Záběr daně z nemovitostí se letos rozšiřuje | Moderní Obec\nZáběr daně z nemovitostí se letos rozšiřuje\nNovým předmětem daně z pozemků se speciální sazbou daně se v roce 2012 stávají zpevněné plochy pozemků, které jsou užívány k podnikatelské činnosti či v souvislosti s ní. Zpevněnou plochou pozemku se rozumí pozemek (nebo jeho část), evidovaný v katastru nemovitostí jako »ostatní plocha« nebo...\nNovým předmětem daně z pozemků se speciální sazbou daně se v roce 2012 stávají zpevněné plochy pozemků, které jsou užívány k podnikatelské činnosti či v souvislosti s ní. Zpevněnou plochou pozemku se rozumí pozemek (nebo jeho část), evidovaný v katastru nemovitostí jako »ostatní plocha« nebo »zastavěná plocha a nádvoří«, jehož povrch je zpevněn stavbou podle stavebního zákona bez svislé nosné konstrukce. Kvůli zařazení zpevněných ploch pod daň z pozemků jsou tyto stavby zpevněných ploch pozemků vyjmuty z předmětu daně ze staveb.\nSkutečnou výměru zpevněné plochy není třeba pro účely přiznání k dani deklarovat geometrickým zaměřením ani znaleckým posudkem. Není-li potřebná dokumentace k dispozici, poplatník uvede v daňovém přiznání výměru, kterou zjistil vlastním měřením. Posledním dnem pro podání přiznání k dani z nemovitostí na rok 2012, podle stavu platného k 1. 1. 2012, byl 31. leden 2012. Za pozdní podání daňového přiznání o více než 5 pracovních dnů hrozí pokuta minimálně 500 Kč. Detailní informace se nacházejí na úvodní straně webu české daňové správy http://cds.mfcr.cz. Na stejném místě je zveřejněn i přehled koeficientů daně z nemovitostí platných k 1. 1. 2012. Z celkového počtu 6243 obcí má pro rok 2012 místní koeficient navýšeno 403 obcí.\nPrvní termín splatnosti daně z nemovitostí je 31. květen 2012. Do té doby všichni poplatníci této daně obdrží složenku s uvedením výše stanovené daně a výše případných přeplatků a nedoplatků.


Postřehy z Bukova: Eddy Merckx ze mě nebude - Ústecký deník\nPostřehy z Bukova: Eddy Merckx ze mě nebude\nJako kluka mě cyklistika nezaujala. První kolo pionýr jsme si s bráchou půjčovali, vydrželo i drsné sjezdy Střížákem. Favorita jsem dostal k 15. narozeninám, převzal jsem ho ve starém obchodním domě na Mírovém náměstí, byla to JEPA. Tuzex jsme tu neměli.\nDnes je v Ústí pár speciálních prodejen pro cyklisty, kolo vám postaví jako skládačku dle vlastního zadání. Táta splnil slib, zaplatil, já překontroloval pláště a přehazovačku. Za chvilku jsem vyrazil s kamarády na Telnici.\nDomů jsem se vrátil večer odřený, kolo dopadlo ještě hůř. Z kopce mne předjížděl náklaďák, když chasníci ve slušivých montérkách řešili problém s kanalizací. Značka tam byla, já se lekl toho auta. Přelétl jsem řídítka a ustlal si mezi kopáči. Chvilku si mysleli, že jsem brigádník, pak přinesli lékárničku. Mistr mne prohlédl, naložil kolo na korbu auta, vysadil ve Všebořicích. Mamka čekala ve dveřích.\nPo loňské operaci kyčle jsem rehabilitoval na rotopedu, vydržel i hodinu. Před týdnem mne ukecal kamarád, abych si s ním vyjel. Půjčil mi nové kolo, vzal si staré. Jeli jsme na Varvažov a zpět. V kopci jsem to vzdal, když mne předjížděla starší dáma. Franta na mě křičel: „Klídek, to bylo elektrokolo.“\nRaději se vrátím k rotopedu. Nemusím mít přilbu a stihnu fotbal v televizi. Ale to elektrokolo bylo fakt dobrý.


Cata e100 GTH sklo hygro časovač bílý | InterShop24.cz\nObjednací číslo: TS9783754\ninformace platné k 30.03.2020 06:36:27\nKlíčové vlastnosti Cata e100 GTH\nMikroventilace – dvě rychlosti\nUž žádné plísně díky automatizaci provozu\nVentilátor nabízí dvě rychlosti, přičemž ta nižší může běžet trvale celý den a rovnoměrně provětrávat místnost, ve které se proto nebudou tvořit žádné plísně. Vyšší rychlost se spustí automaticky díky vestavěnému čidlu, které zároveň tuto rychlost po ukončení intenzivního odvětrávání sníží.\nVentilátor Cata e100 GTH s nastavitelným časovačem jednoduše namontujete na zeď, na strop, do odtahového potrubí. Skleněnou desku navíc bez problému pootočením sejmete pro případné omytí. Čistit lze přímo pod tekoucí vodou a opět nasadit zpět.\nCATA e100 GTH zajistí úsporný provoz\nEkologický úsporný provoz je další výhodou koupelnového odsavače. Příkon motoru s kuličkovým ložiskem dosahuje od 4 W do 8 W.\nKrásně zapadne do každé koupelny\nTento axiální ventilátor je tvořen snadno vyjímatelnou skleněnou čelní deskou v bílé barvě. Svými kompaktními rozměry (15 × 12 cm) navíc nebude rušit design prostoru.\nNastavitelný senzor vlhkosti – od 40 do 90 %\nČasovač – od 3 do 15 minut\nPodsvícená deska s modře svítícím LED displejem – zobrazuje aktuální teploty a aktuální relativní vlhkost\nTrvale brání vzniku plísní – doporučujeme především tam, kde jsou nainstalována plastová okna\nStylový design se skleněnou čelní deskou\nMax. výkon odsávání115 m3/h\nRozměry15 × 15 × 12 cm (v × š × h)


telefonní ústředny - Panasonic KX-TG2711FXB - servis, opravy, prodej a instalace\nŽádné hodnocení. Kód: KX-TG2711FXB\nPanasonic KX-TG2711FX je bezdrátový telefon levné cenové kategorie, který nabízí přehledný LCD displej o velikosti 1,4 palce. Telefonní seznam na 50 kontaktů, rychlá volba, funkce budík, omezené volání. Možná instalace na stěnu. České menu.Distribuce: ČR.\nPanasonic KX-TG2711FXBPanasonic KX-TG2711FX je bezdrátový telefon levné cenové kategorie, který nabízí přehledný LCD displej o velikosti 1,4 palce. Telefonní seznam na 50 kontaktů, rychlá volba, funkce budík, omezené volání. Možná instalace na stěnu. České menu.Distribuce: ČR.


Jsme oficiálním partnerem Google Cloud Platform\nStali jsme se oficiálním partnerem Google Cloud Platform. Toto partnerství znamená pro vás, naše zákazníky, i pro platformu VOCALLS nadstandartní výhody, zvýšenou podporu i přístup k nejaktuálnějším informacím o nových technologiích společnosti Google.\nAbychom zákazníkům poskytli co možná nejkvalitnější a zároveň flexibilní služby, stavíme naše řešení na hybridním cloudu s možností provozu i on-premise přímo u zákazníka.\nÚspěšná certifikace v rámci programu Google Cloud Partner znamená nadstandardní výhody pro VOCALLS i pro naše zákazníky. Díky partnerství se společností Google, získáváme přístup k nejaktuálnějším informací o nových technologiích a produktech společnosti Google, které můžeme využívat pro zlepšení našich řešení.\nGoogle Cloud je dostupný ve více než 200 zemích a využívá vlastní infrastrukturu s nízkou latencí a vysokou dostupností služeb\nZároveň máme k dispozici vylepšenou podporu, což nám umožňuje řešit i náročnější problémy mnohem rychleji a ke spokojenosti našich zákazníků. Partnerství nám zajišťuje přístup k dodatečným informacím z oblasti technických materiálů, trénování našich zaměstnanců, včetně marketingových i obchodních zdrojů pro efektivní rozvoj VOCALLS.\nJaké typy hovorů lze automatizovat?\nAutomatizovat lze především rutinní dotazy. Tedy všechny takové otázky, nad kterými váš operátor přemýšlí méně než jednu sekundu. Určitě záleží na oblasti podnikání, ale obecně se uvádí, že rutinních je 30 až 70 % ze všech hovorů na zákaznických linkách. Hlasový asistent může řešit nahlášení pojistné události, úrazu, zablokovat ztracenou či ukradenou kartu, nebo s klientem vyřešit platbu pojistného či odložení splátek. Automatizace těchto dotazů pomocí voicebotů vám jednak ušetří náklady a zároveň uleví vašim operátorům. Ti se tak mohou věnovat komplexnějším a zajímavějším požadavkům.\nAutomatizovat lze 30 až 70 % všech hovorů na zákaznických linkách\nZapojte umělou inteligenci\nIdeální je vyvážená kombinace operátorů a umělé inteligence. Pokud své kontaktní linky doplníte také o telefonní asistenty, mohou se zákazníci dovolat v jakoukoliv denní, či noční dobu, hlasový robot totiž pracuje 24/7 a obslouží klienty ihned, aniž by se svým požadavkem museli na často přetížené lince čekat. Voicebot od VOCALLS umí analyzovat řeč zákazníka a na jeho požadavky plynule reagovat. Mluví syntézou lidské řeči, je odolný vůči stresu a v případě přání zákazníka jej umí přepojit na operátora. Co všechno by měl správný voicebot umět? To si můžete přečíst v našem dalším článku. Anebo se ozvěte přímo nám a společně navrhneme ideálního voicebota přesně pro vás.


www.iluze.estranky.cz - Shounen-ai povídky - Můj hrdina\nÚvod » Shounen-ai povídky » Můj hrdina\n„Nikdo ani hnout!“ zařve chlápek, který právě vtrhnul do malého krámku na náměstí malého městečka s pistolí v ruce. Vrhnul se k prvnímu člověku, co stál poblíž. Byl to nějak usmrkanec a tak ho popadl pod krkem a přiložil zbraň ke spánku.\nMajitel krámku si téměř povzdechl nad hloupostí toho chlápka. Ten, usmrkanec ho nazval?, byl totiž jeho vnuk. Sice vypadal ani ne na osmnáct, ale ve skutečnosti mu bylo dvaadvacet a měl za sebou dva roky v jednotce rychlého nasazení, nebo jak se tomu tady v Čechách říká (ovlivnění Kobrou 11 je nepopiratelné), a rok v Iráku.\n„A teď prachy do toho, dědku!“ zavřeštěl chlapík, který se zatím s jeho vnukem přesunul až k němu a hodil na pultík igelitovou tašku. Starší muž už po něm sahal, když v tom na něj jeho vnuk mrkl a než by člověk řekl švec, už klečel na výtržníkovi a ruce mu držel na zádech.\n„Co to doprdele je?“ zařval ten.\n„Dědo, zavolej policajty, ať se tady o našeho hosta postarají,“ prohodil mladík a usmál se na něj. Muž neváhal a okamžitě sáhl po mobilním telefonu, který měl schovaný pod pultíkem. Za chvíli už se objevili místní strážníci a odvedli si výkvět sebou.\n„Díky, Pájo,“ otočil se ve dveřích světlovlasý muž zákona.\nMladík jen kývl. „Občanská povinnost,“ prohodil a odvrátil se od něj. Jeho dědeček, Čestmír, ho pozoroval. Docela by ho zajímalo, co se mezi těma dvěma stalo. Byli to nerozluční kamarádi a teď najednou tohle.\nVlastně to všechno začalo přede čtyřmi lety. Rok na to odjel Pavel do Prahy a vrátil se přede dvěma měsíci akorát na dušičky. Příhodný den pro návrat.\n„Jsi v pořádku, dědo?“ zeptal se ho, když uviděl jeho nepřítomný pohled v hnědozlatých očích, které mimochodem zdědil po dědovi i on sám.\n„Jen jsem se zamyslel, chlapče,“ pronesl a usmál se. „Připomínáš mi Semira Gerkhana.“ Černovlasý mladík se rozesmál na celý krám. Byl rád, že v obchodě zrovna nikdo nebyl, když přiběhl tenhle pitomec. Nechtěl na sebe poutat moc pozornosti.\nNyní se ale předklonil a zplna hrdla se smál. A že to potřeboval jako koza drbání, poznal jeho děda hned jak ho uviděl stát 2. listopadu na prahu svého domu. Zajímalo ho, co mu do očí vneslo ty stíny. Jistě, válka, ale bylo v tom i něco jiného. Poznal to na něm.\nPavel se konečně uklidnil, otřel si oči rukávem košile a šel zavřít obchod. Bylo už po šesté hodině a to se s dědou vydávali domů. Bydleli kousek od krámku, ale přesto by ho nikdy nenechal jít samotného.\nKdysi, když odtud odcházel, snil o velkém městě, velkém domě a spoustě dětí. Když se vrátil uvědomil si, že tohle je jediné místo, kde může najít klid a zbavit se nočních můr. Procházeli zrovna kolem policejní… ehm… jak to nazvat, základny? Asi ano, základny, když si Pavel koutkem oka všiml, jak se v prvním patře pohnula záclona.\nBezděčně tam stočil pohled a uviděl světlovlasého strážníka z dnešního incidentu. Kývl mu na pozdrav a pokračoval společně se svým jediným příbuzným, se kterým si rozumí, v cestě domů.\nJiří Fidler, velitel této malé policejní stanice, odstoupil od okna a podvědomě se usmál. Ani to nevnímal. Než mohl myslet na minulost a na to co bylo, objevil se jeho kolega Tomáš a zatáhl ho do víru hlášení. Ačkoliv se zdálo, že se tady nic neděje, dnes se toho semlelo až moc.\nS povzdechem se usadil za svůj stůl, rozsvítil lampičku a dal se do pročítání protokolů, výpovědí a jiných papírů. Nesnášel papírování. Ale dovolovalo mu zapomenout.\nKolem půlnoci se unaveně protáhl a mohutně si zívl. Zůstal na stanici sám. Chlápka, kterého dneska chytili museli odvést do Prahy, protože tady by ho nemohli moc dlouho držet. Nebyli na to vybavení.\nByli taková malinká vesnička, až se někteří divili, že tady vůbec mají policii. Ona tady vlastně nebyla, ale to je zase jiný příběh.\nZazvonil mu mobil. Rozzlobeně po něm hmátl. „Jo?“ zavrčel.\n„Sorry, šéfe, že otravuju, ale když jsem šel z Rotem všiml jsem si, že se na služebně ještě svítí. Neměl byste jít domů se vyspat?“\nByl to jeden jeho kolega. „Díky za upozornění, Martine. Už jdu neboj se, jen jsem to potřeboval dodělat.“\nMu ž na druhé straně jen cosi zabrumlal a položil to. Jirka se s úsměvem díval na hluchý telefon. Rozhodl se dát na radu svého přítele a vyrazit domů. Bydlel až na druhém konci vesnice, i když u nich to téměř znamenalo jen přejít malé náměstíčko.\nSchoval papíry do šuplíku, který pečlivě zamknul a vyrazil dolů. Zamknul a nadechl se čerstvého nočního vzduchu. Všude kolem vládl klid a mír. Miloval noc. Připadal si pak jako velký hrdina, kterým nikdy nebyl.\nProhrábl si rukama už tak rozcuchané vlasy a vykročil směr svůj domek na okraji. Měl to tady rád, i když nějaký čas bydlel a pracoval v Praze. Nakonec se rozhodl vrátit a trochu dát dohromady dům, který zdědil po rodičích.\n„Asto k noze!“ zaslechl náhle povědomý hlas a instinktivně se otočil. Zadíval se na něj. „Ahoj, Pájo,“ pronesl a pokusil se o úsměv. Avšak narazil jen na tvrdou bariéru ledových očí.\n„Čau,“ zamumlal a podrbal za ušima nádherného německého ovčáka. Jirka přemýšlel, kde celou dobu Asta byla. Že by jí měl sebou?\n„Ty jsi měl Astu sebou?“ zeptal se, protože nechtěl, aby odešel.\nPokrčil rameny. „Byla tady. Měj se,“ pronesl a otočil se k odchodu. Ještě hvízdl na Astu, která se potloukala kolem.\nJirka vteřinku váhal, ale nakonec k němu vykročil a chytil ho za ruku. Mladík se mu prudce vyškubl a postavil se do bojovné pozice. „Pájo, prosím, musíme si promluvit,“ zašeptal a couvl.\nOslovený se uklidnil. „A o čem bys chtěl mluvit? Nic se nestalo, tak proč pitvat minulost?“ zasyčel a zlostně se mu blýsklo v očích.\n„Nic se nestalo?“ optal se nevěřícně. „Co tím sakra jako myslíš?“ téměř zařval, ale pak si uvědomil, že jsou v opravdu malé vesničce a on by mohl celé její obyvatelstvo vzbudit.\n„Přesně to co jsem řekl, nic se nestalo.“ Otočil se a chystal se odejít. Avšak Jirka to nehodlal tak nechat. Prudce ho otočil nazpět, přitáhl k sobě a políbil. Na okamžik ho tím vyvedl z míry, ale vzápětí se vzpamatoval a prudce ho odmrštil.\nZuřivě na něj hleděl a otíral si rty. „Co si myslíš, že děláš, doprdele?!“ zavrčel a chtěl se na něj vrhnout. Avšak vedle něj se objevila Asta a začala na Jirku vrčet. Věděl, že by ho mohla velice ošklivě pokousat, protože na to byla cvičená, byl to totiž policejní pes, a tak se uklidnil.\n„Asto sedni!“ přikázal kuse a pes okamžitě poslechl. „Tohle,“ ukázal na Jirku, „už nikdy nezkoušej. Nemuselo by to dopadnout dobře,“ zavrčel, otočil se, hvízdl na psa a ztratil se v noční tmě.\nJiří si mezitím nadával do debilů, idiotů a vše možné havěti. Nevěděl proč to vlastně udělal. Možná chtěl jen vrátit něco, co vrátit nešlo. Minulost, kterou pokazil on sám.\nByli s Pájou nerozluční přátelé už jako děti. Jenže jak šel život dál a oni dospívali, začal si uvědomovat svoji orientaci. A také to, že pro něj Pája není už jen kamarád. Dokonce našel tu odvahu, že mu to řekl. K jeho velkému překvapení, na tom byl jeho přítel podobně.\nRozhodli se, že spolu budou objevovat to nové, nepopsatelné, co mohou ve vztahu najít. Bylo jim skvěle, měli se rádi, v posteli jim to taky klapalo. Jenže pak přišel Pája s tím návrhem. Chtěl se dát k jednotce rychlého nasazení. Koneckonců školu na to měl.\nAvšak on se zachoval jako zbabělec a raději zůstal tady. A to mu evidentně Pavel do dnešního dne neodpustil.\nNasupeně nakopl kamínek a pohledem se omluvil Astě. Ta vědoucně štěkla a on se musel usmát, ať chtěl či ne. Na chvilku se zastavil, aby jí podrbal mezi ušima. Otočil se na místo, kde před chvílí stál Jirka. Věděl, že je v tuhle chvíli bezpečně ukryt za stromy.\nPořád tam stál a hleděl za ním. Povzdechl si a polaskal ho očima. Pak se vydal i se svým nejvěrnějším přítelem do dědečkova domu, kde teď bydlel.\nTiše proklouzl dovnitř a padl na postel. Byl unavenej snad víc než když sloužil. Jenže tohle bylo o úplně jiným druhu únavy. Myslel si, že tady už Jirka dávno není, že odjel do Prahy jak o tom vždycky snil. Evidentně se zmýlil.\nProhrábl si už tak rozcuchané vlasy a přešel k oknu. Měl dokonalý výhled na celou vesnici. Aby taky ne, když čítala zhruba třicet domků a každý znal každého. Jeho zrak se upínal k jedinému domu.\nJeho okna byla temná a… Dál se nedostal, protože se zezdola ozval zvonek. „Kdo sakra je?!“ zavrčel a tiše hvízdl, když se Asta rozštěkala. Seběhl schody dolů a proklínal toho, kdo to otravuje v jednu ráno. Měl štěstí, že ještě nespal.\nOtevřel dveře a strnul. Před ním stál Jirka.\n„K čertu se vším,“ zaklel kapitán a vrhl se na Pavla. Uchopil ho za zátylek a začal zběsile líbat. Ten polibek venku v něm vyvolal vzpomínky, které se mu nelíbily, které potřeboval zahnat. Jenže…\nOkamžik stál strnule, ale pak mu položil ruce na hruď, aby ho odstrčil. Avšak ty dobyvačné rty si ho zcela přivlastnily a on místo toho, aby ho od sebe odehnal, si ho přitáhl blíž a začal polibky opětovat.\nZačali ze sebe horečně shazovat oblečení. Oba cítili, že to co mezi nimi bylo, ještě nezmizelo, že to potřebují ukojit. „Tady ne,“ zašeptal Pavel, když stáli oba do půlky těla nazí a Jirka sjížděl rty po jeho hrudi pomalu níž.\nChytil ho za ruku a tiše se proplížili do pokoje. Tam do něj Jirka strčil a on padl na postel. Zvědavě čekal co bude dál. Vždycky to byl totiž on, kdo byl aktivní. Policejní kapitán se na něj usmál a jemu z toho úsměvu poskočilo srdce. Pak si k němu klekl a vysvobodil ho z kalhot.\nPrudce se prohnul a zasténal, když ucítil jeho dech na svém vzrušeném mužství. Jirka se na chvíli zastavil a zadíval se mu do očí. Tak dlouho toužil vidět ten vzrušený výraz, který mu tolik chyběl.\nLehl si vedle něj a začal ho hladit po hrudi. „Chyběl jsi mi, Pájo,“ zašeptal mu do ucha a rukou sjížděl níž. Uchopil do dlaně jeho penis a lehce začal hníst. Pavel mu položil ukazovák na rty a zavrtěl hlavou. Nechtěl vzpomínat.\nMísto toho se zmocnil jeho rtů a začal se pohybovat proti jeho ruce. Jiří polibky pohlcoval jeho vzdechy. Odtrhl se od něj a pomalu polibky mapoval jeho tělo. Moc se nezměnilo, jen o pár jizev víc. Každou z těch nových zlíbal a přál si ji vymazat, ale věděl, že to nepůjde.\nŠpičkou jazyka pohladil jeho vzrušené mužství a usmál se, když zasténal. Miloval ten zvuk. Nedokázal ho zapomenout. Pavel mu vpletl ruce do vlasů a mimoděk ho přinutil pokračovat. Usmál se a vzal ho celého do úst. Jemně si s ním hrál, sál ho, rukou něžně hladil po celé délce.\nStáhl mu kalhoty a dál ho laskal. Naslinil si prst a jemně do něj pronikl. Pavel se prohnul proti jeho laskající ruce. Jirka přestal s laskáním a lehl si na něj. „Chci se s tebou milovat,“ zašeptal mu do ucha.\nPavel ho začal hladit po zádech. „Taky to chci,“ odvětil a začal ho líbat, sáhl do šuplíku a podal mu gel. Opatrně ho připravil a vnikl do něj. Prohnul se proti němu a zasténal.\nJiří ho políbil na rty. „Tiše, tiše,“ zašeptal. „Nejsme tu sami.“\n„K čertu se tím,“ zamumlal Pavel a přisál se k němu. Prudce pohnul boky a tentokrát to byl Jiří kdo zasténal. Nebylo to jemné milování jaké znali z minulosti. Tohle bylo plné vášně, touhy, zoufalství a příslibů do budoucna. Nevěděli, co bude dál. Bylo jen teď a tady. Jen tohle milování.\nJiří toužil říct to co ho pálilo na jazyku, už od té doby, co se dověděl, že je Pája zpět, ale mlčel. Nechtěl na to jít moc rychle. Věděl, že to pro Pavla neznamená, že vše bude jako dřív. Podrazil ho a on zradu nikdy neodpouští. Jenže tu fyzickou přitažlivost nemohl popřít. Ani Pavel, ani on.\nJeště jednou proti němu prudce přirazil a vykřikl. Nestačil se zarazit a vysunout se z něho. Pavel zasténal, jak cítil horký proud ve svém těle. Chytil ho za zátylek a začal vášnivě líbat. Chybělo mu to, i když by to nikdy nepřiznal.\nJenže už nebyl tím samým Pavlem, kterého Jirka znal. Cítil na sobě váhu jeho těla a bylo to sakra příjemné. Hladil ho po zádech a chtěl tak zůstat navždy. Jenže Jirka se začal odtahovat. „Jsem moc těžký,“ zašeptal.\nZavrtěl hlavou. „Nejsi.“ Přesto mu dovolil aby se z něj skulil na stranu a objal ho. Přitulil se k němu a spokojeně zavřel oči. Bylo to už dlouho, co vedle něj někdo spal. Vlastně to bylo naposledy právě s Jirkou. Den předtím, než se rozhodl odjet a změnit si tím život. Jestli to bylo k horšímu nevěděl.\n„Měl bych jít,“ prohodil tiše Jirka, protože věděl, že by nebylo dobré, kdyby ho viděli odtud odcházet. Už před lety byli mnohým trnem v oku.\n„Zůstaň,“ poprosil ho a sám si nebyl jistý, jestli to skutečně řekl. Jirka mu nehodlal odporovat a tak jen přikývl a políbil ho do vlasů.\nSpolečně se osprchovali a Pavel ještě vyměnil prostěradlo, protože se bál, aby něco nezjistil děda. Potom si společně lehli a usnuli si v objetí.\n„NE!“ vykřikl a prudce se posadil. Třásl se po celém těle, po zádech mu stékal ledový pot. Náhle ucítil na rameni něčí ruku a prudce sebou trhl.\n„Pájo,“ zašeptal Jirka a políbil ho na rameno. „Byl to jenom sen,“ pokoušel se ho uklidnit. Otočil ho k sobě a přitiskl blíž. Avšak Pavel se z jeho objetí vymanil a odvrátil se od něj. Vstal a přešel k oknu, aby na sebe pustil ledový vzduch.\nJirka viděl, jak kolem sebe postavil neviditelnou zeď vzpomínek a trápení. Mrzelo ho, že mu nemůže pomoci. Nevěděl jak, protože neznal příčinu jeho zlých snů. Vstal a přešel k němu. Zůstal stát na vzdálenost paží za jeho zády. Nesnažil se ho dotknout, protože věděl, že tohle mu nepomůže. Jen prostě stál a vyčkával, chtěl aby věděl, že tentokrát je s ním.\nA také se dočkal. Pavel totiž začal tiše hovořit. „Jsou z války,“ pronesl. Neřekl co, ale Jiří to věděl, dokonce i tušil, že se týkají Iráku, jen se nechtěl ptát. „Vzpomínky se mi slévají a tvoří sny. Je jich moc a bolí, ale nedokážu se jim bránit. Vidím všechny kamarády, druhy ve zbrani, jak umírají. Nebylo jich moc, když vezmeme poměry třeba z druhé světové, ale byly to nevinné životy. Otcové rodiny, bratři, vnuci, milenci.“\nOtočil se k Jirkovi a on toužil vymazat stíny, které se objevily v těch nádherných olivových očích. A náhle mu to došlo. Bolestivá pravda, kterou nechtěl připustit. „Tys… tys tam ztratil někoho koho jsi miloval, že?“ optal se velice tiše a uhnul očima, protože nechtěl vidět zda je to opravdu tak.\nPavel na něj chvíli mlčky hleděl. Nechtělo se mu na tuhle otázku odpovídat. Nechtěl, aby to věděl. Ale když viděl, jak zkroušeně se tváří, přešel k němu a zvedl mu hlavu. Donutil ho podívat se mu do očí. „Ty jsi ten, kterého jsem miloval,“ šeptl, lehce ho políbil na čelo a odešel z pokoje. Za chvíli ho mohl slyšet venku jak hvízdá na Astu a míří směrem pryč.\nDlouho stál u okna a vstřebával to zjištění. Myslel si, že si našel někoho jiného, přitom… Jenže co to mění? Nic. Jen to, že je zase o jednoho pitomce na světě víc. O něj. S povzdechem si prohrábl vlasy, oblékl se a vytratil se do ranního svítání.\nU okna v přízemí domku se nepatrně pohnula záclona. Čestmír se zamračil. Co se s nimi zase děje? Myslel si, že se usmířili… Místo toho nejdřív z domu vyletěl Pavel s Astou v patách. Několik minut po něm i Jirka, který se zase tvářil jako boží umučení.\nVypadá to, že se do toho budu muset vložit, pomyslel si a spokojeně si zamnul ruce. Nechtěl, aby jeho vnuk byl smutný a znovu prožil utrpení. Moc dobře si pamatoval jeho výraz, když odjížděl do Prahy a Jiří se s ním nepřišel rozloučit.\nVrátil se z procházky s Astou asi za hodinu. Zablbnuli si u rybníka, Asta si zaplavala. Nepřekvapilo ho, že Jirka už v domě není. Nenechal ani vzkaz, prostě jen tak odešel. Zašel do kuchyně, kde už seděl děda.\n„Ahoj, dědo,“ pozdravil ho a vzal si rohlík a kousek sýra.\n„Ahoj, Pavlíku, tak jak bylo venku?“ optal se ho a lehce se usmál.\nSedl si naproti němu a spokojeně upil z hrnku kávy, kterou měl připravenou. Jak byl dědovi vděčný. „Díky, dědo. Venku bylo v pohodě, Asta se pořádně vyřádila, takže bude půlku dne spát,“ prohodil se smíchem.\n„A co v noci, jak to dopadlo?“ nadhodil nenápadně otázku.\n„V noci?“ povytáhl obočí Pavel a doufal, že se nečervená.\nNečervenal, ale jeho děda sice byl ze staré školy, ale slepý ani hloupý nebyl. Rozhodl se to dál nerozebírat. „Slyšel jsem nějaký hluk, tak jsem myslel, jestli se něco nestalo Astě,“ zaonačil to, ale vnukům výraz při té otázce mu stačil, aby mu odpověděl na otázky.\n„Nn, byla jen trochu neklidná.“ Téměř se ošil pod dědovým pátravým pohledem. Vstal a vyrazil ke dveřím. „Půjdu do obchodu napřed, dědo,“ vyhrkl a zmizel.\nČestmír se usmál. To je ale najednou spěchu, pomyslel si se spokojeným zamručením. To by v tom byl čert, aby se ti dva zase nedali dohromady.\nSice vyrazil do obchodu, ale nakonec se ještě rozhodl zastavit na stanici. Nebylo to pro to, že by snad chtěl vidět Jirku nebo tak. Chtěl jen vědět, jak to dopadlo s tím chlapíkem, co přepadl dědův krám.\n„Ahoj, Tome, prosím tě je tady Jirka?“ zeptal se strážníka, kterého potkal dole. Debile!, zařval na sebe v duchu.\n„Jasně, Pájo, hned ti ho zavolám.“ Přešel ke schodům vedoucím do druhého patra. „Jirkooooooo! Máš tu návštěvu!“ zařve nahoru a diskrétně se vypaří. Pavel se ošije, když si uvědomí, co si teď asi musí myslet. Ačkoliv to byla pravda.\nKapitán překvapeně povytáhl obočí. „Ahoj,“ pozdravil a snažil se uklidnit své splašené srdce, které se náhle rozběhlo maratón, že by předběhlo i Zátopka.\n„Jen jsem přišel zeptat jak to dopadlo s tím výtržníkem, co vpadl do dědova krámu,“ prohodil.\nSkřííííííííííííp. Srdce zastavilo těsně před cílovou rovinkou a padlo do mdlob. „Ještě ten den si ho vyzvedli a odvezli do krajského města.“\n„Takže můžeme být v klidu?“\n„Jasně, že jo,“ pousmál se. „Potřebuješ ještě něco?“ optal se ho a otočil se k odchodu zpět nahoru. Pavel ho ale chytil za ruku a otočil k sobě.\n„To co se včera stalo nic nemění, Jirko,“ prohodil a on přikývl.\n„Já vím, Pájo. Zase budeme ti dva nevrlí, vrčící psi, co se nemůžou ani cejtit. Neboj, jsem na tuhle roli dokonale připravenej.“ Vyškubl se mu a vyběhl nahoru do patra.\nPavel za ním chvíli hleděl a pak zavrtěl hlavou. Nevěděl komu má nadávat víc. Jestli sobě nebo jemu. Nakonec počastoval nadávkami oba stejnou měrou a vyrazil do obchodu. Tam už na něj čekal děda.\n„Kdepak jsi byl, chlapče? Myslel jsem, že tě tady najdu a ty nikde,“ prohodil a skryl potutelný úsměv.\n„Byl jsem za Jirkou na stanici, abych se optal na toho chlapíka, co nás přepadl. Chtěl jsem mít jistotu, že už bude všechno v pořádku,“ pronesl nepřesvědčivě a věděl, že tentokrát nepřesvědčil ani dědu.\nTen k němu přešel a vzal ho kolem ramen, což vypadalo celkem zajímavě, vzhledem k tomu, že Pavel byl téměř o dvacet centimetrů vyšší. „Chlapče, víš, někdy není špatné odpouštět. Někdy to může i znamenat lepší zítřky,“ prohodil a mrkl na něj. Nic víc k tomu nedodal a Pavel to pochopil. Jenže bylo to tak těžké. Ačkoliv srdce mluvilo jasně, mozek stále odmítal.\nPovzdechl si a dal se do ranního rituálu inventury. Tohle mu aspoň zaměstnalo mysl a on nemusel přemýšlet. Cítil v zádech dědův pohled a věděl, že má pravdu, jenže… Jenže ty tři roky se prostě jen tak nedaly vzít zpět. Nemohl přijít za Jirkou a říct mu, že ho horoucně miluje, když si tím vůbec nebyl jistý.\nZavrtěl nad sebou hlavou a na rtech mu zahrál úsměv. Proč se trápit takovými banálními věcmi. Když budou mít být spolu budou spolu, pokud ne… Pokrčil rameny.\nČestmír sledoval jeho chování zpoza pultu a přemýšlel, jestli nemá na svého milovaného vnuka zavolat Bohnice. Dumal nad tím, zda ho ještě někde má napsané. Pro všechny případy samozřejmě.\nPo chvíli uvažování se rozhodl, že mu ještě dá šanci, než ho nechá zavřít do klece jako opičku. I když by Pavel vypadal zajímavě, usměje se.\n„Čemupak se směješ, dědo?“ optal se ho Pavel, který se vedle něj náhle objevil.\n„Uvažuji nad tím, jestli mám zavolat Bohnice hned, nebo ještě nějaký ten pátek počkat. Představil jsem si tě, jak bys asi vypadal zavřenej v kleci.“\nJeho vnuk na něj nevěřícně hleděl tak dlouho, až z toho dostal tik do pravého oka. Čestmír se nemohl udržet a začal se smát.\n„Tady je nějak veselo,“ ozvalo se ode dveří a teprve ten hlas donutil Pavla se dostat z toho transu, ve kterém přemýšlel, jestli na Bohnice není spíše zralý jeho děd. Avšak po bezpečném poznání hlasu Jirky se otočil, kývl na něj a zmizel někde mezi regály.\n„Vítám vás, kapitáne, copak vás k nám přivádí?“ optal se jeho děda a moc dobře si všiml toho napětí, které mezi těmi mladými panuje.\n„Potřeboval bych nějaké dobré maso. Večer budu pořádat malou barbecue, tak se na ní musím připravit.“\n„Ale copak se bude slavit?“ optal se nenuceně Čestmír a přitom si všiml, jak zpoza regálu vyčuhuje jeho povedený vnuk s ušima jako radar, který chtějí stavit v Brdech.\n„Jen taková malá párty pořádaná pro chlapce ze stanice. Zaslouží si taky nějaký pořádný odpočinek a co bych to byl za šéfa, kdybych jim ho nedopřál u sebe na zahradě. Pokud budete chtít s Pavlem přijít jste vítáni,“ prohodil a nenápadně pootočil hlavu, ale to už byl Pavel zase bezpečně uložen za zbožím.\n„Přijdeme rádi,“ prohodil proto jeho děda. Křach, na zem spadla sklenice s marmeládou. Čestmír se chtěl starostlivě vydat za svým vnukem, ale Jirka ho předběhl. Došel k místu, odkud zazněl ten rachot a našel Pavla jak stojí s rozbitou sklenicí od džemu v ruce, ze které zaručeně nekape džem.\nPřešel k němu a prudce ho chytil za ruku. „Co to tady sakra vyvádíš?“ zeptal se ho úsečně.\n„Co já vyvádím? Co sakra ty děláš? Jak se opovažuješ, ke mně snažit dostat přes dědu?“ odpověděl mu a zmizel v zadní místnosti, kde si hodlal ránu ošetřit. Jiří šel samozřejmě za ním.\n„Nesnažím se přes tvého dědu dostat k tobě. Je to jen slušné sousedské pozvání,“ odpověděl mu na otázku a znovu ho chytil za zraněnou ruku. Tentokrát však byl stisk jemnější. Sáhl do kapsy pro kapesník, kterým mu ránu převázal. Zvedl hlavu a jejich oči se střetly.\nPavel mu hleděl do očí a přemýšlel, jestli mu lže. „Jistě a je to bez postranních úmyslů s jeho vnukem.“\nMírně se usmál. „To jsem nikdy netvrdil. Potřebujeme si promluvit, Pájo,“ pronesl tiše.\n„Není o čem mluvit. Vyjasnili jsme si to před třemi lety.“\n„To není pravda a ty to víš. Já ti řekl, že nepojedu a ty jsi odjel s pocitem zrady. Tomu já neříkám vysvětlení si něčeho.“\n„Tak poslouchám,“ pronesl Pavel, opřel se zády o zeď, překřížil ruce na prsou a zadíval se na Jirku.\n„Teď? Tady?“ divil se.\n„Chtěl jsi mluvit, ne? Máš možnost. Dokud tě poslouchám.“\n„Sakra! Pájo, já vím, že jsem se zachoval jako pitomec, ale byl jsem mladej a pitomej.“\n„Teď už jsi jenom pitomej?“ optal se a mírně mu cuklo v koutku úst.\n„Jo,“ zabručel, ale také se začínal usmívat. „Ty víš, co jsem k tobě vždy cítil. Pořád mi na tobě záleží. Podělal jsem to, to přiznávám, ale to přeci neznamená, že na sebe musíme pořád štěkat a vrčet.“\n„Víš, nikdy jsem ti nechtěl ublížit, Jirko, ale ty jsi ublížil mě a to já neodpouštím. Jsem tvrdohlavej jako mezek, já vím, ale jsem to já. Musíš se s tím smířit a nechat plavat minulost. Nejde vrátit to, co jsme jednou ztratili. Víš co říká jedno takové známé přísloví…“\n„Co máš si uvědomíš ve chvíli kdy to ztratíš,“ dokončil za něj myšlenku, tak jako se jim to často stávalo, když spolu chodili. Pavel se na něj překvapeně podíval. Pak se otočil a zmizel. Rychle vyběhl z krámku a běžel domů. Kam jinam než za Astou, jedinou věrnou osobou (nebo spíš zvířetem) v jeho životě.\nJeho děda za ním překvapeně hleděl. Stejně překvapeně se otočil na Jiřího, který vyšel se sklopenou hlavou ze zadní místnosti. Rychle zaplatil za maso a byl pryč stejně jako Pavel.\nTi mladí, zavrtěl nevěřícně hlavou Čestmír. Kdy si konečně uvědomí, že jeden bez druhého nemůžou žít?\nPavel si nesmyslnost svého počínání uvědomil ve chvíli, kdy za sebou zavřel dveře. Tiše hvízdl a jakmile zvíře přiběhlo, zabořil mu obličej do hladké srsti. Pes smutně štěkl, jako by vycítil co jeho páníčka trápí. Rozhodl se jít na to pitomé barbecue. Nic za to nedá.\nV osm večer byl tedy připraven vyrazit směr Jirkův dům. „Dědo jdeš se mnou k Jirkovi na to barbecue, nebo co to bude?“ zvolal.\n„Ne ne, chlapče, zase mě nějak trápí záda spíš zůstanu doma,“ odpověděl z obýváku, kde se spokojeně rozvaloval v houpacím křesle a hleděl na televizi. Nic mu nebylo, ale to nebude tomu bídákovi povídat.\n„Nemám tu zůstat s tebou?“ optal se starostlivě a už už si sundával bundu.\n„Ani náhodou. Ať už jsi ze dveří!“ pohrozil mu a Pavel se se smíchem raději vypařil. Zastavil se před Jiřího domem a bylo mu divné, že je tam nějaký klid. Pokrčil rameny a zazvonil. Otevřel mu a jemu málem spadla čelist. Stál před ním úplně jiný člověk. Zálibně přejížděl pohledem po jeho postavě v černé košili a světlých džínech.\n„Asi jsem si spletl dům,“ prohodil naprosto v transu.\n„Nespletl,“ odvětil, usmál se a doslova ho vtáhl dovnitř. Bez jediného slova ho začal líbat. A Pavel mu neodporoval, spíš naopak. Přirazil ho ke zdi a hodně rychle z něj strhal oblečení. Ehm… sundal oblečení, samozřejmě, přeci jenom Pavel byl civilizovaný člověk. Nebo si to do téhle chvíle aspoň myslel.\n„Otoč se,“ zachraptěl mu do ucha a Jiří to udělal. Rukama se opřel o stěnu a se sténáním vychutnával jeho laskání, doteky, polibky. Poslepu sáhl pro gel, který měl postavený na stolku. Mno co prostě se na to připravil no. Podal ho Pájovi, který ho jemně připravil a pak do něj vnikl.\nOba zasténali a Pavel začal přirážet. Nejprve jemně, ale pak stále víc a víc.\n„Rychleji,“ zachraptěl Jiří a svěsil hlavu mezi ramena. Jednou rukou zajel dopředu a začal se laskat. Pavel ho přinutil narovnat a přitiskl se k němu celým tělem. Popaměti došel k zrcadlu, které stávalo v chodbě. „Podívej se,“ zašeptal mu drsně do ucha a Jiří poslechl.\nMohl tak vidět dva muže s rozkoší ve tvářích. Jeden o hlavu vyšší a tmavovlasý, druhý světlovlasý, který se sám laská po těle. Oba to vzrušilo ještě víc a stačilo pár přírazů, aby se Pavel udělal. I Jiří chtěl dojít vrcholu a tak zrychlil pohyby, ale Pavlova ruka ho zastavila.\nPřekvapeně k němu otočil hlavu, ale on ho začal líbat a velice pomalu přivádět k vrcholu. Zasténal mu do úst a naposledy prudce trhl boky proti jeho ruce. Potom se mu vysíleně, ale šťastně, sesunul do náruče.\nPavel si moc dobře pamatoval, kde má pokoj, proto ho vzal do náruče a odnesl tam. Ještě se spolu vysprchovali a pak ho uložil ke spánku. „Zůstaneš?“ zamumlal ospale Jiří, když už ležel v posteli. Druhý mladík chvíli váhal, ale nakonec zavrtěl hlavou. „Nemůžeme to vrátit,“ zašeptal, políbil ho na čelo a zmizel ve tmě. Avšak to už Jiří nevěděl, protože spokojeně usnul.\nZačali se opět scházet. Nic závazného jen sex. Tedy až do chvíle, kdy se Pavel zase jednou probudil ze zlého snu.\n„Zase ten sen?“ zeptal se ho Jiří, který ho objal kolem ramen a přitiskl se k němu zezadu. Chtěl mu tak dodat odvahu a pocit, že na to není sám.\nMlčky kývl. „Víš, poprvé, když jsi mě klidnil po tom snu, jsi se ptal jestli jsem ztratil někoho koho jsem miloval. Pamatuješ?“\nJak by mohl zapomenout, zvlášť potom, co mu řekl pak. „Jistě,“ prohodil opatrně.\n„Je pravda, že jsem tam někoho miloval. Ale jinak než tebe. Miloval jsem ho jako bratra, měl jsem ho za vzor.“\n„Zemřel?“ optal se přiškrceně.\n„To nikdo neví. Prostě jednoho dne zmizel. Nevrátil se z mise. Neví se, jestli žije, nebo zemřel. Jestli ho neunesli a neumučili k smrti. Jestli ho někde nerozkouskovali a nezahrabali do země,“ zoufale si prohrábl vlasy.\nHladil ho po pažích. Teď už chápal. „Nesmíš se mučit takovými představami, je to těžké, já vím, ale je jednodušší si myslet, že zemřel rychlou kulkou, než že byl umučen tisíce způsoby,“ šeptal Jiří a vtiskl mu lehký polibek na rameno.\nOtočil k němu hlavu a jejich oči se střetly. „Půjdu ven s Astou, nechceš jít taky?“ optal se ho.\nJiří mimoděk pohledem zabloudil k budíku, který měl Pavel na stolku. „Teď? Jsou tři ráno.“\n„To je nejlepší chvíle. Nikde nikdo, božský klid a Asta se může vydovádět. Tak jdeš nebo ne?“ optal se se šibalským úsměvem a natáhl na sebe kalhoty.\nNaoko útrpně si povzdechl. „Jasně, že jdu,“ odvětil s úsměvem a také vstal aby se oblékl.\nVenku Pavel hvízdnul na psa, který se k nim s radostným štěknutím připojil. „Koukám, že je na takovéhle procházky zvyklá, co?“ prohodil Jiří a podrbal ji za ušima. Pes šťastně hafnul. Usmál se v odpověď. Procházeli jen tak po malém náměstí a nakonec se zatoulali k lesu.\nAsta se ihned dala do běhu a zmizela jim z dohledu. Jirka ho dvěma kroky dohnal a chytil ho za ruku. Překvapně k němu otočil hlavu, ale nic neřekl. Jen se očima popásal na jeho úsměvu, který se odrazil i v očích.\nZačal se k němu sklánět, že ho políbí, když ho cosi zastavilo. „Nehýbej se,“ špitl mu do ucha a velice pomalu se otočil. Za nimi stál černý dobrman a cenil na ně zuby. Odkudsi se vyřítila Asta. „Asto zůstaň!“ přikázal stroze a pes se okamžitě zastavil, i když začal vrčet taky.\nJirka se nenápadně rozhlížel kolem, kde ten pes může mít majitele. „Je tady nový a zřejmě si neuvědomil, že by tu mohl být i někdo jiný.“ Snažil se ho hájit.\n„Nehýbej se,“ pronesl ještě jednou Pavel a udělal krok dopředu a pak další. Avšak to se zřejmě zvířeti nelíbilo, protože vystartovalo vpřed. „Asto zůstaň!“ vykřikl ještě Pavel a překvapeně dopadl na zem, neboť ho někdo strčil. A jediný kdo to mohl být, byl… Jirka!\nPrudce vstal a uviděl jak to zvíře na něm stojí a s chutí se po něm vrhá. Měl ruce před obličejem, aby se chránil a tak se zvíře zakouslo „jen“ do jeho ruky. Pavel se k němu rozběhl, když v tom zaslechl hvízdnutí. Bylo jiné než to jeho a pes se okamžitě rozběhl pryč.\n„Je v pořádku?“ volal chlap, který k nim mezitím běžel a byl zřejmě i majitelem toho zvířete.\n„Nevím,“ zavrčel nevrle Pavel a klekl si vedle Jirky. Odhrnul mu ruce z tváře. „Jsi v pořádku?“ optal se ho a muž, který vypadal otřeseně přikývl.\n„A ty, Pájo?“ šeptl.\n„Je mi fajn, ty pitomečku.“ Slyšel jak ten neznámý volá záchranku a taky slyšel příval nadávek na toho psa. Měl sto chutí mu říct, že ten pes za to nemůže, že si ho měl hlídat, ale radši mlčel.\n„Nemá vzteklinu?“ zeptal se ho, když k nim došel.\nZavrtěl hlavou. „Ne. Budete podávat trestní oznámení?“\n„Vzhledem k tomu, že napadl policistu tak zřejmě ano,“ pronesl suše.\n„Nic podávat nebude, Pájo,“ zašeptal Jirka na zemi. Okamžitě se k němu otočil. „Ale, Jirko,“ prohodil a chtěl ještě něco dodat, ale bolest v Jirkových očích ho zastavila. To už přijela záchranka, která Jiřího odvezla do nemocnice.\nNade dveřmi cinkl zvonek a muž za pultem zvedl hlavu. „Dobrý d…“ slova mu zmrzla na rtech.\n„Ahoj, Pájo,“ pousmál se Jirka. Muž u pultu zaťal pěsti. Neviděl ho od té doby, co ho odvezli do nemocnice. A to už byly dva týdny. Vlastně jednou ho viděl. Když za ním přišel a pohádali se.\n„Co chceš?“ zavrčel. Vzpomněl si na jejich poslední noc, kterou spolu strávili před tou „nehodou“. Na to jak tišil jeho rozjitřené nervy po jedné z jeho nočních můr. Stisknul čelisti.\n„Přišel jsem se rozloučit,“ pronesl tiše.\nZvedl k němu pohled, který rozhodně nesvědčil o jeho naprostém údivu. Jak rozloučit?, divil se v duchu. „Gratuluji,“ zabručel.\n„Ani nevíš proč. Třeba je to kvůli tobě.“\n„Kvůli mně?!“ vyhrkl nevěřícně. „Co tím kruci chceš říct?“ vrčel a pomalu obcházel pult. Jiří se křivě usmál. „Víš, díky tobě jsem si uvědomil, že skutečně nejsem žádný hrdina. Tak proč tady zůstávat a dál si nalhávat opak?“ pokrčil rameny.\nPavel na něj jen vyjeveně hleděl. „Jak nejsi hrdina?! Co to tady sakra meleš za nesmysly?“ syčel rozzuřeně a přitom ho ukazovákem píchal do hrudi. „A kdo do mě strčil a ochotně ze sebe udělal krmení pro nějakého psa, jen aby se mi nic nestalo?“\nJirka se smíchem zvedl ruce na znamení, že se vzdává. „Dobře, dobře. Je pravda, že jsem měl v tu chvíli asi zatmění mozku. Nic to ale nemění na mém rozhodnutí odejít. Pro dva hrdiny v téhle malé díře není místo.“ Zadíval se mu do očí a pohladil ho po tváři. „Sbohem, Pájo, můj hrdino,“ zašeptal a bez ohlédnutí odešel.\nPavel okamžik stál jako by vrostl do země. Nějak nemohl pochopit, že by ho jedna hádka mezi nimi mohla takhle rozhodit a přivést k takovému rozhodnutí. Vzpamatoval se a vyběhl ven. Viděl ho jak nastupuje do auta. „Jiří Fiedlere! Okamžitě se zastav nebo něco zažiješ!“ zařval.\nKapitán se překvapeně zastavil a zadíval se na něj. Počkal až k němu dojde a pak tázavě zvedl obočí.\n„Jestli si myslíš, že mi zase zmizíš ze života jako ten největší zbabělec tak se mýlíš! Nenechám tě odejít jako před třemi lety. Na to mi na tobě moc záleží,“ pronášel plameně. Dál se však nedostal, protože si ho Jirka přitáhl k sobě a políbil ho.\n„Děkuji,“ zašeptal mu do úst a dál ho něžně líbal. Pavel ho hladil po zádech a tiskl ho k sobě. Na druhou stranu byl rád za to malé přepadení na začátku měsíce. Uchechtl se při té vzpomínce. „Copak nás tak pobavilo?“ optal se Jiří s hlavou opřenou o jeho rameno.\n„Že se mi vyplatilo zahrát si na Semira Gerkhana,“ usmál se při vzpomínce na to jak ho nazval dědeček. Všiml si Jiřího tázavého pohledu a vše mu vysvětlil. Ten se rozesmál, ale to označení mu připadalo trefné. Koneckonců Čestmírovi vděčili za mnohé. To on ho donutil udělat tenhle krok. Dle jeho slov jeho vnuk nenakopne nic jiného než tvrdá realita a možnost, že ho znovu ztratí.\nNeptal se ho, jak to že o nich ví, když ho navštívil v nemocnici. Bylo vidět, že mu jejich vztah nevadí. A tak mu poradil, aby udělal něco co Páju nakopne a donutí ho uvědomit si, že mu na něm záleží. Evidentně to zabralo.\n„Odjedeš?“ vyrušil ho z myšlenek Pavlův hlas.\nZvedl k němu oči a přikývl. „Ano. Musím. Potřebuju vypadnout z místa, kde mi všichni vidí do oken. Potřeboval jsem to už před třemi lety, kdy jsi mi navrhoval jít s tebou do Prahy. Byl jsem hlupák, že jsem si to neuvědomil už tenkrát.“\nPavel trochu zesmutněl, ale nic neřekl. Nemůže mu bránit, takový sobec není, i když tak občas vypadá. Ví, že pokdu je pevně rozhodnutý jet tak pojede a nic mu v tom nezabrání. Stejně jako by to nedokázal u něj. „Nemám právo ti v tom bránit. Jsem ten poslední člověk, který si to může dovolit.“\nPohladil ho po ruce. „Vlastně jsem doufal, že bys mohl jet se mnou,“ prohodil a on k němu zvedl oči.\n„To myslíš vážně?“ optal se trochu nevěřícně.\nKývl. „Samozřejmě. Tak nějak jsem s tím počítal, nebo spíš doufal, protože jsem si na okraji Prahy najal domek.“ Pod Pavlovým zkoumavým pohledem se začervenal.\n„Ty sis byl dost jistej, což?“ optal se, ale usmíval se.\n„Vlastně vůbec ne. Ale řekl jsem si kdo nic neriskuje sice nic neztratí, ale taky nezíská. Už jsem tu chybu jednou udělal, nechtěl jsem ji opakovat.“\nPavel si stoupnul na špičky políbil ho na čelo.\nV okně v obchodě se malinko pohnula záclona. Čestmír si spokojeně zamnul ruce, když viděl jak společně nastupují do auta. Věděl, že se vnuk přijde ještě rozloučit.\nPochvaloval si, jak skvěle to zařídil. Ne že by tedy toho psa plánoval, ale vlastně mu to nahrálo do karet. Stačila pak malá návštěva v nemocnici, aby dílo bylo dokonáno. Viděl, jak se Pavel od té doby, co byl Jiří hospitalizován trápí a tak mu to nedalo.\nNakonec Jirkovi poradil, aby udělal nějaký radikální krok a on to vzal vážně.\nUsmál se. Byl rád, že jeho vnuk bude šťastný. A že s Jiřím to tak bude nepochyboval. Sice to znamená, že opět zůstane sám s Astou, ale to mu pranic nevadilo.\nNade dveřmi cinkl zvonek a donutil ho věnovat se zákazníkům. Alespoň v duchu se s vnukem rozloučil a usmál se na postarší paní, co si kupovala kilo mouky.\nMá rád šťastné konce…\n(keishatko (www.keishatko.blog.cz), 26. 2. 2011 22:35)\nkrásne, pekné, úžasné, neuveriteľné....xi...\n(Profesor, 27. 1. 2010 20:26)\nTak tihle se mi líbilo. Malé město a dva muži v uniformě. Ačkoli Pavel už možná ne. Obnovování vztahu bylo pěkně napsané.\n(Shagua, 7. 4. 2009 0:13)\nsuper...kláááásááá...upa..miluju tyhle povídky!\n(Aki, 4. 4. 2009 17:05)\nNevím, co napsat. Nezbývá, než tě chválit, jako obvykle! Krásně napsané, úžasný příběh, perfektní konec!! Prostě si dokonalá spisovatelka!! :D\n(Kat, 2. 4. 2009 21:25)\nzas po dlouhé době nádherná povídka. No po dlouhé době u tebe a strašně se mi moc libia. Jo když jsou dva tvrdohlaví, jako berani a nechtějí ustopit... Ještě dobře, že tu jsou dobré duše, které někdy t vezmou za správný konec. Velmi se mi to libilo a těším se na tvé další povídky.\nDobré bylo o Bohnicích. jendou tam skončím taky a bduu mít čas na psaní anebo mi nedají tužku do ruky a skončím tam taky.\nKrásný závěr dne. děkuji\n(Riki, 2. 4. 2009 20:13)\nperfektne napisane aj som sa zasmial aj skoro rozplakal, tento pribeh mi nieco pripomina z mojho zivota skoda ze u mna sa to neskoncilo takto pekne (ale este dufat mozem) ale nevadi ty si mi to vynahradila ;)\n(Lusia, 1. 4. 2009 21:37)\nKrása, měla jsem co dělat aby se nerozbrečela :D moc se mi to líbilo :))\n(Akyra, 1. 4. 2009 20:15)\njujda fakt skvělí máš pravdu je to lepší\n(Mája, 1. 4. 2009 19:20)\n:) tak to bylo moooooooooooooooc hezkéééé XD, ne vážně, já už nevím co psát :D\nJen tak mimochodem (mezi řečí) kdy se dočkáme (jen tak mimochodem *angel*) Proti svým?\n(angie, 1. 4. 2009 19:08)\nkonečne šťastný koniec!!! 3X sláva! zvyčajne fandím hlavný postavám (alebo jednej z nich) ale teraz je mojím hrdinom Čestmír XD\nten chlapík je super (a tiež má rád šťastné konce) a vôbec...\n(Michiyo, 1. 4. 2009 15:30)\nDalší skvělé dílo xD Přirovnání k Simírovi mě pobavilo xDDDD Moc hezký :p\n(Wendy, 1. 4. 2009 15:23)\nTakový krásný konec *slzy se začínají prodírat*. Vážně jsem dojatá, moc krásný příběh. Říkám to pořád, máš holt talent holka;-)...už se těším na další...


Polohování zad v hl. korbě - Diskuse - eMimino.cz\nRychlá navigace: eMimino.cz » Diskuse » Čtyřkolky » Polohování zad v hl. korbě\nPolohování zad v hl. korbě\nZasloužilá kecalka 660 příspěvků 06.01.10 11:56\nProsím o typy kombinovaných kočárků kde jde v hl. korbě polohovat zádíčka. Zatím se mi líbí Firkon Verano ale nevím který to ještě mají. vím že když byl první tak bychom to rozhodně využili a takhle musel brzo do sporťáku. Děkuji\nZávislačka 2977 příspěvků 06.01.10 12:04\nMy pořídili Implast Bolder a záda jdou v hluboké korbě polohovat také.\nFirkon nevím, ale my máme Dorjan Cross Country a tam to jde. Jsou tam tři polohy - úplný leh, pololeh a sed a ten pololeh jsme moc ocenili tak kolem půl roku, kdy malý už chtěl koukat ven. U tohoto kočárku je taky super, že se dá odepnout část boudičky vepředu, můžeš mimi položit na bříško a vidí ven, to se malému moc líbilo. Nebo když jsou velká vedra a mimi spí v kočáru, tak jsme to taky odepínali, aby víc luftoval.\nExtra třída :D 12300 příspěvků 06.01.10 12:22\nPolohování zad v hluboké korbě jde snad u všech kočárků co jsem viděla…například já měla Bebécar, kamarádka má Jané, Peg perego a u všeh jde polohovat zádíčka v hluboký korbě.\nNeúnavná pisatelka 17075 příspěvků 06.01.10 12:25\nNo ja to teda jeste nevidela,ani jsem se o to teda nezajimala..kamoska ma Roan marita,jde to take\nKecalka 122 příspěvků 06.01.10 12:36\nahoj, já měla první kočárek Cortinu, tříkolku od Camu, záda se v hluboké korbičce sice polohovat dala, ale bylo to absolútně k ničemu, protože mimi pak po šikmé podložce sjíždělo dolů, zvlášť když jsem s ním drncala. V hluboké korbičce jednak nebyly pásy a jednak se nedalo dítko napolohovat do sedu v oblasti nožiček a prdelky jako to je u sporťáku. nevím, co si o tom myslí ostatné holky, ale my jsme vůbec nevyužily.\nUkecaná baba ;) 1280 příspěvků 06.01.10 13:23\nDrevina já s tebou naprosto souhlasím,absolutně jsme to nevyužily,pořád Honzík klouzal dolů a pak se akorád vztekal\nA co se týče dotazu my jsme měly Bebecar\nEcht Kelišová 8049 příspěvků 06.01.10 13:32\nJeště to mají i ty polské Bartatiny, Fyn 3 i 4DS,(to jsou vlastně korbičky od těch bartatin)\nExtra třída :D 12213 příspěvků 06.01.10 17:24\nJá to taky chtěla, když jsem vybírala kočár a prodavač mi to dobře vysvětlil. Jak píše Drevina, tak tam stejně nejsou pásy a že je to i nebezpečné, že by dítě mohlo vypadnout, takže pokud už sedí, tak do sporťáku a pokud nesedí, tak se stejně nesmí posazovat, tak je to fakt k ničemu a já jsem s klidným srdcem mohla pořídit Mutsy\nKecalka 218 příspěvků 06.01.10 20:59\nMěli jsme Inglesinu magnum a polohování jsme využili hodně. Dá se polohovat do více poloh, takže jsme většinou jezdili jen s mírně zvednutou zádovou opěrkou (když se teda nesmí posazovat nesedící dítě) a dcera byla spokojená. Jinak nám třeba celou procházku ležela s bradou přitaženou na hrudník, aby viděla ven, což určitě není dobré pro krční páteř a nevím co ještě. Nijak tím poznamenaná není.\nMy to teda využívali taky hodně a byla jsem za to ráda. Malý mi cca v tom půlroce už nechtěl ležet, na bříšku vydržel chvíli, tak jsem ho na procházce zvedla na chvilku do pololehu, na jemu se to líbilo. Hodně jsem to tedy střídala - chvíli ležel, chvíli bříško, chvíli polosed.\nBez fusaku neklouzal a pásy v kočárku jsou, takže jsem ho klidně mohla zapásat. Ale nedělala jsem to\nTeď ve fusaku mi trošku klouže, ale není to tak hrozný, dneska mi vydrží v tom pololehu celou procházku, tedy když chce koukat a nechce se mu spát.\nKecalka 404 příspěvků 11.01.10 09:55\nTo polohování zad je dobré proto, aby se malé mimčo nedávalo brzo do sporťáku (méně krytého, často jen po směru a s ne úplně vodorovným lehem). Hodně dětí totiž kolem 5. měsíce může začít řvát v poloze vleže a není vůbec možné vyjít ven. Takže je dobré, když v korbičce nějaké je. Není ve všech. Nevýhoda je, že se musí většinou sáhnout pod mimi a tím ho můžete budit a je to nepohodlné a další nevýhoda je to sjíždění, jak tady někdo psal.\nInglesiny mají polohování takovým otáčecím kolečkem zvenku na vaničce, takže se pod dítě nesahá. Pak jsou typy jako Inglesina Magnum, jak tu někdo psal. To je sportovní sedačka a normálně zvenku se polohují celá záda. Vleže vypadá jak hluboká korba.\nJá bych bez polohování zad nevyjela ven. Je lepší to na chvíli trochu zvednout než usne, než jezdit hodinu s brečícím miminkem.\nKočárek - poraďte váš nejlepší\nKočárek Neonato MULTISPORT\nHluboká korba Mutsy - prodej?\nBaby smile V-max


T-Systems a SAP oznamují uzavření globální spolupráce - Lupa.cz\nLupa.cz » Tiskové zprávy » T-Systems a SAP oznamují uzavření globální spolupráce\nT-Systems a SAP oznamují uzavření globální spolupráce\n[Tisková zpráva] Dlouhodobá spolupráce je oficiálně potvrzena novým partnerstvím. T-Systems dodává celosvětově služby a vyvíjí mobilní řešení pro aplikace SAP.\nSpolečnost T-Systems oznámila vytvoření globálního partnerství se společností SAP AG v oblasti služeb. Smlouva byla podepsána Reinhardem Clemensem, generálním ředitelem společnosti T-Systems a členem představenstva Deutsche Telekom, za společnost SAP smlouvu podepsali náměstci generálního ředitele Jim Hagemann Snabe a Bill McDermott.\nDlouhodobá a úspěšná spolupráce obou firem, která trvá již osm let, byla nyní oficiálně potvrzena. T-Systems disponuje celosvětovou infrastrukturou, datovými centry a sítěmi pro provoz ICT řešení. Tyto prvky slouží pro mezinárodní i lokální zákazníky. T-Systems bude nyní přenášet své zkušenosti a služby do globálního partnerského programu společnosti SAP (SAP Global Services Partner program).\nZákazníci budou těžit z užší spolupráce mezi T-Systems jako poskytovatelem komplexních ICT řešení a systémové integrace a SAP, největším výrobcem a dodavatelem firemních aplikací. Důležitým cílem spolupráce je vývoj řešení, které bude podporovat aplikace SAP v mobilních zařízeních.\n„Na základě mnoha úspěchů, kterých jsme spolu s T-Systems dosáhli v uplynulých letech, je nyní ten správný čas, aby společnost T-Systems zastávala významné místo v našem globálním programu pro partnery,“ řekl S. Singh Mecker, Senior Vice President a manažer Global Ecosystem and Partner Group ve společnosti SAP AG. „ Uzavřená partnerská smlouva vytváří důležitý základ pro užší spolupráci se společností T-Systems, která bude tvořit přidanou hodnotu pro uživatele aplikací SAP v kanceláři, v provozech nebo na cestách.\n„Služby SAP patří mezi naše nejvýznamnější oblasti růstu, celosvětové partnerství se tak pro nás stává velmi důležité,“ uvádí Reinhard Clemens. „Mnoho globálních IT zakázek obsahuje požadavek úzké spolupráce se společností SAP jako klíčovou součást kontraktu.“ Uzavřená smlouva o spolupráci znamená pro zákazníky, že T-Systems bude celosvětově poskytovat služby pro aplikace SAP.\nPartnerství také zahrnuje společný vývoj aplikací. Odborníci z obou společností nyní pracují na vývoji řešení, které umožní používat aplikace SAP na mobilních zařízeních, kam patří například chytré telefony. Dále se pak zaměřují na aplikace pro telekomunikační odvětví. Společnost T-Systems poskytuje služby pro aplikace SAP mezinárodním zákazníkům, mezi které patří Shell, MAN a Linde. Zákazníci mohou dynamicky využívat řešení od T-Systems podle svých nároků na infrastrukturu, výpočetní výkon a požadovanou kapacitu v datovém centru.\n„Uzavřená partnerská smlouva hraje také důležitou roli pro oblast systémové integrace,“ říká Ferri Abolhassan, člen představenstva společnosti T-Systems a manažer systémové integrace. „S naším komplexním přístupem plán – realizace – provoz můžeme harmonizovat a inovovat systémy našich zákazníků po celém světě. To je pro nás velká motivace a cíl, který vyplývá ze strategického partnerství a umožňuje nám posun vpřed,“ říká Ferri Abolhassan.\nSlužby SAP a speciální certifikované All-In-One řešení poskytuje i společnost T-Systems Czech Republic pro zákazníky v České republice. Vedle velkých zákazníků je nabídka společnosti T-Systems Czech Republic zaměřena i na výrobní podniky střední a menší velikosti, kterým nabízí správu jejich systémů SAP za paušální měsíční cenu formou hostované služby. Tento přístup umožní provozovat systém SAP i firmám, pro které byl SAP z finančních důvodů nedostupný. Kromě řešení pro výrobní podniky je v současné době vyvíjeno řešení pro oblast zdravotnictví. Strategické partnerství se společností SAP dále umožní českým zákazníkům rozšiřovat aplikace například o mobilní přístup.


Sparta ve skupině hrané v Říčanech porazila v sobotu Štvanici (I.ČLTK Praha) 6:3 a v něděli domácí RPM Oázu Říčany 6:2. Prostějov ve skupině hrané v Prostějově v sobotu porazil Přerov 6:3 a v pondělí Pardubice 6:1.\nFinále Sparta – Prostějov se hraje od 10:00 hod. v Říčanech (bez diváků). Utkání vysílá živě TV Nova Sport.\nDramatické zážitky nabídl souboj Štvanice a Říčan o 2. místo ve skupině Říčany. Po dvouhrách vedla Štvanice 4:2. Čekalo se, že o vítězství rozhodne v dámské čtyřhře, ve které nastoupili Lucie Hradecká a Markéta Vondroušová. Ale jak už tak to v soutěžích družstev bývá, papírové předpoklady vzaly za své a Hradecká s Vondroušovou nestačily na Kolodziejovou s Malečkovou 6:7, 2:6. Vítězství pro Štvanici nakonec zajistil Staněk se Šafránkem, kteří porazili říčanský pár Gengel/Vanni 6:2, 1:6, 10:6. Ve druhé pánské čtyřhře Vocel s Jebavým (Říčany) porazili Pavláska s Paulsonem (I.ČLTK Praha) 6:1, 4:6, 10:8. Konečný výsledek I.ČLTK Praha – RPM Oáza Říčany 5:4.


Jak se přihlásit | Národní cena za studentský design 2021\nDo Národní ceny za studentský design 2021 (soutěž je mezinárodní) se mohou přihlásit jakékoliv studentské práce z oblasti 3D designu:\nIndustriální design/ Transportní design\nPřihlášené práce musí být vytvořeny po 1. lednu 2018 a nesměly se zúčastnit některého z předchozích ročníků soutěže.\nDo 30. června 2021 vyplňte přihlašovací formulář.\nC. Nakonec je možné nahrát obrázky a videa. Jako první nahrajte obrázek, který nejlépe charakterizuje vaši práci. Tímto obrázkem se bude práce prezentovat na webu. Další obrázky se nahrávají po jednom. Každý lze nahrát až po uložení předchozího.


Kissinger a válka na Ukrajině – Posel a pán\n17.06.2022 | 12:45\nUvnitř temného kultu existují síly, které táhnou různými směry. Zatímco ti, kdo stojí za WEF, většinou bankovní a finanční giganti, se zřejmě drží své mantry o „globalizaci„, jsou tu i ti, jako armáda a „skuteční politici„, kteří si uvědomují, že globalizace nikam nevede, že globalizace odcizila veřejnost do té míry, že masivní lidové bouře mohou zhatit jejich plán přesunu a kontroly kapitálu zdola a ze středu nahoru.\nKdyž Henry Kissinger překvapil celý svět svým projevem na nedávném Světovém ekonomickém fóru (WEF) v Davosu (22.-26. května 2022), kdy ukrajinskému prezidentovi Zelenskému řekl, že výměnou za mír musí udělat nějaký ústupek, měl pravdu.\nMistr „reálpolitiky“, Nixonův šéfdiplomat s pověstí „otevření“ Číny pro USA a zbytek světa na počátku 70. let, právě tento Henry Kissinger, nositel Nobelovy ceny za mír a nezapomeňme, že jeden z nejznámějších stále žijících válečných zločinců na světě ano, tento Henry Kissinger, překvapil svět, ale měl předvídavost. Bez Zelenského ústupků není míru. Podívejte se ZDE.\nNa Ukrajině je toho tolik špatného, zločinnost a korupce na všech úrovních, plus MSM nezveřejněné přímé vměšování NATO, plus USA financované válečné biolaboratoře (3. stupně) – viz video po celé Ukrajině, že Rusko by nikdy neustoupilo. Válka by se stala buď nekonečnou opotřebovávací válkou (à la Afghánistán), nebo by se rozvinula do (jaderného?) scénáře třetí světové války.\nV tomto okamžiku nikdo nemá zájem o válku, natož o jadernou válku. Nebylo by vítězů, jak mnohokrát řekl prezident Putin. S největší pravděpodobností by se z ní stal Reset, který by měl ke snu Klause Schwaba hodně, hodně daleko.\nTakže ano, na adresu hlavního řečníka WEF, Volodymyra Zelenského, kterého Klaus Schwab pozval, aby přednesl zahajovací projev fóra, Kissinger bez okolků řekl, že Ukrajina musí udělat nějaké ústupky, výměnou za Mír. Neupřesnil co konkrétně. Ale při pohledu na Velký obraz je celkem jasné, jaký typ ústupků měl Kissinger na mysli.\nO to překvapivější je, že o několik dní později použil prezident Joe Biden téměř přesně stejná slova na adresu Zelenského neúnavných žádostí o další peníze – miliardy, nikoli miliony, a další zbraně, vždycky další zbraně. Parafrázuji Bidenova slova: „Ukrajina musí udělat nějaké ústupky, aby byl mír„.\nNyní již téměř každý ví, že Ukrajina nemá vycvičenou armádu, která by zvládla sofistikované zbraně přicházející z USA a ze zemí NATO. Většina těchto zbraní může – nebo spíše skončí, v rukou zločineckých mafiánských gangů, resp. teroristických skupin.\nMiliardy dolarů, které Ukrajina dostává od Západu, nemluvě o 40 miliardách od Bidenovy administrativy, nemůže v žádném případě absorbovat tak zkorumpovaná a zkrachovalá země, jakou je Ukrajina. Západ to ví. Přesto nadále financují „boj“ Ukrajiny proti Rusku. Tok finančních prostředků je udržován při životě intenzivní lživou propagandou, že Ukrajina válku proti Rusku vyhraje.\nVšechny tyto miliardy se někde hromadí jako dluh, zejména v americké státní pokladně a Evropské centrální bance. Ale nezapomeňte, že v USA a EU se dluh nepočítá. Dluh nebude nikdy splacen. Západní měnový systém je obrovský, na dluhu založený pyramidový systém.\nJak směšné je propagandistické tvrzení, že Ukrajina vyhraje válku proti Rusku! Pokud nebude zastavena, stane se z ní beznadějná a nekonečná válka – s desítkami či stovkami tisíc mrtvých převážně Ukrajinců.\nMožná, že peníze na ekonomickou podporu a zbraně ani neopouštějí státní pokladny USA a zemí NATO, ale jdou přímo na vybraná bankovní konta, včetně vojensko-průmyslového komplexu na obou stranách Atlantiku.\nJen před několika dny generální tajemník NATO Jens Stoltenberg na jednáních ve finském Kultarantu po setkání s finským prezidentem Saulim Niinistem prohlásil, že blok vedený USA [NATO] usiluje o posílení pozice Ukrajiny u jednacího stolu, ale dodal, že jakákoli mírová dohoda bude zahrnovat kompromisy, včetně územních. Viz ZDE.\nBylo to snad Kissingerovo konstatování Realipolitik na květnové konferenci WEF v Davosu, který přiměl klíčové „decision-makers„, jako jsou Biden a Stoltenberg, aby se vzpamatovali a řekli Zelenskému, že mír má svou cenu?\nNebo je to naopak? Vojenští kontroloři USA/NATO, Biden a Stoltenberg, vyslali Kissingera jako posla, aby Zelenskému sdělil právě toto? V tom případě to vypadá jako plán, který se plně začleňuje do Velkého resetu. Válka, která zabije několik desítek tisíc lidí, zničí životně důležitou infrastrukturu země zvané Ukrajina – jakkoli zkorumpované – nakonec musí lidé zaplatit cenu v životech a penězích.\nMožná se podaří Ukrajinu obnovit jako celistvou zemi s novým nezkorumpovaným vedením?\nNezávisle na tom, kdo bude plnit příkazy, zda Kissinger, nebo jestřábi typu jako jsou Biden/Stoltenberg, bude Rusko schopno kontrolovat nejen rusky mluvící a obydlenou oblast Donbasu, ale také prakticky odříznout Ukrajinu od přístupu k moři a vodním cestám, neboť Rusko kontroluje přístav Mariupol, Azovské moře, Kerčskou úžinu, spojující Krym s pevninským Ruskem nově vybudovaným mostem. (Viz Michel Chossudovsky, Black Sea Geopolitics and Russia’s Control of Strategic Waterways: Kerčský průliv a Azovské moře).\n(Pro vyšší rozlišení, klik na obrázek)\nRusko může mít také velký vliv na kontrolu řeky Dněpr – obrovské splavné vodní cesty – která vede z Běloruska přes Ukrajinu do ukrajinského přístavu Cherson u Černého moře.\nČerné moře je prakticky pod kontrolou Ruska, protože Oděsa, největší ukrajinský přístav, je prozatím prakticky nefunkční, protože jej zaminovaly ukrajinské ozbrojené síly, což Ukrajině znemožnilo v letošním roce vyvézt až 75 milionů tun obilí.\nRusko již prohlásilo, že je ochotno deminovat Černé moře, aby pomohlo Ukrajině přepravovat obilí na Blízký východ a do Evropy.\nMožná to není to, co Západ chce, protože plánem je vyvolat obrovský hladomor v severní Africe na Blízkém východě a v Evropě.\nJe smutné, že je to součást plánu Velkého resetu a Agendy 2030 OSN, jehož cílem je depopulace a mentální podřízení se vznikajícímu Jednomu světovému řádu (OWO). Mnoho lidí může zemřít. Ti, kteří přežijí, budou trpět různými stupni hladomoru, nemocemi souvisejícími s hladomorem a budou oslabeni nejen fyzicky, ale i duševně a duchovně. Nebudou mít energii na odpor, a tak se stanou zranitelnými pro manipulaci ze strany Temného kultu nebo Hlubokého státu, ať už vám vyhovuje jakýkoli termín.\nPokud byl Kissinger skutečně jen poslem, potvrdilo by to, že válka na Ukrajině – provokace NATO spočívající v překročení ruské červené linie – byla jen nástrojem k:\na)umožnit Rusku zachránit obyvatelstvo Donbasu před zvěrstvy Kyjeva a nacistických azovských praporů. Od převratu na Majdanu v únoru 2014, který iniciovaly Spojené státy, bylo ukrajinskými silami a nechvalně proslulými nacisticko-azovskými prapory zabito více než 14 000 civilistů, většinou žen a dětí a\nb) upozornit svět na zástupnou válku mezi USA a Ruskem, aby bylo možné nerušeně plánovat a realizovat bezproblémové pokračování Agendy OSN 2030 alias Velkého resetu za hluku bomb a děl.\nDůležitým prvkem tohoto plánu je přeměna Světové zdravotnické organizace (WHO) na všeobjímajícího, tyranského světového zdravotnického diktátora, který zruší zdravotní suverenitu jednotlivých národů, a to prosazením nechvalně proslulé „pandemické smlouvy„. První pokus, první hlasování na Světovém zdravotnickém shromáždění (WHA) před několika týdny, selhal díky bloku 47 afrických zemí, které hlasovaly vehementně proti.\nKonference WHA se mimochodem konala v Ženevě souběžně s WEF. Je zvláštní, že Švýcarsko hostí jak WEF, tak WHO. Žádné otázky ohledně jejich zločinných, svět ničících plánů.\nI když žádná válka není nikdy ospravedlnitelná, možná je důležité ilustrovat, co mohlo vést k tomuto ozbrojenému konfliktu na Ukrajině. Od samého počátku a po USA podníceném majdanském puči v únoru 2014 Kyjev nedodržoval dohodu Minsk 2 z února 2015, (Ukrajina Francie Německo Rusko Bělorusko), která mimo jiné zaručovala autonomii v rámci Ukrajiny donbaským provinciím Doněcku a Luhansku.\nZleva – Lukašenko, Putin, Merkelová, Hollande, Porošenko\nKromě toho po měsících lží a popírání americké ministerstvo obrany konečně přiznalo, že na Ukrajině financovalo a vybudovalo 46 vojenských (stupeň 3) biologických laboratoří. Viz tento článek.\nTyto biolaboratoře představovaly pro Rusko hrozbu pro národní bezpečnost. Jejich neutralizace byla pro Moskvu prioritou.\nVčera ráno – 16. června 2022 – přijeli do Kyjeva vlakem z Polska tři z hlavních představitelů Evropy, francouzský prezident Emmanuel Macron, německý kancléř Olaf Scholz a italský premiér Mario Draghi, aby „jednali“ s prezidentem Zelenským a údajně i dalšími vysokými vládními představiteli. Oficiální program jednání není znám. Mohl by se však velmi dobře ubírat stejným směrem jako Bidenův, Stoltenbergův a Kissingerův verdikt: Mír má svou cenu. Ústupky, včetně územních, jsou nutností.\nMohou také chtít vědět, zcela legitimně, kam všechny ty miliardy, (dolary a eura) šly a kdo a jak se zbraněmi naložil.\nProto by mohlo dojít k uvolnění sevření společnosti, i když podle nich jen dočasnému. To je příležitost pro širokou veřejnost, pro nás, lid, abychom se probudili a vzali věci – odpovědnost za svobodu, lidovou a národní samostatnost a kulturní suverenitu – do vlastních rukou.\nJe nejvyšší čas a ještě není pozdě.\nNezapomeňte – My Musíme zvítězit!\nAutor: Peter Koenig - geopolitický analytik a bývalý vedoucí ekonom Světové banky a Světové zdravotnické organizace (WHO), kde pracoval více než 30 let po celém světě. Přednáší na univerzitách v USA, Evropě a Jižní Americe. Pravidelně píše do internetových časopisů a je autorem knihy Imploze – ekonomický thriller o válce, ničení životního prostředí a chamtivosti korporací; a spoluautorem knihy Cynthie McKinneyové „Když Čína kýchne: (Clarity Press – 1. listopadu 2020). Je výzkumným pracovníkem Centra pro výzkum globalizace (CRG). Je také nerezidentním vedoucím pracovníkem Čung-jangského institutu Renminské univerzity v Pekingu.


Na Zemi zůstala pouze tři procenta ekosystémů nedotčených člověkem • TechFocus.cz\nDrtivá většina ekosystémů se již nedá kvalifikovat jako ekologicky neporušená / Pixabay\nProstředí zde do značné míry vypadá jako před stovkami let. Takových míst ale na Zemi mnoho není. Drtivá většina ekosystémů se už totiž nedá kvalifikovat jako ekologicky neporušená.\nVědci mapovali rozsáhlost lidmi nedotčených zemských ekosystémů už v minulosti. Odhady postavené na satelitních snímcích a demografických datech jich uváděly 20 až 40 procent. Vyhodnocení zahrnovalo vedení silnic, znečištění světlem a odlesňování. Pod neporušenou střechou lesa se ale ve skutečnosti může skrývat vyprázdněný ekosystém. „Lov, invazivní druhy a změna klimatu mohou ekosystémy poškodit, ale nelze je snadno snímat s pomocí satelitů," vysvětluje biolog Andrew Plumtre z Cambridgeské univerzity.\nPavoučí hudba: Vědci přepsali vibrace pavučiny na…\nPodle Plumtreova průzkumu mezi 7 500 druhy zvířat v databázích od roku 1500 na Zemi zůstalo pouze 2,8 procent neporušené půdy nad 10 000 kilometrů čtverečních, na níž nedošlo k úbytku druhové rozmanitosti. Tyto oblasti jsou roztroušeny po celém světě. Zahrnují Národní park Nouabalé-Ndoki v Kongu, Národní park Serengeti, domorodé území Alto Río Negro v Amazonském pralese, sibiřskou Polynii v severním Rusku a Národní park Kawésqar v jižním Chile. Jsou to vzácná místa a je důležité je před vnějším světem chránit. Mezi chráněné oblasti ale spadá pouze 11 procent z nich.\nPokud určité druhy úplně vymizely, ekosystém již oživit nelze. Stanoviště s lokálním úbytkem druhů žijících v jiných regionech lze obnovit jejich doplněním. Může jít o náročný, velice nákladný proces, který by měl být doplněn o eliminaci všech přetrvávajících hrozeb.\nPokud by národní orgány takový závazek přijaly, hojnost a aktivita zvířat srovnatelná s historickými hodnotami by mohla být obnovena na 20 procentech globální půdy. „Mnoho ekosystémů po celém světě ztratila jeden až dva druhy, ale stále to jsou živé a rozmanité komunity. Ztráta několika druhů pro celý ekosystém nutně nemusí znamenat katastrofu, protože tyto role mohou zaujmout jiné druhy,“ tvrdí Jedediah Brodie, ekolog na University of Montana.\nNárodní úsilí se zaměřuje především na obnovu kriticky poškozených ekosystémů. Ekologové ale připomínají, že zašlá sláva lze navrátit také ekosystémům relativně neporušeným. Místo snahy je uchovat v současném stavu můžeme být více ambiciózní a pokusit se je rozšířit opětovným zavedením dávno ztracených živočišných druhů. Neboť tyto prosperující stanoviště jsou připomínkou toho, co svět ztratil a měřítkem pro stanovení toho, co je neporušený, divoký ekosystém.


Xiaomi Redmi 10: focení s 50 Mpx už za 3 990 Kč! – Mobinfo.cz\nXiaomi Redmi 10: focení s 50 Mpx už za 3 990 Kč!\nAutor Ivo Kocera vložil 27.9.2021\nDnes startuje prodej novinky s velkým displejem s 90Hz frekvencí, rychlonabíjením a spoustou megpixelů pro fotky. S ohledem na cenu nečekáme překvapení, čím si vás může získat? Třeba modrou barvou?\nXiaomi Redmi 10 je telefonem pro příznivce větších displejů, 6,5 palců s fullHD rozlišením udělá radost 90Hz obnovovací frekvencí pro plynulý pohyb prostředí aplikací a her (telefon ji zapne automaticky, aby se šetřila energie). Decentě zaoblená konstrukce bude k mání v šedé, černé a bílé variantě. Androidem hýbe osvědčený procesor nižší střední třídy – MediaTek Helio G88, k dispzoci bude vždy 4 GB RAM. Verze se liší vnitřní pamětí,. určitě doporučíme vzít tu lepší s 128 GB.\nBaterie 5 000 mAh se postará o slušnou výdrž více jak jeden den určitě, její využití podpoří rychlonabíjení 18 W, od výrobce dostanete lepší nabíječku 22,5 W. Mobil narostl na 161,95 × 75,53 × 8,92 mm s hmotností 181 g, zvýrobce zdůraznil možnost odemykání obličejem i čtečkou na boku. Fotí se 50Mpx hlavním snímačem, 8Mpx širokoúhlým. Do party mají 2 Mpx makro a 2 Mpx na hloubku (bokeh efekt).\n4 GB + 64 GB: Doporučená maloobchodní cena 4 499 Kč. Od 27.9. do 3.10. bude telefon v prodeji u vybraných prodejců za 3 999 Kč.\n4 GB + 128 GB: Doporučená maloobchodní cena 4 999 Kč. Od 27.9. do 3.10. bude telefon v prodeji u vybraných prodejců za 4 499 Kč.


About: Lukáš Nahodil\nLukáš Nahodil (* 28. července 1988, Třebíč, Československo) je český hokejový útočník hrající v týmu HC Olomouc.Patří mezi odchovance třebíčského hokejového klubu. V extralize odehrál více než 300 utkání, nejvíce za Dynamo Pardubice. V dresu tohoto klubu získal dva tituly mitra republiky – první v sezóně 2009/2010 a druhý v sezóně 2011/2012.Sezónu 2017/2018 začínal v Kometě, odkud se v jejím průběhu přesunul na hostování do Mladé Boleslavi. Po skončení sezóny se vrátil zpět do Brna.\nLukáš Nahodil (* 28. července 1988, Třebíč, Československo) je český hokejový útočník hrající v týmu HC Olomouc.Patří mezi odchovance třebíčského hokejového klubu. V extralize odehrál více než 300 utkání, nejvíce za Dynamo Pardubice. V dresu tohoto klubu získal dva tituly mitra republiky – první v sezóně 2009/2010 a druhý v sezóně 2011/2012.Sezónu 2017/2018 začínal v Kometě, odkud se v jejím průběhu přesunul na hostování do Mladé Boleslavi. Po skončení sezóny se vrátil zpět do Brna. V sezóně 2018/2019 odehrál prvních šest utkání v dresu Komety, pro přetlak útočníků v kádru přestoupil poté do Olomouce.


Pudu - Pudu - vsyachyna.com\nPro okres v Kuala Lumpur, Malajsie, viz Pudu, Kuala Lumpur .\nRod savců patřících do rodiny přežvýkavců jelenů, muntžaků, srnců, sobů a losů\nGray , 1852\nPudu puda ( Molina , 1782)\nklasifikováno jako s nedostatkem údajů .\nStav a konzervace\nRod Pudu byl poprvé postaven anglickým přírodovědcem Johnem Edwardem Grayem v roce 1850. Pudua byla latinizovaná verze jména navržená Alfredem Henry Garrodem v roce 1877, ale byla prohlášena za neplatnou. Pudus jsou zařazeni do podčeledi jelenů Nového světa Capreolinae v rámci čeledi jelenovitých Cervidae . Samotný termín „pudú“ je odvozen z jazyka obyvatel Mapuche z regionu Los Lagos na jihu centrálního Chile. Protože žijí na svazích pohoří And , jsou také známí jako „chilská horská koza“.\nExistují dva podobné druhy pudús:\nPudu puda Jižní pudú O něco větší než jeho sesterský druh, severní pudú, je 35 až 45 cm (14 až 18 palců) vysoký v rameni a váží 6,4 až 13,4 kg (14 až 30 liber). Parohy jižního pudú dorůstají délky 5,3 až 9 cm (2,1 až 3,5 palce) a mají tendenci se zakřivovat dozadu, trochu jako horská koza . Jeho srst je tmavě kaštanově hnědá a má tendenci se vpředu chomávat a zakrývat parohy. Vyskytuje se v nižších nadmořských výškách než jeho sesterské druhy, od hladiny moře do 2 000 m (6 600 stop).\nPudu mephistophiles Severní pudú Andy Kolumbie, Venezuely, Peru a Ekvádoru Nejmenší druh jelena na světě, je 32 až 35 cm (13 až 14 palců) vysoký v rameni a váží 3,3 až 6 kg (7,3 až 13,2 lb). Parohy severního pudú dorůstají asi 6 cm (2,4 palce) dlouhé a také se zakřivují dozadu. Jeho srst bývá světlejší než u jižního pudú, ale obličej je ve srovnání se srstí tmavší. Vyskytuje se ve vyšších nadmořských výškách než jeho sesterský druh, od 2 000 do 4 000 m (6 600 až 13 100 stop) nad hladinou moře .\nPudus je nejmenší jelen na světě, přičemž jižní pudu je o něco větší než pudu severní. Má podsaditou kostru podepřenou krátkými a štíhlými nohami. Je 32 až 44 cm (13 až 17 palců) vysoký na rameni a až 85 cm (33 palců) na délku. Pudus normálně váží až 12 kg (26 lb), ale nejvyšší zaznamenaná hmotnost pudu je 13,4 kg (30 lb). Pudus má malé černé oči, černé nosy a zaoblené uši o délce 7,5 až 8 cm (3,0 až 3,1 palce). Pohlavní dimorfismus u tohoto druhu zahrnuje absenci paroží u samic. Samci mají krátké, špičaté parohy, které nejsou rozeklané, jak je vidět u většiny druhů jelenů. Paroží, které se každoročně shazuje, může dosahovat délky 6,5 až 7,5 cm (2,6 až 3,0 palce) a vyčnívat z mezi ušima. Také na hlavě jsou velké preorbitální žlázy . Pudus má malá kopyta , paspárky a krátké ocasy o délce asi 4,0 až 4,5 cm (1,6 až 1,8 palce), měřeno bez vlasů. Zbarvení srsti se liší podle ročního období, pohlaví a jednotlivých genů. Srst je dlouhá a tuhá, typicky přitisknutá k tělu, s červenohnědým až tmavě hnědým odstínem. Krk a ramena starého pudu se v zimě zbarvují do tmavě šedohnědé barvy.\nMuž jižní pudú; Oblast Los Lagos\nPudú obývá deštné pralesy mírného pásma v Jižní Americe, kde hustý podrost a bambusové houštiny poskytují ochranu před predátory. Domovem jelenů je jižní Chile, jihozápadní Argentina, ostrov Chiloé a severozápad Jižní Ameriky. Severní pudú se nachází v severních Andách Kolumbie, Venezuely, Ekvádoru a Peru, od 2 000 do 4 000 m (6 600 až 13 100 stop) nad hladinou moře. Jižní druh se nachází ve svahu jižních And od hladiny moře do 2 000 m (6 600 stop).\nKlima stanoviště pudú se skládá ze dvou hlavních ročních období: vlhké, mírné zimy a suchého léta. Roční srážky v těchto oblastech Argentiny a Chile se pohybují od 2 do 4 m (6,6 až 13,1 ft).\nPudú je osamělé zvíře, jehož chování ve volné přírodě je do značné míry neznámé kvůli jeho mlčenlivé povaze. Pudús jsou soumrační , nejaktivnější ráno, pozdě odpoledne a večer. Jejich domovský areál se obecně rozkládá na ploše 16 až 25 ha (40 až 62 akrů), z nichž velkou část tvoří křižující pudú vyšlapané cesty. Každý pudú má svůj vlastní domovský areál nebo území . Území jediného zvířete je označeno velkými hromadami trusu , které se nacházejí na cestách a poblíž míst k jídlu a odpočinku. Velké obličejové žlázy pro komunikaci pachem umožňují korespondenci s ostatními jeleny pudú. Pudús neinteraguje společensky, kromě páření . Zvíře, které se snadno bojí, jelen ve strachu štěká. Jeho srst se zježí a pudú se chvěje, když je rozzlobený.\nMezi predátory pudúsu patří sova rohatá , liška andská , liška magellanská , puma a další malé kočky. Pudú je ostražité zvíře, které se pohybuje pomalu a často se zastavuje a cítí ve vzduchu pachy predátorů. Jako zdatný lezec, skokan a sprinter prchá jelen při pronásledování klikatou cestou. Životnost pudúsu se ve volné přírodě pohybuje od 8 do 10 let. Nejdelší zaznamenaná životnost je 15 let a 9 měsíců. Taková dlouhověkost je však vzácná a většina pudús zemře v mnohem mladším věku, z celé řady příčin. Zanedbávání novorozenců ze strany matek, stejně jako celá řada nemocí, může snížit populaci. Populární fáma říká, že pokud je pudús velmi znepokojen, zemře na srdeční komplikace vyvolané strachem.\nPudús jsou býložraví , konzumují vinnou révu, listy z nízkých stromů, keře, šťavnaté klíčky, byliny, kapradiny, květy, pupeny, kůru stromů a spadané ovoce. Mohou přežít bez pitné vody po dlouhou dobu kvůli vysokému obsahu vody v šťavnatých listech v jejich stravě.\nPudús mají různé způsoby, jak získat listy, které potřebují. Jejich malý vzrůst a opatrná povaha vytvářejí překážky při získávání potravy. Často se zastavují, když hledají potravu, aby se postavili na zadní nohy a ucítili vítr a vnímali pachy potravy. Samice a srnčata loupou kůru z sazenic pomocí zubů, ale dospělí samci mohou používat parohy podobné klasům. Jelen může předníma nohama tlačit na stromky, dokud nezaklapnou nebo nebudou dostatečně nízko nad zemí, aby dosáhly na listy. Kvůli své malé velikosti jsou jeleni nuceni stát na zadních nohách a šplhají po větvích a pařezech stromů, aby dosáhli vyšších listů. Ohýbají bambusové výhonky vodorovně, aby po nich chodili a jedli z vyšších větví.\nKolouch Pudú v rehabilitačním centru v provincii Llanquihue\nPudús jsou samotáři a scházejí se pouze na říji . Období páření je na jižní polokouli podzim, od dubna do května. Pudú DNA je uspořádána do 70 chromozomů . Aby se samec pudú pářil, položí bradu na záda samice, pak ji očichá zezadu, než na ni zezadu nasedne a drží ji předníma nohama. Doba březosti se pohybuje od 202 do 223 dnů (kolem 7 měsíců) s průměrem 210 dnů. Jediný potomek nebo někdy dvojčata se rodí na australském jaře, od listopadu do ledna. Novorozenci váží 700 až 1 000 g (25 až 35 oz) s průměrnou porodní hmotností 890 g (31 oz). Novorozenci vážící méně než 600 g (21 oz) nebo více než 1 000 g (35 oz) zemřou. Samice a samci váží při narození stejně. Kolouši mají červenohnědou srst a srnčata jižní pudú mají bílé skvrny po celé délce zad. Mláďata se odstavují po 2 měsících. Samice pohlavně dospívají za 6 měsíců, samci dospívají za 8–12 měsíců. Srnčata plně dorostou za 3 měsíce, ale mohou zůstat se svými matkami 8 až 12 měsíců.\nJižní pudu je v současné době uveden jako téměř ohrožený na Červeném seznamu IUCN , hlavně kvůli nadměrnému lovu a ztrátě přirozeného prostředí, zatímco severní pudu je v současnosti klasifikován jako „nedostatek údajů“. Pudu puda je uveden v příloze CITES I a Pudu mephistophiles je uveden v příloze CITES II. Jižní druh se snadněji udržuje v zajetí než severní, ačkoli v zoologických zahradách dříve existovaly malé populace severních. Od roku 2010 je více než 100 jižních pudús chováno v institucích registrovaných v Species360 , přičemž velká většina je v evropských a amerických zoologických zahradách . Pudús se těžko přepravují, protože se snadno přehřívají a stresují. Pudús jsou chráněny v různých národních parcích; parky vyžadují zdroje k prosazení ochrany jelena.\nJižní pudú v zajetí v Bristol Zoo\nVyvíjejí se snahy o zachování druhu pudú, aby se zabránilo vyhynutí. Byl zahájen mezinárodní program chovu v zajetí pro jižní pudú vedený Univerzitou Concepcion v Chile. Někteří jeleni byli chováni v zajetí a znovu vysazeni do národního parku Nahuel Huapi v Argentině. Snahy o znovuzavedení zahrnují použití rádiových obojků pro sledování. Úmluva o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy zakázala mezinárodní obchodování s pudúsem. Společnost Wildlife Conservation Society chrání jejich přirozené prostředí a snaží se ho znovu vytvořit pro pudús v zajetí. Navzdory úsilí Světového fondu na ochranu přírody zůstává velikost populace pudú neznámá. Hrozby pro pudús přetrvávají i přes různé snahy o ochranu.\nPudús jsou ohroženy kvůli ničení jejich deštného pralesa. Půda je vyčištěna pro rozvoj člověka, chov dobytka, zemědělství, těžbu dřeva a plantáže exotických stromů. Fragmentace stanovišť a dopravní nehody způsobují pudú úmrtí. Jsou odebíráni z volné přírody jako domácí mazlíčci a také nelegálně vyváženi. Jsou nadměrně loveni a zabíjeni kvůli jídlu speciálně vycvičenými loveckými psy. Nedávno vysazený jelen lesní soutěží o potravu s pudúsem. Domácí psi loví pudús a přenášejí parazity kontaktem. Pudús jsou velmi náchylné k nemocem, jako jsou měchýřoví červi, plicní červi , škrkavky a srdeční červy .\nTato stránka byla naposledy upravena 12. listopadu 2021 v 21:07\nThis page is based on the copyrighted Wikipedia article "Pudu" (Authors); it is used under the Creative Commons Attribution-ShareAlike 3.0 Unported License. You may redistribute it, verbatim or modified, providing that you comply with the terms of the CC-BY-SA.


Přechod Nízkých Tater - 2. část | FAJNOFKY\nBlog.cz\t/ FAJNOFKY\t/ Archiv\t/ Listopad 2007\t/ Přechod Nízkých Tater - 2. část\nPřechod Nízkých Tater - 2. část\n5. listopadu 2007 v 8:18\t| v botách\nJako první "kupodivu" zase vstával Jirrik. Já ho následovala, beztak už byli vzhůru ti dva hlučouni a nemohla bych spát. Je něco po šesté. Jirrik zatápí v kamnech, které nám včera tak pěkně vytopily chajdu a vaří snídani. Postupně vylézá z brlohů zbytek skupiny a scházíme se u snídaně. Každý něco zobe, nejvíce frčí pudinky nebo kaše. Dojídáme, myjeme nádobí a balíme se na cestu. Ještě před odchodem Michal zatlouká nějaké vylezlé hřebíky, aby si jiní po nás neublížili a vyrážíme.\nPo asi 20 min. cesty jsme málem sešli z cesty, ale Jirrik to naštěstí včas zaznamenal a nahlásil. Cesta je nic nového pod sluncem - nahoru na Heĺpiansky vrch a dolu do sedlaPriehybka. Zde čekáme na opozdilce a Jirka se vydává hledat pramínek vody. Opozdilců se nedočkáváme a Jirka se vrací bez vody. Před námi se tyčí vrcholek Veľké Vápenice, na kterou se začínáme drápat. Nahoře máme siestu, předčasný oběd nebo spíš svačinku.\nScházíme dolů do údolí a ztrácíme tak výšku cca 600m - docela sešup. Já hopsám vepředu, nebolí mě tak kolena. Přes cestu začínají být povalené stromy, které přelézáme nebo podlézáme. Mám spoustu energie, tak některé přeskakuju. Dostáváme se na planinu, na které ztrácíme značku. Jdeme tedy po vyjeté cestě furt zkopce s tím, že nás to určitě někam dovede. Sledujeme mapu a usuzujeme, že nejdeme zas až tak špatně. Sestupujeme po cestě, kde teče nějaká močuvka, až konečně narážíme na značku (rozcestí) v sedle Priehyba. Odtud by měl začínat úsek s velkými polomy, o kterých lidé v návštěvní knize psali ty hrůzostrašné historky.\nU sváči tedy diskutujeme, jak budeme postupovat dál. Dopadlo to tak, že Jirrik a já jsme šli dále po červené a ostatní se rozhodli jít po nějaké lesní cestě. Stanovujeme místo srazu na rozcestí Oravcová, kde se k červené připojuje modrá.\nVyrážíme s Jirrikem do prudkého kopce, který se ztrácí v lese. Tu a tam musíme přelézt nějaký ten strom. S pár z nich bych měla bez pomoci asi problém a tak se pomocné ruce nebráním. Cestou necestou, protože jsme zvládli při obcházení stromu ztratit značku a pak se intuitivně znova napojit, docházíme na rozcestí Kolesárová. Chytil nás déšť a tak se pokouším najít v batohu plátěnku. Než jsem jí našla, pršet přestalo. Jak tak procházíme tou zmoklou klečí a malinama, mám kalhoty úplně durch. Zachvíli jsme na domluveném místě srazu. Protože cesta nebyla až tak obtížná, prozváním bytek skupiny já, aby věděli, že se mohou připojit.\nBěhem čekání si vaříme k obědu nudle s houbovou omajdou. Dojedli jsme, já se převlíkla a na sluníčku jsem sušila mokré džíny. Posílám Michalovi SMS, co je tak zdrželo. Po 1,5h čekání se objevuje družina se zoufalými výrazy. Byli celí utrmácení, neměli vodu ani na pití natož na nějaké vaření. V mapě jsme zjistili, že u následujícího rozcestí je někde v kopcích pramen s vodou, tak s Jirrikem vyrážíme napřed, abychom ji našli, než za námi dorazí ostatní.\nJirrik prozkoumal terén jako první a vrátil se s tím, že slyšel šplouchat vodu, ale ještě ji neviděl a navíc si nevzal žádné flašky. V dálce vidíme přicházet ostatní a tak necháváme věci u rozcestníku a jdeme spolu hledat pramínek. Nacházíme malinkatý potůček, ze kterého se snažíme nataknovat, občas se nám do vody ale přimotala nějaká bylinka, zrnko písku apod. Mezitím za námi přichází Michal s dalšíma lahvema.\nNa Ramžu nám zbývá ještě pěkný kus cesty. Dost jsme se zdrželi tím čekáním na Orlové. Vokurkám totiž nevyšel plán a kdesi v lesích jim skončila cesta, takže se pak trmáceli skrz les, přes stromy a okolo medvědích norJ. Na posledním rozcestí před Ramžou začínáme docela spěchat, protože tma už je na spadnutí. Letíme s Jirkou napřed, že aspoň uvaříme vodu na véču. Jenže jsme moc nekoukali a přešli jsme velikánskou šipku na zemi, takže jsme si pěkně zašli, než jsme na to přišli.\nVracíme se a potkáváme se s ostatními (a takový jsme měli náskok). Všichni jsou už grogy, když za šera docházíme na Ramžu. Potkáváme zde naše bývalé spolubydlící. Jdeme se umýt do nedalekého pramínku. Připadám si jako divoženka, když se uprostřed lesa v noci myju nahá v tůňce. Štorci uvařili véču a pak se šlo do hajan.


360. vydání (3.9.2001 )\nZ několika reportáží a úvodníků jste si jistě domysleli, že letošní astronomická letní expedice v Úpici se opravdu vydařila. Nebylo to jen díky sehrané partě vedoucích, pohodové atmosféře, kterou navodili někteří zaměstnanci a téměř bezproblémoví expedičníci, ale především díky dobrému počasí. Jasných nocí se tentokrát urodilo docela dost, takže každý kdo měl chuť, mohl během expedice zaplnit hned několik stránek svého pozorovacího deníku.\nStejně jako loni, jsem měl i letos na starost Měsíční skupinu, která v prvních dnech byla naprosto oddána prohlížení a poznávání našeho souseda. Právě série jasných nocí měla na svědomí, že den po dni jsme mohli sledovat postup večerního terminátoru po měsíční krajině. I když jsem sám viděl na Měsíci dalekohledem už leccos, musím přiznat, že tentokrát bylo opravdu na co se dívat: Zmizení kráteru Alphonsus, Přímý val, západ Slunce nad Zálivem duh, sítě brázd rozprostřené kolem Moře vláhy a spousta dalších stínových představení. Sám bych kreslil a prohlížel až to vypsání tuhy, ale zájemců o velká zvětšení bylo mnoho, a tak jsem své koukání omezil pouze na nastavovaní zajímavých útvarů.\nPři prvních pozorovacích seancích, které byly vyzdobeny řádkou ranních planet, mnohé členy mé skupiny Měsíc naprosto uchvátil. K mému překvapení se největším kreslícím fanatikem stala má dívka, která těm stínovým kouzlům naprosto propadla. Kreslila i za svítání a dokonce ani angína, která pomalu začínala hlodat v jejím krku, ji neodradila od prohlídky terminátoru. Po návratu zpět do Brna pak na mě čekaly nejen její kresby, nad kterými trávila dlouhé hodiny, ale i kresby dalšího "měsíčňana" Milana Blažka z Prahy a také CDD snímky Tomáše Hynka (viz ukázka). Zkrátka je vidět, že Měsíc o letošních prázdninách bodoval a já z toho mám upřímnou radost!\nZdroj: Hubble/ESA News\nZdroj: Vyjde na http://rady.astronomy.cz


Peněz z nebe se nedočkal. Za výhrůžky, že odpálí panelák, dostal šest let – Novinky.cz\nPeněz z nebe se nedočkal. Za výhrůžky, že odpálí panelák, dostal šest let\nNa šest let do věznice s ostrahou poslal ve čtvrtek Krajský soud v Plzni Štěpána Vostrackého, který po policii požadoval více než dva milióny korun s výhrůžkou, že pokud peníze nedostane, odpálí nálož perunitu v panelovém domě. Dvaapadesátiletý recidivista, který v minulosti přepadával pošty, trest za vydírání přijal.\nŠtěpán Vostracký u soudu\nčtvrtek 19. dubna 2012, 14:21 - Plzeň\n"Rozsudek je pravomocný, neboť se vzdala odvolání i žalobkyně,“ uvedla mluvčí soudu Alexandra Vaňková.\nNa policii se Vostracký obrátil anonymním dopisem loni v září. Napsal v něm, že jeho rodině stát odmítl přiznat restituční nárok a v důsledku toho jí hrozí existenční katastrofa. Požadoval 1,8 miliónu korun s tím, že peníze chce shodit s vrtulníku na jím určené místo. Batohy z vrtulníku policie skutečně shodila poblíž obce Terešov, ale Vostracký si je nevyzvedl a z místa ze strachu před prozrazením a zatčením utekl.\nVýhrůžky byly plané\nPo několika dnech napsal druhý dopis, ve kterém požadovanou částku zvýšil na 2,4 miliónu korun a změnil i způsob předání. Chtěl, aby policisté část peněz vhodili do sklepního okénka panelového domu ve Žlutické ulici s tím, že k předání druhé půlky dojde na parkovišti u nedalekého supermarketu.\nPolicisty přitom varoval, že když nedojde v jím určeném čase ke vhození balíků s penězi do sklepa, tak dojde k výbuchu, neboť je již odjištěna nálož. Ještě než Vostracký mohl převzít peníze, detektivové ho vypátrali a zadrželi. Později se ukázalo, že výhrůžky s odpálením bomby byly plané.\nČekal pod vrtulníkem, ale vypnul se mu mobil\nVostracký u soudu odmítl vypovídat a odvolal se na to, co řekl u policejního výslechu. Tvrdil, že má dluhy ve výši 700 tisíc korun.\n"Protože žádné peníze nemám, tak mě napadlo napsat vyděračský dopis. Počítal jsem s tím, že mi peníze shodí z vrtulníku u Těrešova, kde jsem také čekal. Telefonem jsem naváděl posádku vrtulníku, kudy má přesně letět. Pak mi přestal jít mobil, vrtulník tam začal kroužit a já se lekl a utekl jsem," citoval z Vostrackého výpovědi předseda senátu Jan Špeta. Že vyhodí do vzduchu panelák, prý nemyslel vážně.


Uběhlo šest let od začátku invaze do Iráku — ČT24 — Česká televize\nUběhlo šest let od začátku invaze do Iráku\nBagdád - Před šesti lety, 20. března 2003, začala operace "Irácká svoboda". Spolu se Spojenými státy zahájily jednotky Velké Británie a dalších bezmála 40 zemí invazi do Iráku. Cílem akce bylo svrhnout režim diktátora Saddáma Husajna a nalézt a zničit zbraně hromadného ničení, kterými podle informací tajných služeb Irák disponoval. Žádné takové zbraně se však nalézt nepodařilo. 4260 vojáků USA bylo od začátku války v Iráku zabito, ostatní země mají 320 obětí.\nNa začátku se invaze účastnilo dohromady skoro 301 000 vojáků, Američané a Britové tvořili 98 procent tohoto počtu. Hlavní bojové operace trvaly do konce dubna, irácká armáda se nezmohla na vážnější odpor. Ovšem od té doby se koaliční vojáci začali stávat stále častěji oběťmi útoků radikálů. Země byla v rozkladu, iráčtí ozbrojenci využili chaosu, který po invazi vznikl, a dostali se k velkým zásobám vojenského materiálu (údajně až 250 000 tun). Většina státních budov byla vyrabována.\nNejvážnější situace byla v tzv. sunnitském trojúhelníku (severozápadně od Bagdádu), zde byly útoky islámských radikálů a příslušníků bývalé vládní strany Baas prakticky na denním pořádku. Povstalci používají taktiku gerilové války, útočí ze zálohy, používají nastražené bomby či miny, ale i sebevražedné atentáty.\nHon na Saddáma\nKoaliční síly se od začátku invaze snažily najít a zatknout představitele režimu Saddáma Husajna včetně diktátora samotného. 22. července 2003 byli při přestřelce zabiti Husajnovi synové Udaj a Kusaj. Za pět měsíců, 13. prosince, byl při operaci „Rudý úsvit“ zatčen poblíž Tikrítu i sám Saddám. Skrýval se v díře pod podlahou opuštěného stavení. Vzdal se bez odporu.\nV roce 2004 došlo k velkému nárůstu útoků islámských radikálů, kteří v odboji získali převahu nad bývalou vládní stranou Baas. V dubnu 2004 zahájila americká armáda útok na Fallúdžu, kterou ovládali povstalci. Ovládnout město se Američanům podařilo až při druhém útoku na město v listopadu.\nV roce 2005 proběhly v Iráku volby, z nichž měla vzejít vláda sestavující ústavu. Sunnitské strany volby prakticky bojkotovaly, účastnilo se jich naopak hodně šíitů a Kurdů. V půlce roku radikálně stouply počty sebevražedných atentátníků, jen za květen bylo zabito na 700 civilistů a 79 amerických vojáků. Sunnitští atentátníci odpalovaly své nálože převážně na shromáždění šíitů.\nNárůst násilí, sektářské boje\nRok 2006 byl nejkrvavějším od zahájení invaze, přispěla k tomu i radikalizace šíitů a sunnitů, mezi kterými vznikl stav podobný občanské válce. Několik měst na jihu Iráku bylo ovládnuto stoupenci duchovního vůdce Muktady Sadra. Na konci roku 2006 byla situace koaličních jednotek velice vážná a nadále se zhoršovala. Nepokoje se očekávaly i po popravě Saddáma Husajna 30. prosince, jejíž záznam unikl na veřejnost.\nNa tyto události reagovala Bushova administrativa zvýšením počtu amerických vojáků v oblasti. Do Iráku odjelo dalších více než 20 000 vojáků a námořníků. Američané také změnili strategii v boji s povstalci, což postupně začalo přinášet výsledky. Rok 2008 znamenal postupné snižování obětí jak mezi civilním obyvatelstvem, tak mezi koaličními jednotkami.\nPo šesti letech americké přítomnosti v Iráku je nyní nejnižší počet zabitých vojáků USA v zemi za jeden měsíc. Některé složky armády nepřišly při bojových operacích o vojáka už více než rok. Počet úmrtí mimo válečné akce, například při dopravních nehodách, nyní v některých týdnech převyšuje počet padlých v boji.\nV řadách námořnictva USA nezemřel ve válečném nasazení v Iráku žádný voják od loňského února. V letectvu od loňského dubna a v námořní pěchotě od září. Celkové ztráty USA od začátku války dosahují 4260 osob, z nichž 3424 zemřelo v boji.\nV příštích třech měsících by zemi mělo opustit 140 000 amerických vojáků, do 31. prosince 2011 se pak Spojené státy mají zcela stáhnout.\nV četných regionech země zůstává podle Kellenbergera humanitární situace kritická, přestože se irácké úřady usilovně snaží zajišťovat takové základní potřeby, jako je zásobování vodou a zdravotnické služby. „V práci je třeba pokračovat, ale rozsah potřeb přesahuje naše možnosti při poskytování pomoci,“ řekl.\nZa odchod amerických a dalších zahraničních jednotek dnes demonstrovalo v Bagdádu i jiných místech několik tisíc lidí. Výročí poznamenalo také několik násilných incidentů, při jednom přišlo o život sedm lidí.\nBývalý irácký prezident Saddám Husajn\nIráčané jsou prý teď nejoptimističtější od roku 2003


Montessori - školka na cestě | Pardubice\nDěti z Montessori školek jsou výrazně sociálně zdatné. Naučí se také spoustu věcí manuálně. Mají zdravé sebevědomí (nepodceňují se ani nepřeceňují), nebojí se řešit konflikty. Naučí se logicky uvažovat a mají vysokou emoční inteligenci. Takové děti pak mají například menší problém se vstupem do školy. Nebo kamkoliv jinam. Ale hlavně – jsou šťastné.\nMgr. Jana Brixí\nZakladatelka a ředitelka školky s Montessori vzděláním v rámci kurzů zahraničních i českých lektorů: AMI (Association Montessori Internationale) kurz předškolní pedagogiky pod vedením anglické lektorky Eliny Rautasalo, AMI kurz pro asistenty v Montessori školkách, Hudba a pohyb v Montessori, Jazyk v Montessori prostředí, semináře Patricie Wallner, Lori Anderlik, ...\nVystudovala sociální práce, obor pečovatelství a pracovala v rehabilitačním centrum Lentilka. Absolventka AMI kurzu pro asistenty v Montessori školkách a kurzu Respektovat a být respektován u Dr. Nováčkové.\nNaše jazyková specialistka. Má univerzitní vzdělání v pedagogice a angličtině včetně mezinárodních certifikátů. Absolvovala AMI kurz pro asistenty v Montessori školkách a kurz Respektovat a být respektován. U nás působí jako asistentka pro výuku angličtiny.\n„Kdyby všechny děti chodily do Montessori školky, psychoanalytici by už neměli žádnou práci.“\nFoto © Tereza Kembická\nCo budeme dnes ve školce dělat?\nO tom rozhodují děti. Děti jsou ve své volbě svobodné a to je pocit, který je pro život nesmírně důležitý.\nMáme nejlepší hračky na světě!\nNaše školka je plná podivuhodných předmětů. Budete překvapeni, jak dlouho s nimi děti vydrží pracovat.\nPrijdte se podívat, jak si deti sami pripraví obed a jak je to baví. A predstavte si, co by to znamenalo pro vás doma kazdy den.\nMy chodíme do Montessori školky\nTo je stejná školka, kterou navštěvovali i Larry Page a Sergey Brin. Díky za Google, Montessori!\nKde jsou všichni? Tady! Dole!\nProč je v naší školce tak neobvykle ticho? Protože děti, které dělají to, co je zajímá, se soustředí.\nKonečně něco, čemu se dá přijít na kloub\nDěti, které používají mozek, jsou neuvěřitelně šťastné. Kdo něco dokáže, ten si věří. Kdo si věří, je šťastný.


Poptávej úklidové pracovníky v Dolních Chabrech\nPoptáváte úklidové pracovníky v Dolních Chabrech a okolí? Nebo potřebujete cokoli dalšího? Hledáte někoho osvědčeného? Vyřešmito je tu právě pro vás. Zdarma zadejte zakázku a pak už si jen vyberete nejlepší z nabídek našich Šikulů v Dolních Chabrech a okolí . Vyřešmito ... levněji a bez firem :-)


Epidemie, AIDS - ZSV - Občanská nauka - Seminární práce - Referáty, Seminárky, Čtenářské deníky, Maturitní otázky\nDomů » Seminární práce » ZSV - Občanská nauka »Epidemie, AIDS\nV dnešní době je čím dál více aktuální téma epidemie. Nejaktuálnější epidemií je bezesporu epidemie ptačí chřipky – virus H5N1.\nTuto nemoc přenášejí hlavně ptáci, v menší míře prasata. Přenos je způsobem hlavně kontatkem nemocného zvířete se zdravým, pro člověka přímým kontaktem s nakaženým zvířetem a nebo přímým stykem s jejich kontaminovaným trusem. Mnoho lidí podceňuje hygienu, nechává třeba drůbež volně se pohybovat v místech, kde se pohybují i oni sami, nechávají si děti hrát na místech, kde se drůbež pohybuje. Přesto je ale přenos viru ze zvířete na člověka velmi obtížné, a proto bývá H5N1 mezi odborníky považován spíše za veterinární problém.


https://www.gaymegastore.eu/gms_cs/funzone-vulcan-tight-anus-masturbator.html 89 FunZone Vulcan Tight Anus masturbátor https://www.gaymegastore.eu/media/catalog/product/1/3/130136.jpg 399 CZK OutOfStock /Hračky /Hračky/Masturbátory Masturbátor s análním otvorem, realisticky tvarovaný vstup, dráždící výstupky uvnitř, vyjímatelná průhledná masturbační vložka, snadná údržba. Hloubka vnitřního otvoru 14 cm. Speciální materiály se postarají o ultra-realistický pocit. FunZone Vulcan Tight Anus je vodě-odolný, bez obav si můžete užívat ve vaně či ve sprše. Masturbační vložka modelu Tight Anus poskytuje silnější sevření penisu pro intenzivnější prožitek. Vynikající pánský masturbátor s vyjímatelnou masturbační vložkou a velmi dlouhou životností – po každém použití stačí vložku vyjmout, důkladně umýt a nechat vyschnout. Doporučujeme používat vhodný přípravek na čištění erotických pomůcek nebo čistit mýdlovou vodou, vhodné je ošetření masturbační vložky pudrem. Výrobek je chráněn patentem, jedná se o vysoce kvalitní hračku za vynikající cenu – masturbátory FunZone patří mezi nejžádanější svého druhu. Diskrétní pouzdro, praktické balení vhodné i na cesty. Neobsahuje ftaláty. 399 FunZone add-to-cart CZK https://www.gaymegastore.eu/media/catalog/product/1/3/130136_1.jpg https://www.gaymegastore.eu/media/catalog/product/1/3/130136_2.jpg https://www.gaymegastore.eu/media/catalog/product/1/3/130136_3.jpg