Prodej bytů už začal. Stavbu rezidencí město odsouhlasilo bez podmínek - iDNES.cz\n15. září 2017 13:30, aktualizováno 13:30\nProstranství u ulice Na Spravedlnosti, kde má stát nový bytový komplex. | foto: Jaroslav Hubený\nKdyž měl v minulém desetiletí stavět v oblasti ulice Na Spravedlnosti developer, měl podle smlouvy investovat také asi 15 milionů korun do přilehlé infrastruktury, hlavně do kanalizace a povrchů komunikací. Nyní v lokalitě developeři chystají dva velké bytové komplexy s více než pěti sty byty.\nMěsto si však tentokrát žádné pojistky pro další investice do smlouvy nezaneslo.\n„Jednání s investory při přípravě projektu včas neproběhla a nyní se je město snaží přesvědčit, aby na to nějakými finančními prostředky aspoň trochu přispěli. Město si mělo klást podmínky už v územním řízení, ale zanedbalo to a teď se o to snaží v době, když byly veškeré souhlasy ke stavbě dány,“ kritizuje vedení radnice opoziční zastupitel Petr Klimpl z ODS.\nInvestorem stavby poblíž ulice Na Spravedlnosti je společnost Luxury Home, která slova zastupitele o absenci zmíněných podmínek potvrdila.\n„Máme vyřízené kompletní stavební povolení, stavět chceme začít v březnu. Jako developerovi nám město žádné podmínky nedalo. Náš podíl je jen investice do schválené stavby,“ řekl spolumajitel developerské společnosti Filip Müller.\nTa již dva týdny láká zájemce billboardem ke koupi jednoho z bytů v komplexu na prostranství naproti krajskému policejnímu ředitelství. Kolaudace první etapy dokončených bytů by se měla uskutečnit v prvním čtvrtletí roku 2020.\nDalší téměř stejně rozsáhlé rezidenční bydlení pod názvem „Rezidence 1351“ připravuje společnost Cere Invest podél ulice Boženy Vikové Kunětické. První etapa výstavby bytového domu zahrnuje 88 bytů. Vydání stavebního povolení je očekáváno ve čtvrtém čtvrtletí letošního roku.\nJednání zatím bez výsledků, ty budoucí nelze předjímat\nTaké magistrát potvrdil, že s investory, alespoň zatím, žádnou spolupráci nesjednal a nejsou ničím zavázáni. „Jednání s investory, kteří v lokalitě ulice Na spravedlnosti řeší investice do bytové výstavby, stále probíhají. Výsledek nelze předjímat,“ uvedl vedoucí odboru kancelář primátora Radim Jelínek.\nNové bydlení blízko centra\nKe konci minulého desetiletí měl být dominantní součástí projektu dvou bytových domů ve vnitrobloku u úřadu práce a ulice Na Spravedlnosti návrh od architekta Bořka Šípka. Ten se inspiroval obrazem Babylonská věž od Pietra Brueghela. Stavbu kritizovali tamní obyvatelé. Domnívali se, že auta by neměla kde parkovat a vysoká stavba by zastínila menší objekty. Současné návrhy developeři zajistili u jiných architektů.\nPodle něj je v současné době zpracován dopravní projekt s názvem „Rekonstrukce ulice Na Spravedlnosti“ v úrovni dokumentace pro územní řízení, které probíhá. Následně bude zpracována dokumentace pro stavební povolení a dokumentace pro obnovu komunikace a přilehlých křižovatek.\n„V rámci této dokumentace jsou zohledněny zvýšené nároky na dopravní obslužnost tohoto území mimo jiné vyvolané plánovanou výstavbou bytových domů. Jedná se o úpravu či vybudování silnice, ale i chodníků a cyklostezky,“ dodal Jelínek.\nMěstu se kdysi podařilo zdánlivě výhodně už jednu podmínku v souvislosti s velkou stavbou vyjednat, ale nakonec z toho byla blamáž. To když představitelé radnice v minulém desetiletí prodali hliněný „plac“ pro nákupní galerii AFI Palác izraelskému investorovi za cenu 300 korun. A to s podmínkou, že ten postaví také čtyřhvězdičkový kongresový hotel se 150 lůžky a byty. To se ale nikdy nestalo.\nTémata: Pardubický kraj, budova, Developer, nájemní dům, residence, Pardubice, Bořek Šípek, ODS, Úřad práce, Petr Klimpl, Kanalizace, architekt, stavební povolení


DMOTO | Recenze Scrambler Street Classic od Hockina\nRecenze Scrambler Street Classic od Hockina\nJe Scrambler 800 ccm opravdu Ducati nebo jen ozdoba před veganské bistro? Když jsem dostal od DMOTO možnost vybrat si na testování jakoukoli mašinu, nevěděl jsem co dřív, jestli projedu Panigale V4, novou Multistradu 1260 nebo raději velkého Scramblera 1100? Hlavou mi projížděly hospodské hlášky kamarádů z Ducati klubu, že prej co má objem menší než 1000cm není motorka. Přesto jsem si vybral menšího Scramblera. Nejvíc mě zajímalo, jestli je to opravdu tak funny bike jak ho popisují. Nebo je to jen další marketingový trhák pro hipstery, aby ho nechali stát před veganským bistrem a dělali si na něm selfíčka?\nKonec dohadů, jde se jezdit\nPo nastartování oceňuju koncert, který spustil výfuk od Zard. Řeknu vám, to je sound, který chytne za srdce každého motorkáře. U prvních kilometrů nadávám do helmy jak špaček, že jsem měl brát jinou mašinu. Sakra co to je za podivnej posez? Co ty řídítka? Hybrid mezi kroskou a Simsonem? Stačilo pár kilometrů a zjistil jsem jak na něj. V ten moment se mně začaly koutky mírně zvedat a bylo mi jasné, že bude sranda. Scrambler je prostě výborně ovladatelný bike, krásně jde za plynem a ten zvuk…Tady vidím jednu z vlastností Ducati, kterou mám ověřenou z více mašin o nich: Ducati se nepřizpůsobí vám, ale vy jí.\nKdyž přijíždí ke křižovatce, semaforo pouští verde\nMenšího Scramblera jsem si vybral taky proto, že s mým Monsterem 1000S je to ve městě horor. Trpí oba- jezdec i mašina. Brno je po vzoru velkých měst čím dál víc zasekaný, všude samé zácpy. Ty ale Scramblerovi rozhodně nevadí. V podstatě se do 4000 otáček/min. chová jako skútr s tím rozdílem, že díky Zardům se před vámi auta automaticky rozestupují, takže vy nemusíte kličkovat a jedete si pěkně středem. Když to ostatní řidiči nepochopí hned, stačí párkrát polechtat plyn a uhne vám i nahluchlý strejda s kloboukem v naleštěné Feldě spěchající na nákup do Kauflandu.\nKlidně na to šlápněte, Scrambler je váš Guardiano!\nOkresky má Scrambler fakt rád a troufám si tvrdit, že zkušený rider by na něm bez problémů držel krok klidně se supersporty. Osobně jsem otestoval v Buchlovských kopcích. Tvrdě nastavený podvozek se ochotně vrhal do zatáček, gumy krásně držely zvolenou stopu, motor to krásně pobral. Nejvíc mě překvapily brzdy, i když je vepředu pouze jednokotouč, tak brzdily fakt dobře. Na rozdíl od oldskůlových Ducati nebylo třeba tolik řadit, motor je schopný to vytáhnout odspodu i na vyšší rychlostní stupeň. Osobně to beru jako malé mínus, ale chápu, že to pro ostatní naopak může být velké plus. Scramblerovi se moc se nelíbily opravdu rozbité cesty, ale to žádné Ducati. Kromě Multistrady, která je schopná vyžehlit komplet všechno. Na dálnicích to s ním jde taky a dokonce překvapivě rychle, ale nebaví vás jezdit jen rovně. Vzal bych ho klidně i na větší výlet, dovedu si představit s ním vyjet třeba do Itálie. Je pohodlný, serpentiny by mu určitě šly k duhu a pak už stačí jen sjet dolů, vytáhnou plavky a vzhůru na pláž! Na ježdění v terénu s ním zapomeňte, vážně to není jeho doména. Jestli chcete jezdit v terénu, pořiďte si jeho bráchu Scrambler Desert Sled s jiným podvozkem.\nDesign versus vkus, to je vždycky věc názoru. Mě se Scrambler vážně líbí. Není tak vyhraněný jako odlschool Ducati. Za mě je vážně povedený, prostě hezká mašina: ty drátové,kola…ten Zard taky vypadá dobře a zní ještě líp! Scrambler rozhodně není jen ozdoba před bistro či kavárnu. Bylo by ho fakt škoda jen na postávání a focení selfíček, i když je velmi fotogenický. Scrambler má jezdit, pak je s ním velká zábava. Vyrobili ho pro zábavu a není to jen marketingový žvást. Je to čistá pravda! Pro mě jako staromilce je to trochu jiná Ducati. Ten fun efekt, ty emoce tam prostě jsou přesně tak jak mají být! No nic, asi ho doma musím mít jako druhou motorku k mému Monsteru 1000S. Za recenzi děkujeme Hockinovi z Ducati Motorcycle Clubu Brno.\nmkrnout co maj za testovačky


Kingston 32GB DDR3 1333MHz / 4x 8GB KIT / CL9 / Height 30mm | Mironet.cz\nKingston 32GB DDR3 1333MHz Kód: 92415509\n4x 8GB KIT / CL9 / Height 30mm\ndnes 0,- později 24x 311,-\nP/N: KVR1333D3N9HK4/32G porovnej hlídací pes\nKingston 32GB DDR3 / 1333MHz / 4x 8GB KIT / CL9 / Height 30mmKingston 32GB DDR3 - Spolehlivá značková operační paměť typu DDR3 od špičky na trhu s RAM. Paměť má napětí 1,5V a pracovní frekvenci 1600MHz. Vyznačuje se vysokou spolehlivostí a dlouhou životností.Rozšířením operační paměti zrychlíte odezvu systému a celkově práci s ním. Programy se budou rychleji spouštět a lze jich mít otevřeno více najednou.Parametry:Kapacita: 32GB (4 x 8GB)Frekvence: 1600MHzTyp: DDR3Časování: CL 9 Parametry\nZnačka Kingston Distribuce\nStav Jen nové Paměť (MB)\nPaměť (MB) 4x 8096 Diskuse\nText vašeho příspěvku/dotazu pro produkt Kingston 32GB DDR3 1333MHz :\nTechnické specifikace pro produkt Kingston 32GB DDR3 1333MHz se mohou změnit bez výslovného upozornění. Obrázky pro produkt Kingston 32GB DDR3 1333MHz mají pouze informativní charakter.\nNalezli jste chybu v informaci o Kingston 32GB DDR3 1333MHz ?


Kuše pistolová Beast Hunter Aligator TCS1 80lbs green - svetzbrani.cz\nDomů - Zbraně - Kuše pistolová Beast Hunter Aligator TCS1 80lbs green\nKuše pistolová Beast Hunter Aligator TCS1 80lbs green\nBeast Hunter Aligator TCS1 80lbs green\nBarevné provedení green doplňuje černou konstrukci o zelené prvky.\nPistolová kuše Aligator je vhodná pro rekreační střelbu na terč ve vzdálenosti 10 - 15 m. Pozor nejde o hračku!\nLučiště pistolové kuše Aligator s napínací silou 80 LB dokáže předat šípu počáteční rychlost až 185 FPS.\nPředepsané šipky pro tento model kuše mají délku 6,5". Vzhledem k síle lučiště doporučujeme kovové šipky s touto délkou.\nKuše Aligator jsou inovací standardního modelu Cobra. Nejen že tyto nové pistolové kuše dostaly lepší dizajn, ale také vyšší bezpečnosti. Součástí kuší Aligator je domontovatelné madlo s integrovaným chráničem prstů. Tento doplněk umožňuje bezpečnější držení při výstřelu.\nMířidla kuše také prošly příjemnou změnou. Muška zůstala pevná, ale nyní nově má pistolová kuše lištu 22 mm na které je posazené stavitelné hledí výškově i stranově. Po sundání hledí je tak nyní možné kuši Aligator osadit kolimátorem či optikou.\nJištění na zbrani, kterou pistolová kuše jistě je, je to nejdůležitější. Tzv. pojistku zajišťuje přepínač za záchytem tětivy. V zadní poloze zajistí spoušť a není tak možné vystřelit. Pokud přepínač posunete vpřed kuši odjistíte.\nTyp kuše - pistolová\nStřelba - rekreační\nSíla nátahu - 80 lb\nCelková délka - 508mm\nHmotnost - 890g\nVčetně příslušenství - ano\nTělo kuše Beast Hunter Aligator TCS 1 černo-zelené\nŠípy kuše pistolové dural 6,5" 80lb 12ks


Ekologické služby ATE CR, doporučuje, strana č. 8\nDětské pokoje pro batolata i puberťáky\nDětské pokoje se v průběhu času mění více než ostatní místnosti v bytě. Malé děti potřebují dětské pokoje především na hraní. Školní dětí musí mít dětské pokoje vybavené pro psaní úkolů. Teenageři milují výstřední dětské pokoje s duší. Nábytkové studio MAX vyrábí dětské pokoje na míru pro všechny věkové kategorie. Dětské pokoje studia MAX zařídí Vašim dětem hravý a bezpečný svět.\nSídlo firmy bez starostí\nPokud pracujete v terénu nebo z domova, určitě hledáte sídlo firmy na dobré adrese. Sídlo firmy bez starostí i zbytečných nákladů. Sídlo firmy bez zařizování, ale s plným servisem. Že takové sídlo firmy neexistuje? Hledejte takové sídlo firmy u společnosti CENTRAL OFFICE s.r.o. a získáte tím mnoho výhod. Sídlo firmy pořídíte bez zbytečných pořizovacích nákladů a starostí. Sídlo firmy od CENTRAL OFFICE, to je vizitky kvalitní firmy.


Jarní Velká Fatra, hřebenovka Velké Fatry | Treking.cz\nTreking > Treky, turistika > Jarní Velká Fatra, hřebenovka Velké Fatry\nJarní Velká Fatra, hřebenovka Velké Fatry\nHřebenovka Velké Fatry od jihu k severu\n24.3.2013 | Jaroslav Kovář\nZase se mnou nechce nikdo jet. Nikomu se nechce šlapat dlouhé kilometry a stoupat upocené metry do kopce. Už jsem si zvykl a snad mi to i vyhovuje. V plánu mám dlouho odkládané toulky Velkou Fatrou. Z Blatnice, na Královu studňu, přes Ostredok na chatu Pod Borišovom a druhý den Liptovským hřebenem do Ružomberku.\nVe Velké Fatře jsem nikdy nebyl, ale prý je nádherná a tak se moc těším. Večer končím v práci, doma si beru krosnu, sedám do auta a frčím na východ. Užívám si čerstvý vzduch proudící pootevřeným okýnkem a vůni jarní noci. Idylku přerušuje mávající červené světlo kousek před parkovištěm na Bumbálce. Staví mě policejní hlídka a chce doklady. Ty vole, já nemám techničák. No tak to je bomba.\nPolicajti to berou v klidu, ale vypadá to na flastr a další cestu na Slovensko mi bez dokladů důrazně nedoporučují. Přemýšlím jak moc mě zdrží návrat pro papíry, bezmyšlenkovitě otevřu kastlík a pozri na ten zázrak. Jsou tam. Policajti se pochechtávají a pouštějí mě dál. Uff, to mi to pěkně začíná.\nCesta rychle ubíhá a kolem půlnoci zajíždím na polňačku poblíž Martina. Sklopím sedačku, zalezu do spacáku a za chvilku spím jak dudek. Kolem páté mi zazvoní budík na telefonu. Vstávám do chladného rána a je to trochu týrání zvířátek. Obloha je absolutně jasná, ještě se třpytí nejjasnější hvězdy a všude dokola kolem jsou hory. V nejvyšších polohách se ještě bělají sněhová pole, ale tady dole už je jaro.\nCesta do Blatnice\nAuto nechávám v Martině na sídlišti poblíž nádraží a jdu najít zastávku autobusu do Blatnice. Na autobus čekám jen chviličku a přijíždí postarší Karosa. Nasedám s několika místními a cukavě se rozjíždíme. Autobus se ještě chvilku motá mezi nevzhlednými polorozpadlými halami šedivých fabrik, ale už se vyloupneme z města a za chviličku drncáme úzkými silničkami v podhůří Velké Fatry.\nV Blatnici vystupuji a procházím liduprázdnou dědinou směrem k ústí dolin. Tady ještě sluníčko nevyšlo a je dost chladno. Sedám si na lavičku u jezírka a snídám. Nikam nespěchám, mám před sebou celý den a to je příjemné pomyšlení. Vybírám si Blatnickou dolinu a vyrážím. Příjemná cesta velmi mírně stoupá hluboce zaříznutou dolinou. I když je ještě ve stínu, působí tak nějak přátelsky.\nVysoko nade mnou se pnou fantastické vápencové skalní věže, porostlé pokroucenými borovicemi. První paprsky ranního slunce se už doplazily i k nim a barví je do medova. Na dně doliny je stále ještě jinovatka, ale já se už hezky zahřívám. Stoupám a hlavu mám stále zvrácenou nahoru, pod nohama se mi něco pohne a já se leknu. Je to jen černý mlok posetý žlutými skvrnami. Krasavec.\nPřes Priezory na Smrekov\nMíjím rozcestí Juriášovo a pokračuji stále dál. Cesta je stále mírná a příjemná, sluníčko se už místy dostává i na dno doliny. Holé vrcholky bradlové Fatry jsou plné vápencových skal, jen tu tam roste strom co vypadá jako bonsaj. Přicházím na křižovatku cest i dolin s názvem Rakytovská dolina. Já pokračuji dál po zelené značce nahoru přes sedlo Priezory na Smrekov a dál ke Králově studni. Cesta mě sice vede dál dnem doliny, ta je teď však uzavřenější a kolem je hustší les. Brzy také začne stoupat.\nNabírání metrů jí asi baví a tak tlačí na pilu čím dál tím víc. Stále méně zřetelná cesta se ztrácí v nánosech loňského listí. Pohled zpět občas nabídne omezený výhled do strání Blatnické doliny. Přicházím na malou podmáčenou planinku uprostřed strmého lesa a najednou nevím kam dál. Brodím se s těžkou krosnou podmáčeným terénem tam a zpátky a cesta prostě není.\nVracím se kousek zpět a intuitivně zahýbám na sever po vrstevnici a hele, na stromě je zelená značka. Značení tu není vyloženě špatné, ale asi tu chodí málo lidí a tak je pěšina nezřetelná a snadno z ní sejdete po nějaké zvířecí stezce. Ještě několikrát ztrácím cestu což je ve strmém terénu vyčerpávající. Potím se jak dva dny před smrtí.\nOrientuji se hlavně podle členitého zalesněného hřebínku, který má zelená značka podle mapy traverzovat a který mám stále po své pravé ruce. Pěšina si to nakonec namíří přímo proti svahu a za chvilku jsem v zalesněném, sedýlku Priezory. Cesta kousek traverzuje severní svah hřebínku, občas je vidět mezi stromy na zalesněné vrcholy v okolí. Na cestičku se plazí porost zakrslých buků a tu a tam se brodím prvními sněhovými poli.\nPomalu začínám stoupat na Smrekov. Cesta je zase dost prudká, ale vše vynahrazuje výhled na jihozápad a taky nádherné počasí. Sluníčko se činí a roztápí poslední políčka sněhu ve stínu smrků. Cesta nevede přímo přes vrchol. Vede tam jen významová odbočka. Házím krosnu do křoví a nahoru jdu nalehko. Na vrchol to už není daleko.\nPár metrů pod vrcholem je výhled nejlepší, je zde planinka a nic moc zde nezavazí rozhledu. Na východě je vidět hlavní hřeben Velké Fatry, výraznou Krížnou s vysílačem a šachovnicí kosodřeviny na úbočí, Královu skalu, na severu skalnaté vrcholky bradlové Fatry, výrazný Borišov a vykukující vrchol Ploské, na západě lány ještě holých bukových lesů, které jsou v ostrém jarním slunci úplně fialové a na jihu vrcholky Kremnických vrchů zahalených v hustém oparu.\nVracím se zpět na rozcestí a dávám si pauzu. Nějak mě ten výstup vzal. Ležím na sluníčku a nahřívám se. Vůbec se mi nechce pokračovat dál, ale chci dnes přespat na Chatě pod Borišovom a to je ještě kus cesty. Klesám dolů pastvinou, projdu kolem přístřešku s cedulí autobusová zastávka, vystoupám bahnitým svahem na nízký hřebínek a otevře se mi výhled na Královu skalu a Královu studňu. Mám krizi a vůbec mi nepomáhá ostrý studený vítr, který tady na vršku začal vyfukovat.\nKlesám k rozcestí a je mi líto ztracených metrů. Konečně se napojuji na červenou značku a pokračuji na Krížnou. Stoupám podél napájecích žlabů pod vydatnou studánkou Králova studňa. Tady kolem se tak jmenuje všechno. Rozcestí, studánka i blízký hotel ve svahu pode mnou. Všude kolem, ve sněhem uválené loňské trávě, svítí fialové zvonky se sytě oranžovými středy. Snad je to šafrán. Je ho tu plno a je nádherný.\nCesta se houpe směrem k vrcholu. Chvilku stoupá, chvilku jde po rovině. Vede tam několik rozježděných cest. Nahoře je vojenský objekt s nízkým vysílačem a všelijakejma anténama a jeho obsluha si s ochranou přírody evidentně těžkou hlavu nedělá. Kolem dokola se jak mořské vlny vzdouvají hřebeny a hřebínky hor. Škoda, že opar stále houstne.\nSe zatajeným dechem se dívám na neuvěřitelný sešup do doliny směrem k Turecké. Absolutně hladký travnatý svah padá z hřebene dolů. Konečně jsem na vrcholku Krížné. Dál mě cesta vede k severu, klesám pohodlnou pěšinkou travnatým oblým hřebenem, který je tak zežloutlý loňskou trávou, že vypadá jak hromada písku. V dálce se v oparu bělá nízkotatranská Chochula a Prašivá a přede mnou se klene oblý vrchol Frčkova a Ostredku orámovaný pásem sněhu na hraně západního kotle.\nZastavuji a dlouze odpočívám, cítím hroznou únavu a vůbec nevím z čeho. Navíc se mi povoluje popruh krosny a bolí mě záda. Musím se přemáhat abych znovu vstal a pokračoval. Potkávám první turisty dnešního dne. Tady po hlavním hřebeni se jich pár toulá. Pěšina mě vyvede na vrchol Ostredku, ale nezdržuji se tu a pokračuji dál. V dálce už vidím červenou střechu Chaty pod Borišovom a majestátní Ploskou.\nProjdu kolem skalnatého vápencového Suchého vrchu a klesám na rozcestí Koniarky, musím se brodit už několikátým sněhovým polem a to se moc nelíbí mým botám. Nebezpečně vlhnou. Slunce kleslo, opar zřídl a kraj zalilo měkké večerní světlo. Kolem je neuvěřitelně krásná krajina. Má lehce dramatické linie, ale kouzlo ji dodávají drobnosti. Tu a tam stojí osamělý strom, pokroucený a olámaný.\nHladké travnaté svahy vypadají tak měkce a pohodlně, člověk by se nejradši natáhl a pozoroval mraky. Skupinky tmavých smrků vrhají dlouhé stíny a přikrčené salaše v údolí vypadají jak domky pro skřítky, co si z kůry staví děti v lese. Je to jak romantického obrazu a přece je to skutečné.\nDruhý dech před Borišovom\nSkoro celý den se mi šlo blbě, ale teď jsem chytil druhý dech. Z Chyžek si to k chatě nezkracuji po modré, ale pokračuji na dnešní poslední vrchol - na Ploskou. Téměř 250 metrů převýšení skoro vyběhnu. Únava je pryč, opar je pryč, zůstal jen pocit dokonalého okamžiku. Dlouho se kochám a fotím. Teprve studený vítr mě sfoukne dolů prudkým sešupem, pavučinou stezek a serpentin ve svahu nad sedlem mezi Borišovem, Šoproněm a Ploskou.\nChata Pod Borišovom je kousek ve svahu nad rozcestím. Udělal jsem krok do kopce a únava je zase tu. Plazím se a funím k chatě, ale ta jak by se vzdalovala. Nevzdorovala dlouho, potvora, nakonec jsem ji dohnal. Rychle se ubytovávám, umývám a jdu na polívku a pivo. No a pak ještě pivo a panáka a pivo a… V chatě je pár lidí, sesedneme se u jednoho stolu a povídáme si. O horách, o Slovensku, o tom, že chození po horách musí bolet, aby stála za to. Chatař zatím venku chystá májku. Zítra je první květen.\nV noci se zatáhlo a začalo fučet. Ráno se mi stejně nechce vstávat, ale v devět už všichni odcházejí, tak se rychle zabalím a vyrážím taky. Venku se honí mraky. Nad Liptovem je modro, nad Turcem černo. Je chladněji než včera a vítr honí chomáče mlhy po svazích hor. Hodím si na záda krosnu a vyrazím, pomalu rozhýbávám ztuhlé svaly. Klesám k rozcestí a doháním své spolunocležníky. Loučím se s nimi, jdou po modré na Ostredok. Já pomalu stoupám zpět na Ploskou.\nSměr Čierny kameň\nKrátím si cestu a šetřím metry po zelené. Ta vede severním svahem Ploské a vrchol obchází. Severní stěna je však stále pod sněhem. Místy se brodím, místy obcházím, ale stejně lituji, že jsem nešel přes vrchol. O tolik výš to stejně není a cesta je tam rozhodně lepší.\nKonečně klesám do sedla pod Ploskou. Slunko na obloze pomalu vyhrává souboj nad mraky a začíná se oteplovat. Taky vítr se utišil. Brodím se bažinkou vytvořenou stružkou vody z tajícího mohutného sněhového pole. Procházím pralesoidním hvozdem pod Čiernym kameňom, vyhýbám se bahnu a sněhu. V hlubokém stínu tu dýchá chlad zimy.\nJen vyjdu na louky pod Minčolem, je všechno jinak. Sluníčko se opírá do suché loňské trávy a na cestičce se vyhřívají ještěrky. Dívám se pozorně pod nohy, abych nešlápl na zmiji. Opět se nořím do lesa. Přemýšlím nad medvědy. Jestli takhle z jara mají hlad a jestli je hladový medvěd agresivnější než sytý. No, radši jsem si začal hlasitě zpívat.\nKrosně se s protivnou pravidelností povoluje popruh a záda na to reagují po svém, bolí. Vycházím z lesa na louku a vidím strašáka dnešního dne, Rakytov. Cokoli jsem o Velké Fatře přečetl, všude se zmiňuje jako náročný a protivný kopec s luxusním výhledem. Pouštím se do něj. Pomalým pravidelným tempem stoupám stále výš. Zastavuje mě ostré zasyčení. Vedle cestičky leží, stočená do spirály, stříbřitě šedá zmije s černou klikaticí na zádech. Než jsem ji stihl vyfotit, odplazila se do hromady kamení.\nPokračuji malou skalní soutěskou dál, stále vzhůru, mezi kosodřevinou a za chvilku jsem nahoře. Tak to ani nebolelo i když to je 250 metrů převýšení. Obloha se zatím zlehka zatáhla, ale místy sluníčko kreslí fleky světla po okolních kopcích. Bohužel zase zhoustl opar. I tak je rozhled fantastický. Na severu se dá rozeznat Velký Choč, na východě se bělají Nízké Tatry, na jihu hřeben Velké Fatry jak plastická mapa absolvované trasy a na západě tajemný, divoký Turčanský hřeben.\nSkalná Alpa, Smrekovica\nSestupuji do severního Rakytovského sedla a opět se nořím do lesa. Pěšina tu je krásně rovná a pohodlná, opírá se do ní sluníčko a cesta krásně utíká. Z východu obcházím Skalnou Alpu po příkrých, keři zarostlých, loukách a už jsem na dohled od horského centra Smrekovice. Kolem hotelu a vojenské zotavovny to moc zajímavé není, taky stoupání k Malé Smrekovici mě nebaví. Už mám cosi v nohách, krosna protivně tlačí a do cíle je stále velmi daleko.\nTeprve v místě zvaném Jánošíkova Kolkáreň se mi zase začíná líbit. Jednak cesta klesá a hlavně tu je krásný horský les. Cesta se vine mezi olámanými smrky se stříbrnými suchými větvemi. Pod Šiprůňským sedlem posvačím na louce sevřené lesem a vydávám se na poslední etapu. Klesám pomalu přes Vtáčnik, procházím loukami a lesy, prozpěvuji si a pozoruji široké údolí Váhu, které se přede mnou otevírá.\nCivilizace je čím dál blíž, občas vykouknou komíny celulózky v Ružomberoku, objevují se nejrůznější chaty a boudy a kamenitou cestu vystřídala rozbitá lesní asfaltka. Klesání je nekonečné a k bolavým zádům se přidávají i omlácená chodidla. Silnička mne vede na travnaté sedlo pod Sidorovom. Kolem už jsou chaty a nějaké penziony.\nDál klesám po žluté značce směrem k Vlkolínci. Jdu starou kamenitou cestou mezi pastvinami, remízky a šípkovými keři. Za chvilku už vidím první vlkolínské dřevěnice. Je to snad nejkrásnější dědina na Slovensku. Malebně učupená uprostřed kopců nad hlubokým údolím říčky Revúca.\nNezdržuji se, něco vyfotím a kolem kostela a stinného hřbitůvku mířím ke Krkaté skale a dál po rozbité asfaltce k Ružomberoku. Sluníčko, zdá se, dnes definitivně vyhrálo a kraj se vyhřívá v jeho podvečerních paprscích. Je krásně teploučko a jaro je zde v plném proudu. Všechno se zelená a dere ke slunci. Jak na dlani mám Ružomberok a Chočské vrchy.\nProcházím zónou zahrádkářských kolonií, která se táhne až k městu. Po dvou dnech v horách tu vypadám jako upocený, špinavý a pajdavý exot. Místní korzují nebo grilují na svých chatičkách. Vcházím do města a okamžitě ztrácím značku. Intuitivně mířím do centra, ale cesta mezi rodinnými domky a paneláky je nezáživná a nekonečná. Nad kopci se objevují temné mraky a v dálce je slyšet hrom.\nKonečně jsem v centru, přecházím po mostě Váh a vcházím na nádraží. Sedám si na lavičku na peróně vlakového nádraží. Dlouze svačím zbytky jídla ze svých zásob a čekám na vlak do Martina, kde na mne čeká zaparkované auto. Do kolejiště zatím hlasitě pleskají velké kapky první květnové bouřky. Už za tmy se dostávám do Martina a pajdám tichým sídlištěm k autu. Bál jsem se o něj, ale je v pořádku. Unavený, ale nesmírně spokojený nasedám. A teď hurá domů! Do sprchy a do postele.\nkm převýšení + převýšení - čas\n1. den 27,5 1 670 m 900 m 9:20\n2. den 32,2 1 160 m 1 930 m 10:05\n+ Výstup na vrcholy Ostrá a Tlstá, Velká Fatra a turistika\n+ Dvoudenní přechod Velké Fatry, trek přes Rakytov, Borišov a Ľubochnianskou dolinu\n+ Veľká Fatra na skialpech, Veľká Fatra je len jedna!, zimný prechod\n+ Velká Fatra, přechod hlavního hřebene Velké Fatry\n26.03.2013, 19:42 -OB- | Také se přidávám\n26.03.2013, 09:53 Honzek | Pěkný článek Jardo,


Za plastová okna padla první pokuta - Brněnský deník\nZa plastová okna padla první pokuta\nBrno-sever – Nešetrné opravy památkově chráněných domů v Černých Polích prošetřuje památkový odbor. Za jedno pochybení už tamní radnici udělil pokutu 60 000 korun.\nPlastová okna ve vile Tugendhat si dokáže představit jen málokdo. Zato v dalších památkově chráněných budovách v jejím okolí to to byla běžná praxe. Památkáři nyní prošetřují hned čtyři domy z brněnské městské části Brno – sever, při jejichž rekonstrukci mohlo dojít k porušení zákona. V jednom případě u ž dokonce udělilo tamní radnici pokutu. Současné vedení radnice svaluje vinu za nekvalitní opravy na své předchůdce a chce nechat domy opravit.\nRadnice už také podala trestní oznámení na neznámého pachatele. „Tím se v současnosti zabývá městské státní zastupitelství. To by také mělo najít viníky, kteří povolili nešetrné rekonstrukce chráněných domů. Od nich budeme chtít nahradit vzniklou škodu. Ta se pohybuje v řádech milionů korun,“ uvedla starostka Brna – severu Sabina Tomíšková. Opravy nyní šetří odbor památkové péče brněnského magistrátu. Ten už také radnici udělil první pokutu za výměnu oken v domě v Helfertově ulici. „Ta je ve výši šedesát tisíc korun. To je spodní hranice částky, kterou jsme mohli za špatné rekonstrukce udělit. Vzhledem k tomu, že radnice přislíbila nápravu, nechtěli jsme ji ani nijak víc trestat,“ uvedl vedoucí odboru Martin Zedníček.\nPodobně nízké pokuty očekává i v případě dalších domů na Náměstí 28 října a v Přadlácké a Nováčkově ulici. „V nich jde podobně jako v prvním domě o pochybení při výměnách oken. Původní okna zde nahradila okna plastová,“ vysvětlil Zedníček.\nSoučasné vedení radnice chce opravit veškeré budovy, které památkový odbor prošetřuje. „Nezbývá nám nic jiného než zaplatit za chyby, které udělalo minulé vedení městské části,“ vysvětlila starostka.\nBývalý starosta Leo Venclík však pochybení odmítá.„To, že jsou domy památkově chráněné, není uvedeno v katastru nemovitostí. Když jejich rekonstrukce prošla radou městské části i stavebním úřadem, vůbec mě ani nenapadlo, že to tak je. Navíc lidé, kteří v nich žijí, nás už několikrát žádali o výměnu starých oken. Chtěli jsme jim pouze vyjít vstříc,“ uvedl Venclík.\nTen si také nemyslí, že výměna oken za plastová, byl zvlášť nešetrný zásah. „Funkcionalistické domy se v době jejich vzniku stavěly z moderních materiálů. Nevím proč by se tento postup nemohl dodržovat i nyní,“ zamyslel se Venclík.\nJeho názor však odborníci nesdílejí. „Tato úprava je naprosto nepřípustná. Plastová okna do těchto domů v žádném případě nepatří,“ uvedl Roman Čerbák z brněnského památkového ústavu. Podobného názoru jsou i architekti. „Nechápu, jak někdo mohl takto nešetrný zásah povolit. Městské části by měly jít v podobných rekonstrukcích příkladem a k památkově chráněným domům být šetrnější,“ uvedla například Helena Bartošová z brněnského architektonického studia Archatak.\n2.8.2011 Diskuze 13


V Singapuru najdete první 'prodejní automat' na opravdová auta • FRESHJAM MAG\nNěkdy to prodejci aut nemají lehké a musí improvizovat. Třeba v přelidněném Singapuru, kde prostě není na velké showroomy místo. A proto přišli s kreativním způsobem – vystavovat auta ve skleněném, 15patrovém prodejním automatu. Je libo Bentley, Ferrari, McLaren nebo radši Lamborghini či Porsche?\nProdejce ojetých aut Autobahn Motors otevřel v Singapuru kreativní a inovativní „prodejní automat“ a jde o největší prodejní automat luxusních aut na světě. Je tu vystavených asi 60 různých vozidel, od novějších modelů jako třeba Lamborghini Aventador po sběratelské kousky počínaje sporťákem Ferrari 512M.\nCelé to funguje jednoduše. Zákazníci si v přízemí vyberou pomocí dotykového displeje, které auto si přejí vidět. Při čekání se spustí předváděcí video a do jedné až dvou minut stojí auto před nimi, aby se v něm mohli projet, zblízka si ho prohlédnout anebo rovnou koupit. I když by se mohlo zdát, že jde o úplnou samoobsluhu, vše je pod přísnou kontrolou zaměstnanců. Podívejte se na video, jak to vše funguje.\nŠtítky: architektura, auta, cestování, design, inspirace, lamborghini, luxus, porsche, singapur, top, video


Karel Hrubý: Ještě o odpovědnosti intelektuálů | Listy\nJste zde: Listy > Archiv > 2010 > Číslo 4 > Karel Hrubý: Ještě o odpovědnosti intelektuálů\nJeště o odpovědnosti intelektuálů\nPříspěvek Evy Kantůrkové v minulém čísle Listů, kde reagovala na můj článek Odpovědnost intelektuálů (Listy 2/2010) citlivě vysvětluje zdrženlivost někdejších mladých intelektuálů z padesátých let, která se ještě dnes brání tomu, aby se analyzovaly příčiny a motivy jejich identifikace s tehdejší komunistickou ideologií a stalinským režimem. Poukazuje na společenský charakter této vazby, z níž ne každý se může zcela vyvázat. Upřímnost a hloubka jejího zamyšlení otvírá dimenzi individuálního hodnocení odpovědnosti, kterou je třeba v další diskusi jistě zohlednit. – Její příspěvek je také vážným zamyšlením nad metodami, s nimiž lze k tématu přistupovat. Proti mému připomenutí morální odpovědnosti určité části intelektuálů za jejich chování v počátečních letech komunistického panství považuje za vhodnější zkoumat vybranou skupinu „prostřednictvím jejich děl, filozofických, románových, filmových, vědeckých“ jako doklad toho, „jak se vyvíjelo společenské poznání a kritické vědomí těch krušných let“. To je nepochybně legitimní požadavek, proti němuž nelze nic namítat. Sám jsem ve svém článku upozornil na to, že v posledních letech se objevují práce, v nichž toto intelektuální přilnutí ke komunistické ideologii i pozdější myšlenkový vývoj jsou obsahově důkladně zpracovány (jako příklad jsem jmenoval knihy M. Kopečka a J. Knapíka). Postrádal jsem však u nich bližší přihlédnutí i k morálním postojům a jednáním tehdejších mladých vyznavačů marxismu-leninismu v jeho stalinské podobě. Motivy a okolnosti, které je v pozdních čtyřicátých a raných padesátých letech – tedy ještě před odhalením „kultu osobnosti“ – vedly k přijetí této ideologie a její účelově pojaté stranické morálky, nebyly podle mého názoru dosud dostatečně osvětleny. a protože jsem psal pro Listy, zvolil jsem formu eseje (nikoli vědeckého zpracování), abych na tento nedostatek upozornil. Nejde tedy o metodický omyl, jak se domnívá E. Kantůrková, ale o volbu vhodného písemného útvaru pro zvolený časopis.\nS rozpaky, zda společenské vědy mají zaujímat morální postoje k popisovaným a analyzovaným událostem a osobám, které v nich měly aktivní účast, se setkáváme poměrně často. i Eva Kantůrková by raději viděla analýzu myšlenek a děl příslušníků těchto mladých komunistických intelektuálů než připomínku, že je třeba věnovat pozornost i jejich morálce a postojům z ní vycházejícím. Odráží se v tom pochopitelná nechuť k „moralizování“, tj. k vynášení soudů nad epochami, obdobími a lidmi v nich zúčastněnými podle pozdějších měřítek. Tento v podstatě oprávněný postoj vede bohužel často až k tomu, že přítomnost morálky v chování společnosti nebo jednání jednotlivců ve zkoumané době je přehlížena nebo jen nedostatečně zohledněna. Morálka se pak zmiňuje jen v nejobecnější rovině jako problém svobody a kognitivního hledání smyslu společenského i individuálního směřování do budoucnosti. Vlastní náplň této morálky, tj. principy, na nichž je založena, hodnoty, jimiž se řídí, omezení, která si ukládá, systém příkazů a zákazů, které se promítají do jednání a chování jednotlivců i větších společenských útvarů, zůstává v podstatě neobjasněna. Skutečnost tak není rekonstruována ve svém celku, nýbrž jen v rovině intelektuální, která sama ovšem není dostatečným obrazem mentality diskutované generace, tj. tehdejších stoupenců leninské ideologie. k této mentalitě patří nejen způsob myšlení, ale také způsob hodnocení, který ovlivňuje i sociální chování jednotlivců i skupin jak vůči příslušníkům své skupiny, tak i k lidem mimo ni, tj. například k těm, kteří už svými třídními znaky nebo politickými názory do okruhu „soudruhů“ stejného či příbuzného prorežimního vyznání nepatří; konkrétně tehdy: k „nepřátelům“ a „zrádcům“.\nNázory, měřítka a sociální chování jednotlivých lidí či jimi spojovaných skupin v padesátých letech jsou srozumitelné jen v kontextu kulturní atmosféry těchto let. v této atmosféře žili stoupenci i odpůrci leninské ideologie a stalinské verze „socialismu“. Stoupenci se většinou ani po létech nevzdají svých „vítězných“ zážitků z kolektivu mentálně příbuzných přátel, své „skupinové hrdosti“. Stejně jako odpůrci asi nikdy zcela nevymažou ze svého vědomí zážitky „pokoření“ režimem nebo jeho – tehdy všelijak angažovanými či preferovanými – stoupenci. Pro jedny budou historicky rozhodující změny v české a slovenské společnosti v letech padesátých. Pro jiné budou významnější léta šedesátá, kdy režim nastolený po únoru 1948 měl být reformován do lidštější podoby. Předpokladům a motivům sociálního chování jedněch i druhých pro ztotožnění s jedním z těchto dvou odlišných „táborů“ lze porozumět jen v odlišném dobovém kontextu těchto dvou desetiletí – s náležitým přihlédnutím k individuálním biografiím a názorovému i citovému vývoji účastníků tohoto vztahu. Přesto je podle mého názoru možné po dlouhých desetiletích, která mnohé hrany obrousila, bezpředsudečné racionální zpracování tohoto časově vzdáleného období. Tím spíše, že intelektuální zrání této generace bylo už odbornými pracemi do značné míry objasněno. Nejde tedy vůbec o otázku „viny“ posuzované z pozdějších pozic (a tedy v rámci jiného, změněného kulturního kontextu), nýbrž o objasnění předpokladů, okolností, příčin a motivů tehdejšího přijetí či odmítnutí monopolní leninsko-stalinské ideologie, resp. výhrad k jejímu mocenskému, popřípadě i sociálnímu a kulturnímu systému. a jde ovšem také o zohlednění důsledků, které šíření a propagace této ideologie a podpora stalinského systému těmito mladými komunistickými intelektuály měla pro život, myšlení a hodnocení lidí „dole“, tj. žijících na straně odvrácené od zářného slunce leninsko-stalinského „socialismu“.\nMnozí z tehdejších stoupenců poznali – hlavně zásluhou z Moskvy přicházejícího odhalení chyb a zločinů stalinského režimu – poměrně brzy své myšlenkové pomýlení. Někteří byli už dříve zvikláni jugoslávskou „odchylkou“ a revizí, která jejím kacířstvím byla v komunistickém táboře vyvolána. Slepou důvěru v dogmata a vůdce začali vyměňovat za kritické „ohledání“ ideologie a systému. Jejich názor na smysl revoluce se počal měnit – po zveřejnění Stalinových zločinů ještě nepatrně, ale v letech šedesátých už zcela zřetelně. v období husákovské normalizace, kdy většina z nich byla vyloučena ze strany, se projevil jejich odklon od stranické ideologie ještě dalekosáhleji; jejich podíl na Chartě 77 byl pozoruhodně vysoký. Ale právě tady je podle mého názoru na místě otázka: Měnila se rozhodným způsobem i jejich morálka? Lze vyměnit svědomí stejně důkladně jako intelektuální obraz světa? Diskontinuitu názorovou lze racionálně vysvětlit. s diskontinuitou svědomí je to složitější. Změna morálních měřítek totiž zasahuje identitu člověka hlouběji než změna názoru. – To souvisí i s otevřením problému viny. Otázku viny „věřících“, k níž má E. Kantůrková výhrady, jsem nenastolil já. Uváděli ji už dávno jiní, které jsem citoval: např. Mlynář, Kundera, Červenka či mladí „druhé generace“, kteří ji předhodili svým kdysi bloudícím otcům. Morální selhání se spojovalo s bezmeznou vírou v ideologicky upravovanou „pravdu“, kterou bylo možno zdůvodnit i zločiny. Spojovat „selhání systémů s vinou odvisející od víry“ (Kantůrková, kurzívou K. H.) mne ovšem ani nenapadlo. Víra i vina jsou kategorie subjektivní, systém a jeho manipulační nástroje jsou objektivně poznatelné. Nemluvil bych o vině, ale o selhání. Selhání jak intelektu, tak i svědomí. v tom se patrně s E. Kantůrkovou shodneme.\nAutorka odmítá spojovat mladé komunistické intelektuály padesátých let v jednu generační skupinu. Myslím, že tu jde o to, jak chápeme pojem „generace“. Nejde jen o příbuznost věkovou, ale především názorovou, která tyto mladé komunistické intelektuály spojovala „generační mentalitou“, jak o ní nedávno psal Miloš Havelka (ve čtvrtém čísle Soudobých dějin 2009, s. 607–624). Ta se vytváří před určitým horizontem společných prožitků historických, politických a kulturních událostí. Takový horizont generační zkušenosti byl podle něho výrazný i v poválečné „kohoutovsko-kunderovské“ generaci „mládí komunismu“. Před jedinečným horizontem generační zkušenosti kulturně zprostředkované se vytváří – zejména v situaci dospívání a skupinovou výměnou výkladů a přesvědčení – zvláštní druh kolektivních „obrazů“, v nichž na místě skutečnosti samé působí spíše dobové způsoby jejího vnímání, představy, iluze, předsudky a očekávání, s nimiž si generace realitu spojila. Vzniká také specifická hierarchie hodnot, zájmů a požadavků, které dobu svého vzniku mohou dlouhodobě překračovat. (s. 615) v mém článku šlo o upozornění na dobové faktory, jimiž byl nejen intelektuální, ale i morální vývoj této generace (konkrétněji naznačené několika jmény) formován, stejně jako o dobrání se motivů, které její příslušníky vedly k tomu, aby se ztotožnili s komunistickou ideologií a leninsko-stalinským systémem, který u nás v prvních padesátých letech dozrával. Souhlasím ovšem s tím, že „vina je objektivně záležitostí zcela individuální, je to věc jedinečných osudů“. Odmítám stejně jako paní Kantůrková fenomén kolektivní viny, ať už je zneužíván ideologií třídní (která v komunistickém režimu obracela svá perzekuční opatření proti všem třídně i politicky stigmatizovaným „nepřátelům“ včetně jejich rodinných příslušníků) nebo nacionální, rasovou, politickou, náboženskou či jakoukoli jinou. Základní otázka, kterou jsem položil, zní: „... proč bacil stalinismu mohl tak úspěšně bujet v organismu některých, zatímco jiní mu odolávali“. Jaké byly osobní i dobové předpoklady toho, že jedni v padesátých letech leninsko-stalinskou deformaci marxismu tak důvěřivě přijímali, zatímco jiné toto „učení“ odpuzovalo? Pochopit motivy těchto rozličných reakcí (zhruba v letech 1945–1955) a vysvětlit, čím byly provázeny, by napomohlo tomu, aby se v budoucnosti neopakoval s takovou snadností svod ideologických šalmají nejrůznějších odstínů, které čas od času strhávají zejména mladé lidí do proudu – byť jimi nezamýšlené – nehumanity. Neboť odpovědnost nesměřuje jen do minulosti, ale ovlivňuje i přítomnost a budoucnost.\nKarel Hrubý (1923) je politolog, sociolog a politik, žije ve Švýcarsku.


Třikrát okolo ostrova | Dům a byt\nHlavní stránka Interiér Kuchyně Vybavení kuchyně Třikrát okolo ostrova\nTřikrát okolo ostrova\nPro článek do této rubriky vždy zkontaktujeme firmu a zadáme jí požadavek tří počítačových vizualizací předem zadaného prostoru. Tentokrát jsme si dovolili více prostoru a třikrát vyřešili kuchyň s ostrůvkem.\nProgres, lak color RAL (HANÁK NÁBYTEK)\nPro ty, kteří hledají něco výraznějšího, kladou důraz na nápaditý design a neváhají si připlatit za módní prvky, by tu byla sestava Progres v provedení vysoký lesk. Kuchyň firmy HANÁK NÁBYTEK patří do kategorie Exclusiv line. Již z výše uvedeného zařazení je jasné, že se jedná o luxusní kuchyň, která nabízí nejen dokonalou funkčnost. Sestava Progres se vyrábí v jedenácti základních barvách v lesku nebo matu (bílá, slonová kost, vanilková, pistáciová, medová, meruňková, zelená, azurově modrá, ocelově modrá, tmavě modrá, bordó). Má-li zákazník zájem o jinou barvu, může si vybrat z dalších cca 250 odstínů laků podle vzorníku Hanák RAL.\nU lakovaných kuchyní jsou dvířka oboustranně upravena, přední plochy dvířek se lakují čtyřikrát, zadní třikrát. Po každém nástřiku se plochy znovu přebrušují, aby bylo dosaženo vysokého lesku v žádané kvalitě. Záda kuchyně jsou identická s dekorem skříňky. Co se týká údržby, zákazníci se nemusejí obávat zvýšené péče o lesklé plochy kuchyně. Oboustranný lak totiž dokonale uzavře všechny póry a snadno se udržuje čistý. Znečištěný povrch stačí setřít vlhkým hadříkem. Skříňky jsou nadstandardně vybaveny úložnými systémy od firmy BLUM, zásuvky se lehce pohybují díky plnovýsuvným mechanismům Tandenbox, široká potravinová skříň ukrývá tzv anglické zásuvky systému Gigant. Kombinací plných oranžových ploch se světlými odstíny kovu a prosklených skříněk tak vznikla hravá nadčasová kuchyň. Do jedné části ostrůvku je soustředěno varné a mycí centrum, druhá část slouží jako pracovní plocha, uvnitř jsou úložné prostory.\nAdrie, bříza (HANÁK NÁBYTEK)\nNa cenově nejnižší stupínek uvedených kuchyní se dostává model Adrie. Fóliové provedení dvířek nabízí výběr z patnácti barevných dezénů a třinácti profilů dvířek. K tomu je možné kombinovat šestnáct různých barev korpusů, což v konečném součtu znamená přes 3 000 výrazových možností provedení. Nenápadná světlá barva břízy dovoluje kombinaci s módními odstíny zelené, modré či jiných barev.\nTvar úchytek dává vyniknout obdélníkovému rámování frézovaných dvířek s nepatrně viditelným reliéfem. Skříňky jsou standardně vybaveny zásuvkami metabox. V polovysokých skříňkách je zabudovaná chladnička, trouba a mikrovlnná trouba. Ostrůvek nabízí další pracovní plochu a úložné prostory, ale slouží i jako podávací pult pro navazující jídelní stůl.\nLoreta, dýha kalvádos (HANÁK NÁBYTEK)\nZejména na venkově a v menších městech jsou v oblibě rustikální kuchyně. Kuchyň Loreta je typická pro tuto stylovou kategorii. Patinované profily dvířek a zdobné ornamenty evokují romantiku starodávného rustikálního nábytku. Kuchyň můžete mít v provedení třešeň, olše, bříza a ořech. Aby si zachovala svůj venkovský styl, horní skříňky jsou ozdobeny profilovanými lištami z masivu. K modelu Loreta si můžete objednat nejrůznější stylové podvěsné poličky, vyberete si i ze široké škály rustikálních úchytek. V nabídce je i množství retro- spotřebičů. Vnitřní vybavení skříněk bylo pro tuto sestavu zvoleno ve středně vyšším standardu.\nK ukládání potravin je určena 30 cm široká skříň s policovým výsuvem firmy BLUM. Do sousední vysoké skříně je vestavěna chladnička s mrazákem. V tomto řešení je ostrůvek využit čistě k pracovním a odkládacím účelům.\nCeny kuchyňského nábytku včetně DPH a montáže\nVarianta A – Progres, lak color RAL\n* nábytek 285 000 Kč\n* dřez, baterie, odsavač a spotřebiče podle výběru zákazníka cca 80 000 až 110 000 Kč\nVarianta B – Adrie, bříza\n* nábytek 96 000 Kč\n* dřez, baterie a spotřebiče podle výběru cca 50 000 až 80 000 Kč\nVarianta C – Loreta, dýha kalvádos\n* nábytek 197 000 Kč\n* dřez, baterie a spotřebiče podle výběru cca 60 000 až 80 000 Kč\nKUCHYŇSKÉ STUDIO STRAŠNICE, Černokostelecká 119, Praha 10,\ntel./fax: 274 773 526,\nKUCHYŇSKÉ STUDIO VRŠOVICE,\nVršovické nákladové nádraží, Bartoškova, Praha 4,\ntel./fax: 261 213 615,\nKUCHYŇSKÉ STUDIO VYSOČANY, Prokopka 1, Praha 9,\ntel./fax: 266 310 883,\nzdroj: Svět Kuchyní 3/2003\nDatum: 19.07.2004 | 0 komentářů


GIGANT – den první :: www.atletikaberoun.cz\nAktuality > GIGANT – den první\nV sobotu se ve Stromovce na MČR dorostu a juniorů představilo hned osm berounských atletů.\nVše začal Adam Sudek na 60 m př. a tajně jsme doufali ve finále. Adamovi však překážky opravdu občas překážejí a po kolizi na 4. a 5. překážce doklopýtal do cíle v čase 8,71, a to stačilo na celkové 16. místo. Bez těch kolizí by to na finále určitě bylo.\nA když už tak už: na 400 si to hodlal vše vynahradit a běžel skvěle. Ještě pár metrů před cílem byl ve vedoucí pozici, která mu zaručovala finále a pak bum – v tlačenici tří finišujících borců to byl právě Adam, který se dokutálel mimo dráhu mezi kabely a rozhodčí … Takže DNF.\nNa hladké šedesátce se představila dorostenka Káťa Dondová a splnila si tajné přání. Zaběhla si osobák 7,85 a postoupila do odpoledního finále. Tak se jí tam líbilo, že se jí vůbec nechtělo z bloků, tak trochu si ustlala na startu a v čase 7, 87s doběhla na osmém místě.\nŠedesátku si dala na rozjezd i juniorka Áďa Kupková, zaběhla si své sezónní maximum 8,12 a skončila na 16. místě.\nNa čtvrtce velmi dobře zaběhla Anežka Voříšková – za čas 60,27 brala celkové deváté místo.\nNa čtvrtku se jako náhradník protlačil i dorostenec Matěj Šabata, dal si osobák 54,04 a celkově skončil 18.\nRozběh na půlku absolvovala juniorka Anita Žáková. Naštěstí nenávázala na unavený výkon z minulého týdne v Ostravě, s přehledem si pohlídala první příčku (2:22,36) a postoupila do nedělního finále.\nVojta Dryák si v poslední sobotní běžecké disciplíně 3000m juniorů zaběhl skvělý osobák 8:51,79. Bohužel se zlepšili i soupeři a Vojta tak skončil na šestém místě.\nNejlepšího umístění dosáhla v sobotu Áďa Rozehnalová, která předvedla na tyčce velmi statečný výkon, když v horečce dokázala překonat laťku ve výšcet 338 cm . Brala tak bramborovou medaili. Na MČR už podruhé .. No, brambory jsou letos drahý, tak ono to taky není k zahození.


ECG MÍŘÍ NA TELEVIZNÍ OBRAZOVKY | eberry.cz\nECG MÍŘÍ NA TELEVIZNÍ OBRAZOVKY\nECG míří na televizní obrazovky – populární produkty ECG budou od listopadu pravidelně vstupovat do vašich obýváků. Startuje totiž reklamní kampaň, v rámci které se tato značka objeví v největších českých a slovenských televizích.\nTelevizní kampaň značky ECG startuje 1. listopadu a její součástí jsou celkem čtyři reklamní spoty. Setkat se s nimi můžete při sledování všech hlavních televizních stanic v České republice i na Slovensku. V ČR se jedná o televize Prima, Nova, Nova Action, Prima Love, Prima Max a ČT1, na Slovensku pak naše reklamy poběží na programech Markíza, Doma, Dajto a Nova.\nDomov, jaký chci\nPřipravené spoty propagují výrobky ECG, které vám pomohou vytvořit tu pravou domácí pohodu. Dozvíte se v nich, že s našimi elektronickými pomocníky můžete zažít „tak trochu jiné kontaktní grilování, kafování, tyčové vysávání či mikrovlnkování“.\nA s jakými produkty se konkrétně v televizních reklamách setkáte? Jde o výrobky, které oceníte při bezstarostné relaxaci, přípravě jídla i pravidelném úklidu.\nPákový kávovar ECG ESP 20501 Iron vám například umožní přípravu lahodného espressa či cappuccina, a to z mleté kávy i Nespresso kapslí.\nNěco dobrého na zub si zase vykouzlíte s kontaktním grilem ECG KG 1000 Gourmet, který nabízí 4 pracovní pozice, 2 nezávislé termostaty a 2 sady výměnných grilovacích desek s nepřilnavým povrchem.\nNa účinný ohřev jídla je tu mikrovlnná trouba ECG MTD 2071 SE, v jejíž výbavě je hned 6 přednastavených programů automatického vaření.\nA s úklidem domácnosti vám pomůže tyčový aku vysavač ECG VT 6220 2in1 Power Flex.\nVěříme, že vás naše neotřelá televizní kampaň zaujme a přesvědčí vás, že právě s výrobky ECG si vytvoříte domov přesně podle svých představ.


Soutěž o speciální nové mouky na pečení od Babiččiny volby - Ententyky.cz - Plno rad, kde si hrát\nVzpomínáte na tu chvíli, kdy jste přišli na návštěvu k babičce a ještě dřív než jste tu milovanou osobu spatřili, váš nos zaplnila vůně právě upečeného koláče? Nezůstávejte u vzpomínek a staňte se i vy kouzelnou bytostí, která při každé příležitosti vyčaruje v troubě něco nepopsatelně úžasného. S novými moukami Babiččina volba, bude vaše pečení ještě výjimečnější a dopadne vždy na výbornou! Soutěžte s námi a vyhrajte karton se 3 moukami od Babiččiny volby obsahující Hladkou mouku na kynuté těsto, Hladkou mouku na křehké pečivo a Hladkou mouku dortovou.\nPartnerem soutěže je: Babiččina volba\nNové mouky jsou speciální mouky na různé druhy těst. Jejich vlastnosti jsou dány způsobem mletí. Zrno pšenice má v každé své části různé složení – jiný obsah a kvalitu lepku, škrobu a dalších látek, které mají zásadní vliv na pečení. Postupným mletím zrna získáváme mouky s odlišnými vlastnostmi a jejich mísením pak připravíme tu ideální pro každý druh těsta. Mouky neobsahují žádné přidané složky, jejich jedinou složkou je potravinářská pšenice.\nNa vánoční pečení se nejlépe hodí Hladká mouka na křehké těsto. Těsto z ní se dobře vyvaluje, nelepí se a skvěle se vykrajuje. A vy tak můžete své vánoční cukroví dovést ke sladké dokonalosti.\nBabiččina volba je mouka pro všechny, kteří hledají stálou a kontrolovanou kvalitu. Při výrobě je použito pečlivě vybrané obilí, které je před zpracováním důkladně očištěno a poté šetrně namleto v mlýnech se stoletou tradicí (v Polabí, mlýn Litoměřice a na jižní Moravě, Kyjov). Stálá kvalita mouky je zaručena řadou kontrol od zasetí zrna, až do okamžiku dodání mouky do obchodu.\nSoutěž trvá do 10.12.2015.\nKarton obsahující 3 speciální druhy hladké mouky vyhrává 50., 100., 150., 200., 250. došlý e-mail se správnou odpovědí. Je třeba, aby soutěžní e-maily obsahovaly také poštovní adresu soutěžícího pro možnost odeslání výhry, jinak nemohou být do soutěže zařazeny.\nKterá speciální hladká mouka od Babiččiny volby se nejlépe hodí na pečení vánočky?\na) Hladká mouka na kynuté těsto\nb) Hladká mouka na křehké těsto\nc) Hladká mouka dortová\nNápovědu najdete na www.babiccinavolba.cz.\nSvé odpovědi zasílejte do 10. prosince 2015 na e-mail: soutez@ententyky.cz, do předmětu uveďte "soutěž - Babiččina volba".\nDatum vložení: 26.11.2015 14:34:48


Špinavá voda a dozorce na záchodě. Iráčané kritizovali ČR | Týden.cz\nŠpinavá voda a dozorce na záchodě. Iráčané kritizovali ČR\n04.07.2016 14:53 Aktualizováno 04.07. 17:41\nPodle ministra vnitra Milana Chovance (ČSSD) se do Česka vrátí z Německa 20 z původně 25 iráckých křesťanů. Lhůta pro jejich vrácení končí 23. prosince, po návratu budou umístěni do detenčního zařízení, odkud je může čekat následné vyhoštění do Iráku. V tuzemsku také mohou znovu požádat o azyl. U zbylých pěti osob podle vnitra německé úřady prověřují žádost o sloučení rodiny, v Německu mají údajně příbuzné. Ministerstvo vnitra o tom dnes informovalo na svém webu.\nNěmecká policie je původně chtěla hned v dubnu vrátit zpět, nakonec ale svou žádost o předání stáhla s odůvodněním, že uprchlíci požádali v Německu o azyl. Později německé úřady vyzvaly Česko, aby si Iráčany převzalo zpět, s čímž české ministerstvo vnitra napodruhé souhlasilo.\nPo návratu do Česka by měli uprchlíci být umístěni do detenčního zařízení, odkud je může čekat následné vyhoštění do Iráku. V tuzemsku také mohou znovu požádat o azyl. Případnou žádost by pak musely posoudit úřady.\nČeši nás tu nechtěli. A dávali to najevo\nIráčané, kteří odešli v dubnu z České republiky do Německa, Česko tvrdě kritizovali. Dostávali údajně špinavou vodu na pití a na záchod je musel doprovázet dozorce. Neustále jim bylo prý dáváno najevo, že je v zemi nikdo nechce. O kritice Iráčanů se zmiňuje verdikt správního soudu v Drážďanech, který zamítl žádost o předběžné opatření, jež mělo zabránit vrácení skupiny do Česka. Německý soud kritiku nepovažuje za opodstatněnou.\nVe verdiktu, který má k dispozici, se píše, že žadatel o předběžné opatření svou žádost zdůvodňoval mimo jiné velmi špatným zacházením ze strany českých úřadů. Návrat do Česka by podle něj negativně ovlivnil zdravotní stav jeho těžce nemocného bratra, kterému se údajně v ČR nedostalo žádné lékařské péče, a musel tak vystačit s léky dovezenými ještě z Iráku.\nIráčané kritizovali také ubytování na okraji vesnice, kde na ně prý neustále dohlíželi čeští policisté. Zároveň tvrdí, že byli bez ochrany vystaveni nepřátelským postojům místních obyvatel. Česká vláda jim navíc měla vyhrožovat návratem na Blízký východ. Kritice neušla ani údajně znečištěná voda, kterou skupina dostávala. Když si na ni stěžovala, tak prý několik dní nedostala vodu vůbec žádnou.\nNěmecký soud ale ve svém rozhodnutí konstatuje, že neshledal systematické nedostatky v českém azylovém řízení nebo podmínkách pobytu pro uprchlíky. "Všechny známé podrobnosti ukazují, že v každém případě byly dodrženy všechny minimální standardy," konstatuje soud.\nVzhledem k tomu, že drážďanský správní soud žádost skupiny 25 Iráčanů o předběžné opatření odmítl, nebrání nic jejímu návratu do Česka.\n7 hlasůVelmi hezké pohádky a výmluvy,je vidět že mají fantazii a skoro by...\n3 hlasyTi hnusni Cesi :-)))) Tak zle se k panum rucnikarum chovaji. Takze...\n2 hlasyMěli o vymyšlené dobře. Namísto trmácení ať již balkánskou nebo...\n1 hlasKdyž nám ty uprchlíky před válkou teď Němci vrátí, doufám, že si je...\n1 hlasDozorce na záchodě?Přece podle EU musí i tělesný produkt odpovídat...


Tip na dárek pro teenagery: Kupte jim kuchařku na tělo. Budou vám vyvařovat a ještě je to bude bavit :)\ndne prosince 12, 2018\nMáte doma teenagera a lámete si hlavu, co mu dát pod stromeček jako překvapení? Nadiktoval si horu dárků, ale vy byste chtěli ještě něco navíc? Něco, co ho zaujme, překvapí a potěší. Zkuste Kuchařku pro teenagery od Julie Kučerovské. Vaši potomci budou možná nejprve zaskočeni, ale posléze tento dárek ocení. A vy určitě také.\nTuhle kuchařku totiž napsala jedna z nich. Tedy... mladá slečna, která se v kuchyni motala už od mala. A její maminka byla natolik moudrá, že ji nechala. Trpělivě jí radila, tu a tam pomohla, poklidila po ní nepořádek. Až nastal čas, kdy se to otočilo a Julie začala maminku odměňovat. Maminka nemusela vařit, mohla si užívat skvělá jídla, která připravila Julie. A pak se zrodil sen - vlastní kuchařka. Sen, který můžete držet v ruce a obdarovat s ním své potomky.\nKuchařka pro teenagery je naprosto jedinečná. Tím, že její autorka je sama mladá a recepty naspala ze svých vlastních zkušeností, vaše děti zaujmou a budou se jim dobře vařit. Jsou totiž lehké. Na tvorbu i na trávení. :)\nAutorka kuchařku rozdělila na několik kapitol. V první se věnuje receptům do krabičky. To jistě ocení studenti, protože mít vlastní, zdravý a chutný oběd s sebou v krabičce ve škole je určitě lepší, než uho (univerzální hnědá omáčka) ze školní jídelny, nebo z menzy.\nVíkendové snídaně, které najdete v další kapitole, ty oceníte jistě i vy. Můžete si přispat a vstát k prostřenému a voňavému stolu. Stejně tak jistě oceníte nedělní oběd, kdy můžete relaxovat a o jídlo se postarají vaše děti. Pro ty, kteří podlehli současnému trendu a nejí maso, je tady kapitola s vegetariánskými večeřemi. Ocení je ale každý, protože jsou lehké a na noc ideální.\nPoslední tři kapitoly se věnují hlavně zábavě. Vaši mladí potomci zde najdou inspiraci na jídlo pro piknik v parku, na narozeninovou párty, a dokonce za vás mohou upéct vánoční cukroví.\nJak vidíte, tato kuchařka obsahuje všechny potřebné recepty, které během normálního běžného žití člověk potřebuje. Rychlé snídaně, chutné obědy, lehké večeře, praktické svačiny i něco sladkého na zub. Mně se kuchařka zamlouvá i přes to, že již dávno nejsem teenager. Oceňuji hlavně nápady na večeře, na krabičkové pokrmy i na piknik. Protože to jsou jídla, která zaujmou i malé děti, které mám já.\nJelikož se mi letos někam ztratil můj ušmudlaný a léta využívaný dvojlist s rodinnými recepty na vánoční cukroví, zadělala jsem perníčky a linecké podle Kuchařky pro teenagery. A dopadlo to skvěle. Musím uznat, že těsto bylo nádherně jemné, vláčné, nelepilo se a dobře se zadělávalo. A cukroví bylo stejně dobré, jako to od babičky. :)\nZa sebe mohu Kuchařku pro teenagery jen doporučit. Takže pokud vám chybí nějaký ten dárek jako „třešnička na dortu“, nebo spíše pod stromečkem, neváhejte a kupte tuto publikaci. 😊\nKuchařku pro teenagery seženete na stránkách nakladatelství SmartPress.\nKuchařky Lifestyle vyzkoušeno


Rozhovor: Tomáš Míka – Magazín iLeGaLiT\nRozhovor: Tomáš Míka\nTomáš Míka, autor fotografie: Pavel Hrdlička, zdroj fotografie: cs.wikipedia.org\nTomáš Míka (*1959) je básnik, prozaik a prekladateľ. Debutoval zbierkou básní Nucený výsek (Argo, 2003). Publikuje časopisecky (Tvar, Orientace (LN), Salón Práva, Intelektuál, Souvislosti, H_aluze, Weles, Psí víno). Prekladá z angličtiny (James Hogg: Vyznání ospravedlněného hříšníka, John Bunyan: Poutníkova cesta, Samuel Beckett: Tso, Jack Black: Nemáte šanci a ďalšie). V septembri 2005 mu vyšla kniha poviedok Und (Argo). V decembri 2007 vydal básnickú zbierku Deník rychlého člověka (Argo). Žije v Prahe.\nVaše tvorba je ovlivněna kulturním a hudebním hnutím New Wave z 80. let 20. století. Jak jste se k tomuto hnutí dostal, jak jste ho objevil a čím Vás zaujalo? Nebyly takové trendy v normalizačním Československu zakázány?\nNovou vlnu jsem moc objevovat ani nemusel. Kapely, které do tohoto trendu patřily, hrály normálně až asi do roku 1983, kdy vyšel v komunistickém tisku slavný článek Nová vlna se starým obsahem. Byl jsem tehdy ženat s členkou dívčí skupiny Plyn (jejich slogan zněl: Turn on the Gas, Gas will turn you on!). Poté, co byly holky zmíněny v článku, už pod názvem Plyn hrát nesměly. Vyřešily to tak, že se přejmenovaly a pod novým názvem Dybbuk hrály až téměř do konce 80. let, kdy se rozpadly a část z nich založila skupinu Zuby nehty, která hraje dodnes. Byla to slavná doba těchto kapel, ale ne všechny to ustály. Některé pak zcela zmizely. Já sám jsem rok hrál na saxofon, podílel se na psaní textů a skládání hudby v kapele Sdělovací technika. Asi se také dá označit za Novou vlnu – bylo to hodně experimentální, moc hrát jsme neuměli, ale zato jsme zařazovali do našich vystoupení divadelní prvky, živé hraní jsme prokládali nahrávkami industriálních zvuků a podobně. Bylo to velmi kreativní období a dodnes na ně rád vzpomínám a do jisté míry z něj i čerpám.\nV některých Vašich textech (třeba v Deníku rychlého člověka) si lze všimnout určité muzikálnosti a velmi elegantní práce s rýmem a rytmem. Považujete to také za důkaz vlivu hnutí New Wave?\nDěkuji za kompliment, sám nevím, jak elegantně si při svém psaní počínám. Deník rychlého člověka má nějaké rapové či hiphopové konotace, takže rytmus je odvozen spíš od toho. Ale vzhledem k tomu, že Nová vlna nebyla podle mě nikdy příliš vyhraněná (na rozdíl například od punku) a skupiny, které se k ní řadily, byly velmi různorodé, je možné, že se její vliv promítl i do Deníku rychlého člověka.\nJste jeden z nejznámějších, nejobdivovanějších a nejoblíbenějších současných českých básníků. Čím by se dal vysvětlit Váš úspěch? Mimo jiné se Vaši obdivovatelé a fanoušci vždycky zmiňují třeba také o Vašich výborných recitačních schopnostech, o mimořádných veřejných (až hereckých) vystoupeních v rámci literárních večerů a v neposlední řadě o Vašem obrovském talentu. Myslíte si, že je důležité, aby básník věděl „jak na to“ na veřejnosti, na jevišti, před kamerou? Měl by snad básník být tak trochu (anebo třeba i víc) hercem, umět se efektivně a výhodně „prodat“?\nZa úspěšného se nepovažuji, ani si nemyslím, že bych měl obrovský talent. Pravda je, že rád spojuji literární texty s performancí. Když jsem začínal vystupovat se svými texty před publikem, nečetl jsem je, ale promítal je pomocí meotaru (overhead projector), na který jsem kladl texty na transparentních blánách spolu s jinými předměty a vytvářel tak k textům zároveň ilustrace „v přímém přenosu“ – to vše za doprovodu živé hudby. Později jsem začal své texty i číst, ty delší, jako je právě Deník rychlého člověka, totiž není tak snadné promítat. Živé hudebníky ale používám dodnes. Lituji, že neumím zpívat, nejraději bych některé své texty zpíval. Připadá mi, že pouhé veřejné předčítání poezie je jaksi chudé. Myslím si, že básník nemusí umět „jak na to“ na veřejnosti a před kamerou. Básník má umět především psát básně. Jejich prezentace je už přidaná hodnota (pokud je prezentovat umí) a ubraná (pokud to neumí). Ale je přece řada velkých básníků, jejichž básně si čte především každý sám v soukromí a má z toho možná větší zážitek, než kdyby ty básně byly prezentovány na veřejnosti. Myslím si, že akční přednášení poezie je skvělá věc, ale není tím nejpodstatnějším. Nejpodstatnější je vždy text básně.\nMohl byste nám několika slovy popsat, co se teď děje v rámci české literatury, a hlavně poezie? Která jsou nyní podle Vás nejdůležitější jména, trendy a tendence v české poezii?\nBohužel nejsem schopen sledovat trendy a tendence v poezii. Vidím v současné české poezii některé osobnosti, které mi přijdou výrazné, v poslední době mě například velmi oslovila nová sbírka Milana Ohniska Mé erbovní zvíře je strom. Sleduji také delší dobu tvorbu Alice Prajzentové, básnířky, která si říká Petra Strá a která navzdory existenci proslulé pražské surrealistické skupiny, do níž nepatří, označuje právem sebe samu za surrealistku. Dalším pro mě zajímavým básníkem je Josef Janda, který naopak do surrealistické skupiny patří. Zajímavě píše i poměrně nový objev české básnické scény – Jitka Hanušová. To je jen velmi stručný výčet jmen básníků, která mě v tuto chvíli napadla. Zajímavých básníků je na české literární scéně více, ale bohužel opravdu nedokáži jejich tvorbu nějak teoreticky pojmout. Pro mě jsou každý jiný, každý originální něčím jiným.\nVáš styl je hluboce osobní a originální. Necítíte se přece jen blízko k někomu ze současných českých básníků – dejme tomu z hlediska stylu a/nebo tematiky či vůbec? Máte nějaké vzory? Koho obdivujete? Existují popřípadě nějaké vzory mezi zahraničními autory?\nVzory myslím nemám, nevím o nich. Ale ze současných českých básníků velice ctím Stanislava Dvorského. Mým oblíbencem je rovněž již dříve zmíněný Josef Janda. Z nežijících českých básníků oblibuji například Ivana Blatného, Karla Hynka a Egona Bondyho. Jen namátkou a letmo ze zahraničí: do extáze mě přivádějí verše egyptsko-francouzské básnířky Joyce Mansour. A mám velkou slabost pro anglického básníka Philipa Larkina, jehož báseň This Be The Verse bych s chutí někdy přeložil. Vypadá jednoduše, ale na překlad lehká nebude. Končí výzvou čtenářům, aby neměli žádné děti, a já jich mám šest, ale je skvělá!\nJste nejenom spisovatelem, ale také překladatelem. K čemu se cítíte nejblíž? K poezii, k próze, anebo k překladatelství? A jak se tyto sféry Vaší činnosti propojují, jak se vzájemně ovlivňují, jak fungují ve Vašem profesionálním a osobním životě interakce mezi nimi?\nPřekládání je má obživa. Myslím tím překládání neliterárních textů. Je mi tím pádem tak blízké, až mi to není příjemné. Pokud někdy ještě překládám literární texty, například letos jsem přeložil a časopisecky zveřejnil několik básní velšského básníka R. S. Thomase, je to samozřejmě bližší mému srdci. Nejraději bych se ovšem věnoval pouze vlastnímu psaní, ať poezie nebo prózy, což je ovšem utopie. Píši poměrně pravidelně, ale vzhledem k obživnému překládání se nemohu pouštět do delších prozaických projektů, které je třeba „vysedět“ – píši poslední dobou spíše kratší texty, ať již je možné je označit za poezii nebo prózu.\nVaše tvorba byla přeložena do hodně cizích jazyků. Máte z toho radost? Mimochodem na čem teď pracujete?\nMám velkou radost z toho, že mé básně byly přeloženy. Říká se: Kolik jazyků umíš, tolikrát jsi člověkem. Snad lze toto rčení parafrázovat a říci: Do kolika jazyků jsi přeložen, tolikrát jsi autorem. Jako překladatel a autor o tom myslím něco vím z obou stran barikády. V současné době pracuji na knize s pracovním názvem Textové zprávy (což je ovšem oficiální název pro esemesky). Mají jistou návaznost na druhý oddíl mé poslední knihy Deník rychlého člověka, která se jmenuje Chybová hlášení (error messages). Je zde jistá asociace se světem výpočetní techniky, jehož přítomnost si každodenně v dobrém i zlém uvědomuji. Bude to kniha, v níž se budou mísit velice krátké texty někdy až na způsob aforismů s básněmi, povídkami, texty deníkového typu a podobně.\nPane Míko, proč píšete?\nTo je docela zásadní otázka a není snadné na ni odpovědět. Řekl bych, že píši proto, že mě to baví. Ale zeptám-li se dál, na způsob tříletého dítěte: A proč tě to baví? Je to už složitější, protože zábava pramenící z psaní je vícerého druhu. Mám radost, když se mi daří zachytit pomocí slov nějaký pocit, vyjádřit myšlenku. Těší mě, když se během psaní začnou odvíjet obrazy, přicházet myšlenky, které jsem neměl, když jsem začal báseň nebo prózu psát. Baví mě momenty překvapení během psaní. A jindy je zábavná pouhá hra s jazykem. V češtině je spousta slov, která spolu mohou vzájemně korelovat na čistě formální úrovni. Vezměte si třeba slovo „výkal“. Odejmete čárku nad „ý“ a máte slovo „vykal“. V grafické i mluvené podobě je rozdíl minimální a co do významu naopak kardinální! Ale bavit se stále jenom tímto je ovšem poněkud dětinské. Baví mě svou poezii nějakým originálním způsobem prezentovat publiku na čteních a tak, jako jsem já překvapován zrodem básně během psaní, trochu překvapovat i čtenáře.\nVážený pane Míko, srdečně Vám děkujeme a přejeme Vám hodně úspěchu ve všem, co podnikáte. Zaznamenal Mircea Dan Duta\n19/05/2016 by iLeGaLiT


Maďarský mediální zákon vstupuje v platnost, kritika EU nepomohla\nČTK, Petr Jedlička\nMaďarský prezident podepsal mediální reformu, jež kromě jiného zavádí vysoké pokuty za nevyvážené zpravodajství a centralizuje dohled nad sdělovacími prostředky. Zákon vstupuje v platnost den před tím, než se Maďarsko ujme předsednictví EU.\nMaďarský prezident Pál Schmitt ve čtvrtek podepsal nový kontroverzní mediální zákon, který podle kritiků značně omezuje svobodu tisku a proti němuž vyjádřila výhrady i Evropská unie. Zákon vyjde v pátek v úředním věstníku, a tím vstoupí v platnost, napsala agentura APA s odvoláním na maďarské zdroje.\nOpoziční socialisté (MSZP) prezidenta vyzývali, aby tento sporný právní akt zatím nepodepisoval a dal jej nejprve posoudit ústavnímu soudu. Tomu ale Schmitt — spolustraník a blízký spojenec premiéra Viktora Orbána — podle APA nevyhověl.\nZákon by měl být aplikován od 1. ledna 2011, tedy ode dne, kdy Budapešť na půl roku převezme předsednictví EU. Podle premiéra Orbána ale tento právní předpis neobsahuje nic, co by bylo v rozporu s platnými pravidly regulace médií v zemích EU, a Budapešť prý proto nemá v úmyslu jej měnit.\nNový zákon staví všechny televizní a rozhlasové stanice, denní tisk i zpravodajské portály pod dohled státního úřadu pro média NMHH. Přikazuje médiím „politicky vyvážené“ zpravodajství a za nedodržení tohoto požadavku stanovuje mimo jiné pokuty ve výši až 200 milionů forintů (přes osmnáct milionů korun). Tento normativní právní akt schválil 20. prosince maďarský parlament zcela ovládaný Orbánovou stranou Fidesz, která v něm drží od jarních voleb dvoutřetinovou většinu.\nSchválený zákon obratem kritizovala Evropská aliance tiskových agentur (EANA), sdružující přes třicet agentur. Za neslučitelný s demokratickými principy ho označil také český ministr zahraničí, výhrady mělo i Německo a další evropské státy. Evropská komise podle tiskových agentur prověřuje, zda jsou normy tohoto mediálního zákona slučitelné s právem Evropské unie a s jejími principy.\nMaďarský ministr spravedlnosti Tibor Navracsics označil zahraniční kritiky zákona za nepodložené spekulace a šíření poplašných zpráv.\n30. prosince 2010 v 18.46\nRoman Bureš Maďarští poslanci omezili vysílání násilí ve zprávách\nČTK, Jedlička Maďarská opozice se kvůli mediální normě obrátila na ústavní soud\nČTK, Jedlička Maďarsko schválilo náhubkovou část mediální reformy\nČTK Maďarsko podle Orbána nechce měnit sporný mediální zákon\nJan Miessler Maďarské mediální inspirace


Prodej chaty Hranice za pěkných 215 000 Kč o ploše 64 m2\nprodej chaty 1+kk+podkroví v Hranicích\nTuto nemovitost nabízí ověřená realitní kancelář RK KRÁSA BYDLENI Máte o tuto nemovitost zájem? prodej chaty 1+kk+podkroví v Hranicích 215 000Kč Kontaktujte makléře\nExkluzivní prodej spoluvlastnického podílu o velikosti id. 1/2 k samostatně stojící dřevěné podsklepené chaty a pozemku vedeného v katastru nemovitostí jako trvalý travní porost o celkové výměře 413 m2. Střecha sedlová - šindel. Studna, elektřina. Možnost napojení na zbytek inženýrských sítí. Topení lokální - TP. Podlahy dřevěné - palubky. Suchá toaleta. Financování vám můžeme zajistit našim hypotečním centrem.\nProdej chaty Hranice, stav je uveden jako velmi dobrý, umístěný v lokalitě, kde je okraj obce, z celkového počtu 1 podlaží, o ploše 64 m2, pozemek o velikosti 413 m2, se zastavěnou plochou 23 m2, více toho najdete určitě zde, Chaty Přerov.\nProdej chalupy 2+1 se zahradou v obci Lipová\n1 294 380Kč\nProdej chalupy 1+1 v Polkovicích


Služba odchytu toulavých psů - Oficiální stránka města Fryšták\nPostup při nálezu toulavých a opuštěných psů na území Města Fryštáku\nPosláním zřizované služby pro Město Fryšták je zabezpečení opuštěných a toulavých psů prostřednictvím odborně způsobilé osoby - jedná se o odchyt a krátkodobé umístění těchto psů v útulku (odchytových kotcích).\nOdchyt nalezených, opuštěných a toulavých psů je prováděn výhradně na území Města Fryštáku a jeho místních částí Vítová, Dolní Ves, Fryšták a Horní Ves u Fryštáku. V dalších obcích je možné provést odchyt pouze na základě uzavřené smlouvy.\nPokud dojde k nálezu opuštěného, poraněného či zatoulaného zvířete volejte odpovědnou osobu p. Lubomíra Richtera, tel. 702278878. Pracovník má k dispozici čtečku mikročipů pro zjištění majitele zvířete. Pokud máte možnost, psa vyfoťte.\nCeník odchytových a souvisejících služeb (bude účtováno majiteli nalezeného psa)\n200 Kč v pracovní době zaměstnance TSF\n200 Kč + 25 % odchyt mimo prac. dobu\n200 Kč + 50 % odchyt v sobotu\n200 Kč + 100 % odchyt o svátcích nebo nedělích\n2. odvoz psa do kotce/útulku - Peugeot 206 - 5,90 Kč/km\n3. náklady na péči o umístěné zvíře - ubytování - 37 Kč/den (počítají se celé dny, v případě předání psa v odpoledních hodinách se počítá celý den, v případě předání dopoledne se nepočítá nic)\n4. krmení (dle váhy psa)\nváha do 11 kg 60 Kč/den\nváha do 20 kg 65 Kč/den\nváha nad 25 kg 70 Kč/den (počítají se celé dny, tj. i započaté)\n5. náklady na veterinární péči o zvíře - dle skutečných nákladů\n6. administrativní náklady - 0 Kč nebo alternativně 200 Kč\nVyčkejte na místě alespoň 20 minut, třeba běžel pejsek jen známou trasu napřed a majitel se nakonec odněkud objeví. Především zvažte, zda je odchycení psa nutné a pro vás bezpečné. Může se stát, že vás vystresovaný pes nejen pokouše, ale ještě navíc uteče a vy skončíte na infekčním oddělení. Jestliže je pes přátelský a nechá se pohladit, zkuste ho odchytit. Přemlouvejte ho tichým uklidňujícím hlasem, nalákejte ho na jídlo nebo vlastního psa.\nMá pes obojek? Podívejte se, jestli na něm nemá známku se jménem a kontaktem na majitele. Někdy bývá číslo napsané na spodní straně obojku. Pokud bydlíte poblíž, nemáte sebou telefon a pes je ochotný s vámi jít, vezměte ho domů. O psa se také můžete postarat sami v tzv. dočasné péči, než se najde majitel. Jestliže má pes na obojku známku nebo patronu či jinou schránku s telefonním číslem majitele, zkuste ho zkontaktovat sami. Pokud máte s sebou telefon, bude vše jednodušší a můžete začít věc řešit na místě. Není totiž dobré pejska z místa nálezu odvážet. Majitel určitě svého „útěkáře“ hledá a takto mu situaci spíše zkomplikujete.\nUpozorňujeme na zákonnou povinnost každého majitele (od 1. 1. 2020) - očipovat psa a následně čip zaregistrovat.\nDostupné registry psích čipů:\nhttps://www.pet2me.eu/ a další.\nV současné době u nás není umístěn žádný pes.\nV současné době u nás není umístěn žádný pes. Ilustrační foto.


Skříň MAXIM 3 2019 | NÁBYTEK MIKULÍK s.r.o.\nVhodné do menších místností, kde rozhoduje každý centimetr\nModerní posuvné dveře vytvoří větší volný prostor kolem této skříně. Vyrobeno z lamina o síle 18mm. Výběr akčních dekorů. Kvalitní kování a spojovací materiál je bez použití plastových součástek,vyjma ochranných krytek. Dvě varianty vnitřního uspořádání. Skříň je z výroby připravena na obě varianty, rozložení si volíte až při montáži. Posuvné dveře s tlumením a dotahem. Dveře se skládají ze tří dílů, což nabízí možnost kombinace dekorů. Lze také osadit zrcadlem.


Bible online - Řekla: "Určitě s tebou půjdu, avšak na cestě, kterou půjdeš, se neproslavíš, Hospodin totiž vydá Síseru do rukou ženy." I vstala Debóra a vypravila se s Bárakem do Kedeše. Soudců 4,9\nŘekla: "Určitě s tebou půjdu, avšak na cestě, kterou půjdeš, se neproslavíš, Hospodin totiž vydá Síseru do rukou ženy." I vstala Debóra a vypravila se s Bárakem do Kedeše. Soudců 4,9›››\nŘekla: "Určitě s tebou půjdu, avšak na cestě, kterou půjdeš, se neproslavíš, Hospodin totiž vydá Síseru do rukou ženy." I vstala Debóra a vypravila se s Bárakem do Kedeše. Soudců 4,9


Chance To Survive - Part 4 | stalkergame.cz\nChance To Survive – Part 4\nBlížilo se poledne, když Vasilij nepozorovaně opustil území Agropromu a měl na dohled oblast Jantar. Ihned se ozvala vysílačka „Liško, Liško, tady Jezevec, potvrďte příjem.“ Vasilij stiskl tlačítko na vysílačce pověšené na rameni a potichu odpověděl. „tady Liška, jaká je situace?“ Chvíli ticho, načeš se ozvalo praskání a jiný hlas: „Tady Kalous, potvrzuji vizuální kontakt, vidíme tě, prozatím máš kolem sebe čisto, ale měj při ruce detektor, anomálie sou trochu jiný kafe než nepřátelé.“ Vasilij vytáhl z batohu černozelený detektor a ihned se ozvalo pípání. Už na první pohled bylo poznat, že se jedná o Springboard, a tak se celé oblasti Vasilij raději obloukem vyhnul a zalezl do menšího lesíka, který vypadal o poznání klidněji. Z vysílačky se ozvalo varování: „Liško, bacha, nalevo vod tebe je pár prasat, radši je sejmi.“ Vasilij se koukl doleva a skutečně, pod řadou větších stromů se líně pásla obrovská prasata, ale dříve než Vasila ucítila, byla na místě mrtvá. Díky tlumiči a optice nebyl žádný problém tiše a přesně potencionální hrozbu odstranit. V pokleku pokračoval dál, až se dostal na kraj leasa, a před ním se rozprostírala louka, v jejímž středu byla zchátralá laboratoř. Opět vysílačka: „Bacha, v tý laboratoři je celkem dost Monolithů, lehni si a pliž se po zemi, snaž se to vobejít, a vyhni se zbytečnýmu kontaktu. Vasilij si lehl a začal se pomalu plížit. Byl jen pár metrů od laboratoře, když se mu ozval Anatolij. „Tady Jezevec, na pravý straně je u zdi vopřenej nějakej chlápek, máme ho dostat nebo se vo něj postaráš?“ Vasilij se krátce zamyslel a pak odpověděl: „Dík za pomoc, ale sejmu ho sám, ať si neplýtváte náboje a ať se zbytečně neprozradíte.“ A skutečně, jakmile se proplížil k oné zdi, byl o ní opřený muž se zbraní na zádech, v ruce cigaretu. Vasilij se pomalu postavil, vytáhl nůž a přiskočil ke\nsvé oběti. Kudla projela krkem jako nůž máslem a okamžitě přesekla krční tepnu. Muž nestačil vydat ani hlásku a už se sesunul k zemi. Vzápětí se zase ozvala vysílačka: „Tady je poštolka, pěkně si ho sundal, kámo, ale teď si zas lehni, zezadu se blíží malá hlídka, tak bacha.“ Vasilij se ocitl zase na zemi a pokračoval v tiché infiltraci. Za sebou uslyšel jen 2 tiché písknutí, zřejmě byla jeho „ochranka“ skutečně dobrá v ostřelování. Po chvíli zaslechl zvláštní vrčení, načeš se z vysílačky ozvalo varování. „Tady Rejsek, ani se nehni, nad sebou máš vrtulník, zatraceně jak se Monolithi dostali k Hindům?“ Chvíli nikdo nehnul ani brvou, ale po chvíli vrtulník odletěl tím směrem, odkud vyrazil. Vasilij pokračoval, už měl jasně na dohled komplex budov, ve kterém byl jeho cíl. Najednou ale pocítil zvláštní hučení v hlavě. Vysílačka očividně nezvládala, ale ještě něco stačil pochytit. „Bach…to….radia…zkus….hou stranu, hod…ští“ I přes zdánlivou nesrozumitelnost Vasilij pochopil, a vydal se druhým směrem. Hučení přestalo, ale bylo zde nohem více anomálií, převážně Burnery a Electra. Vasiij postupoval pomalu, ale nakonec se dostal k plotu, v němž byla díra, tak akorát velká, aby se jí protáhl člověk. Najednou byl na místě. Ještě se ani nestačil rozmyslet, kudy se vydá, když zaslechl hlasy. Proti němu šel pár pěšáků. Vasilij poklekl a dříve než kterýkoliv z nich stačil Vasila byť jen zahlédnout, už byli oba mrtví. Na střeše se pohybovala hlídka, opět žádný problém. Nějakou dobu měl Vasilij od nepřátel pokoj, a dostal se ke dveřím do největší budovy, na kterých bylo napsáno „Vstup zakázán“. Nebylo těžké pochopit, že artefakt bude zde. Dveře byly zamčené, ale stačilo pár výstřelů do zámku, menší rána pažbou a jeden přesný výkop, a už byl Vasilij uvnitř budovy. Zde se mu hodil noktovizor, protože v budově byla\nnaprostá tma. Postupoval tedy pomalu dál, neobtěžoval se zabíjením dalších lidí, nikdo si ho naštěstí ani nevšiml. Po chvíli chůze a průzkumu se dostal až k ocelovým dveřím, u kterých stáli 2 strážní. Stačily 2 přesné rány do hlav obou a bylo vystaráno.\nDveře měly zámek na kartu, a tak obrátil tělo jedné z obětí a v náprsní kapse nahmatal kartu a v mžiku byly dveře odemčeny. Na chvíli byl Vasilij oslepen, protože se dostal do velké kulaté místnosti, na rozdíl od zbytku budovy ostře osvětlené. V místnosti byl jediný muž, oblečený v bílém plášti. U pasu měl pistoli, a tak Vasilij stiskl spoušť. Ale nestalo se nic, nevyšel žádný výstřel. V tu chvíli se muž otočil a najednou Vasilij znehybněl, tělo ho přestalo poslouchat a nemohl hnout ani brvou. Muž se k němu stále přibližoval, s jednou rukou napřaženou k němu, a druhou rukou vytáhl pistoli. Vasilij nemohl dělat nic, nemohl ani promluvit, nezbývalo mu nic jiného než nečinně sledovat svého nového protivníka…


Nejasná tvář české pravice | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Komentáře | Související témata: pravice ODS TOP 09 Andrej Babiš STAN KDU-ČSL\nNejasná tvář české pravice\nTo, co česká politická scéna potřebuje, není umělé slepování nesourodých politických stran, jejichž jediným pojítkem je nesouhlas s premiérem Andrejem Babišem (ANO).\nKomentář Praha 7:33 20. září 2018 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nProtest proti Andreji Babišovi během pietního aktu k srpnu 1968. | Foto: Michaela Danelová | Zdroj: Český rozhlas\nTlaky na vytvoření jakéhosi antibabišovského bloku jsou možná racionální z hlediska prosté volební matematiky, ale zcela mimo realitu politicky. Pojmenujme věci pravým jménem a řekněme, že to, co česká politika nutně potřebuje, je návrat autentické pravice.\nVe své novodobé historii totiž Česká republika vždy měla silnou levicovou stranu, proti které stála silná strana pravicová. Současný stav je jiný v tom, že tou silnou levicovou stranou již není ČSSD, nýbrž ANO, a druhým rozdílem je, že proti té silné levicové straně nestojí žádná silná alternativa napravo. Tím myslím stranu, která je skutečně pravicová a nikoli jen takovou, která se za ni vydává, protože jí to připadá víc sexy.\nPravice se vždy hlásila k takovým tématům, jako je malý stát, nízké daně a co nejmenší zásahy státu do soukromého podnikání.\nDále pak autentickou pravici jednoznačně definuje například euroskepticismus, či přinejmenším rezervovaný přístup k Evropské unii, protože praktická politika Evropské unie se v posledních letech pravicovým principům notně vzdaluje.\nZbožná přání a kočkopes\nV neposlední řadě je doménou skutečné pravice také racionální přístup k migraci, protože je nad slunce jasné, že statisíce příchozích představují zátěž pro sociální systémy evropských zemí. A je tedy jasné, že výsledkem masové migrace do Evropy nemůže být nic jiného, než růst daňové zátěže i vyšší míra přerozdělování – což jsou pochopitelně věci, proti kterým má autentická pravice bojovat.\nPrůzkum: největší volební potenciál v Praze mají ODS a Piráti, v Brně hnutí ANO\nZe stručného výčtu toho, co dělá pravici pravicí je jasné, že tady se symbiózy opozičních stran dočkáme jen těžko. Může se třeba taková ODS shodovat s lidovci, kteří ještě nedávno aktivně zvedali ruku pro zavádění EET či zákaz prodeje o svátcích. Může ODS najít shodu v postoji k EU třeba s TOP 09 nebo se Starosty? Odpověď na tyto otázky je velké a dvakrát úhledně podtržené NE.\nCo z toho tedy vyplývá? Přestaňme strany středu, či dokonce levého středu lakovat na růžovo a servírovat je jako pravici.\nNesouhlas s politikou nejsilnější vládní strany je sice zcela namístě, ale v žádném případě to není politický program sám o sobě. A už vůbec to není program, který by byl schopný překonat propastné rozdíly, které jinak v postojích našich opozičních stran jednoznačně jsou.\nZbožná přání už se v minulosti dokázala stát otcem nejedné originální myšlenky, avšak málokdy ta myšlenka dokázala také v reálu přežít. V případě přání na hlubší spolupráci opozičních stran by se pak zrodilo jen jediné – kočkopes.\nA řekněme si upřímně: Kočkopes rozhodně není to pravé zvíře, které by mohlo ohrozit lišku ve Strakovce a jezevce na Hradě.\nKarolína Stonjeková Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nV Evropě sílí pravicový populismus. Hledají obětní beránky, na které převádějí agresi, říká politolog


Hobití nožky proti rakovině prsu: The Tutu Project Boba Careye - moje nožky\nHobití nožky proti rakovině prsu: The Tutu Project Boba Careye\nThe Tutu Project fotografa Boba Careye začal vznikat už v roce 2003, kdy si Bob natáhl růžovou baletní sukýnku a začal sám sebe fotit na zajímavých místech. Projekt trval devět let, během nichž dostal špatnou zprávu: jeho žena již podruhé onemocněla rakovinou prsu. V reakci na to se Bob rozhodl pořídit tolik svých fotografií, aby mohl vydat celou knihu. Doufá, že jejím prodejem získá 75 tisíc dolarů, které poputují na výzkum rakoviny prsu.\nDoufejme, že se mu to podaří, fotky jsou to skutečně pěkné a nápadité. Jde sice o vážnou věc, ale řekněte - není s těmi hobitími nožičkami rozkošný? :) Chcete-li také přispět na dobrou věc, nebo třeba jen získat více informací o projektu, navštivte thetutuproject.com nebo Facebook stránku Tutu projektu.\nNádherné boty v ulicích Paříže\nBosá modelka Erin Wasson na skateboardu\nModelka Kasia Struss v punčocháčích Zephyrs pro časopis Numéro Tokyo\nNa vlastní nožky: Liberty x Nike Sportswear 2012 exkluzivně v ikonik. coolture store\nPřed týdnem byla na náš trh uvedena limitovaná edice tenisek Nike s unikátním potiskem Liberty. Při tak výjimečné události jsme samozřejmě nemohli chybět a všech šest modelů jsme si nakonec pořádně osahali, vyzkoušeli i nafotili. Mrkněte se s námi do ikonik. coolture store!


Rezervujte si Astragale C v Les Menuires u ski-france.com\nAstragale C - Obývací pokoj v bytě pro n°220.10 / 2 os.\nAstragale C - Jídelna v bytě pro n°220.10 / 2 os.\nAstragale C - Kuchyň + Jídelna v bytě pro n°220.10 / 2 os.\nAstragale C - kuchyňská linka v bytě pro n°220.10 / 2 os.\nAstragale C - Koupelna v bytě pro n°220.10 / 2 os.\nObecný popis bytu Astragale C\nDetailní popis Astragale C\nCeny & Rezervace Astragale C\nDetailní informace: Astragale C\nZávěrečný úklid 15-22 € na osobu (povinné)


Načančaný herní automat zdarma Jewel Blast pro gemblery!\nHlavní stránka » Jewel Blast » Načančaný herní automat Jewel Blast pro gemblery!\nWritten by: Lubos Updated: 20 Mar 18\nNačančaný herní automat Jewel Blast pro gemblery!\nQuickspin jede dál a nezastavuje! Přináší novým hráčům herní automat Jewel Blast s 10 otočkami zdarma! Mrkni je se hraje v zahraničí:\nZákladní informace o casino hře Jewel Blast\nHouse edge (Výhoda casina) — 3.48%\nBonusy — Free Spins, Wilds, Blast Wilds\nBonusy ve hře Jewel Blast\nV online casino hře od Quickspin najdete zajímavé bonusy;Free Spins, Wilds, Blast Wilds,. Tyto bonusy se v průběhu hry vyskytují a napomáhají hráči;\nWild symbol - tento symbol nahrazuje ostatní symboly a dodává jím tak větší šanci na výhru! Symbol akorát nenahrazuje bonusové symboly.\nBlast symboly - foukající symboly blast se nazývají „bonus wild“. Pokud v průběhu hry získáte dva stejné symboly, tyto symboly najednou explodují a zníčí ostatní symboly. Místo těchto symbolů se objeví další normální symboly a tím vám vzniká větší šance na výhru!


Boj o Filla! Plzeň ho chce zpátky, zájem mají i Baník se Zlínem | iSport.cz\n21. listopadu 2017 • 04:55\nV Plzni Martin Fillo působil v letech 2011 až 2015. Vrátí se do ní znovu? • Pavel Mazáč / Sport\nFillo byl vyhlášen nejlepším hráčem srpna • Michal Beránek (Sport)\nZájemci aby si poslušně stoupli do fronty. O Martina Filla se po skončení podzimní části ligového ročníku rozpoutá pořádný boj. Teplického lídra touží do svých služeb získat hned několik klubů. Podle informací deníku Sport má o produktivního křídelníka eminentní zájem Viktoria Plzeň. Není ovšem sama, situaci kolem 31letého fotbalisty monitorují i Baník Ostrava či Zlín.\nTřetím rokem nastupuje v Teplicích. V relativním ústraní, bez výraznějšího zájmu. Vykazuje ovšem náramnou výkonnost. Martin Fillo si vybudoval pověst jednoho z nejlepších křídelních hráčů v lize, za dva a půl sezony v severočeském dresu nasázel jednadvacet branek, přidal deset asistencí. Není proto divu, že se nyní může těšit zájmu z mnoha stran.\nTen hlavní míří ze směru, který může leckoho překvapit. Filla by totiž moc ráda získala Viktoria Plzeň. Klub, ve kterém rodák z Plané s fotbalem začínal. A za který v lize odehrál přes šest sezon. „Plzeň má o Martina velký zájem,“ potvrzuje zdroj detailně obeznámený s děním v západočeském celku.\nSuverénní lídr tabulky chystá v zimě personální změny, na hostování by mohl mimo jiné zamířit křídelník Jan Kovařík. Plzeň touží posílit a Vrba ve Fillovi vidí hráče, který by svou produktivitou i zkušenostmi mohl mužstvu okamžitě pomoci. Úspěšný trenér se navíc netají tím, že rád pracuje se zkušenými fotbalisty.\nVíce informací o zájmu o teplického záložníka najdete v úterním deníku Sport. Elektronickou verzi si můžete přečíst ZDE >>>\nFillo byl vyhlášen nejlepším hráčem srpna\nTeplice - Jihlava: Penalta! Trubač nastřelil ruku Krejčího, Fillo proměnil penaltu, 2:0\nOstrava - Teplice: Fillo po rohu Kroba vyrovnává skóre zápasu na 3:3\n20. listopadu 2017 • 16:46\n26. října 2017 • 13:45\nTémata: sport, fotbal, HET liga, Martin Fillo, teplice, Plzeň, baník ostrava


Od teď x odteď | Poradte.cz\nOd teď x odteď\nOd: elisa24® Datum: 18.12.14 16:28 odpovědí: 6 změna: 18.12.14 22:02\nDobrý den, kdy se prosím píše odteď a kdy od teď? Děkuji\nDatum: 18.12.14 16:39\nby mne nenapadlo, to psát dohromady, lidi, kam na to chodíte, čtěte knížky a budetet to mít pod kůží\nDatum: 18.12.14 18:22\nPopravdě řešeno ani od teď se mi příliš nelíbí, stylisticky. Ale hovorově – proč ne.\nNa druhou stranu, otevřete si veřejný přístup do českého národního korpusu a zadejte si odteď, možná budete překvapen.\n(Tím nechci říci, že je to správně, jen tolik, že bych nebyl tak přísný v odsudcích.)\nDatum: 18.12.14 18:54\nNapsala jsem to ve škole v pravopisném cvičení zvlášť a bylo to špatně. Bohužel jsem si neopsala cekou větu.\ndoplněno 18.12.14 19:06:\nJeště prosím je správně splakat nad výdělkem? Měla to být správná varianta. Podle odkazu ne.\nDatum: 18.12.14 19:23\nSlovní spojení od teď se – na rozdíl od podobných výrazů typu odsud nebo odkdy – píše\nzvlášť (tedy od teď, ne odteď). Tak se zeptejte učitele(učitelky, co on ona na to, ať vám to vzsvětlí.\nA k druhému dotazu: v jazykové příručce čteme"\npříklady: Tato společnost to loni zkoušela i na internetu, ale zplakala nad výdělkem.\nNově: Heslové slovo bylo nalezeno také v následujících slovnících: SSČ, SSJČ\nzplakat dok. hovor. expr. zplakat nad výdělkem utrpět škodu, nezdar\nzplakati dok. (1. j. -pláču, -pláči, rozk. -plač, -plakej) poněk. zast. (nad kým, čím; ~) zaplakat 1: zplakala nad nešťastným děvčetem (Něm.); z. touhou po domovu (Čech); přen.písně housliček zplakaly a hned výskly (Heyd.);\n♦ ob. expr. z. nad výdělkem setkat se s nezdarem, utrpět škodu; být zklamán\nVloříte-li do ní splakat, dozvíte se:\nSlovní tvar splakat nebyl nalezen.\n(Podle koho/čeho to má být správný výsledek?)\nDatum: 18.12.14 19:29\nMoc děkuji. Správný výsledek by to měl být podle učitele, ale možná jsem to měla špatně opravené. Půjdu se na to zeptat.\nDatum: 18.12.14 22:02\nJděte se zeptat. Jistč, já jako matematik a jště anonymní nebudu pro erudovaného češtináře představovat autoritu a sám jsem dalek toho, s někým takovým se hádat na základě svých dojmů, ale hledal jsem usilovně a víte, co jsem našel.\nJeště další zdroj je slovník spisovné češtiny , a ani tam jsem sloveso splakati nenašel. Pravda, není tam ani sloveso zplakati, aspoň ne jako samosttné heslo, ale když dáte hledat i heslové stati, najde vám ho jako tvar slovesa zaplakat. A chcete-li opravdu erudovaný názor, obraďte se osobně na Jazykovou poradnu, zdarma telefonicky nebo za peníze mailem či písemně.