Snaha o zdolání „informační blokády“ u pacientů s Parkinsonem – EpochálníSvět.cz\nV souvislosti s malou informovaností upozorňuje na to, že lidé ztrácí šanci se rozhodnout, zda by chtěli využít některou z možností, jež jim moderní medicína nabízí. Často se dozví o léčbě pozdě, kdy už ji nemohou – kvůli svému zhoršujícímu se stavu – využít. Tomu se snaží sdružení předejít a spustilo stránky https://jaknaparkinsona.cz, které jsou určeny především pacientům ve střední fázi onemocnění – tedy obvykle po více než třech letech od rozvoje komplikací spojených s léčbou.\nParkinsonova choroba je nevyléčitelné neurologické onemocnění vyskytující se na celém světě nezávisle na životním stylu a sociální vrstvě.\nPrávo mezi lékařem a pacientem\n„Lékař nemá právo svým mlčením rozhodnout za pacienta, zda se podrobit zákroku, či nikoli. Tato zodpovědnost náleží pacientovi samotnému a k tomu musí mít dost informací. To se bohužel neděje, a proto jsme jako odpověď na tuto „informační blokádu“ vyvinuli portál https://jaknaparkinsona.cz, který má informovat pacienty ve středně pokročilé fázi nemoci o všech metodách pokročilé léčby. Tedy například o hluboké mozkové stimulaci (DBS) a pumpových systémech, kterými se lék zavádí přímo do tenkého střeva nebo pod kůži,“ popsala Romana Skála-Rosenbaum, předsedkyně pacientské organizace Parkinson-Help z.s, která s pomocí dotazníku sesbírala 105 odpovědí.\nNávštěvníci portálu mohou vyplnit dotazník, který je – pokud splní zdravotní předpoklady – propojí přímo s neurologem ve specializovaném, tzv. extrapyramidovém centru například v Praze nebo v Brně, které se operačními možnostmi léčby Parkinsona zabývají. Odpovědi by se pacient měl dočkat do maximálně 14 dní.\nLékař díky vhodně voleným otázkám ve formuláři zhodnotí stav pacienta a případně jej pozve na vyšetření.\nOnemocnění postihuje většinou lidi starší padesáti let a o něco častěji muže. Mezi typické příznaky patří poruchy motoriky projevující se charakteristickým třesem.\nParkinsonovou nemocí v Česku odhadem trpí 30 000–50 000 lidí. Průměrný věk lidí při prvních projevech onemocnění se pohybuje kolem 60 let, 10 % pacientů však onemocní před 40. rokem a 10 % po 75. roce. Pro tuto neurodegenerativní nemoc je typické zpomalení pohybů, třes, ztuhlost svalů či poruchy rovnováhy a později vůlí neovlivnitelný pohybový neklid.\n„Nemoc způsobuje odumírání mozkových buněk, které produkují především dopamin. Člověk tak postupně ztrácí kontrolu nad svými pohyby. Současná medicína neumí Parkinsonovu nemoc vyléčit, ale zásadně mírní příznaky,“ řekl prof. MUDr. Robert Jech, Ph.D., vedoucí lékař centra pro intervenční léčbu motorických poruch Neurologické kliniky 1.\nU řady z nich pak již zákrok nelze provést,“ pokračoval prof. Jech.\nTomu odpovídají i data z dotazníku, podle nichž třetinu pacientů poslal lékař do extrapyramidového centra až na jejich výslovnou žádost.\n„Vzhledem k nedostatečné informovanosti a někdy i omezeným kapacitám podstoupí operace ročně jednotky procent. Ideální pro načasování takového zákroku je 3–7 let od rozvoje motorických komplikací. Toto „okno“ se později uzavírá a operace není možná. Kvůli nízké informovanosti tak vhodný čas na léčbu propásnou mnozí z těch, kterým by výrazně zkvalitnila život,“ dodala Romana Skála-Rosenbaum.\nCelou situaci komplikuje i koronavirus, který výrazně omezil činnost pracovišť a lékařů. „Stejně jako na jaře odkládáme všechny neakutní operace a zákroky a bohužel jsou mezi nimi i ty, na které pacienti s Parkinsonovou nemocí čekají mnohdy přes rok,“ potvrdil prof. Jech.\nPodle něj je třeba personálně posílit specializovaná pracoviště.\nSignály, kterých si pacienti již spolehlivě povšimnou, obvykle souvisí až s motorickou činností. Příznaky jim totiž začínají ztěžovat každodenní činnosti, které jim do té doby nedělaly žádný problém.\n(FOTO: biopharm.com, wixstatic.com, parkinson.org)


Netradiční začátek roku v I. E | Akademie Světlá nad Sázavou\nNetradiční začátek roku v I. E\nProběhl adaptační kurz\nDne 1. 9. jsem se společně s žáky z 1. E vydala vstříc novému školnímu roku. Pro všechny je přechod na střední školu velkým životním krokem, zvažují, zda se rozhodli správně, co je čeká, jaké bude studium, zda se jim bude ve výuce dařit, zda je bude zvolený směr bavit… Bylo mi velkou ctí přivítat v lavicích žáky, kteří mají srdce na pravém místě, jelikož se rozhodli pomáhat ostatním a zvolili si pro studium právě obor Sociální činnost. První školní den měl spíše administrativní charakter, čekalo nás seznámení s řády a pravidly, vyplňování různých dokumentů, které k chodu školy neodmyslitelně patří.\nVe středu 2. 9. nás čekalo společné seznamování. Chvilku jsme si povídali ve třídě, vytvořili si jmenovky, žáci se navzájem představili a pak jsme se vydali do světelského parku. Počasí nám přálo a mohli jsme realizovat další seznamovací aktivity zaměřené na smysly. Při první aktivitě jsme pomocí čichu poznávali nejrůznější koření a potraviny. Většina se trefila do černého. Nic nebránilo tomu, abychom se přesunuli k procvičování sluchu a rozeznávání písniček. I v tomto byli žáci úspěšní a dokonce dokázali odpovědět na doplňující otázky k daným písním. Poměrně náročné bylo trénování hmatu, kdy žáci osahávali a ohmatávali drobné předměty jako ulitu, kolíček na prádlo, sošku želvy apod. Kimovy hry nám pomohly protrénovat zrak a paměť a ovocné bonbony poté naši chuť.\nDíky slovním hříčkám jsme si mohli stanovit „třídnické desatero“, které by mělo protkávat i náš osobní život a neméně pak budoucí pracovní oblast. Můžu zmínit POMOC, SPOLUPRÁCE, TOLERANCE, LASKAVOST….\nVe čtvrtek 3. 9. nás čekala exkurze do Oblastní charity Havlíčkův Brod. Na ředitelství nás velice vřele přivítali, představili nám celou organizaci, včetně hlavních cílů a poskytovaných služeb. Nechyběla ani nabídka dobrovolnictví a osvěta k této smysluplné činnosti. Následně nám zástupci představili vybraná zařízení a konkrétní služby, jako např. osobní asistenci, ranou péči, nízkoprahový klub BAN!, nízkoprahový klub eNCéčko, sociálně aktivizační služby pro rodiny s dětmi Šipku. Rádi jsme nahlédli do prostor některých z prezentovaných služeb.\nPrvní společné dny se nám dle mého názoru vydařily a pevně věřím, že i nadále se poneseme na vlnách dobré nálady a nových příjemných zážitků.\nO naší návštěvě informovala i Oblastní charita Havlíčkův Brod na svých stránkách


Domů / VAPEBLOG / Míchání e-liquidu pro POD zařízení\nPOD zařízení si rychle získala svou oblíbenost díky snadnému a přímočarému používání. Jsou proto ideální převážně pro začátečníky, široké uznání vzbuzují však i u pokročilejších uživatelů z řad vaperské komunity. My se však v tomto článku zaměříme právě na první jmenované - začátečníky.\nAčkoli pro funkci samotného zařízení není kromě dobíjení a občasné výměny cartridge nic dalšího potřeba, stále jsou tu ještě e-liquidy, bez nichž vám váš POD zkrátka neposlouží. Jednou z variant je koupě již hotového e-liquidu, jelikož je však výběr samotných příchutí k míchání mnohem širší, přinášíme vám tento článek, aby i pro vás bylo míchání hračka.\nKlasické míchání vs. míchání pro PODy\nNa první pohled se jedná o zcela totožné míchání. V obou případech tak potřebujete mít bázi, nikotinový booster, příchuť a prázdnou lahvičku. Hlavní rozdíl je však v hustotě výsledného e-liquidu, dané poměrem hlavních létek - řidšího propylen glykolu(PG) a hustějšího glycerinu(VG). U klasického míchání se často používají báze s větším poměrem glycerinu, pro POD zařízení je však třeba použít řidší bázi buď s vyváženým poměrem PG/VG 50:50 nebo převahou PG. Důvodem je miniaturní žhavící tělísko uvnitř cartridge, které by při vyšších poměrech VG nestihalo nasakovat drobnými otvory e-liquid, čímž by docházelo k pálení nenasáknuté vaty a tím i k následnému znehodnocení celé cartridge.\nSprávné míchání pro PODy\nAbyste si mohli naplno užít vaše zařízení, je třeba pro něj připravovat e-liquid s poměrem PG 50% a vyšším. Je třeba však nezapomínat na nikotin. Ten doplníte do e-liquidu z nikotinového boosteru, přičem je opět potřeba zohledňovat poměr PG a VG boosteru. Nabízí se vám však dvě varianty, mezi nimi si snadno vyzkoušením naleznete tu svoji. Na trhu se totiž nachází nikotinové boostery s nikotinem, ale také novější boostery s nikotinovou solí.\nNikotin & Nikotinová sůl(nicsalt)\nKlasický nikotin je extrahován z listů tabáku a vyniká především svou typickou sílou s pověstným hitem při "šluknutí". Obsah nikotinu v něm je i přes menší obsah dostatečně znatelný. Oproti tomu nikotinová sůl vzniká úpravou klasického nikotinu přidáním některé z kyselin. Takto upravený nikotin ve formě soli je mnohem intenzivnější a ačkoli nemá stejný hit jako klasický ani při vyšším obsahu nikotinu, rychleji se z něj nasytí nikotinové receptory v mozku a odpadá tzv. "pocit nedokouření", vyznačovaný nekončícím opakovaným potahováním z e-cigarety z důvodu nedostatečného zasycení nikotinem.\nIdeální kombinace pro PODy\nPokud očekáváte, že vám prozradíme ideální poměr pro váš POD, budeme vás muset zklamat. Není to však tím, že bychom nechtěli pomoci. Tato věc je totiž subjektivní a proto je třeba si ozkoušet jak hustoty, tak i kombinace s nikotinovou solí nebo klasickým nikotinem na vlastní ústa. Nemusíte se však bát, stačí pouze se držet zásad z tohoto článku(minimální obsah báze i boosteru PG 50%) a tak objevíte i správnou kombinaci přesně pro vás.


Dne 10. 10. 2018 se konalo školní kolo soutěže Přírodovědný klokan. V kategorii Kadet se nejlépe umístili žáci Petr Sacher, Tobiáš Kyrian (oba 4.A) a Ondřej Volf (1.B). V kategorii Junior se nejlépe umístili žáci Kateřina Kudrlová (6.A), Albert Havlíček (5.A), Rudolf Kvasňovský (1.D) a Benedikt Janda (3.B) Všem blahopřejeme a ostatním děkujeme za účast.\nKaždoročně naše škola organizuje adaptační kurzy pro nastupující ročníky. V letošním roce jsme na jejich pořádání spolupracovali s agenturou Světlo Kadaň z.s. Projekt adaptační pobyty se mohl uskutečnit díky dotaci Karlovarského kraje.\nČíst dál: Adaptační pobyty\nFCE a CAE zkoušky\nZájemci o pre-testing a ostré zkoušky (prosinec) se mohou přihlásit u M. Vaňkové v B302. Pre-testing se bude konat 24. 10. 2018 v dopoledních hodinách.\nTřídní schůzky nově nastoupených ročníků (1. A, 1. B, 1. C, 1. D) a třídy 5. A se konají ve čtvrtek 20. září od 16:30 hodin v kmenových třídách jednotlivých ročníků.\nÚčastnici školního zájezdu do Anglie se dostaví 12. září ve středu o velké přestávce do auly školy. Proběhne informační schůzka.\nVolitelná španělština - UPOZORNĚNÍ\nZ důvodu velkého zájmu o volitelnou španělštinu, zvažujeme otevření ještě jedné hodiny. Všichni zájemci (i nahlášení) se setkají v pondělí 10. 9. o velké přestávce v aule. Proběhne i rozřazení do skupin.\nExkurze zeměpis - 2. D\nExkurze 3. B, 1. C\n21. čen 2019\nTýden na "jaderce"\nškolní výlet -5. A


Byli jsme výrazně lepší, lebedí si Vrba. Intenzitu tréninků i přes stesky měnit nehodlá - Sport.cz\n28. května 2016 11:59 - Kufstein\nŠestibrankový výprask uštědřili fotbalisté Česka v prvním přípravném duelu před mistrovství Evropy v pátek večer v rakouském Kufsteinu Maltě. Poprvé od září 2009, kdy elitní výběr znectil sedmi brankami San Marino, vstřelilo národní mužstvo více než pět branek. Není divu, že trenér Pavel Vrba si úvodní test přípravného období pochvaloval.\nMaltu jste zničili šesti góly, brankáři Čech s Koubkem nemuseli čelit jediné střele. Splnila konfrontace s fotbalovým outsiderem účel?\nChtěli jsme na začátek soustředění soupeře, který není úplně na úrovni mužstev, s nimiž budeme hrát na mistrovství Evropy. Jsem rád za způsob, jímž jsme duel zvládli. Byli jsme výrazně lepší, dali šest gólů a měli i další šance. Z toho pohledu zápas splnil očekávání. Jsem rád, že až do konce jsme hráli se snahou vstřelit co nejvíce branek. Projevily se věci, které v přípravě nacvičujeme. Naše aktivita byla odměněna šesti brankami, což se v poslední době v mezistátních zápasech neděje. O to jsem radši. Hlavně herní projev a síla v kombinaci se ukázala jako velice dobrá.\nLze při dalších přípravných duelech s Ruskem a Jižní Koreou čekat ze strany českého týmu odlišnější pojetí?\nNáš způsob hry se moc měnit nebude, ale čekají nás určitě silnější protivníci a na mistrovství Evropy pak rozhodně mnohem těžší zápasy než s Maltou. Tam bude rozhodovat každá maličkost a možná každá šance, kterou spálíme.\nTéměř po roce naskočil v základní sestavě do soutěžního zápasu záložník Tomáš Rosický. Jak jste byl s jeho výkonem spokojený?\nNázory na jeho nominace se různí, ale já si myslím, že ukázal fanouškům, kteří ho mohli po dlouhé době vidět, jak mimořádná je jeho kvalita a že nám může pomoct. Pevně věřím, že to tak bude. Za jeho povoláním si stojím.\nNa levé straně sestavy výborně fungovala spolupráce Limberského s Krejčím. Jak jste byl spokojený s jejich výkonem?\nOba mají výbornou formu, což dokazovali v klubech. U Krejčího šla forma výrazně nahoru. Jsem rád, že se prosazuje.\nVaši svěřenci si stěžovali, že jsou celkem unavení. Budete měnit intenzitu tréninků?\nJde o to, že hráči si na něco stěžují, a pak když hrají, tak zjistí, že jsou dobře připraveni a je všechno v pořádku. My děláme maximum, aby byli co nejlépe připraveni na mistrovství Evropy, a moc nebereme ohled na tyto přípravné zápasy. I když přiznávám, že nás čekají těžší soupeři a už nebudeme mít příležitost tolik střídat. Na druhou stranu neběháme po horách, neskáčeme přes pařezy a všechno v přípravě děláme s míčem, což kluky baví.\nStřelecky se prosadili všichni útočníci. Jde o velmi důležitý aspekt směrem k šampionátu?\nAž se prosadí v dalších přípravných duelech proti Rusku nebo Jižní Koreji, bude to pro mě výraznější. Přiznejme si, že proti Maltě to měli jednodušší, protože měli velmi silnou podporu od spoluhráčů. A měli štěstí při standardkách, když byli na správných místech. Takže bych to moc nepřeháněl. Ale je dobře, že útočník dává góly, pak je sebevědomější a já jsem rád, že se jim utkání všem povedlo. A hlavně jsem rád za Patrika Schicka. Debutoval a vstřelil gól. Je to pro něj povzbuzení do dalších zápasů.


Europarlament řešil zneužívání fondů EU. Žádá urychlené vyšetřování střetu zájmů — ČT24 — Česká televize\nO střetech zájmů při čerpání z fondů Evropské unie nebo o jejich zneužívání za přispění státních funkcionářů diskutují poslanci na rozpravě Evropského parlamentu (EP). Plénum se dotknulo i případu českého premiéra Andreje Babiše (ANO), který podle mediálních informací z auditu Evropské komise porušuje české i evropské předpisy o střetu zájmů. Audity Komise musí být rychlejší, aby trest mohl přijít dostatečně brzy, zdůraznila předsedkyně výboru pro rozpočtovou kontrolu (CONT) Monika Hohlmeierová.\nUdálosti: V Česku i v Evropském parlamentu se řešil střet zájmů\nHohlmeierová ve svém projevu přivítala „vyčerpávající“ audity EK i to, že v loňském roce bylo pozastaveno proplácení peněz ze strukturálních fondů EU pro firmy s vazbami na Babiše.\nNěmecká členka Evropské lidové strany má nicméně za to, že EU potřebuje jasnou definici střetu zájmů a „systémových“ rizik spojených s rozdělováním unijních prostředků. Jakékoli jejich zneužívání podle ní může narušit důvěru občanů v unijní orgány a instituce a může mít negativní dopad snahy prosazovat unijní priority.\nvideo Zástupci europarlamentu k auditu\nZástupci europarlamentu k auditu\nEurokomisař pro rozpočet Johannes Hahn, který reagoval na otázky výboru CONT, upozornil na loňské zpřísnění finančního nařízení EU týkajícího se střetu zájmů. Komise podle něj podporuje členské státy v jejich snahách nová pravidla prosadit a pokračuje také posilování svých vlastních monitorovacích procesů.\nV souvislosti s Babišem Hahn zopakoval, že Komise předala Česku konečné závěry auditu o holdingu Agrofert a strukturálních fondech.\nNa adresu českého premiéra či „pasivitu“ Komise přitom zaznívala kritika nejen z řad českých europoslanců. Někteří členové EP také volali po reformě společné zemědělské politiky, která údajně vede k tomu, že unijní dotace proudí do kapes oligarchů.\nVydáno pod SvětStřet zájmůEvropská unieEvropský parlamentAndrej BabišEvropská komiseČeskoMaďarskoAgrofertSlovenskoThe New York TimesANOČapí hnízdoVýbor pro rozpočtovou kontroluDotace


Kabelka Jana BRONZE je jednoduchého konického tvaru a designu. Zajímavým prvkem kabelky je prošívání kabelky – přední středový šev a prošití připevnění bavlněných uch...\nKabelka Marie SAHARA se dvěma splétanými smetanovými popruhy. Vyniká originálním vzhledem, ale především materiálem (Kraft Tex). Současně je praktickým doplňkem k...\nKabelka Viola je vyrobena z Kraft Texu (pratelná celulóza/ pratelný papír). Krásně doplní Váš šatník! Červená je vážně dobrá! V nabídce i v hořčicové a šedé. Má...


Veletrh zájmových aktivit pro děti a mládež uspořádá Praha 3 — PražskýDEN.cz\n3. srpna 2020 ∙ 05:08\n„Cílem je pomoci vybrat si ten správný kroužek pro nadcházející pololetí nebo třeba i na celý život,“ komentuje tisková mluvčí Prahy 3 Lucie Bukovanská.\nNa veletrhu s volnočasovými aktivitami si děti mohou všechno samy vyzkoušet, ale také se inspirovat a podívat se, jak to vypadá, když už se někdo dané aktivitě nějaký čas věnuje.\nNávštěvníky tak čeká např. bike show nebo představení roztleskávaček. Pro rodiny si některé organizace připravily i různé hry. Zájemci o daný kroužek se pak mohou často hned na místě přihlásit.\nděti kroužky pro děti MČ Praha 3 Praha 3 volný čas\nKaždý rok se na světě narodí 1,6 milionu párů dvojčat, což je nejvíce ve známé historii. Každé čtyřicáté druhé narozené dítě je tak dvojčetem. Vědci nyní přišli s vysvětlením, proč k tomuto jevu dochází. Studii na toto téma provedli nyní Gilles Pison a Christiaan Monden z britské Oxfordské univerzity a Jeroen Smits z Radboudovy univerzity v Nizozemsku. Podařilo se jim shromáždit data ze 165 zemí světa o porodech dvojčat v […]\nProžití šťastného dětství ještě nemusí být zárukou, že se u člověka v budoucnu nerozvinou duševní problémy. Dokonce i u těch, kteří mají hodně pozitivních zkušeností z raného dětství, se mohou v dospělosti vyskytnout úzkosti a deprese. Problémy s duševním zdravím se týkají úplně každého, uvádí australská studie zveřejněná v magazínu Current Psychology. Výzkum sice potvrdil jistou souvislost mezi negativními prožitky z dětství a zhoršeným duševním zdravím v dospělosti. Zároveň ale […]


Vánoční album/1884/„Narodil se Kristus Pán…“ – Wikizdroje\nVánoční album/1884/„Narodil se Kristus Pán…“\n< Vánoční album | 1884(přesměrováno z „Narodil se Kristus Pán…“)\nNa salaši „Narodil se Kristus Pán…“ Pravda i krása\nTitulek: „Narodil se Kristus Pán…“\nPodtitulek: Obrázek Starohorský\nZdroj: Vánoční album. Dárek českým rodinám. Ročník třetí. Uspořádal Gustav Dörfl. Praha : vlastním nákladem, 1884. s. 52–78.\nRozsáhlé předměstí Kolmarecké rázem se oživilo. —\nZaznělyť pojednou na nedalekých „Rovinách“ i po všem ostatním okolí kovové zvuky „taghašplů“ anklopéřských na znamení, že skončena denní šichta.\nLehýnkým šerem — byloť z večera ten den po sv. Markétě l. P. 1468 — kmitalo se po křivolakých předměstských uličkách nepočetně postav havéřů, hašpléřů, šlichéřů a všeho ostatního lidu horního spěchajícího buď od šachet, z dolové práce anebo z Čáslavské brány ku kavnám na vystřídanou.\nTouž dobou vkročil do průjezdu svého, nad kostelem svatolazarským stojícího domu, jehož průčelí kalichem, jakýms rytířským znakem a letopočtem 1448 nápadně od sousedstva se lišilo, starý Matouš Sudlice nadobro rozčilen. Bylo to také znáti na rychlém a hřmotném jeho kroku, kterým do mazhauzce vkročil.\n„Však již svrchovaný čas,“ vítala jej paní Anežka nad povychladlou večeří. „Toť mi zrovna jakoby tě tam byli v hutích dnes do měchu vecpali, abys douti pomáhal.“\n„Eh co, v hutích,“ odtušil pan Matouš, odkládaje svůj popeličí kloček, „mníš, že mám jen hutě na starosti. Jakobys nevěděla, že včerejším dnem zahájen v Brně sněm vší koruny. Sešel jsem se ještě před západem s panem urburéřem, slovo dalo slovo, a tak nám ta cesta sem trvala až do téhle chvíle. Děl, že čekají na Vlaském Dvoře rychlíka co chvíli. Už se nemohou prvních zpráv ani dočekati. — —“\nStarému nějak nechutnalo. Každé sousto dvakrát na jazyku převracel. A jak také s chutí večeřeti, když v hlavě myšlenky, z nichž jedna těžší druhé — — —\nKonečně vstav od stolu, přecházel komnatou.\n„Věru, Anežko,“ hovořil probíraje prsty své pravice šedivou bradu, nemít šedesátku dávno za sebou a tady neodbytné starosti, rozjel bych se tam okamžitě. Však to tam asi podívaná i poslyšená. Slezští dokonce k vůli tomu svatopetrský sjezd odložili. Nu, však on náš Jiřík všecky své odpůrce zahanbí — —“\n„Co děl’s o našem Jiříkovi,“ obrátila se paní Anežka ve dveřích vedlejší své komnatky, kamž se ubírala, živě jsouc vyrušena.\n„I, to mním Jiříka krále. Kdo ví, kde našemu Jiříkovi konce — — Spat před půlnocí dnes sotva půjdu. Venku tak krásně — sednu k oknu, abych se dočkal rychlíka. Jeti tudy musí. Budu míti zprávy ze všech nejdříve a z prvních rukou — —“\nPokročiv k jednomu z úzkých, špičatých oken, rozhrnul kamchovou kortinu a nahnul se otevřeným oknem ven, kdež již rozhostilo se příjemné, milé ticho půvabného letního večera, následujícího po parném dni. Lehký větřík zanášel sem šum i vůni z nedalekých zahrad.\nBylo tu milé pobytí a to tím více, an přes nízké protější domky pohled do širé krajiny se naskytal. Byla všecka zahalena lehýnkou clonou par, které pozvolna vznášely se vzhůru k třpytnému, ohvězděnému nebi. Kam lze dohlednouti, od krajních domků Hloušeckého předměstí až tam za Malínem a na Nových Dvořích — všude temno a šero, jen tamto, nedaleko, tak asi naprostřed cesty, několik velikých, gotických oken Sedleckého kláštera rudým svitem dračích očí do daleka zářilo.\n„To páni bratří a otcové cisterciáčtí pějí žalmy nad sklenkami malvazí,“ pomyslil staroch, „a důstojný opat Theodorykus láme si hlavu, jak by kacířským Horníkům nový kus lesa, pastviny či zahrady uzmul dokázav, že to „starý, dávný, leč přebuď Bohu milostivému žel v zapomenutí konventu přišlý“ klášterský majetek. To také jeden horský rodák,“ povzdechl v duchu a podepřev ruku o měkký polštář složil čelo v zadumání do dlaně.\nV ráz zaznělo tichým nočním vzduchem s hora, z města, udeření na radničním orloji, jenž oznamoval první hodinu.\nV tu chvíli starý Sudlice, vytrhnuv se z přemýšlení, náhle se vzpřímil. Zdáloť se mu, jakoby z hořejška, kudy Čáslavská silnice na Kolmark ubíhá, uslyšel kýžený zvuk — dusot koňský. Však ne, toť jen pouhý přelud — ale naslouchal bystřeji. A přece, přec — — aj, teď už dobře slyšno rozeznati, že se nemýlil. Jakýs jezdec uhání od Čáslavě — hle, teď již jeho silhuettu je viděti. Jen aby to nebyl nějaký horní marštalíř nebo obyčejný poselka! Leč ne, z těch, odjakživa líné krve, by se žádný tak z prudka nerozejel — a hle, než staroch domyslil, jezdec jen na dvacet skoků a než zahalekati mohl, aby jezdec zastavil, tento stanul přímo před Sudlicovským domem.\nStarým Matoušem projelo divné tušení.\n„Aby to tak on byl,“ zahovořil polohlasitě, „ale kde pak by se tu pojednou vzal a touto hodinou!“ a již spěchal dolů, kdež nádvorník jakémusi jezdci u veliký klok zahalenému s koně pomáhal. —\nZa několik okamžiků po té byla paní Anežka, trvavši ve své komnatce na modlitbách, náhlé vyrušena. Vešelť do dveří její manžel všecek rozradostněn a rozechvěn.\n„Přišel pozdní host,“ oznamoval radostně se usmívaje.\n„Z daleka! Bůh sám ráčí vědět — —“\n„A kdoby byl?“\n„Hádej!“ smál se proti svému obyčeji pan Matouš.\nPaní Anežka přehazujíc přes své šedivé vrkoče paučníkový šáteček kasankou zdobený upjala zkoumavý zrak na svého muže mezi dveřmi stojícího.\n„Snad ne — Jiřík?“ pronesla zdlouha a nedůvěřivě.\n„Nejináče! Tu ho máš!“ zvolal poodstoupiv, aby učinil místo mladému muži, jenž užaslou paní Anežku objav upřímně a dlouho ji celoval.\n„Toť, hochu, jako bysi z nebe spadl! Po takové době!“ hovořila paní uvádějíc hosta do mazhauzce. „Katuše, Regino! Novou večeři!“ volala všedši do protějších dveří. „A ty, Martine, honem dolů pro malvaz! A ještě dva svícny!“\nA nakázavši vrátila se ke stolu, kdež již nový host, odloživ těžký meč a svrchní šat, do křesla mistrně vyřezaného po pravici hospodářově se usadil.\n„Aj, tys se za ten čas změnil!“ hovořila usedajíc proti hosti a bystře prohlížejíc si mladého, as šestadvacetiletého bradatého muže příjemné, mužné tváře a vysokého čela, pod nímž dvě temných očí živým ohněm planulo. „Málem bych tě nepoznala! Kde jsi se toulal? Kam’s odešel? My o tobě ani vidu ani slechu — jako když kámen do vody hodí!“\n„Málo dnes času vše, dopodrobna vypravovati; až, dá-li Bůh, jindy. Jen řku, že tehdy, však víte, ničeho neřeknuv — čehož jste dojista mně rozezlenému odpustili — zamířil jsem do Prahy a čekal jsem, až Jeho Milosť král z Hory se vrátí. Stalo se a od té doby, strýče a teto, jsem ve službách při dvoře krále Milosti — —“\n„Jiříku, už se nehněvám, že jsi nás nechal ve starostech,“ děl vesele strýc. „Takovému pánu rád tebe svěřím. Nuže,“ dodal naplniv sám tré číšek vínem právě přineseným, „tobě na přivítanou a na zdraví tvého jmenovce a pána, Jiříka krále!“\n„Byli jsme na sněmu vší koruny. Sněmováno a dnem dosněmováno. Jeho Milosť ihned, na noc se sebrav, mimo vědomí sněmovníkův pryč ujížděl. Vzal jsem od pana Viktorina cestou odpuštění, že zajedu sem. Uručil jsem se, že do rána zas přirazím. Už mi to nedalo, jak tu na Horách, zdrávi-li všichni — —“\nMladý Jiřík Sudlice, po nebožci Alešovi starší syn, se nějak náhle zamlčel. Ani si toho nepovšimli. — Mezi tím přinesena večeře.\n„Pěkná zajížďka!“ horlila paní. „S deset mil! To abys ducha pustil! Mohls už skoro počkati, až královská Milosť sem zas zavítá. Beztoho tu dlouho již nebyl.“\n„Není na to vyhlídky. — Jeho Milosť čeká nyní do Prahy rozvaděná knížata z říše. A pak — poselstvuji, tak že ne vždycky při dvoře bývám — —“\n„Sláva Jiříkovi!“ připíjel znova starý Sudlice. „Kde toho bývalo, aby panstvo ze svaté říše přicházelo pro rozsudek k českému králi! — Jen aby se mu kozlem neodsloužili! Jejich vděky odjakživa páchly,“ dodal vážněji, načež za chvíli spěšno se otázal: „A což s Brnem? Vyjednáno-li cos vážného? Zavázali se páni pod jednou hájiti kompaktat?“\n„Ba že ne — slíbili jen důtklivě přimluviti se u císaře, i kardinálův a obou legátův na jeho dvoře a u samého papeže.“\n„Sliby jsou chyby — a toť všecko, co na valném sněmě dokázáno!?“ divil se starý.\n„Všecko. Ale tu řeč Jeho Milosti přál bych ti, strýče, slyšeti! Mluvil proti obyčeji svému stoje a slova prý jako blesky bila do shromáždění. Zmiňoval se o svobodě království tohoto, že nad ním nižádný rozkazovati nemá. Dovolával se budoucího koncilia a děl ku konci, aby sněmovníci životy a statky, ženy i děti své neuváděli v nebezpečí k vůli kněžím. Ti prý kamkoli přijdou, všude panovati chtějí, ale u nás, děl do slova, jest tomu jináče. — Veškerý dvůr po celé cestě o té slavné řeči uvažuje a mluví.“\nStrýcovi zaplanul zrak mladickým ohněm.\n„Však hned roku osmačtyřicátého mi děl Beneš Mokrovouský v tomto mazhauzci, takového muže jako Jiřík prý aby pohledal. A ten starý Husita míval od jakživa orlí zrak.“\nMezitím byl Jiřík dovečeřel, a povstal od stolu. Strýc taktéž se zdvihnuv, přistoupil těsně k mladému. Líc jeho náhle zvážněla a čelo o poznání se zachmuřilo. Paní Anežka, jakoby napřed věděla, co manžel mluviti bude, dychtivě upjala zrak na tvář Jiříkovu.\n„Čekal jsem,“ začal, „do téže chvíle se tvých rtů jedinou otázku. A tys jí nevyřkl. Však víš po kom! A jestli se nevtipuješ, tož po tom, jenž ode dvou let hospodaří zbožím oteckým, očekávaje tvého návratu, aby počet mohl klásti z dílu tvého, očekávaje, slyš, i tvé pravice na usmířenou. Na Horách si na Jana prstem ukazují, po všem městě jedna divná řeč o tom těžkém hněvu synů z jedné mateře. Jméno našeho rodu od nepamětna čisto a neposkvrněno — chceš ty první je zakaliti — —? Chceš —“\n„Já je nezakalil, přisám Bůh že ne!“ vskočil Jiřík strýcovi zprudka do řeči svraštiv obočí a ohlížeje se po meči a řasnatém kloku. „Ostatně už svrchovaný čas, abych s Pánem Bohem jel. Oddechl jsem si, posilnil se, uviděl jsem vás jinými neviděn a to stačí.“\n„Ty nesmíš odejíti! Pošlu pro něho do Hořejšího města. Fortnýř schválně musí otevříti branku. Bude tu ve chvíli —“ a již se obracel ku dveřím. Leč Jiří zastoupil mu cestu.\n„Strýče, ještě nepřišla hodina má!“ děl pevně, neústupně. „Nech mne odejíti.“\n„Aj, to-li je bratrské?!“ horšila se teta.\n„Byl-li pak ten skutek, o němž znovu ani mluviti nechci, také bratrský?“ a líce mladého muže se zapálily.\n„Ale nerozvážil-lis proč jej učinil?“ zprudka tázal se strýc.\n„Neustoupím,“ děl chladně a rozhodně Jiřík.\nPaní Anežka, rovně jako Matouš, opravdu se zlobila.\n„Však říkám,“ děla, „co je Sudlice, je tvrdé opravdu jako železo. Sudlicovský nepoddajný a tvrdohlavý rod nezapřeš. Ale naproti vlastní krvi se postaviti, toť přece příliš!“\nJiří připjav si meč, s chvatem halil se do kloku.\n„Strýče,“ děl vážně sahaje po baretu, „mluvils před chvílí o poskvrně rodového jména. Kdo ji spůsobil nebyl jsem já, ale Jan. Nuže, on zhřešil, ať se tedy kaje. Slyštež: Pokud neozdobí zvuk jména našeho skutkem, jejž i já odměnil bych vděčným uznáním, potud nebude v mých očích odčiněna vina jeho a potud mu neodpustím a pravice své nepodám! Tak má pevná vůle a neoblomné předsevzetí, jež mu vyřiďtež!“ —\nZa malou půlhodinku jiskřila tvrdá, kamenitá cesta k Malešovu vedoucí pod kopyty koně Jiříkova, prudce cválajícího tichou hvězdnou letní nocí.\n„Víš-li pak, Tomáši, že jsem měl z večera hostě?“ chlubil se usměvavě druhého dne ráno starý Matouš Sudlice vyšed před svůj dům a postřehnuv vedle na zápraží poctivého souseda a dávného přítele Tomáše Duchka.\n„Slyšel jsem od svého nádvorníka, že v první hodině jakýs jezdec přiharcoval. A kdo by byl?“\n„Nebožce bratra starší syn a můj poručenec — Jiřík Sudlice —“\n„Ah, Jana erckauféře z Hořejšího města bratr. — Slyšel jsem, že jakési hněvy — — ostatně od jakživa o podobné věci bližních svých se nestarám.“\n„Však ti vyložím,“ děl Sudlice. „Po časné smrti bratrově i choti jeho dostal jsem, sám bez toho bezdětek, ty dva synky v letech jen o rok se různící do domu, maje zároveň poručnictví nad četným jich zbožím pokavadž by nedorostli. A když přišla doba, že jsem vše již Jiříkovi postoupiti chtěl, stalo se, že Jeho Milost král přijel do Hory. Po starodávném obyčeji a řádu měl podati pořádek erckauféřův, hutníkův a šlichéřův, jehož jsem v ten čas byl přísežným, Jeho a Její Milosti dary na přivítanou rukou jednoho mládence a jedné panny u přítomnosti všech konšelů pořádku. Zvolena k úkolu čestnému a závidění hodnému sličná panna Alena, dcera druhého z přísežných, Vojíře, a náš Jiřík. Té radosti, kterou měl, že bude panu králi tváří v tvař a okem v oko! Za největší štěstí života to pokládal. Za to, když jsem, přišed z plné rady, zvěsť tu doma oznamoval, Jan zbledl a odvrátil se. Snad prvně v životě zachvátila jej vůči bratrovi závisť — a jak by ne, vždyť Alena byla jeho vyvolenou! A on měl tu krásnou příležitosť pominouti, a bratru, jako staršímu, chtěj nechtěj postoupiti! Prudké, vášnivé milování dožene nerozvážnou mládež i k nejhoršímu. Ten večer před slavným uvítáním Jeho Milosti důvěrně se bavil s Jiříkem ve společné komnatce nutě ho upřímně do sladkého vinného moku, jejž prý po obědích od kéhos brykyšníka na ungeltě draho koupil. Leč ráno, nastojte, Jiřík ležel jako zabitý živou mocí nedada se zbuditi. A k tomu za nemocného vypadal, tak že nebylo radno zprudka jej zbuditi. Hodina třináctá minula, byl svrchovaný čas, a aj, tu Jan objevil se všecek vyšňořen jakoby věděl, že jeho služby na místě Jiříka bude nejvýše potřebí. Ale konce byly zlé. Jiřík pryč a pryč nevzav ode mne ani odpuštění. Bylo to tehdy, pamatuješ-li se ještě, jak ten „tlustý biskup“ — Jošt Vratislavský, necítě se v Praze za bezpečna, sem do Hory ku králi pánu se uchýlil. Od té doby jsme ho neviděli až včera. A odejel za krátko — neusmířen; ač jsme pro Jana chtěli poslati. Ale povídám ti, Tomáši, na povrchu sic tvrdý křemen, ale uvnitř za to ryzí zlato.“\nZamlčev se a rozhlédnuv se po vůkolí chvatně zvolal: „Aj, řeč o vlku a on za humny. Nebudu tě déle zdržovati — však ti to dopovím při nejbližší příležitosti. Jan přichází!“\nA stisknuv sousedovi pravici, spěchal naproti mladému muži, jenž vážným krokem od Čáslavské fortny kostelu svatého Lazara se blížil.\n„Aj, tys nějak zadumán!“ oslovil jej po krátkém opětování pozdravu, „jakoby nějaký velký zámysl pod čelem ti usedl!“\nJan Sudlice mávnul nedbale rukou. Ale nepopíral ani jediným slovem.\n„Víš-li pak, že tu byl včera Jiřík?“\nMladý užasl. Líce jeho lehýnce pobledly.\n„Přijel v první noční. Je ve službách krále Milosti. A as za hodinu odejel.“\n„Za tak krátkou dobu?“\nPřízvuk těchto slov zněl nevýslovně trpce.\nA když starý Sudlice synovci vykládal, za jakou podmínkou Jiřík smířiti se chce, zasvitlo Janovi ve zraku a na rtech temným vousiskem zdobených objevil se slabý úsměv.\n„Nuž, jest-li tomu tak,“ děl veseleji než prve, „tož vynasnažím se, aby co nejdříve spadl s tvých i mých beder kámen rodinného hněvu, jenž mi počíná býti těžším a těžším břemenem.“\nA vzav odpuštění, že jde do volné ranní přírody přemýšleti o prostředcích, jak Jiříka nejlépe smířiti, ubíral se zvolna a s hlavou k zemi přikloněnou úzkou stezkou nahoru v pravo, kdež na mírném svahu „Rovin“ krásné zahrady bohatých Horníků se rozkládaly.\nZa malou chvíli stanul u zahradních, železem pobitých dvířek. Škoda, že nevěděl, že něco málo před tím vyšel odtud strýcův soused Duchek. Byl by se pak něčeho dohádal — — —\nUčinil několik kroků, a již tu ze křoví vyběhnuvši stanula před ním sličná dívčina, jíž panenský pertlík a jednoduchý brykyšový živůtek tak roztomile slušel.\nJan byl dnes obzvláště vážný. Ani svou Elenku, dceru měštěnína Vojíře od Žižkovy brány, na přivítanou neobjal a nezulíbal, což přece činíval vždycky, kdykoli zde nikým nepozorován s ní se sešel. Také Alena jakoby byla zaražena. Jasné jindy čílko jevilo těžkou jakous chmuru a mladá, kyprá ňadra vlnila se nepokojným chvatem.\n„Bylo by, Elenko, na čase,“ promluvil vážně a chvějícím se hlasem, „abychom konečně tu před Pánem Bohem slib a přípověď sobě učinili — —“ a náhle zmlknuv uchopil dívčinu pravici.\nLeč ta ručku svou z ruky Janovi střelhbitě vysmekla. Mladý muž užasl.\n„Včera bych tak byla učinila v okamžiku — ale dnes již ne,“ děla rovnou měrou vážně.\n„A proč?“ vydralo se Janovi ze stísněných prsou a líce jeho zbledly.\n„Vím již, že jsi s Jiřím na hněvích, a —“\n„A víš-li též,“ vskočil jí do řeči, „jak těžce jsem té přenáhlenosti litoval, jak rád bych s Jiříkem se smířil! A pak — uvážila-lis, že stalo se k vůli tobě —“\n„Uvážila, a právě proto má jest povinnosť, abych to změnila. Slyš: pokud nepřijdeš ke mně se samým Jiříkem, po bratrsku, ruku v ruce, potud není mezi námi ani jediného slova a byť by to sebe déle trvalo, a byť by se to i nestalo. Toť mé poslední slovo. Tedy prosím tebe, abys mne již opustil.“\n„Elenko, pomni, pro Bůh co mluvíš! Dovedla bys být tak krutá?“\n„Neříkej, krutá, spíše —“\n„Hle, kdo ví, kdy Jiřího uvidím,“ mluvil žalostivě, „rci, slibuješ-li mi alespoň, že srdce tvé za tu dobu nevychladne, že mysl tvá zůstane mi přikloněna.“\n„Neslibuji!“ řekla pevně, „tobě jest hledati smíru a odpuštění Jiříkova z povinnosti a ne z vyhlídky na prospěch jakýkoli.“\nMladý muž nechtěl ani sluchu věřiti.\n„Elenko! Eleno! Ty těžce se zapomínáš nade mnou!“\n„Jako tys nad poctivostí ondy se zapomněl. Však co nevidět přijde paní máteř, nerada bych — naposled — — prosím, opusť mne — —“\nBílá líčka mladičké dívky se během rozmluvy všecka zaruměnila a zjev její zdál se býti v této chvíli rovně krásný jako vznešený.\nJedva Aleně ruku podav, kráčel Jan chvějící se nohou ze zahrady. Hleděla za ním s týmž výrazem obličeje, jako když s ním mluvila. Ale když dvířka za Janem se uzavřela, když Alena sama octla se v pestrých, kvetoucích záhonech, rázem tvář její se proměnila.\nÓ by byl Jan, dosud nedaleko odtud se nalézající, věděl, kterak nyní srdéčko prudce, bolestně se ozvalo, ó by byl postřehl, kterak ten nach s líček náhle mizí, ó by byl viděl, kterak z toho krásného modrého oka horká slza vytryskla a dolů do zeleného trávníku skanula! —\nTo vroucí láska čistého srdce a hluboké duše k svému se hlásila…\nMilý, v parnu letního odpůldne žádoucí chlad panoval mezi útulnými stěnami malého, sklepového altanu, v úhlu zahradní zdi při domu starého Sudlice se rozkládajícího.\nVšak jej také paní Anežka, sedíc u jednonožného stolku v podobném křesle, užívala. Bledé, přepadlé její líce svědčily patrně o dlouhé nemoci, kterou byla přestála a ze které nyní pomalu se zotavovala.\nMuž její procházel se opodál ve stínu košatých stromů, jichž zelené, jen tu a tam poněkud přičervenávající se plody slibnou naději na hojnosť ovoce poskytovaly. Ta poslední tři léta vyryla mu o něco více vrásek na vysokém klenutém čele a zbělela hustěji kadeře i vous.\nByl těžce zamyšlen. Ostatně to se hovornému jindy starochu přiházelo nyní častěji a častěji. A čemu se také diviti: péče o rudy, hutní práci a jiné denní věci rostla, běh věcí zemských za tohoto panování Jiříka krále nedal bystrému duchu jeho ani na chvíli pokoje a což teprvé, vzpomněl-li na bratrova syna, králova jmenovce! Ó toho hněvu neblahého! Jan jedva postačí ku správě rozsáhlého zboží otcovského, on sani by také leckdy zastání potřeboval, a Jiřímu kdo ví kde konce. — —\nVytrhnuv se z dumání, popošel k altanu.\n„Víš-li pak, Anežko,“ obrátil se k choti, „že tomu včera právě tři léta. co tu Jiřík byl.“\nNežli paní odpovědíti mohla, zavrzla zahradní dvířka a uličkou z křovin angreštových a ryvízových utvořenou kráčel sem jakýs muž, po plechu a kapalínu bojovník.\nPaní Anežka slabě vykřikla. Toho překvapení! Však je to vskutku ten, na kterého oba právě myslili!\nNěkolik okamžiků a již objal Jiřík svého strýce a paní tetu v ruku a na čele políbil.\n„Ty jsi mi, hochu, nějak diký v té strůji bojovnické,“ děla paní Anežka, když byl muž její Jiříkovi vyložil, kterak hned na zimu všecka ochořevši ulehla a teprvé nyní se pozdravuje.\n„Však nejsem připraven ku kratochvíli, milá teto. Jedeme s panem Viktorinem proti rotám bratrským kams na Moravu.“\n„Aj, bratrské roty! Šířitelé slávy válečné bratra z Kalicha,“ strýc propověděl se zvláštním výrazem.\n„Ale zásad jeho špatní vykladači a dobrého Jeho Milosti a vší koruny zjevní škůdníci. Nemohu se zdržeti než půl hodinky, jinak voj nedohoním. Přišel jsem, poněvadž jsou tomu tři léta —“\n— „co jsme tě neviděli a aniž slůvka slyšeli. Když zde byl ondy Jeho Milosť král rovnaje pozůstalosť Jošta erckauféře, činili jsme seč mohli, ale tebe jsme se přece neuptali. Však jsi se beztoho Hoře naschvál vyhnul — —,“ děl starý ne bez přízvuku trpké výčitky.\n„Chtěl jsem popřáti Janovi dosti času. Tři léta vypršela, nuže, strýče, ptám se, mohl-li bych mu již ruku podati. Vydej počet, můžeš-li, ze skutků jeho a já, bude-li jen jediný podle toho, raději zpozdím se než abych odejel bez stisknutí jeho pravice.“\nStrýc, přejev si dlaní vrásčité čelo, náhle zvážněl. „Už by byl věru čas. Ten ubožec chodí jako ztrápený milenec a jestli ten tvůj hněv toho jedinou příčinou, už k vůli jeho trápení bys mu měl ruku podati. Však si toho ale zasloužil i skutky svými. Tentokráte beze smíru dojista nebude. Slyš: Předem jeho slovo v cechu erckauféřů, hutníkův a šlichéřův váží téměř nejvíce. Třeba, že tak mlád, již je prvým z přidaných. Svou pílí, správností a rozšafností dosáhl takového věhlasu.“\nZraky obou manželů napjatě spočinuly na líci Jiříkově. Ten však suše děl: „Chválím, rád to slyším, ale — to mi málo.“\n„Nuže, mendíci od obou škol mají v něm svého podpůrce i — ať tak dím — druhého otce laskavého —“\nTýž chladný výraz v obličeji Jiříkově a tatáž slova: „Chválím — leč to mi málo.“\n„Ještě není dosť: Znáš-li rozsáhlou vinici pod Kaňkem, která poslední vůlí nebožce otce Janovi připadla? Tu všecku on poručil ke záduší a na stavbu chrámu svatobarborského.“\n„To mně ještě málo!“\nČelo strýcovo se již zachmuřilo: „Nuže tedy i obecnému dobru prostého lidu, jak ty snad chceš, prospěl. Na chudé a nemocné havéře kdysi u kostelu se žebrávalo; páni jim na to — léta tuším jedenačtyřicátého — cech povolili, ale ve knihy nenapsali. A nyní všickni s chválou uznávají, že to návodem i prací Jana Sudlice, že ta cedule práv jich jim ku prospěchu značně poopravena, v registra městská vepsána jest pro věčné časy.\nStrýc pohledl na Jiřího vítězně. Ale sklamal se.\n„To mně ještě málo, ač nepřím toho. že to věc z míry záslužná. Ale strýče, zdalis kolikráte sám netoužíval na bejlí cizáctva, které přes vyplenění Jana z Kalicha se tu opět ujalo a nás tu dusí a moří? Aj, zapomněl-li toho bratr můj, syn Sudlicův, jenž býval zdejších Němců vždy veřejným odpovědníkem?! A časy. jak se mi podobá, těžší a těžší.“\n„Ale rci, má-li je čepem mlátiti?“ všecka rozhorlena zvolala paní Anežka a bledá její líc nabývala ruměnce.\n„Oh, milá teto, cest jiných je dosti, a zdá se, že je budu musit vyhledávati sám. Ale žel, že nevím, zdali a kdy skoncují se k dobrému věci pana krále. Dříve na pevné osazení v domově nepomýšlím; už jsem všecek jeho.“\n„Ale padneš-li, čeho Bůh nedopouštěj, kdesi v cizině?!“ namítla paní.\n„Po vůli boží,“ odtušil temně. „Ale v slově svém couvnouti nemohu. Nebyl bych hoden jména Sudlice. „Než“ — dodal chvatně — „není mi k prodlení. Tak vás tu Bůh opatruj než přijdu opět, a ty, teto, už se pozdrav — na smrt vždycky času dost.“\nZa malou chvíli nebylo tu již Jiřího, jenž něco málo na posilněnou z kuchyně strýcovy vzav, ujížděl k Čáslavi.\n„Ale je to tvrdohlavec! Nedá jinak a nedá! Věru, nebylo by divu, kdybych z toho znovu se rozstonala,“ paní Anežka prudce horlila a v sivém, dobrém jejím oku stály slzy. „A což jestli se nevrátí! Šíp pro každého — nemohl’s ty mu slovo do toho promluvit?“\nStarý Matouš Sudlice stál dosud mlčky, opíraje se o veřej altanu.\n„Proti té vojně nemám ničeho,“ děl konečně, „beztoho nynější mladé pokolení zapomene, co to vojanská sláva našich předkův, ale — —“ pan Matouš se zamlčel, načež dodal: „leč vezmu-li to kolem a kolem, nejen že na něm viny nenalezám, ale musím jej v duchu z toho srdce pochváliti.“\n„Tak, tak — jen ho ještě podpoř a hněvu nebude konce!“\nA paní Anežka zlobila se už i na svého muže.\nKdyž pak strýc v sobotu nejprv příští „o rajtunku“ na Vlaském Dvoře Jana mezi erckauféry zočil, vzal jej stranou a sdílel s ním, co bratr byl řekl. Mladý muž zbledl. A duší zachvěl mu půvabný obraz Vojířovic Aleny, pronásledovaný sterými lačnými pohledy všech mladých lidí, kdykoli v kostele, či o střelbě ptačí anebo při jiných slavnostech veřejných venku se okázala. A ten krásný obraz, jenž v poslední době více a více na mysl mu přicházel, měl nyní zas se vzdáliti!\nV prsou Janových to zaburácelo.\n„Oas již, abych jednal,“ pomyslil u sebe, a nahlas zprudka dodal: „Nuž s Pánem Bohem, ať trvá tedy na hněvích. Již naň ani nevzpomenu!“\nA hned na zejtří vyslal tajného posla, jenž k Aleně měl se přiblížiti a ji ve jménu pana Jana poprositi, „aby vzkázala, zdali dosud nezapomněla a zdali by mu po těch dlouhých třech letech schůzku na témž místě jako před tím popřáti ráčila.“\nA byl jist již předem dobrého vyřízení. Však měl dobré zprávy z domu Vojířova, kterak panna jedináček k žalosti paní mateře i otce svého samotu vyhledává, hluboce a teskně o čemsi dumajíc, a kterak — což nejvíce vážilo — starosvaty bohatých synků, kteří v domě u Čáslavské brány nestačili si dvéře podávati, jedny po druhých odmítala.\nLeč, jak se podivil i zarmoutil, když posel vyřizoval, že ctná panna Vojířovna vzkázala, že právě proto, poněvadž ona nezapomněla — čeho, to nechť prý pan Jan si připomene — nemůže vzkázání sluchu dáti a jemu samotnému, t. j. poslovi, že „nakazuje, aby se nikdy s něčím podobným jí na očích nezjevoval.“\nJan, vyslyšev ta slova, přecházel dobrou půl hodiny po své komnatě, načež usednuv a se poněkud ustanoviv, děl polonahlas: „Běda těm, kteří dají se svésti k podobnému poklésku, ale třikráte běda těm, již takovýto trest by měli snášeti!“\nAle za chvíli náhle se vzpřímiv ze sedadla, zvolal hlasitě: „A děj se co děj, ona přece musí býti mou!“\nA pravice jeho hřmotně dopadla na dubový stul kmentovým prostěradlem pokrytý.\nMinula dlouhá čtyři léta. Bylo v měsíci prosinci léta Páně 1470. V zevnější tvářnosti královského horního města Hor Kuten nezměnilo se téměř ničeho, leda že chrám Matky Boží „na Náměti“ letos vyhořelý nedokončenou svojí krytbou den památky sv. Jakuba, kdy bleskem zažehnut byl, dosud živě připomínal.\nO poslední neděli adventní hned po obědích měli U Vojířů milého hostě. Starý hospodář ctil „po sousedsku“ poctovou sklenici dobrého druha hned z dávných let, jenž sem z Kolmarku z nenadání dnes zašel. Byl to Matouš Sudlice.\nPromlouváno o tom i onom, hovořeno o běhu věcí při horách v městě i po vší koruně — ale kolmareckému hosti šlo dnes vše nějak jen z plic. Pořád se během rozmluvy rozhlížel, jakoby čekal, že z těch kolika postranních dveří sem do mazhauzce kdos vejde. Ale nestalo se a Sudlice konečně promluvil: „Slýchal jsem, paní sousedko, i ty, Vojíři, mnoho o ctnostech vaší dcerky. Už je prý na vdaní — — a teď marně jsem ji tu očekával — — snad nemocna? — —“\nV lících hospodáře i jeho paní rozestřela se nepopsatelná trpkost.\n„Ba že nemocna, já to také říkám,“ děl on, „jen že pro její nemoc v žádném herbáři ani Jádru není a nebude léku. Ale snad to už jiné nebude. Co jsme se o toho jedináčka nepečovali, co nastarali, co natěšili, až ji kdys budeme moci viděti zaopatřenu! Máteř jí od desíti let výbavu pořádala a strojila. Ale tak už to bývá: nač člověk se nejvíce těšívá, po čem nejvíce toužívá, toho se mu málokdy opravdu dostane. Od nějakého času jsme tu jako v nějakém zakletém zámku — já, abych pravdu děl, mračívám se, máteř nemluví a dcerka ve svém pokojíku samotu vyhledává. Co jsem již starosvatů odbyl, kde všude v domech řádných proto nepřízeň jsem si spůsobil! Ale kde pak také — ta nešťastná děvečka nechce o námluvách ani slyšeti! A zatím nejkrásnější léta její plynou, až doplynou a my se, přebuď Bohu žel, radosti z její svatby nedočkáme. A abychom ji do něčeho násilím nutili, k tomu srdce nemáme.“\nPaní Vojířovna utírala si po těchto slovech mužových jemným bělostným fačalíkem zavlhlý zrak.\n„Ale — odpusťtež mé zvědavosti — snad přece někdo byl, koho někdy milovala?“\n„Byl, to víme, poněvadž se k tomu sama přiznala. Ale kdo to, marně jsme vyzvídali. Mníme, že to snad někdo z družiny Jeho Milosti, nebo nějaký člověk dobrý, proto že sama se vzdala vší naděje. — — A kdyby prý přišel se svými starosvaty on, vyklouzlo jí jednou, tu že by přivolila. Ale to prý se hned tak už nestane. A proto čeká jako zakletá princezna marně svého osvobození.“\n„Ó té lásky mladých srdcí!“ zatoužil Sudlice ne bez vnitřního pohnutí. „Té vytrvalosti! Té umíněnosti! Víte-li pak, že vyvoleným srdce jejího je Jan Sudlicův, mého bratra mladší syn?!“\nOba pohledli na mluvčího nedůvěřivě a líce obou se vyjasnily radostným překvapením.\n„Věřte nebo nevěřte,“ usmál se Sudlice, „už tomu nejináče.“ A vypravoval, kterak včera Jan, nechtěje déle hrozná prý muka snášeti, svěřil se mu se vším, co tak dlouhý čas přede vším světem tajil a kterak důtklivě prosil jej, aby k starému Vojířovi „po sousedsku“ došel. „Šest let s ní ani slůvka — a přece ji konečně miluje,“ dodal.\nPaní Vojířovna chvatně odešla. Za chvíli přivedla dívku v plném dívčím rozkvětu, ale s tvářemi poněkud přibledlými, jakoby ztrápenými. Vítajíc starého Sudlice, slabě se zaruměnila.\n„Aleno, mluv s námi upřímně,“ děl vážně otec, a zde před panem sousedem nic se nemusíš ostýchati. Nemiluje jako já všelijakých okolků, rci, byl-li ten, jehož jsi milovala, mladší Sudlice?“\n„A miluješ-li ho dosud?“\n„Ano,“ vyklouzlo z úst zapýřené dívky.\n„A byla-li bys hotova po Novém létě zaň jíti?“\n„Ano — ale dřív musí mne o slib požádati se svým bratrem.“\n„Ale panno,“ vskočil Sudlice chvatně do řeči, „kdo ví, kde Jiříkův konec, kdo ví kde v těch zlých bojích minulých života ukončil! Již předloním na podzim, kdy tu pan král vojsko shromažďoval, marně jsme se po něm sháněli.“\n„Jinak mi nelze,“ odtušila pevně dívčina a vzavši odpuštění odkvapila do svého pokojíka.\nTýž den z večera děla stará Mandalena, nejstarší služebná v domě Vojířovic, sešedši dolů do „holomčí“ světnice k ostatní čeledi: „Panna nahoře zas už ve svém pokojíku hořce pláče. Budou to u nás divné svátky!“\nBylo o štědrém večeru a u Sudliců na Kolmareckém předměstí dávno po večeři. Starý přecházel po mazhauzci voskovicemi několika těžkých stříbrných svícnů slavnostně ozářeném. Paní Anežka četla za stolem pokrytým štědrovečerními lahůdkami z Nového zákona o Narození Páně. Starý byl právě před chvílí vyprovodil Jana, jenž s nimi povečeřel a pak, poněvadž doma dnes obzvláště dozoru potřebí, odešel.\nStarý Matouš přistoupil k oknu. Venku tak krásně, překrásně! Měsíc jako rybí oko, kol něho hvězdy k nesečtení a tu dole pod nimi posvátný tichý večer, kdy svůj k svému se přitulí, kdy hruď bezděčně rozechvěje se tajemným kouzlem, kdy ze všech oken, i těch malých, úzkých, i těch velkých, uměle sklenutých září do měsíčné zimní noci jedno a totéž světlo: láska. „Dnes není katolíků, ani podobojích, ani kterých jiných,“ pomyslil staroch, „dnes jsou jen křesťané…“ A zahleděv se dolů do předměstí na domky posněžené a jakoby bratrsky a jednosvorně dnes k sobě přitulené, povzdechl zticha: „Běda, kde dnes, teď, ve chvílích těchto schází pod těmi střechami duše spřízněná a srdce pokrevné!“ V tu chvíli zazněly v nedalekém chrámu svatolazarském, i na kostelích nahoře v městě zvony poprvé vyzvánějící na půlnoční. Kutnohorské zvony bývaly odedávna po všem kraji vyhlášeny pro sílu, jasnost i lahodu svého zvuku. A teď, kdy na všech věžích všecky a najednou se rozhoupaly, kdy velebnou, tichou nocí zazněly jejich dojemné, v mystickou harmonii splývající zvuky, zachvěla se starému Matouši všecka hruď a bílé jeho řasoví zvlhlo… Obrátil se ku stolu a než-li se mohl naproti choti své za stůl posaditi, zaduněly prudké rány na domovní vrata. Vyšel ven a za chvíli vrátil se s mužem zahaleným u velikou popeličí šubu brunatným šamlatem pošitou. Ó však jej paní Anežka v první okamžik poznala!\n„I pro pána,“ mluvila radostně, když byla po některé chvíli Jiříka Sudlici s veškerou starostí pečlivé hospodyně za smažené ryby usadila, „věru, to v pravdě svatá chvíle! Mrtví jakoby ze hrobů vstávali, a živí, léta oddálení, vrací se ku rodinným krbům! Tys nám tu, hochu můj, scházel!“\n„Však jsem dříve nemohl — po ten všecek dlouhý čas potřeboval mne Jiří, král náš, celého: paží i hlavy. A sketa ten. kdo by jeho v potřebách opustil. Teprve nyní možno říci, že věci Páně zvítězily,“ děl posilniv se nenadálý host a počínaje vypravovati své zkušenosti za čtyři těžká léta nabyté.\nOj, což se při tom zalesklo oko starého strýce, což jeho hruď dmula se hrdostí nad takovýmhle synovcem a poručencem!\n„Což jsem se zaradoval,“ končil Jiřík, „když jsem tichem měsíční noci po dlouhé, předlouhé době zaslechl zahlaholiti ty naše horské zvony jako tajemné zpěvy andělů zvěstujících Narozeného. Věru, byl jsem tu pak v několika okamženích. Ach, mé nejkrásnější vzpomínky z mládí patří dnešnímu dni a večeru! Jak nevzpomenouti na drahou máteř, kterak mne učila, když jsem malým chlapcem byl, té tklivé písni: „Narodil se…“?! Jak rád bych ten starý, vznešený zpěv zase jednou uslyšel!“\nTen otužilý bojovník krále Jiřího, jenž kolikráte hleděl beze vzdechu smrti ve tvář, nyní — zaslzel…\nStarý Sudlice jevil zvláštní nepokoj. Ale radostný výraz z tváře ani na mžik mu nezmizel. O Janovi ani slůvkem se nezmiňoval.\n„Víš ty co, Jiříku?“ děl, „půjdeme na půlnoční ku svaté Panně Barboře. Anežka má již vetché nohy — může jíti dolů ku svatému Lazaru.“\nJiřík ochotně a rád svolil.\nAle místo co by měli dolů, ku hradební fortně zamířiti, zabočili na výslovnou žádost strýcovu na levo, k „Rovinám“.\n„Chci raději jíti širou noční přírodou mimo město,“ podotýkal. „Je to sice mnohem dále, avšak mním, že nezmeškáme.“\nOstatně byl tomu mladý povděčen. Nechtělť se právě v těchto chvílích v městě zjevovati.\nŠli podél Páchu. Toho obrazu krásného! Steré střechy horských domů jakoby pokryty bělostným atlasem a zpod každé kmitalo rudé světlo… Stříbrný jas měsíce obrážel se tisícerým, oslňujícím bleskem na umrzlém sněhu, jenž pod nohami osamotnělých chodců vrzal a skřípěl. A tichým nočním vzduchem zalehaly sem posvátné zpěvy pastýřské, jež pověžní ponocní a jiná chasa městská před domy svých živitelů prozpěvovali. A tam opodál na potoce, kde husté vrboví nad umrzlou vodní hladinou se uklánělo, kmitaly se stíny neznámých.\nTo ti, kteří chtěli předstihnouti kroky osudu zvědavým nahlédnutím do vodní tůně…\nA touž dobou podruhé zahlaholily zvony velebně, vážně, tajuplným chorálem. — — —\nNaši poutníci mluvili málo, oba jsouce pohříženi ve své myšlénky. Starý co možná krok zdržoval — jakoby mu dnes byly nohy zolovněly. A byl přece na svůj věk chodcem znamenitým…\nKdyž docházeli ku brance hřbitova svatobarborského, vyhrnul se jí proud lidí z předměstí Čechovského.\n„Přišli jsme pozdě,“ děl strýc krátce, jakoby na to byl již připraven.\n„Kde pak také — to je nějaká dálka, a cesta od Páchu sem tak příkrá! Nuž, obejděme druhou stranou město.“\nJiřík litoval, že se opozdili. Chtěl z plného srdce píseň svého mládí: „Narodil se —“ zahlaholiti, těšil se na tu chvíli již dlouho. A teď musí posečkati již do zítřka…\nZa nedlouho objevily se zrakům obou temné zdi svatojirského kostelíka, kdež od nepamětných dob sloužívány služby jazykem německým. Pořádek erckauféřský jej vydržoval.\nJiž ve sluch pozdních chodců zalehaly zvuky varhan a zpěvu v ladné směsici.\n„Tam slouží nejpozději,“ podotkl strýc, „stavíme se.“\n„Ano. ale ode dneška za rok,“ odpověděl Jiřík, „mezi tím postarám se, to ti strýče na svou čest slibuji, aby se tam k Bohu mluvilo jazykem domácím a ne těch několika málo cizinců městu tomuto ku potupě.“\n„Jiříku,“ důtklivě promluvil strýc, když docházeli k vysokému portálu, „prosím tebe při památce rodičů tvých, ve jménu bratra tvého i ve jménu svém: ať tam jakkoli, vkročmež tam, třeba jen na chvíli.“ Ta divná slova mladého překvapila. Svolil.\nVkročili do posvátné klenby ozářené sterými světly.\nPrávě doznívala vážná mezihra varhan a z přečetných hrdel u vroucím, dojemném zvuku zazněla čarovná slova:\nradujme se. — —“\nJiřík všecek užaslý pohleděl na strýce. Nevěděl, zda sní či bdí.\n„Nediv se, nediv tak,“ radostně zašeptal strýc, a rozhlédnuv se kolem sebe radostně dodal. „Hle, ten kdo tu velikou změnu ve službách božích při tomto kostele spůsobil, nedbaje zloby nepřátel, namáhání i velikých obětí, tuto přichází —“\nV skutku mladý jakýs muž prodíral se davem zočiv strýce a jeho společníka. Byl to Jan.\nA již za několik okamžiků nedbaje času ni místa objal Jiří svého bratra všecek pohnut a oči maje plny slzí. „Ó tys — pochopil — —“ zašeptal.\nCož z té duše zahlaholili nyní všickni tři Sudlicové:\n„Z života čistého,\nnám, nám narodil se.“\nNa pohozeném útržku Pamětí neznámého autora našel jsem při l. P. 1471 připsáno: „V tejž masopust měl jest svatební veselí Jan Sudlicův se pannou Alenou, dcerou Vojíře od Žižkovy brány. To ten, jehož bratr Jiří šest let hněvy měl naň, že J. Mti. králi a pánu Jiříkovi cechovní dar místo nebo podal.“ A písmenem pozdější doby připsáno: „Jak hloupá a malicherná příčina rodinného rozbroje. Jakoby to Bůh ví kdo byl, ten král z pravé cesty zbloudilý!“\nInu — jiné časy, jiné náhledy!\n↑ šichta = čas k dolové práci.\n↑ kavny = domky, kdež havéří připravovali se ku práci modlíce se a pobožné písně zpívajíce.\n↑ Horníky slouli všichni obyvatelé Hor Kuten.\n↑ diký = divoký.\n↑ 1465, feria 6. doc Omn. Sanctorum; Memorabilia v arch. m. z r. 1472—1478.\n↑ „Přidaní“ — ti, jež dle starých horních práv volil si do rady sám cech erckauféřův na rozdíl od „přísežných“ jmenovaných nejv. mincmistrem.\n↑ chudí školáci.\n↑ Memorab. archivu m. od r. 1462—1478.\n↑ Paměti Bart. a Mikuláše z Práchňan, vyd. dra. Rezka I. pag. 41.\n↑ t. j. šlechtic.\n↑ v masopustě.\n↑ Dle Veselského nejstarší kostel Kutnohorský.\nCitováno z „https://cs.wikisource.org/w/index.php?title=Vánoční_album/1884/„Narodil_se_Kristus_Pán…“&oldid=253064“


Hrad založili pravděpodobně na počátku 14. století páni z Velhartic. Vybudovali tu mohutný věžovitý palác sloužící bydlení i obraně a opatřili jej jednoduchou hradbou a schodišťovou věží. Jejich nástupci se stali ve 2. polovině 14. století páni z Rýzmburka. V nejisté době kolem roku 1400 bylo Rabí rozšířeno a znovu opevněno. V letech 1420 a 1421 hrad obléhal Jan Žižka a při druhém útoku zde přišel o oko. Roku 1479 přešlo panství na zemského sudího Půtu Švihovského. Za jeho vlády bylo podhradí povýšeno na město a opatřeno hradbami. Opět bylo rozšířeno opevnění hradu a vystavěny další obytné budovy. Na stavbě se podílel také stavitel Benedikt Ried. Půtovi synové však byli nuceni roku 1549 panství prodat. Po nich se stal majitelem Rabí Vilém z Rožmberka.\nNa hradě však již tehdy pobývali jen úředníci. Vilém panství prodal roku 1563; hrad nadále chátral a na začátku třicetileté války byl vypleněn. Později sloužil jako zdroj stavebního kamene. Poslední šlechtičtí majitelé Lamberkové darovali zříceninu v roce 1920 Spolku pro zachování uměleckých, historických a přírodních památek v Horažďovicích.\nPřístup ke hradu vede vzhůru z náměstíčka v podhradí k první bráně. Za ní vlevo je hradní kaple, v dnešní podobě pozdně gotická. Cesta vpravo sleduje oblý plášť bašty, která je součástí opevnění Půty Švihovského. Prochází dalšími dvěma branami a ústí do 1. nádvoří, lemovaného zčásti hradbou a zčásti polozřícenými obytnými budovami. Do středu nádvoří byla dodatečně vestavěna konírna. Za ní zbytky Žižkovy brány, která navazuje na zalomené křídlo paláce ze 14. století, přestavěné pozdně goticky. Tvoří předěl mezi oběma nádvořími. Z druhého vede po stoupající rampě přístup do vnitřního hradu s velkou raně gotickou obytnou a obrannou věží (tzv. donjon) a menší věží schodišťovou. Vnější hradby s velkými dělovými baštami obíhají větší část hradu.\nvopinweb@ prezentace - Hrad Rabí


Dřevěné pelety se staly velmi oblíbeným palivem | Náš dům\nDomů Komerční sdělení Dřevěné pelety se staly velmi oblíbeným palivem\nDřevěné pelety se staly velmi oblíbeným palivem\nUvažujete o pořízení nového zdroje vytápění vašeho domu nebo firemních objektů? Pokud ano, rozhodně jste museli narazit na kotle, do nichž se dávají dřevěné pelety. Tento typ vytápění se za posledních několik let stal velmi oblíbený. A není se čemu divit, vždyť toto ekonomické palivo je také ekologické a může se chlubit vynikající výhřevností. Navíc se pelety spalují v kotlech, jejichž účinnost přesahuje 90 %. Můžete si tak být jistí, že výhřevností často překoná i tradiční černé a hnědé uhlí. Náklady na vytápění objektu tak jdou logicky dolů.\nTopení upravenými zbytky dřeva\nZákladem dřevěných pelet je pochopitelně dřevo, konkrétně jeho zbytky. Dřevo je, jak známo, obnovitelným zdrojem. Po vyčerpání lesa se vysazují nové stromy a v podstatě se v budoucnu vytěží další dřevo. Pelety představují lisované kousky dřeva, jež se vyrábí z odpadu při jeho zpracování. Výroba funguje tak, že se dřevo nejprve zahřívá na teplotu pohybující se kolem 100 °C. Měkne v něm celulóza a stává se z ní pojivo. Materiál je pak protlačen přes kruhové otvory, jež dávají peletám jejich tradiční tvar. Dřevěné pelety: Zdroj obrázku drevenepelety.cz\nJednoduchá manipulace s peletami\nŘezání, štípání, nošení a spousta odpadu. I takto lze charakterizovat práci se dřevem. Můžete namítnout, že dřevo se dnes už přímo prodává rovnané na paletách. Přesto z něj padají třísky a zbytky kůry. Topení prostřednictvím pelet je čisté a fakticky bezpracné. Pelety si zakoupíte jednoduše online, dovezou vám je a následně pytle uskladníte na suchém místě. Poté už jenom přidáváte do kotle. Existuje spousta modelů disponujících automatickými zásobníky. Jejich obsluha je o to pohodlnější.\nNakupujte kvalitní pelety\nI při nákupu je zapotřebí být obezřetný a nakupovat ty správné pelety. Vyrábí se v různých průměrech. Jaký zvolíte, je jen na vás. Důležitá je ale třída pelet. Optimální volbou pro domácnosti je třída A1, která obsahuje minimální množství těžebních zbytků z lesa a kůry.\nDřevěné pelety: Zdroj náhledového obrázku: drevenepelety.cz\nVytvoření jednoduchého zahradního chodníku svépomocí\tPředchozí příspěvek\nUhelné brikety jako ekologické a efektivní řešení vytápění\tNásledující příspěvek


Chorvatsko dovolená 2016 | Chorvatsko Last Minute\nNová letní sezóna se pomalu, ale jistě blíží. Ještě nedávno jsme museli seškrabávat led z oken našich automobilů a každý den varovat děti, aby neolizovaly zábradlí a hle, pomalu balíme kufry na dovolenou. Pokud stále přemýšlíte, kam se letos sami či s celou rodinou uchýlíte, rozhodně vezměte v úvahu Chorvatsko. Již nyní si můžete rezervovat zájezd a ušetřit. Chorvatsko dovolená 2013 se může stát tou nejlepší dovolenou, na kterou budete velmi dlouho vzpomínat. Pokud jste navíc ještě v Chorvatsku nebyli, máte co dohánět. Bude se tam líbit nejen vám, ale také vaší ženě (případně manželovi, pokud tento text čte žena), dětem, ale i tchýni. Počkat, ale to by pak dovolená postrádala smysl. Stačí, když s sebou vezmete ženu a děti.\nNa dovolenou se pořádně připravte. Chorvatsko dovolená 2013 musí v každém ohledu překonat ty předchozí, takže si sepište vše, co chcete na dovolené dělat a podle toho vyberte cílovou destinaci. Chorvatsko je velmi rozmanitou zemí a na své si přijdou úplně všichni. Pokud milujete potápění, nebo ho chcete poprvé vyzkoušet, měli byste se informovat o lokalitách, která jsou pro potápění jako dělaná. Jiné místo si vyberete v případě, že od dovolené v Chorvatsku očekáváte liduprázdné pláže a hrobové ticho, které jen občas naruší šplouchání Jadranu. Jistě, i taková místa v Chorvatsku jsou. Jestliže už máte po krk uspěchaného cvrkotu, který každý den zažíváte v práci, bude pro vás ideální odlehlejší místo.\nDovolená 2013 s přáteli\nJezdíte-li na dovolenou obvykle sami, pozvěte s sebou letos partu přátel. Zavzpomínejte si na staré časy, kdy jste spolu trávili nejeden víkend. Chorvatsko dovolená 2013 může být ve znamení obnovování starých vztahů. Dovolenou plnou zábavy oceníte nejen vy, ale i vaši kamarádi. Užijte si nespoutané chvilky, na které nebudete chtít zapomenout.


Zvýšená postel z masivu Sam, 160x200, 180x200, masiv buk - Nábytek INTENA\n→ Postele BedWorld - masiv buk→Zvýšená postel z masivu Sam, 160x200, 180x200, masiv buk\nZvýšená postel z masivu buk Sam 160x200, 180x200 z nábytkové řady BedWorld patří mezi designové postele se zvýšenou ložnou plochou.\nZvýšená postel z masivu Sam, 160x200, 180x200, masiv buk | Popis\nDvoulůžko Sam - elegantní postel s jedinečným designem\nManželská postel z masivu Sam z nábytkové řady BedWorld představuje kombinaci zajímavého designu, velmi vysoké kvality a precizního zpracování. Dřevěná postel Sam je vyrobena z masivního bukového dřeva v průběžném provedení, vyráběna je ve dvou základních rozměrech 160x200 a 180x200 cm. Objednat ji lze také v prodloužené délce 210 cm nebo 220 cm. Cenu zakázkového provedení sdělíme na dotaz.\nPokud hledáte postel s výbornou pevností a skvělým designem – neměla by postel Sam ve vaší ložnici určitě chybět.\nDvoulůžková postel Sam je dodávána v rozloženém stavu v pevných kartonových krabicích s váhou jednotlivých krabic do 50 kg. Součástí balení je samozřejmě přehledný montážní návod a kování.\nK montáži nepotřebujete žádné speciální nářadí. Jediné co třeba mít k dispozici je kladívko na zatloukání kolíků, klasický křížový šroubovák a klíč č. 13 na utažení hlavních spojovacích šroubů (klíč není součástí balení). Celé smontování zabere asi půl hodiny práce, montáž je vhodné provádět ve dvou osobách. Z naší zkušenosti smontuje bezproblémů i jedna zručná osoba. Při montáži se nepoužívá lepidlo. Postel je tedy možno kdykoli v budoucnu rozmontovat a opět smontovat.\nPostel Sam je vyrobena z masivního buku s povrchovou úpravou přírodního laku. Mimo přírodní provedení je k dispozici na výběr široká paleta odstínů moření. Vybírat můžete z barevného provedení - olše, třešeň, ořech, wenge a bílá. Na obrázku je postel Sam v přírodním odstínu. V případě zájmu vám můžeme zdarma poštou zaslat vzorek vybraného barevného provedení – viz informace níže.\nCelkové provedení této postele z masivu se vyznačuje elegantním designem. Zaoblený vzhled čela u hlavy i u nohou působí harmonicky a uhlazeně. Široké provedení nohou dává posteli Sam punc pevnosti a stability. Všechny hrany postele jsou dokonale zakulaceny tak, aby byl povrch dokonale hladký a příjemný na dotek.\nČela postele Sam jsou vyrobena z masivu o síle 4 cm, bočnice z masivu o síle 3 cm. Rám postele bezproblémů unese dvě osoby s celkovou váhou až do 400 kg! Postel Sam je po smontování velmi pevná a odolná. Pevnost a stabilitu zajišťuje hlavní spojovací šroub za pomocí silných dřevěných kolíků. Celková pevnost konstrukce je zvýšena středovou výztuhou se dvěmi podpěrnými nohami.\nVýšku rámu postele (k horní hraně bočnice) můžete zvolit ve výšce 45 cm nebo 50 cm. Postel Sam je vybavená výškově nastavitelným kováním, řešeným kovovými patkami. Tyto patky lze lehce vyháknout a opět zaháknout do jedné ze 4 poloh - díky tomu si můžete nastavit výšku lehací plochy dle vašich potřeb. Pokud do postele s lamelovým roštem vložíte ca 20 cm vysoké matrace, může být výška ložné plochy 60 až 68 cm nad zemí (s výškou rámu 50 cm). Tato výška je ideální pro pohodlné vstávání a ulehání na postel nejen pro starší, ale především pro vysoké osoby. S výškou rámu 45 cm, s použitím lamelového roštu a matrace ca 20 cm vysoké, může být výška ložné plochy 55 až 63 cm nad zemí.\nČelo u hlavy s výškou rámu 45 cm má výšku 93cm, s výškou rámu 50 cm má výšku 98 cm, takže si o něj můžete pohodlně opřít svůj polštář například při čtení své oblíbené knížky. Uvedená cena postele je za rám bez roštů a bez matrací. Do postele Sam je vhodné použít ideálně lamelové rošty ve vlastním rámu. Můžete si vybrat s nabídky pevných lamelových roštů, polohovacích roštů nebo motorových elektrických roštů.\nvýška čela u hlavy-93/98 cm\nRecenze a zkušenosti s "Zvýšená postel z masivu Sam, 160x200, 180x200, masiv buk"


V Brně se kromě aut dá umýt v myčce i pes | Brno | Zprávy | TV BRNO 1\nV Brně se kromě aut dá umýt v myčce i pes\nV Brně je možné umývat v myčce nejenom auta, ale i psí mazlíčky. Majitelé psů se díky myčce mohou vyhnout komplikovanému domácímu mytí a následnému uklízení. Brno je jediným městem v republice, které takovou službu má.\nVoda cáká, pes se ošívá a páníčka čeká po takové koupeli ještě uklízení koupelny. Umýt psa je ale možné i jinak, například v myčce určené právě pro tyto domácí mazlíčky. Jednu takovou lze najít i v Brně na Jihlavské ulici. Funguje jako součást běžné myčky aut už od loňského července a její provozovatelé se inspirovali od našich sousedů.\n"Vznikl tady takový slogan "umyjeme vše, na co si vzpomenete" a během výstavby jsem zjistil, že existuje přes internet benzinová stanice na Slovensku, která tento projekt začala dělat místo tankovacího stojanu, akorát, že se to používá pouze v období od jara do podzimu a přes celý rok ne," uvedl Radek Janíček, provozovatel služby.\nBrněnská myčka však funguje celoročně. Je samoobslužná a získat znovu čistou a voňavou srst mohou pejsci od těch nejmenších až po ty největší.\n"Ten pejsek skočí do vany, vy si spustíte ty programy, které tam jsou, vyberete si z toho jestli chcete šampon, jestli chcete kondicionér, jestli chcete proti blechám, pak je tam samozřejmě ještě sušící program, ten se třeba v létě nemusí využívat," doplnil Radek Janíček, provozovatel služby.\n"Je to úplně jednoduché, intuitivní, to ovládání, ještě u toho mluví ten automat Česky, takže není žádný problém," popsala Vilma, majitelka psa.\nMytí nemá striktně určený časový rámec, takže můžete v klidu pejska připravit, nalákat ho do vany například pomocí pamlsků. Je možné připoutat ho za obojek pomocí řetízku a pak už stačí jen vybrat daný program a podle potřeby umývat.\n"Podle samozřejmě rasy toho psa, podle velikosti, podle toho, jak dlouhé v podstatě ty chlupy má, to znamená průměrná doba toho mytí by měli počítat tak 10-15 minut," upřesnil Radek Janíček, provozovatel služby.\nČas, který majiteli koupání domácího mazlíčka zabere, také určuje cenu. V případě, že má tedy psů hned několik, vyplatí se zvážit, zda se mu myčka vyplatí a jestli se raději nerozhodne psy umýt doma. Domácí mytí však s sebou na rozdíl od myčky nese jisté nepříjemnosti.\n"Největší výhodu spatřuji v tom, že nemusíte potom uklízet. Protože třeba já když si vezmu toho svého psa doma do koupelny, tak když ho pak celého umyji, tak mám celý sprchový kout od chlupů, pak se otřepe, takže vytírám všechno a tady krásně jenom po sobě tu vanu osprchuji a mám to bez problémů," dodala Vilma, majitelka psa.\nZa více než rok fungování prošlo myčkou už více než tisíc psů a ohlasy na tuto službu jsou podle provozovatele veskrze pozitivní. Pejskaři teď mohou své miláčky v klidu nechat blátem a loužemi, aniž by trnuli hrůzou z náročného mytí.


Životní pojištění – na co nás má upozornit finanční poradce?\nŽivotní pojištění je jeden z typů produktů, které chceme využívat delší dobu. Zároveň by mělo být také formou prevence případných nepříznivých situací našeho života. Jeho nastavení by mělo více\nÚrokové sazby se vracejí pod tři procenta.\nV průběhu měsíce února začalo své hypoteční sazby snižovat 6 bank, mezi kterými nechyběli ani tři největší poskytovatelé hypotečních úvěrů. Své hypotéky zlevnila Komerční banka, Hypoteční banka, více\nSníh a zima jako další riziko, jak se pojistit?\nSněhová sezóna vyjma krásných bílých panoramat přináší i jisté riziko. Majitelé a správci budov mají povinnost zajistit bezpečnost pro kolemjdoucí. Pokud by případný pád sněhu nebo ledu ze střechy více\nŘíjen minulého roku přinesl u hypoték podmínkové změny. Nejen, že hypotéky zdražují a musíme mít naspořeno více z vlastních prostředků, ale také se posuzuje zadluženost žadatele a výše jeho více\nVážení klienti, chtěli bychom Vás informovat o a marketingových aktivitách v roce 2017. Kde všude nás můžete nalézt? Jsou to: Lidovky.cz, Novinky.cz, Ihned.cz, Denik.cz, Deník Právo - sobotní více


Aquaris E4.5: Ubuntu jde do prodeje | FREEBIT\nAquaris E4.5: Ubuntu jde do prodeje\nMartin Kohout 10/02/2015\nNa trhu s dominantním operačním systémem Android, iOS, WP či OS BlackBerry se objevuje nový chytrý telefon, který nabídne exotický operační systém Ubuntu linuxové distribuce pro mobilní segment. Levný telefon s názvem Aquaris E4.5 (Ubuntu Edition) není zrovna tím, co skalní fanoušci linuxové platformy Ubuntu očekávali, jedná se spíše o Android telefon španělské společnosti BQ usazený pod mobilní linuxové jádro. Jak je na tom celková specifikace telefonu, jeho design či celková funkčnost?\nInformace o OS Ubuntu tu máme již od roku 2013, kdy Britové oznámili vývoj. Luxus a nebo standard? BQ Aquaris má 4,5 palcový multidotykový displej, 8 megapixelový zadní fotoaparát a 5 MPx přední kamerku. Přední zobrazovací prvek nabídne rozlišení 960 x 540 pixelů. V nitru zařízení pak výrobce ukryl 1,3 GHz procesor střední třídy, 1GB operační paměti RAM a 8 GB úložného prostoru rozšiřitelného o microSD kartu.\n„Ubuntu je úplně jiný koncept, než který prezentují ostatní mobilní operační systémy a jsme opravdu pyšní na to, že se tento systém nyní dostane mezi širokou veřejnost,“ říká Alberto Mendez, CEO společnosti BQ. Hezká to slova, nicméně takovouto specifikaci za cenovku 4700 Kč? Někde se stala chyba. Víceméně stejnou specifikaci s Androidem seženeme o cirka 1000 Kč levněji. Levný telefon to v podstatě není, pokud ho položíme vedle zaběhnuté konkurence, což je moc velká škoda. Plusem může být podpora dvou microSIM karet (DualSIM smartphone).\nBritský Canonical sice využije své distribuční kanály, ve Španělsku i v jiných zemích však bude na prodej jen ve velmi omezeném množství. Levný mobil z Číny to svým slovem není, ale skupinu fandů může nadchnout. Uvidíme, jak se mobil s Ubuntu popere na světovém trhu s chytrými telefony s výkonnějším hardware. Mainstream se z něj určitě nestane. Možná operační systém Ubuntu může v budoucnu na chytrých telefonech najít uplatnění, nicméně by to asi chtělo do světa vyjít s druhou nohou. Škoda.\nZadní strana bílého provedení (Android)\nAquaris E4.5 v černé (Android)\nPřední strana nabídne 4,5 palce (Android)\nPřední strana Ubuntu edice\nOperační systém nabízí klasiku pro obyčejné uživatele\nAquaris E4.5 s prvním OS Ubuntu na světě\nNad tímto textem jsou k vidění oficiální fota Android verze Aquarisu, ale i samotná Ubuntu edice. Jak to bude s prodejností a cenou telefonu? Počet kusů bude dle španělského výrobce omezený a telefon se bude prodávat stylem kup, zítra už asi nebude. Cena je stanovena na 169,90 Eur, tedy přibližně 4 700 korun českých. Do oficiálního online prodeje se dostane za několik dnů.\nSvé uživatele si mobil najde, nicméně jich dle prognóz asi nebude mnoho. Uvidíme, necháme se překvapit sílou linuxové distribuce, mimo jiné je na ni také postavený samotný Android od Googlu. Manuál k smartphonu je ke stažení zde (jedná se o manuál v anglickém jazyce).\nJak se vám líbí nový mobilní telefon, chcete-li smartphone s operačním systémem Ubuntu? Je jeho specifikace propadák, nebo vše vyřeší nadmíru sladěný systém? Je aktuální prodejní cena adekvátní pro evropský trh? Jaké budou první recenze? Nechme se překvapit! Máte něco na jazyku, podělte se o to do komentářů pod článkem!\nSpecifikace, cena a dostupnost mobilu s názvem Aquaris E4.5 Ubuntu Edition:\nDisplej: Dotykový, 4,5 palcový, IPS, 960 x 540 pixelů, 240 ppi\nProcesor: Quad Core, Cortex A7, 1,3 GHz MediaTek, Mali-400\nUživatelská paměť: 1GB RAM, interní až 8GB, se slotem pro kartu (32GB)\nOperační systém: OS Ubuntu\nRozměry: 137 x 67 x 9 mm\nAkumulátor: 2 150 mAh\nCena: přibližně 4700 korun pro CZ trh\n21 února, 2015 at 9:29 pm\nPoužil bych spíše „anebo“.\n18 prosince, 2015 at 8:04 pm\nChina jede. Najít odborníky na tohle téma je u nás dost těžké. Vůbec nikdo se kromě Vás nechce poděšlit o zkušenosti. Jak nakupovat telefony?


WRC Mexico: Třetí místo ve WRC2 pro Benita Guerru jun. - ŠKODA Motorsport\nWRC Mexico: Třetí místo ve WRC2 pro Benita Guerru jun.\nPosádka Pontus Tidemand / Jonas Andersson, startující v barvách továrního týmu ŠKODA Motorsport, se podruhé v řadě radovala z vítězství ve WRC2 a díky tomu se osamostatnila na první příčce průběžného hodnocení šampionátu.\nŠvédové však nebyli jedinou dvojicí, která se s vozem ŠKODA prosadila na stupně vítězů. Třetí místo ve WRC2 obsadili Mexičan Benito Guerra jun. a jeho španělský spolujezdec Borja Rozada.\nDomácí favorit, jedoucí poprvé s vozem FABIA R5 týmu Motorsport Italia, vstoupil do soutěže výborně a po dvou úvodních rychlostních zkouškách v centru Mexico City, které se těšily obrovskému zájmu diváků, figuroval po prvním dnu soutěže na druhém místě průběžného hodnocení kategorie WRC2.\nNásledující etapy však rozhodně neměly zcela hladký průběh. V pátek dopoledne musely být kvůli logistickým problémům zrušeny dvě rychlostní zkoušky, navíc Guerra odpoledne špatně zvolil pneumatiky a kromě toho na městské rychlostní zkoušce v Guanajuatu ještě poškodil kolo. To vše jej stálo drahocenný čas.\nPosádka však dokázala zdolat veškeré nástrahy, pravidelně zajížděla slušné časy a nakonec s přehledem uhájila umístění na stupních vítězů.\n„Výsledek není špatný,“ hodnotil po soutěži spokojený Benito Guerra jun. „Před dalším podnikem bych chtěl vůz testovat, ale teď jsem spokojený. Třetí místo je dobré a znamená pro mě 15 bodů do hodnocení šampionátu. V některých pasážích se mi zdálo, že jedeme opravdu rychle, ale víc jsme dělat nemohli, protože pneumatiky nám to nedovolily. Teď vyhodnotíme, co se tu dělo, a budeme se připravovat na náš další start ve WRC2 v Argentině, kde bych chtěl ještě více konkurovat ostatním. Chceme bojovat o vítězství.“\nHubert Ptaszek / Maciej Szczepaniak, ŠKODA FABIA R5, Orlen Team. Rally Guanajuato Mexico 2017\nPosádka Hubert Ptaszek / Maciej Szczepaniak s vozem FABIA R5 polského Orlen Teamu musela odstoupit na čtvrté rychlostní zkoušce.\nČtvrtým podnikem WRC2 bude ve dnech 6. až 9. dubna francouzská Tour de Corse na středomořském ostrově Korsika.\nRally Guanajuato Mexico 2017 – konečné výsledky WRC2:\n1. Tidemand / Andersson (S/S) ŠKODA FABIA R5 3:32:56,5 hod\n2. Camilli / Veillas (F/F) Ford Fiesta R5 + 42,7 s\n3. Guerra / Rozada (MEX/E) ŠKODA FABIA R5 + 7:46,1 min\nRally Mexico WRC2 Zákaznické týmy ŠKODA Zákaznický program


Salon Beauty - Kosmetika - Přístrojová ošetření\nÚvod » Kosmetika » Přístrojová ošetření\n- umožňují kosmetičce provádět širokou škálu ošetření:\nobecně jakékoliv další ošetření, které vyžaduje obličejová estetika\n- funkce přístrojových ošetření:\nElektrické impulsy z přístroje dovedou změnit okolní vzduch - kyslík - na ozón, který má významné terapeutické účinky. Současně vzniká teplo, které působí na buněčný metabolismus, okysličuje pleť a zlepšuje výživu. Pleť se prokrví, odplaví se toxické látky - zlepší se unavený vzhled pleti, prevence proti vráskám atd. Vysoká frekvence má zklidňující účinek na pleť a působí na nervová zakončení. Má výrazný antibakteriální účinek, proto se používá k dezinfekci po hlubokém čištění. Ničí případné zárodky infekce a má antiseptický účinek.\nUmožňuje proniknutí všech aktivních - tzv. ionizovatelných kosmetických přípravků /hydratačních, revitalizačnch, protiráskových,.../ do hlubších vrstev pokožky, než je možné např. ručně. Účinek záleží tedy na druhu použité ampule, potom je ošetření hydratační, protivráskové,... Iontoforéza je tedy účinné vpravování aktivních látek - jako injekčně. Iotoforézu je možno současně doplnit teplem. Ošetření je pak velmi příjemné a relaxační současně.\nProvádí se pouze u pleti mastné za účelem odstranění nadměrného mazotoku a pro dosažení hloubkové čistoty pokožky. Toto ošetření se provádí výhradně 1x za 15 až 20 dní - jinak by se mohly podráždit mazové žlázy a produkovaly by více mazu.


Ceník služeb | Top style salon\nV Top Style Salonu pracují kadeřníci s různou mírou zkušeností, kteří jsou pečlivě vybíráni, aby každý náš klient byl maximálně spokojen. Liší se dovednostmi i délkou praxe, všichni jsou však zkušení a schopni poradit padnoucí účes s ohledem na aktuální trendy. Stylist garantuje kvalitní práci pro každodenní účesy i výjimečné události. Senior Stylist přidává k perfektní práci i své kreativní nápady a přichází s vlastními podněty na změnu barvy a střihu. Top Stylist je nejvyšší kategorií našeho salonu. Garantuje nejlepší možný servis a kreativitu, je špičkou ve svém oboru.\nSpolečně vybereme kadeřníka při objednání tak, aby nejlépe vyhovoval vaší představě.\nZkušené kadeřnice, kteří mají za sebou veškeré zaškolení na saloně od Senior a Top Stylist.\nBravurně zvládají běžné účesy na denní nošení.\nUdělají základní proměny za příznivou cenu.\nOdbornice s mnohaletými zkušenostmi v kadeřnické branži, které doporučujeme náročným klientkám.\nDokáží perfektně poradit vzhledem ke kvalitě vlasů a typu obličeje.\nMají za sebou lukrativní stáže od nejlepších kadeřníků.\nJejich práce je maximálně precizní.\nVelmi zkušené kadeřnice, které absolvovaly stáže v pražských akademiích.\nJejich práce je na vysoké úrovni.\nVymyslí vám moderní účes i větší změnu barvy.\ncena obsahuje: konzultace, mytí vlasů, maska, střih, foukaná a závěrečný styling\nStylist 550,- 650,- 750,-\nSenior Stylist 700,- 800,- 900,-\nTop Stylist 800,- 900,- 1.000,-\nPouze střih ofiny - 150,-\nVýživné kúry: PowerMix 200,-, Fusio dose 300,-, ProFiber 250,-\nDívky do 10 let: Pokud je střih pouze na sucho, účtujeme 50% standardní ceny dle úrovně kategorie. Pokud je střih včetně mytí, platí plná cena dámského střihu.\ncena obsahuje: konzultace, mytí, masáž hlavy, střih, omytí vlasů po střihu a finální styling\nSenior Stylist 500,-\nTop Stylist 590,-\nStyling - 200,- (služba zahrnuje mytí vlasů s masáží a finální styling)\nStřih vousů - 190,-\nCover 5 (diskrétní zakrytí šedin) - 400,-\nChlapci do 10 let: Pokud je střih pouze na sucho, je cena dětského střihu u Stylist 200,-, u Senior Stylist 250,- a u Top Stylist 300,-. Pokud je střih včetně mytí, platí běžná cena pánského střihu dle úrovně kadeřnice.\ncena obsahuje: konzultace, mytí (včetně masky) a veškerý použitý styling\nStylist 350,- 400,- 450,-\nSenior Stylist 450,- 470,- 500,-\nTop Stylist 550,- 570,- 600,-\n"Dlouhotrvající disciplína" 550,-\n"Bohatost, pevnost, smyslné vlasy" 550,-\n"Kaviár spa rituál" 550,-\n"Znovuzrození vlasových konečků" 350,-\n"Specifique" služba 350,-\nUvedené ceny jsou za samotný obřad, který se vždy kombinuje s foukanou či střihem.\nCena za barvení se skládá ze spotřebovaného materiálu a z práce k barvení podle úrovně kadeřníka. Přesnou cenu vám rádi předem spočítáme, i kadeřnice vám při konzultaci sdělí, na kolik vyjde účes dle vašich představ, pro orientaci však uvádíme příklady cen nejčastějších služeb:\nBarvení polodlouhých vlasů bez střihu u kadeřnice Stylist - od 1.400,-\nBarvení polodlouhých vlasů bez střihu u kadeřnice Senior Stylist - od 1.600,-\nBarvení polodlouhých vlasů se střihem u kadeřnice Stylist - od 1.700,-\nBarvení polodlouhých vlasů se střihem u kadeřnice Senior Stylist - od 1.900,-\nMelír na polodlouhých vlasech se střihem u kadeřnice Stylist - od 1.800,-\nBalayage na dlouhých vlasech bez střihu u kadeřnice Senior Stylist - od 3.000,-\nBarva Inoa 600Kč/tuba\nBarva Majirel, Majiblond 500Kč/tuba\nPřeliv DiaLight, DiaRichesse 400Kč/tuba\nMelír L´Oréal Professionnel 10Kč/gram\nStahování tmavé barvy - Efassor\nStylist 400,- 500,- 600,-\nSenior Stylist 500,- 600,- 700,-\nTop Stylist 600,- 700,- 800,-\nMelír - 1ks alobalu:\nStylist 20,- 25,- 30,-\nSenior Stylist 25,- 35,- 45,-\nTop Stylist 35,- 45,- 55,-\nFoukaná přes prsty mezi dvěma barveními 200,-\nTónování po barvě (melíru):\n200,- 250,- 300,-\nSpolečenský účes zahrnuje pouze samotné česání, pokud je požadováno i mytí vlasů, připočítává se cena foukané dle úrovně kadeřnice.\nJednoduchý účes (do 45 minut) 800,-\nNáročný účes (nad 45 minut) 1.000,-\nSvatební účes 1.500,-\nBoxerské copy 400,-\nBoxerské copy s kanekalonem 600,-\nVlny žehličkou (pouze u Stylist) 250,-\nCena za objemovou trvalou se skládá z ceny objemky a dále pak střihu či foukané.\nSenior Stylist 900,-\nTop Stylist 1.200,-\nOdrost do 2cm 2.500,-\nOdrost 2-6cm 3.500,-\nKrátké vlasy 4.000,-\nPolodlouhé vlasy 5.000,-\nDlouhé vlasy 6.000,-\nPříplatek u extra hustých vlasů 500 - 1.000,-\nhairtalk extensions pásky\n25 cm 40 cm 55 cm\n12 kusů 3.500,- 4.500,- 6.000,-\n24 kusů 6.000,- 8.000,- 11.000,-\n36 kusů 9.000,- 11.000,- 16.000,-\n48 kusů 11.000,- 14.000,- 21.000,-\nPosun pásku komplet 50,-\nSundání pásku 10,-\nČištění pásku 20,-\nNandání pásku 20,-\nPříčesky hairtalk extensions\nWonderFill, SmartPart - 15.000,-\nPosun WonderFillu - 950,-\nV ceně nových vlasů je mytí, foukaná, nasazení vlasů, střih a finální styling.\nDiagnostika stavu vlasové pokožky a vlasů pohledem i s použitím speciální diagnostické kamery, včetně konzultace optimálního řešení a doporučení vhodných produktů.\nU nás v salonu akceptujeme platby platební kartou, včetně bezkontaktních plateb typu Apple Pay, a všechny uvedené ceny jsou již včetně DPH. Při každém mytí vlasů mohou naši klienti využít masážních křesel pro větší zážitek ze služby. Děkujeme, že respektujete naši filosofii, kdy je mytí vlasů součástí našich služeb, střih "nasucho" děláme pouze u samostatného střihu ofiny nebo střihu malých dětí, jinak ne.


konvenční požární systémy KILSEN - ATIS KOUKAAM - JSME ZABEZPEČENÍ\nDomovská stránka › Produkty › EPS - požární systémy › konvenční požární ústředny › konvenční požární systémy KILSEN\nkonvenční ústředny KILSEN\nmoduly konv.ústředen KILSEN\nkonvenční tlačítka řady 700\nkonvenční hlásiče řady 700\nDMN-782 Průhledný kryt pro tlačítkový hlásič DMN-700, DM-2010 a KAL-455\nObj. č.: 232 07201\nDMN-787 Montážní krabička pro tlačítkový hlásič DM-700 a DM-2000\nObj. č.: 232 07200\nKL-731 Konvenční optický požární hlásič\nObj. č.: 242 00500\nKL-710 Konvenční teplotní požární hlásič\nObj. č.: 242 00600\nKFP-CF2-20 Konvenční požární ústředna, 2 zóny\nObj. č.: 242 00000\nKFP-CF4-20 Konvenční požární ústředna, 4 zóny\nObj. č.: 242 00100\nKFP-CF8-20 Konvenční požární ústředna, 8 zóny\nObj. č.: 242 00110\n2010-1-RB Deska 4 výstupů relé pro ústředny řady KFP\nObj. č.: 242 00200\n2010-1-SB Deska 4 hlídaných výstupů pro ústředny řady KFP\nObj. č.: 242 00210\nDMN-700-L Konvenční tlačítkový hlásič vnitřní\nObj. č.: 242 00800\nDMN-700-E Konvenční tlačítkový hlásič venkovní\nObj. č.: 242 00810


U divadla jsme praštění všichni, tvrdila Věra Kubánková | Kultura | Lidovky.cz\n14. dubna 2016 10:39 Lidovky.cz > Zprávy > Kultura\nVěra Kubánková v roce 2014 při rozhovoru pro Lidové noviny. | foto: Dan Materna, MAFRA\nPRAHA Věra Kubánková spojila svůj život s Realistickým divadlem, ale jak říkala, velkou školou pro ni byl Otomar Krejča - s jeho Divadlem za branou zůstala až do hořkých konců a hned po listopadu 1989 za ním běžela znova. Dokud prý dojde na jeviště, bude hrát, říkala v rozhovoru pro LN ještě v březnu 2014. Ve čtvrtek principál Divadla Na Jezerce Jan Hrušínský oznámil její smrt.\nLN: Mění se člověk s věkem, nebo je pořád stejný?\nMění se. A já bych řekla, že v mém případě k lepšímu. Teď mi vadí a mrzí mě mnoho věcí, které jsem v životě udělala. Uvědomuju si třeba, že jsem lidem, kteří mě měli rádi, nevěnovala tolik pozornosti i jsem je opouštěla. Vztahů si má člověk vážit. Teď už si dávám pozor, abych nic takového neudělala.\nLN: A pokud jde o temperament?\nJestli byl někdo praštěnej v mládí, bude praštěnej i ke stáru. Nehledě k tomu, že my, kteří děláme divadlo, jsme praštění všichni. Ale teď jako stará jsem víc tolerantní a nikoho neodsuzuju. Mě už nic nepřekvapí.\nLN: Vy jste ale přímo živý důkaz, že temperament přetrvá. Jak došlo k vaší avantýře s Tata Bojs?\nNejdřív jsem je odmítla s tím, že reklamy nedělám. Vnučka Terezka mi ale vysvětlila, kdo jsou Tata Bojs a o co jde a že si vlastně šlapu po štěstí. A že tam musím hned zavolat. Řekla jsem, že když o mě budou stát, ozvou se znova - a oni skutečně zavolali. Ještě ten den a přemlouvali. Tak jsem na to kývla. Tak jsme to natočili, bylo to sice únavné, ale taky velká legrace. A já jsem se stala na stará kolena slavnou, hlavněumladých, kteří mě zastavovali na ulici a ptali se mě, jestli nejsem ta bába, co hrála s Tata Bojs.\nLN: Narodila jste se na Slovensku, jak se tam vaše rodina dostala?\nTatínek byl důstojník z povolání a byl tam odvelen. Žili jsme v Prešově, ale já se narodila v Košicích, protože v Prešově nebyla žádná porodnice a neznali tam žádnou bábu, takže moje maminka jela do Košic. Ale dostala horečku omladnic.\nLN: To bylo ve 20. letech ještě možné?\nNa Slovensku ano, na počátku dvacátých let bylo zčásti zaostalé a po vzniku Československa se tam vrhla česká inteligence, aby jim pomáhala, což nám myslímSlováci doteď nemůžou odpustit. Nebyli tam učitelé, profesoři, lékaři, moje teta tam jela například léčit trachom, což je vážná oční infekce, kterou tehdy bylo Slovensko hodně postižené. Takže jsme tam žili do konce třicátých let, kdy Češi museli odejít, otec pak šel do Hradce Králové.\nLN: Co vás vedlo k tomu, že jste šla na konzervatoř? Měl někdo z rodiny umělecké sklony?\nBabička byla vášnivá ochotnice a já jsem už na gymnáziu, někdy v kvartě, recitovala a zúčastnila jsem se i několika soutěží. V šestnácti jsem začala chodit se svou první láskou Jiřím Šotolou, který se chystal na pražskou konzervatoř. Tak jsem šla taky, jeho vzali, ale mě ne, že prý nemám usazený hlas. Což byla úplná blbost. Pravda je, že jsem mluvila vysokým hláskem, ale od toho je právě škola, aby to změnila. Po herectví jsem ale moc toužila, tak jsem se, aniž by to rodiče věděli, přihlásila současně do Brna. Tam to bylo o čtrnáct dní později a vzali mě.\nLN: Váš ročník 1924 byl věnován Hitlerovi jako posila vojenského průmyslu. Byla jste taky totálně nasazena?\nByla, i když to nejdřív vypadalo, že mě to mine. Po zavření vysokých škol už jsme tomu neunikli. S kamarádkou Helenou Trýbovou nás poslali do továrny na plynové masky, která byla na Cejlu.\nLN: Brno kvůli Zbrojovce a dalšímfabrikám zažilo několik náletů, že?\nZažilo, ale já mám v životě kliku, smrti jsem utekla jen tak tak. V té fabrice byla strašná otrava a ten den, kdy byl strašlivý nálet na Brno, nás s Helenou poslali na pobočku, která byla asi o tři ulice dál. Když to začalo, běželi jsme do krytu, na to se nedá zapomenout. Lidé se tam modlili, někdo zpíval, Helena byla strašnej strašpytel a třásla se hrůzou a já se díky tomu cítila silnější, takže jsem ji utěšovala. Byla tam obrovská železná vrata, která se chvěla. Trvalo to skoro do večera a my pak museli obcházet hořící trosky, abychom se vůbec dostali domů. Anaše fabrika byla v rozvalinách. V podnájmu to taky vypadalo hrozně, tak jsem se sebrala a jela domů a na všechno se vybodla.\nLN: A to vás potom nesháněli?\nMrtvých byly stovky a továrna dostala přímý zásah, nikdo nevěděl, kdo všechno tam zůstal. V podstatě jsem se podruhé narodila. Byla to neuvěřitelná náhoda - nikdy předtím nás na žádnou pobočku neposílali, až v ten den.\nLN: Váš osud je ale také Smíchov, čtyřiašedesát let bydlíte na Andělu a větší část hereckého života jste strávila v Realistickém divadle, kam jste přišla začátkem 50. let. Usilovala jste o angažmá v tak důležitém divadle, které bylo tehdy i „ideově na výši“?\nA víte, že ani moc ne? Byla jsem v angažmá ve Zlíně, tehdy Gottwaldově, a můj skoro manžel PepíkKalena se zalíbil šéfovi Realistického Karlu Paloušovi. Akdyž se domlouvali, Pepík mu řekl, že není sám, že se chceme vzít. Kvůli němu mě Palouš pozval na zkoušku, ale mně se do Prahy nechtělo, já v Gottwaldově byla spokojená, hodně jsem tam hrála, každý den něco jiného. Palouš to hned poznal, chvilku na mě koukal a říkal, stojíte vůbec o to angažmá? A já semu přiznala, že pražské divadlo je lákavé, ale že jsem v Gottwaldově spokojená. Tak prý - nechtěla byste nám udělat nějakou etudu? Tenkrát zkoušeli v Realistickém Strakonického dudáka a Jana Dítětová hrála Dorotku, tak prý abych zkusila, jak Dorotka čeká na Švandu. Předvedla jsem mu to a on řekl - beru.\nLN: Prý se vám z jiných divadel pošklebovali, že jste v Realistickém Stanislavského brali tak ortodoxně, že jste se během zkoušení chodili bát do lesa...\nJá jsem to nezažila, možná něco bylo předtím, než jsem přišla. Hlavně jsme dělali etudy.\nLN: Když jste ale zkoušeli Cachův Duchcovský viadukt, jeli jste si ohmatat terén do Duchcova, nebo ne?\nJá jsem přijela, už když to bylo v běhu - hrála jsem v té inscenaci novinářku. Už to měli všechno asi za sebou. Podívejte se, to jsou postupy, které každý slušný herec, ať je starý, nebo mladý, využívá a Stanislavskij to jenom napsal. Kdo jsem, kam jdu, proč tam jdu, co tam chci, na to musí každý přijít sám a odjakživa to tak bylo.\nLN: Jenže v 50. letech se z toho dělalo náboženství, jediná možná metoda, to přece muselo být otravné a demotivující?\nJistě, Realistické divadlo bylo také jedno z nejdůležitějších a na to jsme dojeli, protože jsme hráli nejblbější budovatelské hry. Najednou jsme si to všichni včetně Palouše uvědomili. Pochopili jsme, že nás to zavádí, a snažili se jít proti tomu, ale dlouho to nikdo nebral na vědomí. Realistické nebyla špatná scéna, dokonce i Krejča potom říkal, že se tam vždycky dělalo poctivé divadlo, které se snažilo něčeho dobrat.\nLN: Zažila jste tam několik generací režisérů od Karla Palouše přes Luboše Pistoriuse až k mladým, kteří v 80. letech proměnili celé pojetí - Karel Kříž, Jiří Fréhar, Miroslav Krobot.\nMilovala jsem Cesty s tetičkou podle Grahama Greena, režíroval je Mirek Krobot a to je můj miláček. Cesty, to bylo něco tak zvláštního a nového.\nLN: A v Křížových Res publikách jste přece taky hrála...\nNo, pak jo. Ze začátku ne.\nJednou jsem to viděla a říkala jsem si, že to není možné, že nás všechny musí zavřít. Tak silný byl můj dojem z jedné té rozpravy. Začalo se to na mě sypat a nemohla jsem už být stranou, tak jsem požádala, jestli bych mohla taky. Jo, jasně, a vyber si sama, co bys chtěla říkat - což jsem udělala a už jsem v tom byla s nimi. V divadle jsem byla i 17. listopadu, tehdy jsme měli premiéru Maryši, která se moc povedla. A po premiéře do klubu přicházeli zbití studenti z Národní třídy - dlouho do noci jsme se radili, co podnikneme, domluvili jsme se, že každý někomu zavolá. Já volala do Brna-Heleně TrýbovéaMiloši Hynštovi, aby přijeli druhý den k nám do divadla. Předpokládali jsme, že přijde pár lidí, a pak jsme se pomalu ani nemohli prodrat, jaký tam byl nával.\nLN: Realistické se po listopadu změnilo v Labyrint, ale pořád byly potíže, říkávalo se, že je tam někde ve zdech s prominutím schované lejno Zdeňka Nejedlého. Něco na tom je, že tenhle žlučovitý dědek tam se svým jménem něco nepěkného předal...\nPořád tam chodil a otravoval a taky měl oblíbené herečky, hlavně Janu Dítětovou, když přišel na představení a ona nehrála, vždycky ji museli posadit vedle něj.\nLN: S Janou jste se kamarádily, že?\nJá jsem si jí moc vážila. Představte si, když jsem tam byla druhý rok v angažmá, došlo na Romea a Julii a tu Julii jsem dostala já. Za pár let jsem se dozvěděla od Sergeje Machonina, že ji měla slíbenou Jana. Moc dobře si pamatuju, jak za mnou po premiéře přišla a řekla mi - gratuluju ti, děláš to dobře. To už byla s Vinklářem. Ten když se opil, býval strašlivě zlej a mně jednou řekl - ty jdeš přes mrtvoly, a já vůbec nevěděla, o co jde. Až potom mi to došlo, ale Jana mi ani v nejmenším nic nenaznačila a to je u hereckých kolegyň něco nevídaného.\nLN: Sama neměla moc štěstí v soukromém životě a poměrně brzo zemřela. Co se stalo?\nVážně onemocněla. A v podstatě kvůli svému mužskému. Myslela si, že bude mít Pepíka doma a bude s ním pít, bude ho mít pod kontrolou. Ale sama pak měla problémy s alkoholem, což se ženám alkoholiků stává. Dostala rakovinu a odešla dřív, než měla odejít.\nLN: Realistické divadlo bylo známé i tím, že tam bylo hodně vztahových propletenců, což, jak vidno, mohlo někdy i komplikovat práci na jevišti. S kým jste nejraději hrála?\nS Jiřím Adamírou, byl opravdu skvělý. Dlouho jsem trpěla mindrákem, že nejsem jako herečka dost krásná. Teď mi ale na Jezerce udělali výstavu, a když jsem na ty fotky koukala, říkala jsem si, že jsem se možná trápila zbytečně. S Jiřím jsme hráli Williamsovo Léto a dým a já jsem s tím zase začala. A že ta holka - Alma, kterou hraju - má zajímavý vnitřek, ale má být opravdu pěkná. A pak jsem našla pod zrcadlem na svém místě v šatně obrázek, reprodukci ženského portrétu od francouzského malíře. Agarderobiérka mi řekla, že mi to tam před představením dal pan Adamíra. Tak jsem šla za ním a povídám, Jirko, co to je? No takhle vypadáš. Podívej, ten dlouhej krk, to jsi ty. Pěkná je, ne? Pane, takovou poklonu dostat od kolegy, a ještě skvělého herce. A nic jsme spolu neměli, jen mě chtěl povzbudit. Byl báječný, s ním se hrálo jedna báseň, i když občas hřešil na svůj krásný hlas.\nLN: V roce 1967 jste přece jenom Realistické opustila a šla k Otomaru Krejčovi. Jak se to stalo?\nDostala jsem nabídku, což tenkrát bylo něco neslýchaného. Přišel mi do divadla dopis, že mně Otomar Krejča nabízí ve Třech sestrách roli Olgy. Tenkrát nebylo zvykem, že by herci pobíhali po různých divadlech. Byla jsem z toho úplně vedle. A protože jsem nezkoušela, tak mě Palouš pustil, ale varoval mě - dej si na něj pozor, Krejča je korzár. A já říkám, ať je, jakej chce, je to dobrej režisér, prokristapána. A začala jsem u něj zkoušet.\nLN: „Mučil“ vás?\nZe začátku jsem to nemohla vydržet, po prvnímměsíci jsem si říkala, že musím odejít, protože mě strašně dirigoval - uděláte dva kroky doprava a takhle otočíte hlavu, měla jsem pocit, že takový způsob práce není pro mě. Ale kupodivu jsem si zvykla, protože to přinášelo výsledky, a taky jsem pochopila, že to tak musel dělat. Zakládal si vlastní divadlo a měl bandu odevšad, pakliže to mělo mít tvář a styl, musel to všechno nějak sjednotit. Říkal - musíme udělat model, a až ten bude hotový, tak si v jeho rámci můžete dělat, co budete chtít. A měl pravdu, já jsem najednou v jedné scéně s paní Dostalovou přepadla v zoufalství přes opěradlo lenošky a on na mě volal - děkuju, Kubánková...\nLN: Bála jste se ho?\nNikdy. Nebylo proč, jemu vadilo, když tomu, co jsme dělali, nemohl věřit. Postava Olgy ve Třech sestrách není tak efektní jako Máša nebo Irina, ale když jsem pochopila, co obnáší, zamilovala jsem se do ní. Právě u Krejči mně došlo, že na roli potřebuju tři měsíce a musím s ní být od rána do večera, při mytí nádobí, při drhnutí podlahy, no pořád. Jedině pak k něčemu může vypadat.\nLN: A jaký byl Krejča jako člověk?\nJá ho obdivovala. Byl sedlák, opravdický sedlák. Vynikající herec, v němž se geniálně spojily intelektuální schopnosti s určitou zemitostí, s tím sedlákem v něm. A to bylo mimořádné. Měla jsem všem strašně za zlé, že ho nenechali dál učit, když už byl starý.\nLN: Za Krejčou jste šla i po roce 1990, když své divadlo obnovil. Jak jste vnímala jeho úsilí?\nZavolal mi, jestli chci, no bodejť bych nechtěla. Ale první inscenace nebyla moc šťastná, to jsem viděla jasně a byla jsem z toho smutná. Moc jsem se s tím prala a všichni ostatní také, přáli jsme si, aby to bylo dobré. A povedly se třeba Dialogy karmelitek, které režírovala Helena Glancová, a pak hlavně Pirandellovi Obři z hor, to byl vrchol a konec. Bylo to zase v lidech, kteří byli také porůznu sestrkaní, a on to chtěl nějak vrátit, a nešlo to. Asi to měl dělat jinak, já nevím.\nLN: Říkáte, že jste se do Olgy ze Tří sester zamilovala, máte i jiné role, které se vám podobně uložily do srdce?\nDnes jsem Krejčovi vděčná za všechno, ale kupodivu i teď v mém strašném stáří dostávám jen samé dárky. První velký dárek jsem, jak už jsem říkala, dostala vRealistickém, to bylo Williamsovo Léto a dým s Jiřím Adamírou. Pak přišla Olga a třeba teď nedávno Vlasta v Penězích od Hitlera, které režíroval Michal Lang ve Švandově divadle. To bylo zvláštní setkání, protože jsem té postavě okamžitě porozuměla. Ale na Švandovo divadlo jsem zanevřela, protože mi tenhle dárek předčasně vzali, prý že se na to málo chodí. To byl výmysl, naopak jsme měli velký úspěch, divákům se to moc líbilo. Podle mě to stáhli úplně zbytečně.\nLN: K devadesátinám jste v Goldflamově hře Komedianti na Jezerce dostala roli Věrušky, bývalé herečky, která dělá nápovědku. O čem to vlastně je?\nHra vypráví o kočovné společnosti a Arnošt to tak trochu dělal na zakázku pro Honzu Hrušínského, který takhle chtěl připomenout slavný divadelní rod Červíčků. Když jsem si to poprvé přečetla, říkala jsem si, že je to skoro celé o mně.\nLN: Ale to není zdaleka vaše jediná role, jak vám jde v devadesáti hrát pravidelně divadlo?\nUž se mi těžko chodí, ale na jeviště ještě dojdu. Hraju i v Mladé Boleslavi, kde mi Helena Glancová dala roli v Marvinově pokoji -pošetilou, rozkošnou. Dojíždím jednou za měsíc, ale musím s tím žít pořád, večer se tím uspávám.\nSlovensko | Kultura | Film | Divadlo | Ceny Thálie | Jan Hrušínský | Tata Bojs | Věra Kubánková | Lidové noviny | Smíchov | Divadlo Na Jezerce | Československo | smrt | Hradec Králové | Košice | Zlín