvallona nutné znovuzaložit samotný princip solidarity. Otázka sociálního státu se podle něj v současnosti překrývá s otázkou občanství.\nCelá historie sociálního zabezpečení je neoddělitelná od posílení občanského pouta podníceného dvěma světovými válkami minulého století. Války totiž vedly k více či méně explicitní reformulaci společenské smlouvy. V současnosti se ale základy systému sociálního zabezpečení drolí. Zajímavým fenoménem, který Rosanvallon v přímé návaznosti na Johna Rawlse analyzuje, je roztržení závoje nevědomosti (NQS: 54nn). V základu společnosti pojištění stála představa, že jednotlivci jsou na tom stejně tváří v tvář různým typům rizik, jež jsou schopna ovlivnit jejich existenci. Růst znalostí rozdílů mezi jednotlivci a mezi skupinami ale podrobuje zkoušce samotné základy společenské smlouvy. Princip diference je u Rawlse formulován kvůli tomu, že jednotlivci se mohou stát také těmi nejvíce znevýhodněnými. Co se ale stane, když víme, kdo jsou bohatí a kdo jsou chudí? Když například vím, že budu profitovat statisticky méně dlouho z mé penze než ostatní, proč bych akceptoval stejnou výši příspěvků jako ostatní? A proč by ti, kdo ví, že budou ušetřeni té či oné vážné a velice nákladné nemoci, akceptovali platit stejnou výši zdravotního pojištění jako ti, kdo jsou geneticky predisponováni k tomuto onemocnění? Zatímco pojištění pod závojem nevědomosti agreguje a socializuje rizika tím, že vytváří jejich jasně vymezené homogenní třídy, nyní se uvádí do chodu hnutí desolidarizace díky tomu, že se dostupné informace o jednotlivcích násobí. Rizika již nemohou být definována a priori, protože rozdíly již nevycházejí jen z náhody. Vstupujeme tak do post-rawlsovského období.\nV současnosti víme přesněji, na koho připravované právní předpisy budou konkrétně dopadat. Proto se nám stále více proplétá výkon politiky s hledáním spravedlnosti. Nový význam tak získává sociální a politická deliberace. Koncepce 60. let, které ve viditelnosti lidí i věcí spatřovaly podmínky pro demokracii, kde by zavládl větší sociální mír, byly ale čistou utopií. Ukazuje se totiž, že informace daleko spíše živí sociální protest. Transparentnější společnost je zároveň více nestabilní a zranitelná (NQS: 63). Přesto ale dnes produkce solidarity a zrod deliberativní demokracie musí jít ruku v ruce. Je také nutné odlišovat sociální a individuální transparentnost. Ta první je nevyhnutelná, ta druhá ne, ta je dokonce nepřípustná, protože demokracie musí ochraňovat intimní sféru svobody svědomí.\nRekonstrukce nového sociálního státu vyžaduje formulaci sociálního dluhu a posílení pocitu společné příslušnosti. Rosanvallon vidí tuto snahu v přímé opozici vůči jinému modelu, který nacházíme v Spojených státech (NQS: 64nn). Jde o model společnosti generalizované reparace (réparation généralisée), ve kterém sociální redistribuce vychází z radikalizace občanských práv. Základní postavou této společnosti je oběť (victime) a ne občan. V tomto typu společnosti se radikalizací principu komutativní spravedlnosti snažíme realizovat ekvivalent spravedlnosti distributivní. Tím, že jednotlivec je uznán jako oběť nějaké současné škody či minulé nespravedlnosti, může vyžadovat odškodnění. Proto zde existuje tendence neustále rozšiřovat tuto centrální kategorii oběti. Rosanvallon se ale snaží obnovit sociální stát na základě postavy občana. Sociální stát musí být podle něho promyšlen ve vazbě na koncepci národa jako prostoru pro přijatou redistribuci. Což je úkol obtížný, protože evropské společnosti jsou dnes poznamenány jedním velkým rozporem. Na jedné straně je nutné předělat koncepci národa a posílit pouta solidarity, na druhé straně se musí otevřít více navenek, což je nesnadno smiřitelné. Rosanvallon se v další části snaží představit nové cesty solidarity založené na zhodnocení sociálního občanství, my se ale zaměříme na druhý problém, který je zvláště akutní v souvislosti s filosofickou krizí sociálního státu, a to na selhání tradiční koncepce sociálních práv.\nSociální stát začal fungovat jako stroj na odškodnění. V situaci nezaměstnanosti tak dochází k dvěma paradoxům. Jednak vyplácené náhrady škod nepřestávají růst, zatímco neuspokojené potřeby se násobí. A velká část ceny práce slouží skrze sociální transfery ke kompenzaci částečného či totálního vyloučení z přístupu k práci rozsáhlé části populace (NQS: 107). Tyto perverzní následky vyplývají podle Rosanvallona z rozštěpení ekonomiky a sociálna, kdy každá oblast funguje podle své vlastní logiky. Zatímco by nám mělo jít o harmonizaci sociálních imperativů a ekonomických požadavků, tyto se navzájem destruují. Vzniká tak zlom mezi ekonomickou aktivitou a pasivním sociálním státem (l’État passif-providence). Jedinou zodpovědností podniku se stala efektivita, kdežto imperativ solidarity závisí jen na sociálním státu. Zatímco kvalifikovaní zaměstnanci jsou schopni si vynutit zachování svých výhod, ti nejméně kvalifikovaní jsou vylučováni z pracovního trhu, nebo na něj nemohou vstoupit. Rozvoj sociálního státu se tak jeví být mechanickým účinkem rozštěpení ekonomiky a sociálna, ale má i další příčiny. Koresponduje totiž s radikalizací modernity jakožto procesu individualizace a racionalizace.\nImplicitní společenská smlouva byla v 60. letech založena na určitém archaismu v srdci modernity, kdy ve stejných funkcích koexistovali pracovníci s různými schopnostmi a kdy v podnicích existovaly mnohé malé prostory nízké produktivity. Sociální soudržnost byla do značné míry spojena právě s tímto zabudováním sociálna v ekonomice. Zrychlená modernizace 80. a 90. let rozbila toto uspořádání (NQS: 116). Byl to sociální stát, který soustředil všechno na sebe. Vstupujeme také do nové éry individualistické společnosti založené na stále radikálnějším rozštěpení mezi občanem a pracujícím. Na jedné straně stojí princip inkluze a rovnosti, na druhé straně princip diferenciace a vyloučení. Hlavním nebezpečím se v této situaci stává pokušení „udělat z exkluze jakousi jinou formu pracovního poměru“ (salarier l’exclusion). Za tím stojí dva typy úvah: jednak jistota, že v našich společnostech přetrvá dlouhou dobu situace nezaměstnanosti, a také, že je na druhou stranu nezbytné zajistit síť minimální sociální ochrany. Toto pokušení v sobě obsahuje jak model handicapu, tak existenčního příjmu. S prvním modelem souvisí problém, že pod kategorii handicapovaných jsou zařazováni ti, kdo nezvládli své začlenění do společnosti. Obrovské prostředky vydávané na pomoc invalidům jsou kromě možných zneužití důsledkem čistě finanční vize sociálního státu jakožto stroje na odškodnění, který musí vylučovat jednotlivce z trhu práce, aby jim poskytnul pomoc. Druhý model, spojený především se jménem filosofa Philippa van Parijse15, končí také ve slepé uličce, neboť představuje daleko spíše extrémní verzi společnosti odškodnění (société d’indemnisation) než nějaký nový přístup k sociálnu. Nějaká společenská makro-smlouva by prostě legitimovala totálně asociální fungování trhu na mikro-úrovni a hledání efektivity a starost o solidaritu by byly kompletně rozpojené.\nJe to právě opačný směr, kterým musíme jít, pokud chceme překonat limity pasivního sociálního státu. Začlenění (insértion) prací musí prostě zůstat úhelným kamenem každého boje proti vyloučení (NQS: 125). Přináležitost k pospolitosti neimplikuje jen nějaký režim solidarity, ale je v ní daleko hlouběji ukotven princip vzájemné užitečnosti (utilité réciproque), který spojuje členy pospolitosti. Nad určitým právem na příjem existuje právo na užitečnost. To se nezakládá na právu být někde ubytován, ošacen a živen paternalistickým sociálním státem, ale jde v prvé řadě o právo žít ze své vlastní práce, o právo spojit si svůj příjem s uznáním sociální funkce. Řešení se prostě nachází v reintegraci osob do sféry práce. Až toto začlenění umožní přerušení bludného kruhu, ve kterém pokus o řešení problému (odškodnění nezaměstnaných) paradoxně přispívá ke zhoršení stejného problému. Proto se Rosanvallon snaží v další části své knihy znovuobjevit a promyslet myšlenku práva na práci (NQS: 131–161), která v současnosti získává na aktuálnosti díky ustavení nového lumpenproletariátu, nové underclass. Na nebezpečí, že bude pokračovat rozpojení sféry efektivnosti a sféry solidarity, pak Rosanvallon reaguje vypracováním konceptu práva na zařazení (do pracovního procesu) (droit à l’insértion), které má jít za tradiční koncepce sociálních práv.\nSociální pokrok se vždy odehrával v zaběhnutém schématu: byla identifikována cílová skupina, které pak byla následně přiznána sociální práva a jim odpovídající dávky. To se ale v současnosti ukazuje jako nemožné, protože žádné charakteristiky neumožňují a priori identifikovat dlouhodobě nezaměstnané. Objektivní charakteristiky již nemohou být separovány od čistě biografických proměnných (NQS: 199). Dotčení jednotlivci nevytvářejí již skupinu v sociologickém slova smyslu, ale sdílejí jen určitý biografický profil. Klasický statistický přístup je dále nemožný pro jejich pochopení, ale důležité je naopak sledovat jejich individuální trajektorie. Kvůli tomu se také vyloučení stávají (politicky) nereprezentovatelnými. Je nesmírně obtížné „rozluštit společnost“, s čímž bezprostředně souvisí epistemologická krize sociálních věd, která nás vede k nutnosti znovuobjevit monografii a k novému pochopení a ocenění biografie. Analýzy životních osudů konkrétních osob dovolují totiž konstruovat méně schematické modely. Nebezpečím tohoto přístupu ale je to, že jednotlivci budou kvůli tomu daleko více posuzováni a hodnoceni, což může vést k transformaci sociálního státu na instanci správy a kontroly chování. Může se proto zdát, že hrozí nový paternalismus a demokracie dohledu. Rozdíl oproti 19. století ale spočívá v tom, že se nové sociální politiky již nesnaží morálně „rekvalifikovat“ chudé, ale že se týkají sociálního jedince. Další nutností se v současné době ukazuje vypracování rovnosti příležitostí právě kvůli tomu, že budoucí politiky budou muset být více individualizované, kdežto tradiční sociální práva zaručovala automatický a nepodmíněný přístup k sociálním dávkám.\nCílem předkládaného článku bylo nastínit hlavní body Rosanvallonovy tematizace ideologických a filosofických příčin krize sociálního státu. Díky Rosanvallonovi jsme mohli pochopit velký pohyb, který nastal se zrodem moderního individualismu a který vedl přes transformaci koncepce státu-ochránce až ke vzniku ideje sociálního státu a společnosti pojištění. Vstoupili jsme tak do debaty, která je osou západního politického myšlení již od dob Hobbese a Locka a která si žádá další prohloubení, protože budoucí osud naší civilizace, a tedy i uspořádání vztahů mezi političnem, sociálnem a ekonomikou, nám nemůže být lhostejný. Mnohé (zdánlivě abstraktní filosofické) termíny (např. společenská smlouva, či sociální pouto), se kterými si v našem českém politickém myšlení neasociujeme nic zvláštního, získávají nový praktický význam, protože právě díky nim můžeme pochopit mnohé podstatné problémy a výzvy naší doby. Jako mimořádně zajímavá se jeví Rosanvallonova diskuse s liberalismem, protože jde o debatu, která je klíčová a která strukturuje současnou politickou filosofii. Vskutku provokativní jsou např. teze, že jsme vstoupili do post-rawlsovského období či že se sociální vědy musí vrátit k novému použití monografie. Kvůli tomu, že hlavním úkolem daného článku bylo podnítit čtenáře k dalšímu studiu Rosanvallonova díla, vyhýbal jsem se co nejvíce normativním soudům a předkládám článek čtenáři jako určitý materiál, který ho může podnítit k další reflexi. Kvůli rozsahu článku jsem také vynechal pasáže týkající se konkrétních Rosanvallonových normativních propozic. Protože považuji Rosanvallonovo dílo za mimořádně zajímavé16, doufám, že tento článek bude podnětem k další reflexi a následně třeba také ke kreativní reformulaci, která posune naše uvažování dál.\nAgamben, Giorgio 1998. Homo sacer. Sovereign Power and Bare Life. Stanford: Stanford University Press.\nDupuy, Jean-Pierre 2002. Pour un catastrophisme éclairé. Paris: Éditions du Seuil.\nKeller, Jan 2006. Soumrak sociálního státu. Praha: SLON.\nLefort, Claude 1972. Le travail de l’oeuvre de Machiavel. Paris: Gallimard.\nLefort, Claude 1981. L’invention démocratique. Paris: Fayard.\nLefort, Claude 1986. Essais sur le politique (XIXe–XXe siècles). Paris: Éditions du Seuil.\nManin, Bernard 1996. Principes du gouvernement représentatif. Paris: Flammarion.\nQuillet, Jeannine 2005. „Théologico-politique.“ In: Dictionnaire de philosophie politique. Dir. Ph. Raynaud et St. Rials. Paris: Presses Universitaires de France, 792–796.\nRosanvallon, Pierre 1981. La crise de l’État-providence. Paris: Éditions du Seuil.\nRosanvallon, Pierre 2001 (1995). La nouvelle question sociale. Repenser l’État-providence. Paris: Éditions du Seuil.\nRouyer, Muriel 2001. „Sur quelques chemins de traverse de la pensée du politique en France. Entretien avec Pierre Rosanvallon.“ Raisons politiques, No 1, 49–62.\nVečeřa, Miloš 1996. Sociální stát. Východiska a přístupy. Praha: SLON.\nAutor je studentem politologie a práva na Masarykově univerzitě a redaktorem časopisu Global Politics.\nTu reprezentují práce Le Sacre du citoyen. Histoire du suffrage universel en France, 1992; Le Peuple introuvable. Histoire de la représentation démocratique en France, 1998; La Démocratie inachevée. Histoire de la souveraineté du peuple en France, 2000.\nSrov. Le Moment Guizot, 1985; L’État en France de 1789 à nos jours, 1990; Le Modèle politique français. La société civile contre le jacobinisme de 1789 à nos jours, 2004.\nViz především La Crise de l’État-providence, 1981; La nouvelle question sociale. Repenser l’État-providence, 1995; Le nouvel âge des inégalités (vydáno ve spolupráci se známým ekonomem ze Sciences Po J.-P. Fitoussim), 1996.\nKeller nazval části své knihy, ve kterých se věnuje Rosanvallonovi, krize pojišťovacího paradigmatu (Keller 2006: 96–99) a prostor pro neformální ekonomiku (Keller 2006: 139–142).\nTen je českému čtenáři znám především díky překladu své klíčové práce (jejíž název odkazuje na jeden slavný pojem Maxe Webera) Odkouzlení světa (Gauchet 2004) a díky rozhovorům, které přibližují celý Gauchetův intelektuální projekt (Gauchet 2006). Klíčový pojem rozchodu s náboženstvím (sortie de la religion) popisuje Gauchet dobře ve své jiné knize Náboženství v demokracii (Gauchet 2005: 13–18). Tento pojem vyjadřuje skutečnost, že jsme opustili svět, kde náboženství bylo strukturující silou, kde určovalo politickou formu společnosti a kde definovalo ekonomii sociálního pouta. Jinak řečeno, rozchod s náboženstvím vyjadřuje přechod ke světu, kde náboženství nepřestávají existovat v rámci politické formy a kolektivního řádu, které již ale nedeterminují. Starý řád byl heteronomní v tom smyslu, že lidé odmítali přisoudit sobě samým sociální organizaci, historii a tvorbu zákonů. Kvůli tomuto odmítnutí kladli jejich zdroj do transcendence, či exteriority, na které vše závisí. V osobě krále se pak samotná heteronomie zhmotňuje ve formě moci; moderní revoluce pak kladou na zem zdroj této moci. Moc začíná vycházet zespodu, je konstituována skrze akt vyjadřující vůli občanů. Moc se tak stává reprezentativní; od reprezentace ztělesněním (incarnation) věku bohů jsme dospěli k reprezentaci skrze delegaci světa rovných. Není pak náhodou, že jiný z okruhu těchto intelektuálů Bernard Manin napsal svou nejznámější knihu právě o principech reprezentativní vlády (gouvernement représentatif), ve které se zabýval především tím, jak došlo k tomuto historickému zlomu, kdy se demokracie najednou začala považovat za reprezentativní vládu (Manin 1996).\nViz rozhovor s anglickým překladatelem Rosanvallonova díla Samuelem Moynem.\nDále sleduji Moynův úvod k výše zmiňované knize nazvané Democracy past and future dostupný na webu.\nLefort nebyl v českém prostředí náležitě recipován. K dispozici jsou především jeho monumentální studie o Machiavellim (Lefort 1972) a eseje o politice a demokracii (Lefort 1981 a Lefort 1986).\nK tomu viz především klasickou práci Ernsta Kantorowicze The King’s Two Bodies. Ke Kantorowiczovi viz např. Agamben 1998: 91nn, či Quillet 2005.\nVe francouzštině se používá pojem État-providence, který má o trochu širší konotace než anglický pojem welfare state. Podle Miloše Večeři má tento pojem skoro až náboženskou příchuť, protože naznačuje všestrannou péči o člověka od kolébky až po hrob (Večeřa 1996: 23). V dalším textu používáme až na jednu výjimku jako český překlad slovo sociální stát.\nTato skutečnost je klíčová též z hlediska vzniku lidských práv. Jak uvádí francouzská filosofka Blandine Kriegel, spolupracovnice Michela Foucaulta na Collège de France, pro to, aby se koncepce lidských práv mohla prosadit, bylo třeba splnění třech podmínek: (1) aby byl člověk uznán jako hodnota, (2) aby jakožto hodnota získal právní status a (3) aby tento právní status byl garantován politickou autoritou (Kriegel 2003: 75n). Idea člověka je biblická, a proto nauka o člověku měla zprvu jen teologický status. Uznání individuálních práv bylo otevřeno františkánskými nominalisty, kteří čelili ideji přirozeného řádu uznáním hodnoty jedinečného individua a vypracováním doktríny subjektivních práv. Nominalisté byli v tomto ohledu předchůdci Thomase Hobbese, který je opravdovým zakladatelem této doktríny. Včlenění myšlenky nezcizitelných individuálních práv do klasického politického práva pak bylo zásluhou anglických a francouzských právníků (tzv. légistes).\nPřínos druhého velikána liberální politické teorie Johna Rawlse pak Rosanvallon vidí v tom, že překračuje omezení klasického liberalismu soustředěného jen na problém komutativní spravedlnosti spjaté s fungováním trhu. Rawls si uvědomuje nezbytnost korekce nerovností daných na startovní čáře, a proto vytváří teorii spravedlnosti distributivní.\nTo se dnes stalo problematickým na jiné úrovni, a to v souvislosti s katastrofami, které ohrožují celé populace. Ty radikalizují pohled na společnost jakožto komunitu společného osudu. Analýzou tohoto typu rizika se ve Francii zabývá především spolupracovník René Girarda a Ivana Illiche filosof Jean-Pierre Dupuy (srov. např. Dupuy 2002).\nO univerzálním základním příjmu probíhá v současnosti bouřlivá debata na stránkách Filosofického časopisu, a to mezi Markem Hrubcem a Martinem Brabcem na jedné straně a Miroslavem Bednářem na straně druhé.\nO tom jsem se ostatně osobně přesvědčil na besedě nazvané Demokracie v nebezpečí komunitarismu a populismu, která proběhla dne 20. 6. 2006 na Sciences Po v Paříži při výročí 60letého znovuobnovení této slavné vzdělávací instituce a které se kromě Rosanvallona zúčastnili filosofové Marcel Gauchet a Charles Taylor.\nClaude Lefort, Collège de France, Francie, Jan Keller, John Rawls, liberalismus, Pierre Rosanvallon, politická filosofie, sociální stát


Motobloudění přilákalo desítky motorkářů - Chrudimský deník\nMotobloudění přilákalo desítky motorkářů\nSlatiňany – Celkem 96 motorkářů na 60 přihlášených strojích se v sobotu zúčastnilo v pořadí již třetí orientační vědomostní jízdy s názvem Motobloudění, pořádané spolkem Riders Club Black Horses Slatiňany.\nMotobloudění přilákalo desítky motorkářů. Foto: Marek Nečina\nNa trati čekaly na posádky lehké i nelehké bodované úkoly. K některým z nich bylo zapotřebí manuální zručnosti, k jiným zase trocha přemýšlení a, jak pořadatelé předem upozornili, na škodu nebyla ani trocha té fyzické zdatnosti.\nS nástrahami přibližně 170 kilometrů dlouhé trati se nejlépe vypořádal motorkář Víťa Sýkora z Pardubic a vavřín nejlepší ženy v cíli získala Kateřina Barošová z Holic. Nejvzdálenějším účastníkem závodu byl Patrik Gažovič ze slovenské Banské Bystrice a nejstarším účastníkem závodu se stal Vladimír Blahna, narozený v roce 1957, jenž přijel na start ve Slatiňanech z Kaplice.\nParkování u radnice bude za poplatek


Zvláštní zájmy světových režisérů - Quentin Tarantino » magazín ŽENY\nÚvod / Společnost / Celebrity / Zvláštní zájmy světových režisérů - Quentin Tarantino\nVelice známý a nezaměnitelný světový režisér je Quentin Tarantino. Mimo režii se věnuje i scénářům, za které má také významné ocenění. Zvláštní zájmy světových režisérů, kterým je Quentin Tarantino se týkají právě tvorby scénářů k filmu.\nSlavný světový režisér sám tvrdí a udává, že je hlavně scénarista a že filmová režie je spíše doplněk k tomu, aby scénáři mohl dát tvář, film, který se představuje. Zvláštní zájmy světových režisérů jako je tento jedinečný režisér, se také týkají jeho kariéry. Je o něm známo, že kvůli nezaplacenému parkování strávil nějakou dobu ve vězení a než se stal známým režisérem a tvůrcem filmu, také pracoval v pornokinu, později i ve videopůjčovně. Zvláštní zájmy světových režisérů, kterým je Quentin Tarantino, se týkají i jeho chování na place při filmování. Je známo, že kdo pracuje s tímto režisérem, by neměl používat mobilní telefon. To je něco, co režisér nemá rád na place.\nMezi zvláštní zájmy světových režisérů, který je Quentin Tarantino patří i to, že se aktivně podílel na podpoře hnutí proti policejnímu násilí na černošském obyvatelstvu. Odsuzoval policejní brutalitu, která podle něj je páchána na afroamerickém obyvatelstvu. Názor nezměnil i přesto, že byl obyvatelstvem policista ve službě usmrcen.


Elita ODS naříká na Kalouska i Nečase. Padlo i slovo "zločin" | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Politika » Poslanecká sněmovna » Elita ODS naříká na Kalouska i Nečase. Padlo i slovo "zločin"\nANKETA Úřadující předseda ODS Martin Kuba v rozhovoru pro Týden uvedl, že hlavní chybou, která ODS fatálně zničila, bylo, že prostřednictvím Petra Nečase ustupovala tehdejšímu ministru financí a prvnímu místopředsedovi TOP 09 Miroslavu Kalouskovi a levicovým návrhům TOP 09, jako jsou zvyšování daní či boj proti živnostníkům. Předáci ODS s Kubou drtivou většinou souhlasí.\n„Mám pocit, že za minulých vedení jsme neměli odvahu realizovat naše ekonomické koncepty. Pro mě to byla fatální selhání ve vládě TOP 09, kdy jsme uhnuli ze standardních principů pravicové strany. Byly to koncepty Miroslava Kalouska a s pravicovostí příliš společného neměly. Zájem udržet vládu byl větší než ochota dělat čistou pravicovou politiku. Proto už ODS nemůže jít do koalic, kde nebude schopna garantovat splnění svých slibů,“ řekl Kuba v rozhovoru.\nODS kývala na levicovou politiku Kalouska\n„Já třeba na Ministerstvu průmyslu a obchodu připravil balíček, který měl pomáhat podnikatelům snižovat administrativní zátěž. A vrátil se nám na vládu s připomínkami. Všechna ministerstva, která k tomu měla co říct, tedy ministerstva financí, zdravotnictví a práce a sociálních věcí, řídila TOP 09. A všechny moje návrhy zamázli. Navíc řekli, že když projdou, položí vládu. To je něco, co ODS fatálně zničilo. Vyklizení silových ministerstev byla na začátku ohromná chyba,“ přiznal se první místopředseda ODS.\nZásadní chybou, kterou podle Kuby ODS ve vládě pod vedením Petra Nečase udělala, bylo, že ODS opustila programové priority a ustoupila vůli Mirka Kalouska. „Věřím, že když se dnes podíváte na frustraci voličů, přispívá k ní třeba právě pohled pravicového voliče na to, jak je slepená vláda podporovaná lidmi z levice a jeho strana není schopna realizovat svůj program. ODS podle mě nejvíc doplatila právě na to. My jsme přistoupili na levicové koncepty TOP 09, na zvedání daní, na otravování živnostníků, na sKarty, na věci, které nejsou politikou ODS,“ vysvětlil Kuba.\nNa Výkonné radě ODS proti Kalouskovým socialistickým nesmyslům téměř nikdo nevystoupil\nParlamentníListy.cz se dotázaly předáků ODS, zda s Kubou souhlasí, a většinou tomu tak bylo. Podle europoslance Ivo Strejčka ale nelze vše shazovat jenom na Petra Nečase, podle něj se proti levicovým krokům vlády ve vedení ODS nikdo příliš neozval.\n„Vzpomínám si, že jsme na různých jednáních Výkonné rady ODS výkon a obsah naší politiky uvnitř koalice někteří z nás kritizovali. A nejen zvyšování daní, ale také církevní restituce či takzvaný druhý penzijní pilíř nebo přímou volbu prezidenta. Tyto postoje jsme zastávali s Hynkem Fajmonem, Janem Tesařem, Markem Šnajdrem, snižování spotřební daně na pohonné hmoty i s Jiřím Kadrnkou. Nějak si neuvědomuji, že by i ostatní členové výkonné rady naznačovali nějak silně stejné postoje. Hledejme chyby v naší politice nejprve zejména uvnitř celé ODS, ne pouze u Petra Nečase. To bychom si to příliš ulehčovali,“ řekl ParlamentnímListům.cz Strejček.\nBude mít ODS důvod pro svou existenci?\nDle názoru europoslance Hynka Fajmona udělala ODS chyb více, než zmínil Kuba: „Na Kongresu ODS před rokem jsem říkal, že chybou jsou špatně nastavené církevní restituce, nesmyslná důchodová reforma a šílený daňový balíček. Tento názor mám stále. Prosazení těchto věcí většinou jednoho hlasu dnes odsouzeného poslance byla cesta ke ztrátě důvěry voličů v ODS.“\nPodle exposlance Waltera Bartoše lze dát Martinu Kubovi za pravdu. „ODS vznikla v devadesátých letech jako strana prosazující ve společnosti konzervativní hodnoty doplněné liberálním ekonomickým programem, Bohužel v období posledních tří let jsme tyto principy opustili, nedělali jsme, co jsme měli, a zde je výsledek. Pravicová politika nemá řešit fiskální obtíže zvyšováním daní – to je ekonomický model socialistů, kteří věří, že zvýšená sazba znamená automaticky více peněz ve státní kase. Není možné hlásat, že základem konzervativní politiky je rodina, a nechovat se podle toho. A je toho více, co jsme udělali nedobře, ale nemá smysl to teď rozebírat. ODS se musí vrátit k tomu, na čem byla založena. Musí najít témata, která budou přitažlivá, jinak ztratí svůj raison d´etre,“ vysvětlil Bartoš.\nCo o nás napíší v novinách...\nBývalý místopředseda ODS a exministr životního prostředí Pavel Drobil vidí příčinu krize ODS i v tom, že se zachtěla zalíbit médiím, což ale neznamenalo, že by se tím zalíbila svým voličům. Chybou ODS podle něho i bylo nedostatečné vysvětlování vládních kroků voličům: „Například v době souboje o takzvaný daňový balíček, kdy se právě spoustě levicových nesmyslů z dílny TOP 09 podařilo díky ODS zabránit.“\n„Nejhlavnějším zločinem ODS na našich voličích a programu byl bezbřehý populismus, kdy jsme naše kroky nepoměřovali tím, co na ně řeknou naši voliči, ale tím, co o nich druhý den napíše MF Dnes a Respekt. Jednotlivcům ve straně tento typ politiky zabezpečil přízeň některých médií, stranu ale poslal z dvacetiprocentních preferencí na hranu volitelnosti. Pokud se z toho poučíme, je šance dostat ODS opět do čela pelotonu parlamentních stran. Pravicový volič chce volit lídra a politika s jasnými a mnohdy i nepopulárními názory, a ne úředníka či kluka nebo holku z plakátu, jejichž jedinou devízou je to, že své politické postoje podřizují ranním titulkům novin v bláhovém přesvědčení, že vyjadřují názory našich voličů a veřejný zájem,“ dodal Drobil.\nČasto jsme si kladli otázku, co to po nás Nečas chce\n„Ano, myslím, že kolega Kuba celkem správně pojmenoval, co jsme, on i my ostatní, poslední tři roky zhusta dělali. Často jsme si kladli otázku, co je příčinou toho, že předseda naší strany od nás chce podporu pro programové návrhy, které s dlouhodobou vizí ODS neměli nic společného. Proč máme uprostřed recese zvyšovat daně, proč máme zhoršovat život živnostníkům, proč máme podporovat přímou volbu prezidenta a proč máme v době, kdy je třeba uvolnit co nejvíc peněz do veřejného prostoru, podporovat zákon o nezadávání veřejných zakázek a tak dále,“ říká exposlanec Aleš Rádl.\n„Je smutné, že náš předseda byl evidentně ve svém rozhodování zcela evidentně pod vlivem místopředsedy jiné strany. Je to smutné o to víc, že už existuje dostatečná empirie k tomu, aby se celkem s jistotou dalo říci, že každý, kdo si něco začne s Kalouskem, tak dřív nebo později čelí trestnímu oznámení, nebo že je z něj politická mrtvola. Ale asi už bylo a je v povaze Petra Nečase, že stále musí být v něčím područí. Charakter se formuje do třiceti, pak už člověk jen opakuje stejné vzorce,“ dodal Rádl.\nZačalo to TOP Topolánkem\nPodle exposlance Pavla Béma popsal Kuba situaci naprosto přesně, ale pouze jenom její část. „Druhá část pravdy je, že celý proces začal už za Mirka Topolánka, když s Miroslavem Kalouskem společně TOP 09 zakládali s tím, že to jednou bude společný projekt podobný alianci CDU-CSU. Už tehdy jsem Mirka Topolánka kritizoval a upozorňoval, že to je pro ODS cesta do pekel a že ODS jednou zničí. Nejenom TOP 09, ale také Miroslav Kalousek. Třetí kus a proutek do Svatoplukova biče je rozhodnutí Mirka Topolánka a následně i Petra Nečase postavit svou vnitrostranickou pozici na takzvaném boji s vnitřním nepřítelem. Hon na ´kmotry´ či politiky s odlišným názorem a následné vylučování, škrtání a v konečném důsledku i rušení celých organizací způsobily totální ztrátu sebevědomí i motivace členské základny jako hlavního stranického motoru a tím také důvěryhodnosti celé ODS,“ doplnil Bém.\nSenátor Zdeněk Schwarz zvolený za ODS s Kubou také souhlasí, podle něhož ODS ustoupila od svého programu a vyhověla TOP 09 téměř ve všem: „A chybou bylo, že ODS neumí propagovat své pozitivní kroky a upozornit, že negativa pocházela od TOP 09 a byla ústupkem jí. Nečase a ODS kromě jiného tíží batoh TOP 09. Ale podle mého názoru nejvíce uškodili ODS její lidé. A je chyba svalovat vinu a vymlouvat se na jiné.“\nPodle senátora Milana Pešáka řekl Kuba pravdu: „Daň za koalici s TOP 09 byla příliš vysoká. Teď je ale třeba hledět dopředu a to Martin Kuba dělá.“\nODS dělala práci za levici\n„Bohužel Martin Kuba má pravdu a velmi mě překvapuje, že ODS je viníkem a TOP 09 za nic nemůže, přestože daňové a sociální problémy byly z jejich dílny. ODS za Petra Nečase prezentovala jen vládní politiku, ne politiku ODS,“ míní místopředseda Senátu Přemysl Sobotka.\n„Já bych nepoužil slova o fatálním zničení ODS, ale je pravdou, že TOP 09 vzešlá z lůna části KDU-ČSL prosazovala mnohdy dosti levicové návrhy. I z tohoto důvodu jsem ji nepovažoval za faktickou alternativu vůči dlouhodobě ideově ukotvené ODS,“ míní exposlanec Vladislav Vilímec.\nPodle europoslankyně Andrey Češkové bylo určitě chybou zejména zvýšení DPH a zavedení druhého pásma daně z příjmu fyzických osob: „Udělali jsme tím práci za levicovou vládu. Těmto krokům nerozuměli voliči ani členové ODS. Neměli jsme ustupovat Kalouskovi podle mého již na samém počátku tím, že jsme mu jako nejsilnější koaliční strana přepustili Ministerstvo financí. Tam začaly všechny problémy.“\nNečas svým ODSákům: Do hlupáků mi klidně nadávejte. Ale až po volbách\nNečas jako předseda selhal. Chci zpátky Klause, říká člen vedení ODS\n„Přidejte přímou volbu prezidenta,“ doplnil ke Kubovi ještě senátor Tomáš Jirsa. „Martin Kuba má pravdu,“ reagoval stručně místopředseda ODS Tomáš Chalupa. „Naprosto souhlasím,“ sdělil exministr zemědělství a předseda středočeské ODS Petr Bendl.\n„Ano, je to tak,“ souhlasil s Kubou exposlanec Pavel Svoboda. „Je to tak,“ uvedl podobně místopředseda ODS v Plzeňském kraji Roman Jurečko. „Já to vidím bohužel podobně,“ reagoval senátor Jaroslav Zeman. „S tím souhlasím bez výhrad,“ napsal i místopředseda středočeské ODS Raduan Nwelati.\ndaně , Kalousek , Kuba , ODS , pravice , socialismus


Menu Kabinet Harfa - Takeout\nPod Harfou 938/40 Praha 19000\nStáčená vína 1l PET Stáčená vína 1,5l PET Stáčená vína 2l PET Nealko Pivo a cider Pochutiny Vinařství B/V Vinařství Volařík Vinařství Šamšula Vinařství Maňák Vinařství BM Vinařství Hruška Vinařství Turold Nealkoholická vína Prosecco Aperitiv a Likéry Vodka a Gin Rum a Whisky Pálenky Cognac a Brandy Míchané drinky Doplňky Zrmzliny JÍDLO TO GO\nNyní nelze objednat online, ale těšíme se na vaši další objednávku. Objednat bude možné od pondělí, 16:00\nStáčená vína 1l PET\nBílé, suché, Alk. 12,5 obj.%\nBílé, suché, Alk. 13 obj.%\nBílé, polosuché, Alk. 12 obj.%\nBílé, polosuché, Alk. 13 obj.%\nBílé, polosuché, Alk. 11,5 obj.%\nBílé, polosladké, Alk. 11,5 obj.%\nBílé, polosladké, Alk. 11 obj.%\nRůžové, polosladké, Alk. 13 obj.%\nČervené, suché, Alk. 14,5 obj.%\nČervené, polosladké, Alk. 13,5 obj.%\nČervené, polosladké ovocné,Alk. 13 obj.%\nPerlivé bílé, suché, Alk. 10,5 obj.%\nStáčená vína 1,5l PET\nČervené, polosladké ovocné, Alk. 13 obj.%\nStáčená vína 2l PET\nCoca-Cola 0,25l plech\nPago džus jablko 1l\nNatura neperlivá 1,5l pet\nNatura jemně perlivá 1,5l pet\nVittel 1l pet\nKinley Tonic Water 1,5l pet\nKinley Bitter Rose 1,5l pet\nKinley Bitter Lemon 1,5l pet\nHroznová šťáva Dornfelder\nHroznová šťáva Muller Thurgau\nPilsner Urquell čepované 1,5l\nPilsner Urquell čepované 2l\nGambrinus 10° 0,5l plech\nKozel 11° 0,5l plech\nCellia 0,33l plech\nFrisco jablko citron 0,33l\nFrisco Belini 0,33l\nLay's Strong Chili Lime 65g\nLay's spring onion 70g\nMandle pražené solené exclusive 100g\nMandle pražené solené s bylinkami 100g\nTortilla Chips Mild 750g\nTortilla Chips Hot 750g\nTortilla Chips Sýr 750g\nSalsa Mild/Klasik 315g\nSalsa pálivá 315g\nSalsa Sýrová 300g\nChardonnay, pozdní sběr, suché 1821\nVíno zelenožluté barvy. V intenzívní vůni tropického ovoce vystupuje přezrálý banán, ananas a mango. Chuť je dlouhá, kulatá, s výrazným projevem tropického ovoce a s náznakem oříšků. Ročník: 2018, Objem: 0,75l, Cukr: 2,8 g/l, Kyselina: 5,9 g/l, Alk.: 13%\nMüller Thurgau, pozdní sběr, suché 1905\nVíno zelenožluté barvy. Jemná vůně lipového květu a bílých kosatců je doplněna ovocnými tóny. V chuti se bílá broskev snoubí se svěží kyselinkou a s náznakem příjemné minerality. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 7,4 g/l Kyselina: 5,5 g/l, Alk.: 12,5%\nRyzlink vlašský, výběr z hroznů, suché 1933\nVíno žlutozelené barvy. Svěží vůně lučních květin je doplněna citrusovými tóny. Plná a dlouhá chuť je šťavnatá a harmonická, se svěží kyselinkou. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 3,9 g/l Kyselina: 6,2 g/l Alkohol: 14,5%\nVeltlínské zelené, výběr z hroznů, suché 1921\nVíno žluté barvy. Jemná ovocná vůně je doplněna praženými mandlemi s náznakem pepřových tónů. Ovocná chuť letního ovoce je dlouhá, harmonická se svěží kyselinkou. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 0,9 g/l Kyselina: 6,2 g/l, Alk.: 13,0%\nRulandské šedé, výběr z hroznů, suché 1940\nVíno zlatožluté barvy. Ve vůni se objevují karamelové a medové tóny se sušenými hrozinkami. Chuť je dlouhá a harmonická, se svěží kyselinkou, lehce doplněna perníkovým kořením. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 4,2 g/l, Kyselina: 6,2 g/l, Alk.: 13,5%\nRulandské šedé - oranžové, VzH, suché 1937\nVíno meruňkové barvy díky fermentaci a několikaměsíční maceraci na slupkách v uzavřené nádobě. Ve vůni se objevují tóny perníkového koření a libečku. Chuť je lehce svíravá a dlouhá. Víno pro trpělivé znalce. R: 2019, Cukr: 0,9 g/l, Kys: 4,5 g/l, Alk: 14%\nRyzlink rýnský, pozdní sběr, polosuché 1708\nVíno zelenožluté barvy. Intenzívní květinová vůně lipového květu je doplněna rozkvetlými kosatci. Dlouhá a harmonická medová chuť je podtržena svěží kyselinkou. Elegantní víno. Ročník: 2017, Objem: 0,75l, Cukr: 16,1 g/l Kyselina: 8,4 g/l Alk.: 11,5%\nFrankovka klaret, výběr z hroznů, suché 1811\nVíno starorůžové barvy. Svěží vůně červených mirabelek a sušeného kokosu je doplněna přezrálým banánem. Plná ovocná chuť červeného rybízu je podpořena svěží kyselinkou. Letní víno. Ročník: 2018, Objem: 0,75l, Cukr: 4,9 g/l, Kyselina: 5,4 g/l, Alk.: 13,5%\nNeronet, výběr z hroznů, suché 1736\nVíno temné barvy. Vůně černého ovoce a čokolády je podtržena likérovými tóny. Chuť bobulového ovoce a čokoládových pralinek je extraktivní, svíravá a dlouhá. Ročník: 2017, Objem: 0,75l, Cukr: 0,4 g/l, Kyselina: 5,7 g/l, Alk.: 12,0 obj.%\nRyzlink vlašský, pozdní sběr, suché, š.1944\nVlašák ze Železné je ztělesněním terroir Mikulovska. Víno ve vůni připomíná zkorodované železo, je extrémně minerální a extraktivní, v závěru lehce slané i nasládlé zároveň. Ročník: 2019 Objem: 0,75l, Cukr: 1,3 g/l Kyselina: 7,2 g/l Alkohol: 13,5%\nRyzlink vlašský, výběr z hroznů, suché š.1939\nNoblesní Ryzlink vlašský roste ve 290 m n. m. na vápencovém podloží. Ve vůni se mísí rozinka, bylinky a jemný náznak citrusů. Chuť je extrémně plná, šťavnatá a minerální. Ročník: 2019 Objem: 0,75l, Cukr: 5,4 g/l, Kyselina: 7,5 g/l, Alkohol: 14,5%\nRyzlink vlašský, pozdní sběr, suché, š.1942\nTento vlašák je perlou perenských tratí. Rozmanitou vůni i chuť po citrusech a bylinkách doplňuje výrazně minerální konec. Víno je harmonické a je vhodné i k archivaci. Ročník: 2019 Objem: 0,75l, Cukr: 4,7 g/l Kyselina: 7,4 g/l Alkohol: 13,0%\nRyzlink rýnský, pozdní sběr, suché, š.1943\nLuxusní rýňák z viniční trati Purmice nabízí širokou paletu ovocných a minerálních tónů. Dominuje čerstvá meruňka a citrus, které lehce doplňují bylinky. Chuť je minerální a dlouhá. Ročník: 2019 Objem: 0,75l, Cukr: 5,9 g/l Kyselina: 8,4 g/l Alkohol: 13,0%\nSauvignon, pozdní sběr, suché, š.2014\nSauvignon je explozí svěžího ovoce, dominuje černý rybíz, angrešt, broskev a kiwi. Chuť je ovocná, harmonická a minerální. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Cukr: 4,5 g/l, Kyselina: 7,4 g/l, Alkohol: 13,5%\nTramín červený, pozdní sběr, suché, š.1913\nVíno zlatavé barvy vyniká vůní po čajové růži a šťavnatém liči. Chuť je velmi ovocná, broskvová, plná a příjemně harmonická se slanou koncovkou. Ročník: 2019 Objem: 0,75l, Cukr: 5,4 g/l Kyselina: 6,9 g/l Alkohol: 13,5%\nHibernal, pozdní sběr, suché, š.1903\nKrásně šťavnatý Hibernal je plný černého rybízu, angreštu a limetkové kůry. Osvěžující chuť doplňuje mineralita a slanost, které vínu dává vápencové podloží viniční trati Věstonsko. Ročník: 2019 Objem: 0,75l, Cukr: 1,2 g/l Kyselina: 6,7 g/l Alkohol: 13,0%\nMuškát moravský, kabinet, suché, š.2011\nSvěží muškát vás ve vůni i chuti překvapí pestrou škálou ovoce, převažují broskve, rybíz, meruňky a limetky. Víno je příjemně harmonické a lehce minerální. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Cukr: 4,5 g/l, Kyselina: 7,3 g/l, Alkohol: 11,5%\nSolaris, výběr z hroznů, polosuché, š.2001\nVelmi svěží a šťavnatý Solaris nabízí ve vůni citrusové ovoce, mango a černý rybíz. V chuti je víno příjemně harmonické a jemně minerální. Rozhodně vybízí k dalšímu doušku. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Cukr: 9,6 g/l Kyselina: 7,4 g/l Alkohol: 13,0%\nPálava, kabinetní víno, polosuché, š.2005\nPálava je plná ovoce, ve vůni objevíte tóny liči, přezrálé broskve, čajové růže či grepové kůry. V chuti je víno plné, příjemně vyvážené a minerální v závěru. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Cukr: 8,2 g/l Kyselina: 7,2 g/l, Alkohol: 14%\nMerlot rosé, pozdní sběr, polosuché, š.2027\nVíno vás překvapí expanzí bobulového ovoce jako jsou maliny, rybíz a ostružiny. Výrazně ovocná chuť je krásně harmonická díky vyššímu zbytkovému cukru a příjemné kyselince. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Cukr: 14,1 g/l Kyselina 7,9 g/l Alkohol: 12,0%\nChardonnay, pozdní sběr, suché, č.š.134\nBarva vína je medová. Ve vůni doprovodí žluté ovoce projev křížal, sušeného banánu a hruškového kompotu. Chuť je plná a harmonická. Silně se projeví vařené jablko a máslová sušenka. Ročník: 2019, Objem 0,75 l, Cukr 2,2 g/l, Kyselina 5,4 g/l, Alk.: 13,0%\nRulandské šedé, pozdní sběr, suché, č.š.118\nVíno má sytou barvou zlata s medovými záblesky a vůní máslových toastů. Chuť je hladká a krémová, připomíná sušené ovoce, pražené lískové oříšky a jemné tříslo dubového sudu. Ročník: 2018, Objem 0,75 l, Cukr 2,5 g/l, Kyselina 4,9 g/l, Alk.: 13,5%\nRyzlink rýnský, pozdní sběr, suché, č.š.132\nJasná zlatá barva nás přivádí k výrazné vůni meruňkového kompotu a lipových květů. Chuť je široká a svěží s výrazem broskví, cukrového melounu a pomela s lehkou mineralitou v dochuti. Ročník: 2019, Objem 0,75 l, Cukr 2,9 g/l, Kyselina 5,9 g/l, Alk.: 13,0%\nSauvignon, pozdní sběr, suché, č.š.133\nBarva se světle zelenkavými záblesky. Vůně je bohatá a prolíná se v ní hluchavka a květ černého bezu. Chuť je svůdná a mladistvá. Bílou papriku, limety a broskev doplní veselá dochuť. Ročník: 2019, Objem 0,75 l, Cukr 6,6 g/l, Kyselina 6,3 g/l, Alk.: 12,5%\nHibernal, pozdní sběr, polosuché, č.š.149\nUchvátí nás jasná zelenkavá barva, přecházející do průrazné vůně černého rybízu a květů černého bezu. Chuť je plná a svěží, vynikne dynamické spojení pomela, bílého rybízu a angreštu. R.: 2019, Objem 0,75 l, Cukr 12,1 g/l, Kyselina 6,6 g/l, Alk.: 13,0%\nPálava, výběr z hroznů, polosladké, č.š.137\nVíno zlaté barvy, nadchne intenzivní plnou a květinovou vůní. Projeví se v ní pronikavé aroma líči a pivoněk. Chuť je kouzelně sladká a harmonická po výrazné papáji a pečených jablkách. Ročník: 2019, Objem 0,75 l, Cukr 22,2 g/l, Kyselina 6,7 g/l, Alk.:13%\nCabernet Sauvignon, pozdní sběr, suché, š.139\nBarva vína je rubínová. Ve vůni postřehneme černý rybíz, ostružiny a višňový kompot. V chuti s delikátní tříslovinou se černý bez a borůvková marmeláda mísí s projevem hořké čokolády. R.: 2019, Objem 0,75 l, Cukr 0,2 g/l, Kyselina 4,4 g/l, Alk.: 12,0%\nVeltlínské zelené, pozdní sběr, suché, š.1752\nVíno v sobě ukrývá výrazné aroma po čerstvě rozemletém zeleném pepři s citrusovou kůrou v závěru. Je plné a intenzivní. V závěru chuti objevíte silnou kořenitost a mineralitu. Ročník: 2017, Objem:0,75l, Cukr: 4 g/l Kyselina: 5,7 g/l Alkohol: 13%\nRyzlink rýnský, pozdní sběr, suché, š.1919\nRYZLINK RÝNSKÝ 2019 oblast Morava podoblast mikulovská obec Novosedly trať Stará hora. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Zbytkový cukr: 3,8g/l, Kyseliny: 7,0 g/l, Alkohol: 13,5%\nChardonnay, výběr z hroznů, polosuché, š.1947\nChardonnay 2019 bylo krášleno na kvasnicích. Oblast: Morava, podoblast slovácká, obec Blatnice pod Svatým Antonínkem - trať Stará hora. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Zbytkový cukr: 9,8 g/l, Kyseliny: 6,1 g/l, Alkohol: 14%\nHibernal, pozdní sběr, polosuché, š.2026\nHIBERNAL 2020 oblast Morava podoblast slovácká obec Žádovice trať Fěruňk. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Zbytkový cukr: 6,8 g/l Kyseliny: 7,5 g/l, Alkohol: 13,5%\nRyzlink rýnský/Ryzlink vlašský, VzB, š.1772\nRYZLINK RÝNSKÝ / RYZLINK VLAŠSKÝ 2017 Oblast Morava podoblast mikulovská obec Novosedly. Ročník 2017, Objem: 0,75l, Zbytkový cukr: 29,4g/l, Kyselina: 5,9g/l, Alkohol 13% Odrůda: Cuvée, Kategorie: polosladké, Přívlastek: výběr z bobulí\nCabernet Sauvignon rosé, PS, suché, š.1932\nCABERNET SAUVIGNON ROSÉ Č.Š.1932 Tradition line - růžová oblast Morava podoblast mikulovská obec Novosedly trať Slunečná. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Zbytkový cukr: 4,9g/l, kyseliny: 6,8g/l, Alkohol: 13%, Kategorie: Suché, Přívlastek: Pozdní sběr\nDornfelder, výběr z hroznů, suché, š.1768\nVíno intenzivní tmavé barvy. Ve vůni najdete tmavé vařené ovoce a marmeládu. Zrálo 12 měsíců v malých 225l barikových sudech z amerického dubu, který doplnil chuť tmavé čokolády. Ročník: 2017, Objem: 0,75l, Cukr: 2,9 g/l Kyselina: 5,6 g/l Alkohol: 13%\nMerlot, výběr z hroznů, suché, š.1854\nČernofialová barva s cihlovými odlesky. Vůně je čistá intenzivní, s nádechem ostružin, sušeného peckového ovoce a vanilkového koření. Chuť je plná, bohatá na tříslovinu, s pikantní chutí bobulového ovoce. Ročník: 2018, Cukr: 0,9 g/l, Kys:5,8 g/l, Alk: 13%\nMalbec, výběr z hroznů, suché, š.1839\nMALBEC Barrique 2018 oblast Morava podoblast slovácká obec Hýsly trať Hýselská hora. Ročník: 2018, Objem: 0,75l, Zbytkový cukr: 0,8 g/l, Kyseliny: 5,2 g/l, Alkohol: 13%\nSauvignon, pozdní sběr, suché, š. 1519\nOlivově zelenožlutá barva, vůně tropického ovoce manga a kiwi, černorybízového dřeva, bezového květu a mučenky. Chuť harmonicky koresponduje s vůní vína. Ročník:2019, Objem: 0,75l, Cukr: 2,5g/l, Kyselina: 6,2 g/l, Alkohol: 13,7%\nVeltlínské zelené, pozdní sběr, suché, š.1119\nBarva je světle žlutá se zlatavými tóny. Ovocná vůně s tóny bělomasé broskve, manga, kiwi a jablka, aroma grepové pecky. Chuť je osvěžující s ovocnými tóny. S příjemnou kyselinkou. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 0,4g/l, Kyselina: 5,5g/l, Alkohol: 12,9%\nRulandské šedé, pozdní sběr, suché, š.1919\nVíno je medové barvy. Bohatá ovocná vůně připomíná letní žlutá jablíčka, sušenou kůru pomeranče a dozrávající hrušky. Chuť je vyvážená, s tóny tropického ovoce se svěží kyselinkou. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 2,8 g/l , Kyselina:5,7g/l, Alkohol:13,8%\nRulandské šedé, PS, polosladké, š. 2018\nVíno je světle žluté barvy. Intenzivní vůně nabízí tóny pomerančových květů, hruškového kompotu, včelího vosku. Chuť je povzbudivá, osvěžená lehkou kyselinkou. Ročník: 2018, Objem: 0,75l, Cukr: 28,1g/l, Kyselina: 6,1g/l, Alkohol: 14%\nMuškát moravský, kabinet, polosuché, š. 1418\nVíno má žluto-zlatavým odstín. Vůně je výrazně muškátová s tóny maracuje a kandovaného tropického ovoce. V chuti jsou tóny hroznové marmelády, mandarinek, květového medu, muškátového oříšku. Ročník:2018, Objem:0,75l, Cukr:7g/, Kyselina:5g/l , Alkohol:12%\nTramín červený,výb. z hroznů,polosuché,š.2019\nVíno má sytě zlatožlutou barvu. Vůně je kořenitá s květinovými tóny po čajové růži, pampeliškovém medu a tropického ovoce. Bohatá, extraktivní, ovocná chuť. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 6,9g/l, Kyselina: 5,7g/l, Alkohol: 13,6%\nDěvín, výběr z hroznů, polosuché, š.2119\nVíno má jemně zlatožlutou barvu. Vůně je kořenitá, intenzivní s tóny přezrálého tropického ovoce. Chuť je kořenitě-medová s tramínovým charakterem, doplněná o kandované ovoce. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 8 g/l, Kyselina: 5,8g/l, Alkohol: 13\nFrankovka rosé, PS, polosuché, š. 2519\nVíno je svěží malinovo-třešňové barvy. Intenzivní ovocné aroma připomíná maliny, zralé jahody a černé třešně. Chuť je příjemná, s pikantní kyselinkou doplněná o tóny lesních plodů. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 9g/l, Kyselinka: 5,8g/l, Alkohol: 12,5%\nDornfelder, pozdní sběr, suché, š.3016\nBarva je velmi intenzivní s granátovým odstínem. Vůně je ovocná s tóny lesních plodů, třešní, lékořice a černorybízové marmelády. Chuť je výrazná, lehce kořenitá se sladkou dochutí. Ročník: 2016, Objem: 0,75l, Cukr: 0,2g/l, Kyselina: 5,8 g/l, Alkohol:13%\nNaše nealko víno je plnohodnotné víno bez alkoholu. Vzniká z klasického tichého vína odstraněním alkoholu ve vakuové komoře, při nízkém tlaku a teplotě do 30°C. Tento proces zachovává většinu jeho chuťových charakteristik a jedinečných zdravotních účinků.\nZlepšuje krevní oběh, odbourává cholesterol, zamezuje kornatění tepen a omezuje výskyt infarktů, obsahuje důležité antioxidanty a fenolické látky, podporuje trávení.\nDealkoholizované víno vzniká z klasického vína ve vakuové komoře, kdy se při nízkém tlaku a teplotě do 30°C odstraní alkohol. Tento proces zachovává maximum jeho chuťových charakteristik. Vhodné pro: řidiče, kojící matky, abstinenty.\nZlatavé barvy a intenzivnější aroma muškátového květu a citrusů jsou typické znaky VIANTE frizzante. VIANTE je plnohodnotné víno bez alkoholu. Vzniká z klasického tichého vína odstraněním alkoholu ve vakuové komoře, při nízkém tlaku a teplotě do 30°C.\nRulandské šedé, výběr z hroznů, š. 116/19\nOd tohoto vína očekávejte příjemnou svěžest, vyváženost cukrů a kyselin, hebkost až po vůni bílých květů. Po 1-2 letech zrání získává víno medový charakter. Ročník: 2019, Kategorie: polosuché, Objem: 0,75l, Cukr: 12,7 g/l, Kyselina: 6 g/l, Alkohol: 13,5 %\nMuller Thurgau, pozdní sběr, suché, š.117/20\nHarmonické, svěží, příjemně ovocné víno s tóny muškátového květu až černého rybízu. V chuti nás překvapí plnost a svěžest až do šťavnatých broskví. Ročník: 2020, Objem: 0,75l, Cukr: 7,5 g/l, Kyselina: 6,6 g/l, Alkohol: 12%\nPálava, pozdní sběr, polosladké, š. 127/19\nZelenozlatá barva. Plné a vyvážené aroma nabízí jemný kořenitý charakter, zralá žlutá jablka až medově sladké ryngle. Nasládlá plná chuť připomíná pomerančovou marmeládu. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 19,1 g/l, Kyselina: 6,1 g/l, Alkohol: 13%\nFrizzante Hibernal, suché, š. 111/19\nNové odrůdové frizzante Hibernal evokuje plnou ovocnou vůni ananasové šťávy, limetky a čerstvého pomela. Osvěžující a dominantní chuť červeného grapefruitu přináší nezaměnitelný a originální prožitek. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Alkohol: 11,5%\nRyzlink rýnský, pozdní sběr, suché, š. 121/19\nZlatavo-žlutá barva, plná viskozita. Aroma nabízí lipové květy, zralé broskve a sladké hrozinky. Harmonická chuť s tóny žlutého ovoce, s příjemnou dochutí. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 6,4 g/l, Kyselina: 5,9 g/l, Alkohol: 12,5%\nDornfelder, pozdní sběr, suché, š. 126/19\nBarva vína je tmavě granátová, hustá a sytá. Ve vůni najdeme višně v čokoládě, koření a jemnou kávu. V chuti je středně plné, svěží s jemnými tříslovinami. Zrálo v dubových sudechRočník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 1,1 g/l, Kyselina: 6,5 g/l, Alkohol: 12,5%\nCabernet Cortis & Regent, PS, suché, š.12219\nBarva je tmavě granátová, hustá a sytá. Ve vůni najdeme višně v čokoládě, koření, černý rybíz a jemnou kávu. Chuť vína je plná s jemnými tříslovinami. Víno zrálo v dubových sudech.Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 1,6 g/l, Kyselina: 5,3 g/l, Alkohol: 13%\nHibernal, pozdní sběr, suché, š. 123/19\nV organických vínech zachytíte jedinečnost mikroklimatu, půdy a samostatné odrůdy, která je pěstována v souladu s přírodou. Delikátní chuť černého rybízu a citrusů. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 5,1 g/l, Kyselina: 7 g/l, Alkohol: 13%\nChardonnay "barrique", VzH, š. 143/18\nVíno je ovlivněno regionálním Terroir, které evokuje krásnou vůni a chuť žlutého ovoce, hrušek, akátového medu a lískového oříšku. Harmonie jemného zbytkového cukru a kyselin. R: 2018, Kat.: suché, Obj: 0,75l, Cukr: 2,1 g/l, Kyselina: 6,5 g/l, Alk: 13%\nRulandské modré, PS, suché, š. 141/19\nRubínová barva, ve které dominují tóny borůvek, povidel, ostružin a čokolády. V chuti krásně ovocné s jemnými nazrálými tříslovinami. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 0,7 g/l, Kyselina: 5,3 g/l, Alkohol: 12,5%\nMerlot rosé, kabinetní, suché, š. 157/20\nAroma je intenzivní a připomíná plané višně a červený rybíz. V chuti středně plné s ovocným závěrem zralých třešní a červeného pomeranče. Ročník: 2020, Objem:0,75l, Cukr: 4 g/l, Kyselina: 6,6 g/l, Alkohol: 12%\nSauvignon, výběr z hroznů, suché, š.129/19\nBarva se zlatými odlesky. Aroma je intenzivní a komplexní s tóny broskví až angreštového džemu. Ročník: 2019, Objem: 0,75l, Cukr: 7,5 g/l, Kyselina: 7,2 g/l, Alkohol: 13,5%\nRulandské šedé, PS, polosuché, š.3/19\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2019,Obj.: 0,75l, Alk: 12,5%, Cukr: 10,3g/l, Kyselina: 6,9g/l\nSauvignon, výběr z bobulí, sladké, š. 8/18\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2018,Obj.: 0,75l, Alk: 12%, Cukr: 50,7g/l, Kyselina: 7,6g/l\nPálava, pozdní sběr, polosuché, š. 2/19\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2019,Obj.: 0,75l, Alk: 13%, Cukr: 13,2g/l, Kyselina: 6,1g/l\nRyzlink vlašský, PS, suché, š. 11/19\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2019,Obj.: 0,75l, Alk: 12,5%, Cukr: 0,9g/l, Kyselina: 7,1g/l\nChardonnay, VZH, polosuché, š. 4/19\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2019,Obj.: 0,75l, Alk: 13,5%, Cukr: 13,4g/l, Kyselina: 7,1g/l\nRulandské modré, VZH, suché, š.12/18\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2018,Obj.: 0,75l, Alk: 15%, Cukr: 4,8 g/l, Kyselina: 4,4 g/l\nCabernet Moravia Rosé, PS, polosuché, š.10/19\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2019,Obj.: 0,75l, Alk: 12%, Cukr: 16,5g/l, Kyselina: 6,8 g/l\nVeltlínské zelené, PS, suché, š. 4/18\nRodinné vinařství z Mikulova, na úpatí přírodní rezervace a vrchu Turold produkuje jedinečná vína, typická svým minerálním svěžím charakt., propůjčeným místním klimatem a složením půdy. R.: 2018,Obj.: 0,75l, Alk: 12%, Cukr: 2,2 g/l, Kyselina: 6,7 g/l\nVIANTE Cabernet Sauvignon 0% alkoholu\nVIANTE Merlot Rosé 0% alkoholu\nVIANTE Chardonnay 0% alkoholu\nANDREOLA 26° PRIMO, EXTRA BRUT, DOCG\nObjem: 0,75l Odrůda: 100% glera Cukr: 0 g/l Alkohol: 11,5% Vzhled: Světle slámová barva Vůně: Jemné tóny růží, citrusů, akátu, jablek a broskví Chuť: Velmi suchá, sametová\nObjem: 0,75l Odrůda: 100% glera Obsah kyselin: 5,8 g/l Cukr: 8 g/l Alkohol: 11,5% Světle slámově žlutá barva. Delikátní vůně čerstvě upečeného chleba, kterou doplňují tóny jablek, hrušek a meruněk, v závěru vůně růží a akátu. Krásně pitelné svěží víno.\nBEPIN DE ETO, EXTRA DRY, DOCG\nObjem: 0,75l Odrůda: 100% glera Kyselina: 5,5 g/l Cukr: 16 g/l Alk: 11,5% Vzhled: Světle žlutá barva se zelenkavými odlesky Vůně: Tóny jablek, hrušek a meruněk, v závěru vůně růží a akátu Chuť: Jemné víno, lehce sladká chuť vyvážená s limetkovou kyselinou\nBEPIN DE ETO VAISS, EXTRA DRY\nObjem: 0,75l Odrůda: 100% malvasia Kyselina: 5,5 g/l Cukr: 16 g/l Alkohol: 11% Vzhled: Slámově žlutá barva Vůně: Ananas, broskev, meruňky, citrusy, oregano Chuť: Sametová a ovocná se suchou dochutí\nBEPIN DE ETO FLAVÉ ROSÉ, BRUT\nObjem: 0,75l Odrůda: 100% incrocio manzoni Kyselina: 5,5 g/l Cukr: 12 g/l Alkohol: 12,5% Vzhled: Růžová barva Vůně: Tóny bílých broskví, melounu, liči, grapefruitu a ananasu Chuť: Bohatě ovocná, plná, s delší dochutí\nANNO DOMINI TREVISO, DOC\nProsecco Frizzante, Treviso DOC, 0,75 l Odrůda: 85% glera, 15% jiné bílé odrůdy Alkohol: 11% Vzhled: Slámově žlutá Vůně: Jemné a lehké aroma ovoce s charakteristickými tóny jablek Chuť: Suchá, krémová a svěží ovocná chuť s příjemně dlouhou dochutí\nBEDIN CUVÉE, EXTRA DRY\nVino Bianco Spumante, 0,75 l Odrůda: 85% glera, 15% jiné bílé odrůdy Cukr: 13 g/l Alkohol: 11% Vzhled: Světle slámově žlutá barva Vůně: Ovocné tóny hrušek Chuť: Svěží a lehká\nProsecco Scavi & Ray Frizzante, Alk: 10,5 % obj. Suchá, bohatě ovocná a elegantní chuť, příjemně šumivé. Objem: 0,75l\nScavi & Ray Non Alcoholic Spumante Prosecco\nObjem: 0,75l, Alkohol <0,03% obj, Cukr:4,8 g/l SCAVI & RAY NON-ALCOHOLIC se svěžím nádechem a ovocným tónem dráždí chuťové pohárky. Jemný vakualizační proces alkoholizace zachovává bohaté, kulaté aroma a vytváří tak vysoce kvalitní výrobek.\nFrizzante Glera polouché 0,25l\nFrizzante bílé polosuché je osvěžující, ovocité, s jemnými lipovými tóny a vůní lučního kvítí.\nFrizzante Glera polosladké 0,25l\nAperitiv a Likéry\nObjem: 1l Obsah alkoholu: 14,4% obj.\nObjem: 1l Obsah alkoholu: 16% obj.\nObjem: 1l Obsah alkoholu: 11% obj.\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 38% obj.\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 35% obj.\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 52% obj.\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 40% obj.\nObjem: 1l Obsah alkoholu: 40% obj.\nBeefeater pink/strawberry 0,7l\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 37,5% obj.\nBombay Saphire 0,7l\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 41,4% obj.\nJack Daniel’s Tennessee Fire 0,7l\nGlenfiddich 15y 0,7l\nObjem: 1l Obsah alkoholu: 37,5% obj.\nObjem: 1l Obsah alkoholu: 35% obj.\nRepublica Božkov Exclusive 0,7l\nHeffron Panama Rum 5y 0,7l\nDiplomático Reserva Exclusiva 12 Años 0,7l\nDon Papa 7yo 0,7l\nLegendario 7yo Elixir De Cuba 0,7l\nObjem: 0,7l Obsah alkoholu: 34% obj.\nObjem: 0,5l Obsah alkoholu: 45% obj.\nMeruňkovice Žufánek 0,5l\nBaron Hildprandt Zralá Hruška 0,7l\nFASSBIND VIEILLE POIRE - stařená 0,7l\nFASSBIND VIEILLE FRAMBOISE - malina 0,7l\nMartell V.S.O.P. 0,7l\nPINK GIN & TONIC SVACHOVKA 0,25l\nObjem: 0,25l Obsah alkoholu: 7,2% Základem je London Dry Gin Waxwing prémiové kvality, který doplňuje domácí tonik s příchutí jahod navozující osvěžující náladu slunečných letních dnů. Doporučujeme podávat chlazené s jahodou.\nGIN & TONIC SVACHOVKA 0,25l\nAlk: 7,2% Základem je prémiový Gin, 14 hod destilovaný a je připravován z 19 druhů bylin, koření a chmele. Ale všichni víme, že perfektní vyváženou chuť má hlavně právě díky tonicu, který obsahuje koření, citronovou trávu a citronovou kůru, díky které\nMOSCOW MULE SVACHOVKA 0,25l\nAlk: 7,2% Jak už název napovídá, základ je jemná vodka. K tomu šťáva z limetky a klasická letní kombinace je na světě. Co ale dělá Moscow Mule jedinečným koktejlem, je zázvorové pivo. Štiplavost zázvoru dodá říz v letních dnech a v noci krásně zahřeje.\nSKINNY B*TCH SVACHOVKA 0,25l\nDíky nízkému obsahu kalorií je drink velmi osvěžující. Chuť limetky v kombinaci s perlivou vodou a vodkou, vytváří nenáročný drink pro kohokoliv, kdo si chce užít večer bez ranní kocoviny. Alk: 7,2 %. Doporučujeme podávat chlazené s plátkem limetky.\nDárková kazeta VELEHRAD\nOriginální dárková kazeta se staroslovanským písmem HLAHOLICE a ležatou osmičkou má připomenout historii našich předků. Láhev není součástí balení.\nIVD covid -19 Antigenní test\nTestovací sada COVID-19 je imunochromatografický test na pevné fázi pro rychlou kvalitativní detekci antigenu.\nPÁRTY LED 5KG\nPÁRTY LED 3KG\nBenn & Jerrys 100ml Caramel Chew Chew\nkaramelový zmrzlinový dezert s čokoládou\nBenn & Jerrys 100ml Vegan Choc.-Fudge Brownie\nVeganský zmrzlinový dezert s nemléčnými sušenkami Borwnies z New Yorkské pekárny Greyston Bakery\nGROM Pistacchio 460 ml\nPro výrobu tohoto zmrzlinového dezertu se používají jen ty nejlépe vypěstované pistácie.\nGROM Fragola 460 ml\nZmrzlinový dezert s jahodami z farmy Mura Mura. Nejsou přidána žádná umělá aroma\nGrom Sorbet Limone 460ml\nCitronový sorbet vyrobený z citrónů Femminello Siracusano\nJÍDLO TO GO\nNakládaný hermelín to go\nUtopenec to go


1. den: odlet z Vídně do Keni s přestupem. V ceně zájezdu proplacení zpáteční jízdenky vlakem/autobusem z Prahy/Brna/Plzně/Ostravy/Bratislavy (a po trase) na letiště do Vídně (vlak v úseku Brno – Vídeň doprovázený průvodcem, podrobněji viz poznámka).\n2. den: přílet do NAIROBI, transfer na ubytování (v případě brzkého příletu je ubytování zajištěno již od ranních hodin), nenáročná procházka centrem NAIROBI – tradiční africké rozvojové metropole a zároveň ekonomického tahouna „černého“ kontinentu. Po zbytek dne odpočinek na hotelu, nocleh.\n3. den: snídaně, ráno se vydáme jen pár kilometrů jižně od města do NAIROBI NATIONAL PARK, kde nás čekají první nezapomenutelné zážitky na SAFARI. I přesto, že z povzdáli je ještě možné zahlédnout mrakodrapy, národní park už je plný exotické zvěře. Díky své menší rozloze a omezeným vodním zdrojům tak téměř jistě spatříme z blízka ZEBRY, ŽIRAFY, BUFFALA, GAZELY či ANTILOPY. Opravdovou raritou tohoto parku je velmi vysoká pravděpodobnost spatření LVŮ, kterých zde žije několik desítek. Kromě „krále zvířat“ je pak dalším unikátem výskyt NOSOROŽCŮ. V rámci půldenní návštěvy parku nás v závislosti na aktuálních podmínkách čeká i krátká procházka k „HIPPO POOL“, kde budeme moci zahlédnout HROCHY. Po poledni se vydáme na cestu opuštěnou keňskou krajinou, kterou obývají převážně MASAJOVÉ – tradiční africké etnikum. Čím více se budeme blížit na jih, tím zřetelněji se uprostřed rovinaté SAVANY začne rýsovat majestátní silueta nejvyšší samostatně stojící hora planety a nejvyšší hory Afriky – MT. KILIMANJARO (5 895m). Na večer příjezd na ubytování na hranici NÁRODNÍHO PARKU AMBOSELI, kde se na 3 noci ubytujeme v komfortních lodgích. Komplex je vybaven dvoulůžkovými pokoji s vlastním soc. zařízením a součástí pobytu je i plná penze formou bufetu. Unikátem je však v první řadě vynikající poloha, která nám umožní vychutnat si neopakovatelné výhledy na celý masiv KILIMANJARA z přilehlé zahrady či dokonce přímo z bazénu! Ubytování, večeře.\n4. den: snídaně, dopoledne odpočinek u bazénu s výhledy na nejvyšší horu Afriky s ikonickým vrcholem pokrytým ledovcem. Po obědě následuje půldenní safari (cca 4-5h) uvnitř proslulého AMBOSELI NATIONAL PARK (jen 15min jízdy od ubytování), kde je mimo jiné k vidění největší populace SLONŮ AFRICKÝCH na světě žijících ve volné přírodě! Samozřejmostí jsou více jak stohlavá stáda i dalších savců včetně ZEBER, ŽIRAF, PAKOŇŮ, GAZEL, ANTILOP, BUVOLŮ, apod. I zde s trochou štěstí zahlédneme HROCHA, LVA či KROKODÝLA. Vodní plochy pak obývá nespočet druhů ptactva. Zejména pozorování stád uvedených živočichů z bezprostřední blízkosti je opravdu mimořádnou podívanou. Se západem slunce návrat na ubytování, večeře.\n5. den: snídaně v brzkých hodinách, po východu slunce pokračování v safari v NÁRODNÍHO PARKU AMBOSELI. Absolutním vrcholem keňské části zájezdu je unikátní pohled, který v sobě kombinuje nespočet divoké zvěře, prostředí africké savany a majestátní zasněžený vrchol KILIMANJARA najednou! Právě ráno a dopoledne je minimální oblačnost, která tak umožňuje spatřit horu (jindy často zahalenou v mracích) v celé své kráse, a ve spojení s pozorováním zvířat z bezprostřední blízkosti patří jednoznačně k nejhezčím pohledům, které lze na Zemi spatřit. Po dokončení půldenního safari návrat na ubytování, pozdní oběd a po zbytek odpoledne odpočinek u bazénu. Při západu slunce opět pozorování nejvyšší hory Afriky. Večeře.\n6. den: snídaně, přejezd na hranice s TANZÁNIÍ s fakultativní (15-20 USD) návštěvou TRADIČNÍ MASAJSKÉ VESNICE. Po vyřízení formalit následuje průjezd po úpatí KILIMANJARA skrze oblast známou jako KILIMANJARO FOREST. Cestou mineme několik typických tanzanských vesnic, jejichž existenci zajišťuje úrodná oblast pod horským masivem. Postupně se ráz krajiny promění a z vyprahlé keňské savany se dostaneme až do tanzanské džungle, která pokrývá první patra nejvyšší africké hory. Ubytujeme se v oblasti MOSHI (4 noci) přímo v úpatí jižní strany KILIMANJARA, v místě plného bujné vegetace tropického lesa. V případě hladkého průběhu hraniční kontroly využijeme odpoledne k návštěvě asi 1h jízdy vzdálených HORKÝCH PRAMENTŮ, ve kterých se budeme moci vykoupat. Cesta k nim je lemována několika pohádkově fotogenickými BAOBABY! Zpět na ubytování, odkud si opět můžeme vychutnat výhledy na vrchol KILIMANJARA, tentokrát z jižní strany. Večeře.\n7. den: po snídani vyjedeme po úpatí afrického velikána do výšky 1 800m, kde nás čeká nenáročná procházka k 90m vysokým utajeným VODOPÁDŮM. Pěšina umístěná ve spodní části KILIMANJARA je bez problémů schůdná, lemovaná nádhernými výhledy do místní džungle. Částečně je vedena i podél levády. Až se zájemci pod vodopádem osvěží, navštívíme místní horskou vesničku, jejích existence je založena na pěstování banánů a zejména kávy. Po té, co si vychutnáme tradiční oběd připravený tamními domorodci, navštívíme kávovou plantáž, kde si budeme moci sami vyzkoušet všechny fáze zpracování kávy a na závěr i takto vlastnoručně vyrobenou kávu ochutnat. Návrat na ubytování, večeře.\n8. den: snídaně (formou balíčku), odjezd v dřívějších hodinách (cca v 6:00) do oblasti pod horou MT. MERU (4 565m). Dopoledne nás čeká další unikátní zážitek v podobě PĚŠÍHO SAFARI s ozbrojeným rangerem! Ve zcela opuštěné přírodě absolvujeme procházku v místech, kde se bez přítomnosti aut, bezpečně daleko od civilizace a s naprosto minimální přítomností jiných turistů přiblížíme ke zvířatům doslova na dosah ruky. Odvážíte se otočit a udělat si fotku s ŽIRAFOU za zády? Park obývají rovněž ZEBRY, SLONI, BŮVOLI, ANTILOPY, a další. Naopak zde nežijí lvi, což představuje bezpečí nejen pro lidi ale i pro zvířata, která se tak nemají důvod ničeho obávat a nemají tedy strach ani z člověka, který se díky tomu může přiblížit opravdu blízko! Po jednoduchém obědě (možno formou baličku) následuje ještě klasické safari v jeepech podél několika jezer obývaných kromě již zmíněných živočichů také hejny plameňáků. Uvidíme i několik PAVIÁNŮ a OPIC. Večer návrat na ubytování.\n9. den: snídaně, dopoledne odpočinek u hotelového bazénu, odpoledne půldenní procházka jen pár km od MACHAME ve svazích KILIMANJARA. Od místního kostela sestoupáme do divokého údolí s říčkou, která tvoří cenný vodní zdroj pro zdejší obyvatele. Překročíme most a krátce vystoupáme k banánovým plantážím, od kterých budeme procházet několika malebnými vesničkami, kde se pozdravíme s místními. Turisticky zcela neobjevená oblast nám umožní poznat skutečný život místních. Chůzi si časově rozvrhneme tak, abychom v pozdním odpoledni – kdy vrchol KILIMANJARA zpravidla vystupuje z mraků – měli bezprostřední výhledy na vrchol nejvyšší hory Afriky jako na dlani. Dech beroucí panorama si užijeme až do západu slunce a posléze jen v krátkosti přejedeme zpět na ubytování. Večeře.\n10. den: snídaně, transfer na letiště v oblasti Kilimanjaro, odlet do Vídně. V případě pozdějšího odletu ještě dopoledne volno s možností využití hotelového bazénu. V závislosti na letovém řádu možný přílet následující den.\nPoznámka I: poznámka k jízdence na letiště do Vídně: na základě předložení dokladu bude proplaceno zpáteční jízdné v 2. vozové třídě na letiště do Vídně (z Plzně/Prahy/Brna/Bratislavy a po trase). Proplaceno bude i jízdné na vlaky i autobusy. Pro zájemce o vlastní dopravu bude místo jízdného proplaceno parkovné na letišti (pouze po předchozím objednání přes CK!). Upozorňujeme, že čas odletu z Vídně a čas příletu do Vídně je závislý na letovém řádu a může tak být i v brzkých či pozdních hodinách. Čas odletu a příletu bude upřesněn v konečných pokynech k zájezdu nejpozději 30dní před odletem.\nCena zahrnuje: zpáteční letenku Vídeň – Nairobi/Kilimanjaro – Vídeň (cca 17 000 Kč), proplacení jízdenky na vlak/autobus z Prahy/Brna/Plzně/Ostravy/Bratislavy na letiště do Vídně, 8x ubytování ve dvoulůžkových pokojích s vlastním soc. zařízením (3x v komfortních lodgích na hranici NP Amboseli s plnou penzí; 4x v hotelu v oblasti Machame s polopenzí; 1x tranzitní ubytování v Nairobi se snídaní), 1x obědový balíček v rámci výletu na pěší safari, 1x tradiční oběd, veškeré vstupy do národních parků, výlety na safari v Keni v minivanech s vysouvací střechou, výlet na safari v Tanzanii v jeepech, místní řidiči/průvodci na safari, pěší safari s rangerem dle programu, vstup na vodopády, koupání v horkých pramenech (v případě dostatku času), veškerou dopravu minivanem dle programu, informační materiály, vedoucí zájezdu.\nCena nezahrnuje: vízum do Keni (50 USD), vízum do Tanzánie (50USD) a vše ostatní, co není uvedeno v odstavci „Cena zahrnuje“.\nPříplatky: 1lůžkový pokoj 8 700 Kč, pojištění léčebných výloh vč. storna zájezdu do 30 000 Kč za 550 Kč, do 80 000 Kč za 1 150 Kč, pojištění storna letenky ze zdravotních důvodů 850 Kč\n2.2.2022 11.2.2022 70770 Kč objednat\n16.2.2022 25.2.2022 70770 Kč objednat\n1.9.2022 10.9.2022 70770 Kč objednat