Kapitola třicátá druhá – Tichošlápkův sen – Fan-Fikce.cz\nKapitola třicátá druhá – Tichošlápkův sen\nPublikováno uživatelem Witch dne 17. 2. 2021\n„Dobře vidíme jen srdcem. To, co je podstatné, je pro oči neviditelné.“\nV potemnělém sídle nemrtvých řádila Smrt. Kamenné podlahy dlouhých chodeb se plnily rozpadajícími a hnijícími mrtvolami. Každá z nich měla už jen jedinou jistotu. Že už znovu k životu v jakékoli formě nepovstane.\nNitrem skal prolétávaly skrz oblaka prachu desítky stínů, hledajíc vhodnou schránku, kterých díky ochranným tetováním příliš k dispozici nebylo, a v jejich patách se míhali již posedlí členové Bratrstva krve a nemilosrdně masakrovali každého upíra v dosahu, kterého jejich kouřoví společníci minuli bez povšimnutí.\nProti krvesajům, jejichž rychlost a síla byly díky démonům umocněny, neměli obyčejní obyvatelé obrovského komplexu šanci. Několik upírů-čarodějů se sice velmi zdatně bránilo, ale démoni se jim většinou vyhnuli a řádili dál. A mířili k nejdůležitějším prostorám celého sídla. K shromažďovacím aulám a k poradní síni Rady Vznešených.\nSerpens se v rychlosti vyhnul už několikáté kostře, která se mu připletla pod nohy. Nedokázal si v hlavě srovnat, co se to kolem něj sakra děje.\nPřestože bylo sídlo dobře chráněné, začarované pentagramy na všech možných i nemožných místech, i přesto se Lamideovi démoni nějak dostali dovnitř. Někdo musel zradit, někdo je musel pustit do nitra skal…\nOni se starali, jestli se ten šílenec ze světa démonů znovu nepokusí vytvořit štít kolem té pitomé Brány a on místo toho plánoval přímý úder.\nMyslel si, že někde narazí na Lupuse, kterého Corvus přemístila do sídla jen pár minut před ním, ale nikde ho neviděl. Spěšně zabočil do chodby, která už byla velmi blízko táhlého schodiště, jež vedlo k aule Vznešených, když na jejím konci zahlédl záblesk jasně rudých vlasů. A hlavou mu problesklo jméno s nimi spojené.\n„Bulagro, to snad ne!“ neubránil se vzteklému zasyčení.\nMinul odbočku ke Vznešeným, odkud se nesl hrozivý zvuk letících černočerných stínů a opatrně nahlédl do jeskyně, odkud slyšel svist kouzel. Nejprve spatřil vysokou blondýnu a vedle ní pak rozcuchanou záplavu křiklavě červené.\nObě sehraně útočily na zuřivě se bránícího Lucise, někdejšího špicla u Bratrstva. Bývalá Lupusova milenka kouzly, a ještě nedávno pohřešovaná tajemnice Rady ji podporovala fyzickými útoky pomocí dvou dýk. Takže mu nepomohlo ani to, že se od Bratrstva zavčas trhnul a zahrabal se u nich.\nSerpens jen tiše zaskřípal zuby. Měl pravdu. Zrada v jejich vlastních řadách. Zrada, se kterou měli počítat, ale ve vlastní zaslepenosti je to ani nenapadlo. To Atheris byla určitě tou, která vynášela informace. Ale kouzelnickou krev v sobě neměla, takže některý z pentagramů musela narušit ta zrzavá kurva. Tohle opomenutí je tedy bude stát hodně draho.\nStále nepovšimnut se bleskovým pohybem přesunul Atheris za záda a bez váhání jí zkroutil obě ruce za záda tak, až se ozvalo ošklivé křupnutí…\n„Cože?!“ vydechl šokovaně Harry, který se společně s Ronem právě jako poslední chystal k odchodu z knihovny.\n„Démoni. V našem sídle,“ vyrazila ze sebe znovu Margaret Shiernová s doširoka rozevřenýma očima a příšerně bledá v obličeji.\n„No, do hajzlu…“ reagoval vcelku výstižně Ron.\n„Jak?!“ vyrazil ze sebe nevěřícně Harry. „Ty pentagramy přece…“\n„Nevím,“ potřásla spěšně hlavou. „Ale potřebujeme pomoc. Zmasakrují je. Serpens tam zůstal, poslal mě zpátky.“\nUž byli na půl cesty k východu, když Harry odpovídal: „Okamžitě vyhlásím poplach,“ ujistil Shiernovou. „Půjdeš s námi nebo…?“\n„Ne, musím zpátky!“ skočila mu do toho bez zaváhání poloupírka. „Nemůžu…“ na moment se zadrhla, než byla schopna dokončit myšlenku. „Mám o něj strach!“\n„Chápu,“ kývl Harry v poklusu. „Co ti vaši upíří studenti?“ zeptal se ještě spěšně. „Nepomohli by taky?“\n„To si nemůžu vzít na triko, Harry,“ zamítla návrh Margaret. „Jejich rodiče…“\n„Potřebujete teď každou hůlku, Margaret!“ přerušil ji tentokrát on. „Někteří z jejich rodičů jsou určitě v tom vašem sídle, ne? Když se neubráníte, nebudeš se mít ani komu zodpovídat!“\n„Na tom něco bude,“ zabručel za jejich zády zrzek.\nTo už vyběhli všichni tři na nádvoří, jen za nimi vyletoval do vzduchu sníh. Zastavili se těsně za hranicí, za kterou už se mohli přemístit.\nMargaret nakonec pokývla hlavou: „Uvidím, co se dá dělat. Hlavně nenechte naše sídlo padnout, Harry,“ požádala ho naposled téměř zoufale.\nKdyž se dvoukřídlé dveře přijímací auly Vznešených rozrazily dokořán a dovnitř vletělo přibližně deset syčících démonů, celá současná Rada Vznešených stála naprosto nehybně uprostřed místnosti, v jedné dokonalé řadě a drželi se za ruce. A ani vítězoslavné vřeštění černých stínů nedokázalo úplně přehlušit mráz vyvolávající mumlání v upírském jazyce, kterým všichni členové promlouvali jako jeden.\nJen metr před nimi stál Třináctý, s obvyklou kápí staženou na záda a jeho bílé vlasy svítily v přítmí haly jako lucerna. Jeho oči se upíraly přímo na záplavu černi, která se řítila k letitým upírům. Ale vzápětí se halou rozlehl děsivý skřípavý jekot a kouřové stíny se vrhly do všech stran, vyhýbajíc se místu, kde Rada stála.\nSemknuli se a jako jedna velká odporná larva zaútočili znovu, ale opět byli nějakou neviditelnou silou nuceni stáhnout se zpátky. A pak se zastavili ve vzduchu, svíjejíc se jako v křečích, než se cukavým pohybem, při kterém se většina z nich téměř rozplynula, začali vracet zpět ke vchodu, který rozrazili.\nRada pokračovala ve zpěvavé upírštině a Vznešený Třináctý začal zvolna postupovat vpřed.\nKdyž se na scénu se dvěma zrádkyněmi přidali ještě dva posedlí upíři, Serpens už měl obavy, že má namále.\nNějakým zázrakem se však vynořil z vedlejší chodby zakrvácený Lupus a se zuřivým rykem usekl jednomu z nich hlavu dlouhým mečem, který musel vyhrabat snad odněkud ze sklepení pod tréninkovým stanovištěm.\nAtheris naříkala u zdi bolestí, jak se jí rovnaly kosti, které jí Serpens polámal předtím, než ho začali otravovat ti černoocí maniaci. Lupus se chystal na dalšího člena Bratrstva, který si ho však všiml a skočil po něm zároveň s kletbou z hůlky jisté zrzky, která již v celku nechutným způsobem vyřešila svůj problém s Lucisem.\nLupus odletěl v záplavě světla na druhou stranu jeskyně, kov cinknul někde ve tmě o zem. Serpens znovu zaútočil na jeho bývalou, která ho však stejně jako před tím Lupuse smetla stranou a vzápětí po něm vrhla ošklivě zelenou kletbu, které se vyhnul jen na poslední chvíli, jak se snažil překonat závrať a setřít krev z rány na hlavě.\nRusovlasá se ječivě zasmála způsobem, který zhodnotil jako naprosto šílený, když vynesla pochroumaného Lupuse do vzduchu kouzlem. Serpens se mu chtěl znovu vrhnout na pomoc, když ho srazil k zemi další posedlý násoska a s šíleným hladem v očích ho začal škrtit.\nMěl strašlivou sílu, ale Serpens byl příliš starý na to, aby se nechal udusit nějakým cucákem. V mžiku měl navrch on, ale upír se ho ze sebe zuřivě snažil shodit.\n„Neměl jsi mě odkopnout, Lupusi,“ zaslechl protivný ublížený hlas. „Neměl jsi mě ponížit.“\n„To ty jsi ponížila…!“ zachraptěl jeho přítel, ale nebylo mu dovoleno ani dokončit větu.\n„Zavinil sis to sám,“ promluvila tiše červenovlasá, aniž by věnovala pozornost jeho slovům.\nJeskyně se znovu rozzářila jedovatou zelenou a Serpens vztekle zařval.\nTo slovo Lionelovi zadunělo hlavou dřív, než se vůbec stačil rozhlédnout, ale pod jeho naléhavostí začal čarovat ještě předtím, než vůbec doznělo.\nNěkteré černé stíny se odrazily od zlatě zářící kupole, kterou nad sebou vytvořili pomocí několika spojených pentagramů. Záplava démonů však jen přeletěla nad nimi směrem ven k východu, jako by je něco honilo.\nLionel, Kendall, Isidora i jejich profesorka jen nechápavě zírali s hůlkami vztaženými na překvapivý úprk.\nMargaret však od té podívané vzápětí odtrhla pohled a bezohledně zalila smrtící kletbou slintajícího upíra, který se nečekaně vynořil za jejich zády.\n„Držte se při sobě!“ rozkázala nesmlouvavě ještě dřív, než tělo vůbec padlo k zemi.\nJejí tři studenti jen beze slova přikývli. Jakékoli neshody byly pro tu chvíli zapomenuty. Jejich domovina byla napadena a Corvus je přivedla, aby ji pomohli bránit. Nic nebylo v tu chvíli důležitější.\nHarry nevěřil vlastním očím, když se přemístil do sídla upírů spolu se čtyřmi kolegy, z nichž dva se hned vraceli zpět pro další. Kam až sahalo bídné světlo několika pochodní, či jejich hůlek, všude byla krev a mrtví nemrtví.\nA ticho. Kolem panovalo hluché dusné ticho. Nejprve se zhrozil, že dorazili strašlivě pozdě a už je po všem. Že snad Bratrstvo celé sídlo vyvraždilo.\nAle k jeho úlevě po spěšném průzkumu několika chodeb narazili na malou skupinku nedospělých upírů sedících na zemi, na části, která nějakou šťastnou náhodou nebyla zakryta ničími kostmi.\nMargaret Shiernová právě skončila s kontrolou postupu hojení jejich ran, povětšinou jen pohmožděnin, když k němu zvedla zrak. Prudce před ní zabrzdil.\n„Margaret? Kde jsou?“ vyrazil ze sebe Harry.\n„Vypadá to, že pryč,“ konstatovala dutě.\n„Pryč? Jak pryč? Jak to?“ vyhrkl na ni naprosto zmatený.\n„Prozatím jsem je vyprovodil z našeho sídla,“ ozval se vážný hlas a jejich zraky se stočily k východu z široké chodby, ve které se objevil mírně nahrbený bělovlasý upír. Bradavičtí studenti i poloupírka sklonili uctivě hlavy. Komando bystrozorů na osamoceného upíra nechápavě civělo. „V tuto chvíli už nám nic nehrozí. Přesto si velice vážím toho, že jste přišli,“ pronesl zvolna Vznešený Třináctý.\nHarry na upíra chvíli beze slova hleděl. Všechno se to stalo nějak moc rychle. A vůbec se mu to nezamlouvalo.\n„Když je dokážete zastavit, tak proč jste do teď do hajzlu nic neudělali?!“ vyhrkl nakvašeně, aniž si své slova stačil víc rozmyslet.\n„Je to o něco složitější, pane Pottere,“ reagoval prastarý nemrtvý, který v tu chvíli vypadal, že mu na bedrech přibylo pár stovek let navíc.\n„To si umím živě představit!“ vyprskl Vebersky neméně naježeně, než jeho parťák.\nHarry se nadechl a vydoloval ze sebe přinejmenším slušný tón hlasu.\n„Když dovolíte… Myslím, že bychom si měli promluvit.“\n„Souhlasím,“ přikývl vážně Třináctý bez okolků, až ho to překvapilo. „Pojďte prosím se mnou, pane Pottere…“\nHarry procházel zachmuřeným pohledem zprávu, kterou právě dokončil o útoku Bratrstva krve spojeném s démony na sídlo upírů v Zapovězeném lese. Celé to na papíře působilo ještě příšerněji, než měl v úmyslu. Docela by ho zajímalo, jestli Ludford ty jeho reporty ještě vůbec čte, při všech průserech, které se na ně nakupily.\n„Pane Pottere?“ ozval se od otevřených dveří jeho kanceláře uctivý hlas mladého poslíčka. „Máte tu poštu.“\nHarry vyskočil na nohy, a převzal si od něj malý zalepený lístek se znakem nemocnice u Munga. Spěšně ho rozevřel, přeletěl očima, a v příští minutě už vybíhal z pochmurně zamlklého Ústředí.\nHarry odchytil vrchního léčitele hned na chodbě.\n„Pane Pottere, dorazil jste rychle…“ zadíval se na něj prošedivělý muž udiveně.\n„Dostal jsem váš vzkaz. Co se děje?“\n„Pojďte na chvíli do mé kanceláře, prosím,“ vyzval ho léčitel. „Chtěl bych s vámi nejprve mluvit.“\n„Váš kmotr, pan Sirius Black, se konečně probral k vědomí,“ vypustil Starske z úst informaci, kterou Harry s napětím očekával už velmi dlouhou dobu.\n„A?“ dostal ze sebe přiškrceně.\n„Bohužel vám musím říct, že jeho stav je velmi vážný. Po fyzické stránce je na tom o něco lépe, než když jste ho sem přinesli. Bude trvat velmi dlouho, než se zotaví natolik, aby mohl vůbec samostatně chodit, ale vidíme to nadějně. Ovšem co se týče té psychické stránky…“ léčitel si navyknutým gestem posunul brýle ke kořeni nosu. „Nekomunikuje s námi, nereaguje na otázky či jiné podněty, odmítá potravu i tekutiny a výživu do něj zatím dostáváme uměle. Většinu doby jen mlčí a dívá se do prázdna, ale od rána už měl dva velmi agresivní záchvaty, jejichž původ jsme nedokázali ověřit a museli jsme mu nasadit uklidňující lektvar. Nemám sice tušení, co se s vaším kmotrem dosud dělo, každopádně to na něm zanechalo velmi vážné následky.“\nHarry ztěžka polkl hnusný knedlík, který se mu usadil v krku.\n„Můžu ho vidět?“ zeptal se tiše.\n„Samozřejmě,“ přikývl léčitel. „Ale varuji vás. Raději nečekejte příliš.“\nHarry vešel za Starskem do soukromého pokoje s bílými stěnami pro jednoho pacienta roztřesený, nervózní, netušíc, co vlastně očekávat a co raději vůbec ne. Nevěděl vlastně ani, co cítí. Po takových letech znovu vidět Siriuse. Ještě před pár dny to bylo něco nepředstavitelného, čirá utopie a teď…\nJenže co když by bylo lepší, kdyby se tady vůbec neobjevil? Co když mu tím přetáhnutím zpět do jejich světa Angela ublížila? Co když…?\nZastavil vlastní zběsilé myšlenky a zhluboka se nadechl.\n„Prosím, pane Pottere,“ vrchní léčitel pokynul rukou k vysoké posteli u okna, na které seděl s nahrbenými zády prošedivělý muž a civěl na své ruce položené na pokrývce před sebou.\n„Pokud vám to nevadí, raději bych tu zůstal s vámi,“ ozval se znovu Starske.\nHarry jen roztěkaně přikývl. Sám si nebyl jistý, jak by tuhle situaci zvládl úplně o samotě. Tak nějak cítil, že by tu s ním měla být Angela, jenže ta se ještě pořád neprobrala ze svého nevědomí.\nPomalu přistoupil k posteli a tiše si přisunul židli. Posadil se a s bušícím srdcem si svého kmotra prohlížel. Byl neuvěřitelně bledý, vyhublý, na rukou měl zvláštní červené skvrny, přerostlé vlasy mu padaly kolem tváří a stále si ho nevšímal.\nZestárnul, ale ne o tolik kolik by Harry čekal. Od chvíle, kdy se propadl na Odboru záhad Obloukem smrti, uplynulo na Zemi už skoro deset let. A celou tu dobu, ač zřejmě znatelně kratší, strávil ve světě démonů. Harry nevěděl, co si myslel ještě před pár dny, co očekával, že v sobě najde, ale strašlivě pozměněný Sirius v něm vyvolával pocit viny, bolest, lítost a bezmocný hněv, který neměl na koho zaměřit.\n„Siriusi?“ pronesl přes vyschlé hrdlo. „Siriusi, slyšíš mě? To jsem já. Harry…“\nVelmi pomalu se na něj zaměřily ty kdysi tak živé a zářivé oči. Teď byly propadlé, temné a téměř bez emocí. Sirius na něj chvíli ty oči upíral a Harrymu z nich přecházel mráz po zádech. Pak se v jeho tváři něco mihnulo. Snad pochyby nebo nedůvěra?\nÚzké rty se semkly do jednolité čáry, muž naklonil hlavu na stranu a stále z něj nespouštěl pohled. Harry se rozechvěle pousmál.\n„Chyběl jsi nám tu…“\nSirius se zamračil, pak pomalu zavrtěl hlavou, odvrátil se od Harryho stranou a posadil se tak, aby na něj neviděl.\nHarry se zmateně ohlédl na léčitele, ale ten jen bezradně pokrčil rameny.\nBylo to jako probouzet se z nejhorší noční můry s vědomím toho, že všechno, co se v ní stalo, nebyl sen, ale krutá realita. Připadala si, že prospala snad několik let, než se jí konečně podařilo nadzdvihnout těžká víčka a otevřít oči. Tentokrát už zpátky v jejím světě.\nAngela se pomalu nadechla a bez jediného dalšího pohybu čekala, až povolí ta hrozná křeč zklamání, která jí svírala celé tělo. Nikdy si nepřipadala tak neschopná, ani víc naivní než v ten okamžik.\nNedařilo se jí vyhnat z myšlenek rudou oblohu, šedá křídla a chapadla v temnotě, ale dokázala se chytit světlého bodu, který cítila díky tetování na krku.\nDraco byl někde blízko. Ne u ní, ne ve stejné místnosti, ale někde dál… Kde?\nPosadila se, ačkoli jí připadalo, že sebou okamžitě sekne, pokud se pokusí vstát. Postava sedící v křesle vedle jejího lůžka s hlavou v dlaních, k ní překvapeně zvedla zrak.\n„Angelo…“ zachraptěl úzkostně.\nObličej měl unavený, rysy ztrhané, oči rudé nevyspáním.\nMalátně se rozhlédla po pokoji, pak se podívala znovu na něj. Něco říkal, ale buď ho neposlouchala, nebo nechtěla rozumět.\n„Kde je Draco?“\nTo byla první chraptivá slova, která jí přešla přes rty.\nHarry se na ni zahleděl a na chvíli se zatvářil vyděšeně, i když nechápala proč, pak se zvedl z křesla a posadil se k ní na pelest.\n„Je v pořádku. Někde dole,“ ujistil ji tiše. „Jak se cítíš?“\nChvíli se na něj dívala a přebírala si v hlavě jeho slova.\nV pořádku… Dole…\n„Draco,“ zamumlala a začala ze sebe stahovat pokrývku.\nHarry ji pevně chytil za hubené zápěstí.\n„Neplaš, Angelo,“ promluvil znovu naléhavě. „On ti nikam neuteče. Nejdřív přivedu Dariu, ať se na tebe alespoň podívá…“\nPodívala se na jeho ruku, kterou ji držel, a chtěla se vymanit, ale nešlo to. Připadala si slabá jako moucha.\n„Angelo. Vnímáš mě?“\nZvedla druhou ruku a dala si dlaň před obličej. Klepala se jako v zimnici. Zima… Byla jí strašná zima.\n„Jsi úplně ledová,“ pronesl Harry starostlivě. „Raději nevstávej, dokud se trochu nevzpamatuješ, dobře?“\nKdyž neodpovídala, položil jí ruku na tvář a obrátil její obličej k sobě.\n„Dobře?“ opakoval znovu.\nAž dotek jeho hřejivé dlaně ji konečně trochu probral. Zadívala se do těch jasně zelených očí a viděla v nich napětí a únavu, ale i záblesk radosti.\n„Co… Sirius?“ vyrazila skrz hrdlo, které jí zase sevřela ta hrozná křeč.\n„Je v nemocnici. Žije,“ řekl Harry důrazně.\nSlova volil opatrně, ale i tak rozklepaně kývla. V tu chvíli ani nechtěla vědět víc.\n„Lehni si. Hned jsem zpátky.“\nPoslechla a skrčila se pod pokrývku, oči doširoka otevřené. Harry odešel, ani si nevšimla, že klaply dveře. Lampička na nočním stolku svítila a baldachýn nad její postelí barvil vše do ruda.\nRudá tma. A znovu ta hnusná zima.\nSkrčila se ještě víc a zoufale hledala, čeho by se chytila. Něčeho, co by tu tmu zaplašilo.\nDotek kovu. Chladivý, známý, příjemný. Stejně jako tam…\nOpatrně vytáhla levou ruku zpod pokrývky. V rudých stínech vysvitl jasně zelený kamínek jejího prstenu.\nCítila ho, byl tam, na druhém konci jejich spojení. Mlčel, ale byl tam.\nPo další půl hodině, prakticky jednostranném rozhovoru s Dariou a pořádné dávce krve, která jí chutnala jako vývar ze shnilých žab, si konečně přestala připadat jako malomocná.\nJakmile se za její přítelkyní zavřely dveře, Angela vstala z postele.\nZapotácela se a skoro upadla, ale to ji neodradilo od cesty k šatníku. Shodila ze sebe tričko, ve kterém se celé dny válela v posteli, a nemotorně se převlékla do hřejivé mikiny a džínů. Motala se jí hlava, když opouštěla pokoj, ale nevšímala si toho. Pod chodidly ucítila jemný povrch perského koberce, který pokrýval celou chodbu západního křídla. Prošla jím ke hlavnímu schodišti, a křečovitě se přidržovala zábradlí, když scházela dolů.\nNevšímala si tichých hlasů Harryho, Darie i Ginevry vycházejících z kuchyně. Kolena se jí podlamovala, ale zarytě pokračovala v chůzi. Přešla halu, minula vchod do sklepů pod domem a vešla do společenského salonu.\nCathy vyhlédla ze dveří kuchyně ve chvíli, kdy Angela opouštěla vstupní halu. Zahlédla z ní jen černou kapuci a záplavu zcuchaných vlasů.\nS těžkým srdcem se otočila zpět do jasně ozářené kuchyně, ve které Ginny právě krmila Jamese večeří a Harry seděl hned vedle ní nad kotlem horké černé kávy.\n„Co je?“ zvedl ke světlovlásce oči.\n„Šla za Dracem,“ řekla tiše. „Věděla jsem, že nahoře dlouho nevydrží.“\nPřešla zamyšleně k oknu a zahleděla se do neustávající vánice.\n„Spíš nechápu, proč nešel Malfoy za ní nahoru,“ reagoval Harry.\n„To je jen mezi nimi,“ pronesla tiše Ginny, utírajíc něžně Jamesovi ústa. „Hlavně že se konečně probrala.“\n„Já vím… Musím si s ní co nejdřív promluvit.“\n„Nech ji chvíli vydechnout, Harry,“ podívala se na něj rusovláska. „Neházej to na ni všechno najednou.“\nNa chvilku se zastavila a rozhlédla po temném pokoji. Všechno zůstalo při starém, nábytek i obrazy byly na svých místech, nic se tu nezměnilo. Ale proč by mělo? Proč by jí to mělo připadat divné nebo jiné?\nOtřásla se. Znovu se do ní pouštěl ten zimničný chlad, který cítila snad až v kostech.\nZaměřila se na prosklenou část místnosti, na dveře, které vedly na terasu. Přešla k nim a třesoucí se rukou stiskla kliku. Ovanul ji ledový vzduch, až se celá přikrčila.\nSemkla rty a vyšla ven na zasněžené dlaždice. Ve vrstvě sněhu se ještě slabě rýsovala jediná řada stop. Sledovala ji pohledem, až došla k nehybné postavě stojící úplně na okraji terasy.\nUdělala dva vratké kroky v záplavě sněhu, který ji studil do morku kostí, a znovu se zastavila. Vítr, který si do té chvíle hrál jen se sněhovými vločkami, jí rozevlál vlasy do stran. Dívala se na Dracova záda a snažila se klidně dýchat.\nVěděl o ní, ale neotočil se.\nAngela ucítila v očích pálení slz. Byl tak blízko a zároveň daleko.\n„Draco…“ hlesla tichounce.\nNepoznávala vlastní hlas, připadal jí křečovitý, falešný, protivný. Zavřela oči. Nenáviděla se. Dusila ten pocit v sobě už dlouho, ale teď ho ucítila tak palčivě jako nikdy. Nesnášela svou vlastní povahu, nenáviděla se za to, co udělala, i za to, co nedokázala.\n„Omlouvám se,“ znělo to příšerně, ale musela to říct. „Omlouvám se, Draco. Za všechno.“\nKlepala se tak, až se divila, že jí necvakají zuby. Černá silueta na bílém pozadí se nepohnula.\n„Neměla jsem tě opouštět,“ vyrazila ze sebe najednou prudce, slova se jí drala do úst a musela ven. „Ale musela jsem. Kvůli ní jsem musela. Je mi to líto… Je mi to tak líto. Nic jsem nedokázala. Jen jsem ti ublížila. Znovu…“\nŽádná reakce. Ani si neuvědomila, že jí slzy tečou dolů po tvářích, dívala se jen na něj.\n„Chápu… Nezasloužím si tě,“ vydralo se z ní nakonec a sklopila hlavu. „Nezasloužím…“\nDívala se do bílého sněhu a nechala slzy, ať si hledají cestu samy. Mohla si za všechno sama, neměla ani právo tady brečet. Draco tam pořád stál jako socha.\nJejí zbabělá část jí říkala, ať se vrátí zpět do domu, do postele, pod pokrývku, schovat se před realitou, před vším, co na ni číhalo v minulosti a co ji ještě čekalo v dalších dnech. Ale nepoddala se tomu. Místo toho vykročila znovu vpřed.\nPři třetím kroku se slabostí zapotácela a smířená se svou neschopností se ani nesnažila najít rovnováhu. Před pádem ji však uchránily dvě silné ruce, které ji chytily za paže těsně pod rameny.\nPomalu vzhlédla. A až pohled do Dracových očí v tu chvíli vymazal tu rudou tmu, která se nad ní držela jako mrak. V těch očích toho bylo tolik, tolik že…\nZáplava emocí ji udeřila jako beranidlo. Cítila v tu chvíli co Draco, Draco cítil to co ona.\nUpadla by, kdyby ji nedržel. Přiblížil svou tvář těsně k její.\n„Angie…“ pronesly jeho rty. „Já bez tebe… nemůžu žít.“\nNatáhla pomalu ruce a položila je na jeho tváře.\n„Nikdy už tě neopustím, Draco,“ řekla sice stále chraptivě, ale hlasem nezlomným a odhodlaným.\nPřitáhl si ji k sobě do náruče.\n„A já ti to nikdy nedovolím,“ reagoval tichým hlasem. „Nikdy…“\nGinny, Daria i Cathy se ohlédly, když Harry najednou zmlkl a zadíval se směrem ke dveřím. Pohledy všech tří se zaměřily na hnědovlásku, která v nich stála, opírajíc se jednou rukou o veřej. Těsně za ní se ve stínech vstupní haly rýsoval obrys Malfoye.\nAngela přejela všechny přítomné nic neříkajícím pohledem.\n„Ahoj,“ pozdravila Ginevru i Catherine, se kterými se ještě neviděla.\nObě čarodějky jen zlehka kývly hlavou v odpověď.\n„Jak se cítíš?“ zeptal se starostlivě Harry.\n„Unavená,“ připustila zvolna. „Ale to se spraví…“\n„Měla by sis jít raději zase lehnout,“ ozvala se zamračená Daria, které její fyzický, a ještě víc i psychický stav dělal vážné obavy.\nAle upírka jemně zavrtěla hlavou: „Musím teď na chvíli ven. Draco jde se mnou.“\n„Rozumím,“ přikývl Harry, kterému bylo jasné, co znamená Angelin napjatý postoj po tolika dnech bez krve. Ta dávka, kterou pro ni měli nachystanou, nemohla ani zdaleka stačit. „Pak bychom si ale měli promluvit, Angelo.“\n„Já vím,“ přitakala vážně. „Dej mi dvě hodiny.“\n„Kolik jen potřebuješ. Budu tady,“ ujistil ji.\n„Dobře,“ Angela vděčně přikývla a odvrátila se.\nJeště chvíli naslouchali šustění, jak si oba nejspíš oblékali kabáty, pak cvakly dveře a v hale se rozhostilo ticho. Cathy a Ginny se až v tu chvíli otřeseně zadívaly na Harryho.\n„Varoval jsem vás…“ zamumlal s pohledem upřeným do svého hrnku.\n„Ne dostatečně,“ namítla rusovláska.\n„Na tohle jsme vás ani připravit nemohli,“ pronesla sklesle Daria.\n„S tím nemůžu nesouhlasit,“ reagovala tichým hlasem Catherine.\n„Co se jí za tím Obloukem pro Merlina stalo?“ vydechla Ginny a přitáhla si k sobě svou sklenici s červeným vínem blíž.\n„Strašlivě zestárla. Vypadá to, že tam strávila několik let,“ pronesla Daria téměř šeptem.\n„Ale ve světě démonů přece podle všeho čas plyne pomaleji,“ ozvala se znovu Cathy.\n„Jak je potom tohle možné? Upíři nestárnou,“ nechápala rusovláska.\n„V některých případech zjevně ano,“ odtušil Harry pochmurně. „Vezmi si Malfoye.“\nCathy otřásla zima a založila si ruce na hrudi. Co Harry připomenul, byla pravda. Ačkoli dvojice náležela k rodu nemrtvých, na obou byly útrapy posledních měsíců znatelné víc než na komkoli jiném. Děsná ironie…\nDraco se neustále držel těsně u Angely. Nedokázal se od ní odpoutat na víc než metr. Někde v hlavě ho pořád děsila iracionální představa, že zase někam odejde a on zůstane bez ní. Sám se svými vnitřními démony, proti kterým bylo čím dál těžší bojovat. Kteří ho postupně přiváděli na okraj šílenství a on mu byl pořád blíž a blíž a nedokázal se tomu ubránit. Zpátky ho dokázala stáhnout pouze jediná osoba.\nUpíral pohled na profil hnědovlásky stojící vedle něj a dal si hodně záležet, aby něco z jeho momentálního psychického stavu neproniklo k ní. To, že se neovládl při jejich setkání na terase, bylo víc než dost. A teď měla co dělat sama se sebou a svým hladem.\nPohnula se k menší ženě po čtyřicítce, kterou se jim podařilo odchytit na ulici těsně předtím, než přijela na zastávku jedna z večerních linek. Byla očarovaná a tupě zírala před sebe. Stáli v zapadlé temné uličce a široko daleko se nepohybovala v zasněžených ulicích ani noha.\nVečerní Londýn byl jako mrtvý a plný podvědomého strachu z toho, co přinese další den.\nAngela se mohla klidně nakrmit, ale přesto se stáhla zpět dřív, než se ženy vůbec dotkla. Pak se otočila k němu, s očima rozšířenýma.\nPoložil jí prst na rty. Nemusela nic vysvětlovat, věděl a rozuměl.\n„Já vím,“ řekl tiše. „Buď klidná, zastavím tě.“\nJejí křečovitý postoj se trochu uvolnil.\nPokývla hlavou a obrátila se znovu ke své oběti. Draco jí položil ruku na rameno a stiskl. A nechal ji tam i ve chvíli, kdy její zuby pronikly bledou kůží, a temnou uličkou zazněl bolestný sten.\nKdyž se vrátili zpět do sídla, vycítili, že se Harry i se všemi třemi dívkami přesunul do společenského salonu, ale Angela jejich kroky nevedla tam, nýbrž znovu nahoru do jejich ložnice.\nDraco proti tomu nijak neprotestoval a zavřel za nimi dveře, zatímco Angela rozsvěcela svícny. Díval se na ni, jak si přes sebe místo mikiny přehazuje huňatý svetr, jako by jí byla zima, jak shrnuje pokrývku z pelesti na stranu a sedá si na ni. Tak dlouho na té posteli nehybně ležela, že mu její pohyby stále připadaly neskutečné.\nZamířil k ní a posadil se naproti. Angela si trochu nervózním pohybem shrnula vlasy z obličeje a zadívala se mu do očí.\n„Chci ti to všechno ukázat, Draco,“ pronesla zvolna a rozechvělým hlasem. „Chci ti ukázat ji. Naši dceru.“\nJen jí opětoval pohled.\n„Ale jenom jestli to chceš vidět…“ dodala váhavě.\nBeze slova vytáhl nohy nahoru na postel, skrčil je před sebou do stejného posedu jako Angela a natáhl k ní obě ruce dlaněmi vzhůru. Nadechla se a vložila do nich ty své. Pak oba zavřeli oči.\nKdyž Angela pomalu znovu zvedla oční víčka, Draco měl oči ještě stále pevně zavřené. Trochu se třásl, cítila to přes jejich spojené ruce. Ona sama měla hruď sevřenou úzkostí. Všechno si to znovu vybavit a vidět bylo… Nechápala, jak se odtamtud dokázala dostat. A nejspíš to ani nikdy nepochopí.\n„Draco?“ oslovila ho jemně.\n„Skoro jsi tam…“ vydechl namáhavě. „Skoro jsi tam umřela.“\nPak se do ní zabořily jeho šedé oči, a leskly se v nich potlačované slzy. Angela nejprve ztuhla, ale pak se jen beze slova natáhla a pověsila se Dracovi kolem krku.\nPřitáhl si ji k sobě tak pevně, až to bolelo.\n„Opravdu bych ji tak pojmenoval…“ zamumlal po chvíli skrz sevřené hrdlo do jejích vlasů.\n„Já vím,“ hlesla.\nSoučasní obyvatelé Malfoy Manor udržovali v krbu téměř neustále oheň a v salonu bylo příjemné teplo, proti kterému neměla zima venku za okny a za zataženými těžkými závěsy šanci. Byli usazení v křeslech kolem něj a upíjeli z velké lahve vína, které se jim podařilo vypátrat dole ve sklepě.\nBylo už hodně pozdě, těsně po desáté, když se k nim přidali i pán a paní domu. Angela se posadila na pohovku tak, že viděla na všechny čtyři přítomné a Draco se usadil zároveň s ní. Drželi se za ruce a nevypadalo to, že by se v nejbližší době měli někdy pustit.\n„Je ti líp?“ ozvala se jako první Daria a zkoumala Angelu pozorným pohledem.\nUpírka přikývla a zadívala se na Harryho.\n„Co jsem zmeškala?“ zeptala se vážně.\nTen se nejprve obrátil na Malfoye: „Ještě jsi jí nic neřekl?“\nBlondýn jen zavrtěl hlavou a nespouštěl pohled z plamenů v krbu. Harry se zapřel do křesla a chvíli si srovnával slova v hlavě.\n„Máme vás nechat o samotě, Harry?“ ozvala se tiše Ginny.\n„To je v pořádku, klidně zůstaňte,“ reagoval a zadíval se na Angelu. „Štít kolem Výstupní Brány jsme prolomili. S tím sluncem jsme měli pravdu,“ začal zvolna s úmyslem informovat ji o všem nejdůležitějším co nejstručněji. „Nový už se kolem ní od té doby neobjevil, vypadá to, že to Lamideus nepovažuje za důležité. Poté, co ses objevila ty a Sirius, z něj začali vycházet další démoni.“\nAngela pevněji sevřela ruku, která ji držela. Cathy krčící se v jednom z křesel nespouštěla pohled z Draca, Daria zase z ní, a obě mlčely. Nechaly mluvit Harryho, na opěradle jehož křesla seděla Ginny a dívala se do koberce.\n„Jak moc?“ zeptala se Angela přiškrceně.\n„Ne tolik jako předtím, ale je to jen odhad… Přišli jsme tam o dvě hlídky. Jen den na to zaútočilo Bratrstvo na sídlo upírů v Zapovězeném lese.“\nOči Angely se rozšířily překvapením, ale neřekla nic, jen napjatě očekávala další Harryho slova.\n„Jistá Vulpes, o které mi bylo řečeno, že to bývala Claire Nottová, narušila jeden z pentagramů, které jsme vybudovali u všech vchodů. Nějaká Atheris, která prý byla tajemnicí té vaší Rady Vznešených, o nich věděla. Před nedávnem ji prohlásili za nezvěstnou, teď se objevila při tom útoku. Pustily dovnitř posedlé upíry z Bratrstva i démony. Obě za to zaplatily… Je ale spousta mrtvých, z Rady Vznešených jich přežilo jen pět, spolu s nimi Třináctý. Ten skoro všem zachránil krk. Využil proti démonům něco na způsob telekineze, několik členů Rady na to však doplatilo, využíval k tomu jejich životní energii. Moc dopodrobna mi to nevysvětlil…“\n„Co Margaret? Lupus a Serpens?“ nevydržela Angela mlčet.\n„Profesorka i Serpens jsou v pořádku, ale… Lupuse prý dostala Claire. Chtěla se mu pomstít nebo tak něco… Neznám podrobnosti, budeš se muset doptat Serpense, byl u toho.“\n„Co škola?“ zachraptěla Angela.\n„Bradavice jsou netknuté. Stejně jako Ministerstvo a nemocnice. Ale zatím na tahle místa Lamideus nezaútočil. Nevíme, jestli se dokážeme ubránit, když to udělá.“\n„A Sirius?“ podařilo se jí ze sebe konečně dostat to, čeho se nejvíc děsila.\nHarry ztěžka vydechl.\n„Je u Munga. Po několika dnech se probral z bezvědomí, ale… Nekomunikuje, nevnímá… Léčitelé nevědí, co s ním je.“\n„Dělají, co se dá, ale moc si od toho neslibují,“ přidala k tomu i Daria.\nAngela se celá nahrbila, Malfoy si ji k sobě přitáhl ještě o něco blíž, i když už to téměř nebylo možné.\n„Ale i tak neztrácím naději,“ dodal velmi hořce Harry.\nMístností, ve které Noční třída čekala na svou další hodinu, se nesly tiché rozhovory ve velmi pochmurném duchu. A ty utichly téměř ve vteřině, kdy se otevřely dveře a dovnitř vešly jejich dvě vyučující. Skoro všechny pohledy se zaměřily na Feles v přestrojení, která následovala ke katedře Corvus.\nOčekávali ji, jejich poloupíří profesorka se o jejím návratu zmiňovala. Co však nečekali, bylo to, jak působila. Nikdo neřekl nic nahlas, ale na upírských studentech bylo znát překvapení z jejího vzhledu, ač se snažila ty šokující roky navíc zakrýt černými vlasy, které jí padaly do tváře. Únava na ní byla znát z každého kroku a zvlášť citlivější jedinci, jako malí bratři dvojčata z ní cítili temnou a smutnou auru.\nI když tedy promluvila Corvus, skoro nikdo jí nevěnoval pozornost. Místo toho Třída upírala pohledy na Feles, která se opřela o katedru a hleděla do země.\n„Všichni víte, co se stalo,“ začala Corvus vážně. „V sídle se potýkají s obrovským zmatkem a jak já tak Feles máme spoustu dalších zodpovědností kromě školy. V rámci možností chceme udržet normální průběh výuky, s tou změnou, že se zaměříme na specifický okruh kouzel, který by vám měl pomoci v případě, že se střetnete s démony… Vzhledem k situaci v zemi je možné, že vás rodiče budou chtít vzít ze školy domů. Zatím jsme žádnou takovou žádost neobdrželi, ale pokud kontaktují přímo vás, tak nám to prosím oznamte dopředu. Zpřísnila se i bezpečnostní opatření, tak ať se to stihne zařídit. Nějaké dotazy?“\nOdpovědí bylo hluboké ticho.\n„Výborně… Následující dvouhodinovku máte s Feles, takže se snažte.“\nPoloupírka s klapáním podpatků opustila spěšně třídu.\nFeles až pak zvedla hlavu a přeletěla Noční třídu pohledem zpoza brýlí.\n„Předně se všem omlouvám za svou nepřítomnost během posledního týdne, budu se vám to snažit ze všech sil vynahradit,“ pronesla tichým a vážným hlasem.\nIsidora se mračila, Lionel a Kendall z ní nespouštěli zkoumavý pohled a ostatní mladší upírci se tvářili zaraženě. Na takový přístup nebyli u Feles zvyklí.\n„Zaměříme se na cokoliv, co vám pomůže se ubránit démonům. U každého na to, na co budou stačit jeho schopnosti. Smrtící kouzla, zaklínání v latině, pentagramy. Výuka se zaměří tímhle směrem i u vašich spolužáků. Pokud budete potřebovat s něčím zvlášť poradit, něco vám nebude jasné, řekněte to hned. Mimo vyučování ve škole spíš nebudu, než budu. Tak ať neztrácíme čas.“\n„Když už jsme ho ztratili tolik jen tím, že ses na týden vypařila, že?“ ozvala se Isidora jízlivě.\nFeles zaměřila na blondýnku nevýrazný pohled. Zbytek Třídy mlčel.\n„Prostě co nejvíc využijeme času, který máme. Nedá se pořádně říct ani to, co se bude dít zítra, takže nám nic jiného nezbývá,“ pronesla jejich vyučující tiše. „A začneme hned. Se smrtící kletbou. Tu byste měli využít jen v poslední řadě, když už nebudete mít jinou možnost. Zabijete totiž nejen démona, ale i jeho hostitele. Mám v kabinetu nahoře připraveny dvě krabice… Mohl by pro ně prosím někdo dojít?“\nNejprve se nikdo nepohnul. Většina žáků byla příliš vykolejená ze změny, která se s jejich učitelkou udála, než aby reagovala. Ale někdo se nakonec přece jen zvedl. Byl to Kendall v zadní lavici.\nBeze slova zamířil dopředu, Lionel slyšel jeho kroky. A zároveň si uvědomoval palčivý pohled, který na ně v tu chvíli zaměřila Isidora. No co, domluvili se na další komedii, tak toho může rovnou využít…\nPromiň… vyslal krátce ke Kennymu a ve zlomku vteřiny vystrčil do uličky mezi lavicemi nohu, kterou mu podrazil tu jeho v půli kroku. Kendall se ošklivě zapotácel, ale díky upíři obratnosti se uchránil od pádu přímo po tlamě.\nLionel vydoloval na tváři ohavný úšklebek, když se k němu otočil.\n„To jsem netušil, že jsi dokonce vlezdořiťka, Rowanne,“ prskl po něm.\nZároveň měl co dělat, aby se vzhledem k reálnému vztahu mezi nimi nezačal smát vlastním slovům.\nJeho přítel se k němu naklonil.\n„Lepší než buran jako ty, Gor´name,“ oznámil mu klidně.\nLionel se postavil skoro rychleji, než stačil Kendall uhnout. Na Isidoru už neviděl, za to na Feles ano. Ta se zatím nepohnula od katedry a jen je oba pozorovala. Noční třída po nich házela napjaté a mnohdy i nechápavé pohledy. Nebylo divu, už dlouho se mezi nimi žádná roztržka nekonala.\n„Máš odvahu mi to slovo zopakovat? Nějak jsem to nepostřehl,“ protáhl Lionel vyzývavě.\n„Buran,“ zopakoval poslušně Kenny a pokrčil u toho rameny.\nV příští chvíli mu přistála na tváři Lionelova pěst. Což mu ovšem okamžitě oplatil. V mžiku ve vzájemném sevření odletěli do zadní části učebny a porazili přitom Kendallovu prázdnou lavici.\n„Přestaňte,“ roznesl se místností chladný hlas, který však neposlouchali.\nSoustředili se jen na to, aby jejich rvačka působila věrohodně a…\nNečekané hlasité prásknutí je oddělilo od sebe a každého poslalo obloukem k jedné zdi. Když se otřeseně posbírali a zvedli hlavy, zjistili, že Feles stále stojí u katedry s tou změnou, že má v ruce hůlku.\n„Řekla jsem – přestaňte,“ zasykla velmi nepříjemným tónem. „Předpokládala jsem, že touhle dobou už budete mít dost rozumu v hlavě na to, abyste tyhle nesmyslné půtky odložili na vhodnější dobu. Zpátky na místa, hned. Zajdu si pro ty krabice sama.“\nOdvrátila se od nich, aniž by jim věnovala jediný další pohled. Oba se postavili, propálili se pohledy, a Lionel ukázal na Kendalla velmi sprostý posunek. Jenom Isidora se tvářila spokojeně. O což jim ostatně šlo.\n„Sami tu kletbu prosím na ničem a na nikom nezkoušejte. Že jste jí schopni všichni, to už víte, a pro tuto chvíli to stačí. Jen si procvičujte ten tvar pentagramu,“ zakončovala Angela náročné vyučování. „Rowann, Gor´nam. Zůstaňte. Ostatní mohou jít.“\nOba se chmuřili, ale zůstali sedět. Angela vyprovodila významným pohledem Isidoru, která se ke dveřím odnesla jako poslední, a hůlkou za ní zavřela. Sundala si brýle z nosu a podívala se z jednoho na druhého.\n„Přihodilo se něco, zatímco jsem tady nebyla?“ zeptala se obou upírků přímo.\n„Nikdo nás nemůže slyšet, tak ven s tím. Proč zase ta komedie?“\nLionel otočil hlavu a vyměnil si s Kendallem pohled. Ten jen krátce přikývl. Takže ze sebe ve stručnosti vysypal jejich problém s Isidorou.\n„Takže nebýt jejích praštěných rodičů, možná by nám i dala pokoj…“ zavrčel nakonec.\n„Rodičů? Copak ona vám nic neřekla?“ otázala se Feles.\n„O čem?“ ptal se Kendall zamračeně.\n„Zjistilo se, že její otec byl jednou z obětí při masakru v sídle,“ pronesla vážně. „Včera večer s ní Corvus mluvila.“\nOba upírci se zarazili a jen zavrtěli hlavou.\n„Zkuste s ní promluvit,“ navrhla ji. „Většinou to bývají právě hlavy rodu, kdo si vymýšlí tyhle nesmysly o povinně čistých svazcích. Třeba se nechá přesvědčit, aby upustila od své podmínky.“\n„I kdyby, je to příliš velké riziko,“ zabručel Lionel. „Můj strýc se o tomhle za žádnou cenu nesmí dozvědět.“\n„Prosím tě, co je vůbec zač, ten tvůj strýc?“ stáhla Feles obočí.\n„Nikdo, koho bys chtěla poznat blíž,“ odtušil stručně.\nZaraženě na něj hleděla.\n„Jednodušší by bylo, kdybys Isidoře upravila paměť,“ pronesl Kendall nečekaně.\n„Prosím?“ vydechla překvapeně.\n„No, a proč ne?“ přidal se Lionel.\n„Protože je to moje studentka, třeba?“ vyprskla. „Takhle jí hrabat v soukromí je…“\n„Ona se nám taky hrabe v soukromí a to je v pořádku?“ namítl Lionel.\n„Byl by to opravdu takový problém?“ nadhodil Kendall.\nZtěžka vydechla: „Ne, ale…“\n„Buď nám s ní pomůžeš, nebo budeme dál dělat při vyučování bordel,“ zazubil se na ni Lionel nevesele.\n„To má být ultimátum?“\n„Ne, konstatování faktu.“\nPotřásla hlavou: „Neskutečné…“\n„Takže?“ naléhal na ni dál.\n„Kdy přesně vás dva viděla spolu?“ vzdala další diskuzi na dané téma. „Ať vím, co mám hledat.“\n„Jednou v noci na severní věži, před pěti dny,“ informoval ji Kendall. „Ale nejspíš si něčeho všimla už dříve, jinak by nás nesledovala.“\n„Dobře. Zkusím, co se dá dělat,“ kývla Feles ztěžka hlavou. „A Kendalle, ještě jedna věc… Budeme se pokoušet zavřít obě Brány a vypadá to, že tě u toho budeme potřebovat. Počítej s tím…“\n„Rodiče o tom vědí?“ nadzvedl obočí.\n„Má cenu ptát se jich na svolení?“ reagovala otázkou.\n„Ne,“ odpověděl okamžitě.\n„Tak vidíš… Teď už padejte, musím tady sklidit tu hromadu,“ poukázala na kupku mrtvých chlupatých pavouků. Na hradě se v letošním roce přemnožili, takže byli perfektní pro názorné ukázky.\nOba upíři se postavili, ale k odchodu se neměli.\n„Ještě něco?“ přeletěla je tázavým pohledem.\n„Jsi v pořádku, Feles?“ zeptal se mladší z nich vážně. „Vypadáš totiž strašně.“\n„Děkuji za velkou dávku taktu, Lioneli,“ reagovala tiše.\n„Nemusíš nám odpovídat, jestli nechceš,“ vložil se do toho Kendall jemně.\nFeles se na ně zadívala lesknoucíma očima.\n„Nejsem v pořádku,“ pronesla chvějícím se hlasem.\n„Kdybys něco potřebovala, co bychom mohli…“ nadhodil Lionel, otřesený pohledem do očí jejich učitelky.\n„Bohužel není nic, co byste s tím mohli udělat. I tak děkuju… Oběma.“\nNa zasněženou zemi se snášela tma dalšího zimního večera. Praskající oheň v krbu salonu ozařoval žlutým světlem dvě dívky sedící v křeslech těsně u něj.\nDaria se na kamarádku dívala s pocitem, že je to někdo cizí, někdo, koho vlastně ani nezná… Zahnala ten divný pocit do koutku mysli.\n„Už jsi ho viděla? Siriuse?“\n„Ne,“ potřásla upírka hlavou. „Ta bezpečnostní prověrka u vchodu nemocnice, neprojdu přes ni.“\n„Mohla bych tě tam zkusit dostat,“ navrhla černovláska.\n„Harry ho chce vzít od Munga pryč. Na Soví vrch. Doufá, že se mu něco vybaví. Můžu se s ním setkat tam.“\n„Nevím, jestli vám ho Starske z nemocnice pustí,“ reagovala Daria pochybovačně.\n„Harry je jeho kmotřenec a navíc Potter. Hádám, že jeho podpis na propouštěcích papírech bude víc než stačit.“\n„Vhodnější by bylo, kdyby si ho přišla vyzvednout vlastní dcera.“\nAngela se jí zadívala do očí a v těch jejích se mihnula bolest. Daria zalitovala, že neudržela pusu zavřenou.\n„Promiň, tak jsem to nemyslela. Vím, že nemůžeš… Hned by tě zavřeli.“\n„Na Remuse taky nereagoval? Harry říkal, že ho za ním přivede…“\n„Bohužel…“ potřásla Angela hlavou. „Skoro na něj zaútočil,“ dodala nešťastně.\n„Zlepší se to, Angelo,“ pronesla Daria tiše.\n„Nevím… Jen mám takové tušení. Nemůže se přece všechno pořád jen zhoršovat,“ pronesla spíš proto, aby uklidnila sama sebe.\n„A co když může?“ reagovala Angela dutě.\n„Takže ani na dům nijak nereagoval?“ zeptala se hnědovláska, když si odložila černý kabát na věšák za dveřmi.\nHarry stojící vedle ní s rukama v kapsách zavrtěl hlavou: „Vůbec nic… Kontrolovali jste okolí? Co Bratrstvo?“\n„Žádný upír v okolí pozemku nebyl už celé týdny. Můžeš být klidný,“ ujistila ho.\n„Alespoň něco… Tak pojď, nechal jsem ho v obýváku, je tam teď nejtepleji.“\n„Počkám v kuchyni,“ pronesl tiše Draco, který se dosud jejich konverzace nezúčastnil.\nAngela ho jemně pohladila po paži a následovala Harryho k dvoukřídlým dveřím na opačné straně vstupní haly, zatímco se blondýn ztratil ve zmíněné místnosti. Harry se zastavil těsně u nich a ohlédl se po ní.\n„Ne,“ vydechla třaslavě.\nHarry se natáhl a chytil ji za ruku: „Jsem tu s tebou.“\nPevně se nabízené podpory chytila a společně vešli do vyhřáté místnosti.\nJejí první setkání s otcem, které proběhlo ještě ve světě démonů, bylo jen součástí děsivých rudých vzpomínek. Ani si nepamatovala, co přitom cítila. Byla si však jistá, že třas, který jí probíhá celým tělem teď, je z velké části nervozita a napjaté očekávání, kterému se nedokázala ubránit, i když si to snažila přikázat.\nKdyž bude čekat příliš, bude to pak jenom víc bolet. A v Siriusově případě by neměla raději očekávat vůbec nic.\nVytáhlý muž s šedivými vlasy vypadal už od prvního pohledu mnohem lépe, než když ho spatřila naposledy. Pořád byl děsivě vyhublý, z tváří mu trčely lícní kosti a jeho ruce připomínaly spíš jen kosti potažené kůží, ale i přes to už nevypadal jako chodící mrtvola.\nPomalu k němu s Harrym přistoupila, přičemž ji k otci musel dovést, sama by ty kroky bez jeho podpory udělat nedokázala.\nKdyž spatřila Siriuse zepředu, nedokázala si pomoct a couvla. Ten výraz ve tváři… Byl tak prázdný… Harry stiskl její ruku silněji.\nZhluboka se nadechla, pustila se ho a zvolna posadila na krajíček křesla naproti Siriusovi. Přímo do jeho zorného pole, i tak ale trvalo několik vteřin, než nehybný mlčící muž zareagoval na její přítomnost. Černé oči, které se na ni zaměřily, v ní vyvolaly úzkost.\nNic neříkal a Angele připadalo, že vzduch v místnosti ztěžkl jako olovo.\n„Ahoj, tati,“ pronesla přiškrceně jen proto, aby něco řekla.\nDalší tichá pauza byla ještě tíživější než ta předchozí. A pak…\nTo jedno jediné chraptivé slovo bylo proneseno tiše, ale Angela sebou i tak mírně trhla. Vyměnila si pohled s Harrym.\n„Ty nejsi…“ promluvil Sirius znovu a nečekaně se naklonil dopředu. „Ty nejsi…“ zachraptěl. „Skutečná,“ dokončil.\nAngela na otce zírala doširoka rozevřenýma očima. Harry přistoupil blíž a chtěl položit Siriusovi ruku na rameno, ale k jeho šoku ji Sirius odstrčil, aniž by spustil pohled z polekané Angely.\n„Ne… Ne… Ne! Tohle není skutečné!“\n„Siriusi…“ zkusil ho Harry oslovit, a vzápětí se černé oči, ve kterých se k jeho šoku leskl vztek, zaměřily na něj.\n„Ty taky ne!“ zasípěl jeho kmotr.\n„Proč bychom neměli být…?“ vydechl Harry, kterého Siriusova reakce tak vyvedla z míry, že si ani neuvědomil, že to bylo úplně poprvé, co ho Sirius oslovil přímo.\n„Jen sen!“ štěkl Sirius tak hlasitě, až se Angela celá přikrčila.\nA pak si zakryl obličej oběma hubenými dlaněmi.\n„Pryč!“ zamumlal zpoza nich. „Jděte pryč!“\n„Angelo… Myslím, že bychom opravdu měli…“ dostal ze sebe skrz sevřené hrdlo.\nHnědovláska se chvíli dívala na svého otce, který se v křesle kýval tam a zpět, než pomalu vstala. Nechytila se ale Harryho nabízené ruky, místo toho překonala ty necelé dva metry k Siriusovu křeslu a těsně u něj si dřepla.\n„Angelo, nemyslím si, že…“ začal nejistě Harry.\n„Počkej, Harry,“ přerušila ho tiše, a přestože bylo znát, že s ní lomcují emoce, zněla neoblomně. „Tati, my jsme skuteční,“ řekla zvolna.\n„To není pravda,“ ozvalo se zpoza úkrytu dvou dlaní.\nHarry se prudce nadechl. Vůbec to, že Sirius reagoval… Mohli to alespoň zkusit.\n„Ale je!“ vyhrkl dřív, než si to stačil rozmyslet. „Siriusi, tohle je realita! Jsme tu oba.“\nSirius ztuhl a přestal se kolébat sem a tam. Do toho okamžiku na něj nikdo nezvýšil hlas a Harry se polekal, že udělal chybu.\n„Ne… Co když je to jen sen…? Jen zase ten sen,“ zachraptěl jeho kmotr a nedával ruce dolů. „Sen… Sen… Sen… Jen ten sen…“\nHarry si bezradně vjel rukou do vlasů. A co teď? Jak překonat ty bariéry, které si kolem sebe vystavěl?\nAngela se natáhla a vzala otce za zápěstí. Odsunul se, ale ona se nedala. Pomalu stáhla obě ruce dolů.\n„Tati…“ oslovila ho znovu hlasem lámajícím se bolestnou snahou a pevně jeho dlaně držela ve svých. „Jestli je tohle sen, tak my oba jsme v něm s tebou.“\nHarry napjatě pozoroval Siriusův obličej, který byl stažený v bolestné grimase. Na moment se nikdo z nich nehýbal. Pak se ale Sirius vytrhl ze sevření své dcery, vyskočil z křesla tak prudce, že se převrátilo a vrhnul se ke dveřím dřív, než ho někdo z nich stačil zastavit.\n„Siriusi!“ vykřikl Harry v okamžiku, kdy jeho kmotr zakopl o zapomenutou Jamesovu hračku na zemi a skácel se na kolena.\n„Tati!“ Angela se k němu vrhla a díky upíří rychlosti se k němu skláněla mnohem dříve než Harry. „Tati..?“ hnědovláska zmlkla a její ruka se zastavila v půli pohybu, když se chtěla otce dotknout.\nTo už k nim došel i Harry a uvědomil si, že se Siriusova záda otřásají v návalech pláče. Angela ze země vyděšeně hledala očima podporu u Harryho. Jenže on byl stejně bezradný jako ona.\nA pak ten přikrčený muž před ní, ve kterém měli oba velmi blízkého člověka, trochu zvedl hlavu, tvář zkřivenou emocemi a vztáhl k ní jednu ruku, která se chvěla. Ztěžka polkla a zaváhala, ale jakmile se ho dotkla, té velké ruky, která ji zvala k sobě, už se neudržela a svého otce objala.\nSirius Black se rozeštkal tak zoufale, až se jí svíralo srdce. Ale i tak vztáhl druhou ruku ke ztuhlému Harrymu a přitáhl si ho k sobě dolů stejně jako ji.\nHarryho v očích zaštípaly slzy, takže sevřel oční víčka k sobě, aby je nepustil ven. Ale ani tak se mu to nepodařilo.\nTrvalo dlouho, než se všichni tři alespoň trochu uklidnili. Společně Siriuse, mumlajícího něco o splněném snu, uložili v pokoji pro hosty, který byl shodou okolností rovněž jeho bývalým pokojem, kde v momentě vyčerpáním usnul.\nNevěděli, jak na tom bude, až se probudí. Jestli si je bude pamatovat, jestli je bude akceptovat nebo ne, mohli jen doufat.\nTu místnost znal. Bylo to dávno, převelice dávno, ale ta místnost byla jeho pokoj. Ano, měl taky někdy svůj pokoj, ne chatrč z ničeho uprostřed pekla.\nPosadil se, postavil, zamířil k oknu a podíval se ven. Stmívalo se, ale normálně stmívalo. Díval se na ten obraz před jeho očima několik dlouhých minut, ale nenašel obvyklou rudou tmu. Jen sníh.\nNohy se mu třásly, ale donesly ho ke dveřím a pak i na chodbu.\nAno, i ten dům znal. Kdysi dávno v něm žil… Věděl, kde jsou schody, věděl, že ho zavedou dolů.\nNevěděl, proč chce jít dolů, dokud nestál před vchodem, za kterým kdysi bývalo schodiště vedoucí do podzemní kuchyně. Teď tam byla taky kuchyně, ale s okny a světlem a něco v ní vonělo.\nUdělal další krok a uviděl ty, kteří v ní čekali.\nSeděli ve studené kuchyni a mlčeli. Každý ponořený ve vlastních pochmurných myšlenkách. Pak Angela zaslechla tiché kročeje a ztuhla. Harry se zaměřil nejprve na ni a pak pomalu na dveře za jejími zády.\nStál v nich její otec a přejížděl zarudlýma očima z jednoho na druhého. Oba zadrželi dech, Draco se nepohnul z místa.\n„Siriusi?“ ozval se Harry jako první, ale nevěděl, jak pokračovat.\nBlondýn mu připadl bledý a cizí. Ale černovlasý mladík ne. Toho znal, stejně jako svůj pokoj a dům. A taky znal hnědovlasou ženu, sedící naproti němu.\nZaměřily se na něj jasně zelené oči, jako smaragdy. A spolu s nimi mu na mysli vytanulo jméno. Harry. Ten mladý muž byl Harry.\nA pak… Světle zelené oči. Ty našel v paměti také, stejně jako tvář. Podobala se té, co jednou… Miloval? Tak bylo to slovo? Milovat?\nAno, byla to Angela.\n„Siriusi,“ řekl ten Harry, starší než by měl být, ale přece Harry.\nSirius… Ano, to byl on sám. Sirius Black.\n„Tati?“ ozvalo se roztřeseně z hezkých rtů.\nOtec… Ano, býval i otcem.\nAle tohle všechno bylo… Snem? Ano, bývalo to jeho snem. Jenže teď se právě probudil… Tak co je to? Přece to nemůže být skutečné… Nebo ano?\nZ nějakého důvodu se podíval znovu na toho cizího. A teď už mu nepřipadal tak cizí. Ta tvář, a hlavně oči…\nAno, dívenku si pamatoval dobře. Byla jeho spása, světlo v temnotě. Jeho vnučka…\nOči se mu rozšířily, když jeho mozek náhle zpracoval fakta, ačkoli si je vnitřně odmítal připustit.\nHarry… Angela… Desireé… Draco Malfoy…\nA on se probudil.\n„Probudil jsem se,“ řekl nahlas nejistým hlasem.\nA slyšel sám sebe a viděl, jak se na něj všichni dívají. A… Nebyl to sen.\nUcítil divný tlak na obličeji, a až po několika vteřinách si uvědomil, co ten tlak způsobuje. Byl to úsměv. Nevěděl ještě, co to vlastně znamená, ale usmíval se.\n„Probudil jsem se,“ prohlásil už s mnohem větší jistotou.\nTa moc krásná hnědovláska – ne, jeho dcera Angela – vstala od stolu a tvářila se… Nerozhodně. Ale pak přistoupila k němu a on se jí díval do očí a cítil, že to není sen. Stále nevěřil svým očím, ale srdce mu říkalo, že je to skutečnost. Bál se mu věřit, ale za tohle setkání stála i ta možnost, že se vrátí zpět do toho rudého pekla.\nRozpřáhl paže, gesto, které neudělal vědomě, ale stačilo k tomu, aby postrčilo Angelu k tomu, co se váhala udělat.\nDcera ho objala kolem krku a rozplakala se.\nJeho ruce se kolem ní obtočily a přitiskly ji k sobě. Byla moc hubená a třásla se, ale hřála a přimknula se k němu, jako by ho neměla nikdy pustit. Zvolna ji pohladil po vlasech, a ona se ještě víc rozeštkala. Bylo to tak… Skutečné.\nKonejšit v náruči vlastní dceru. To byl taky kdysi sen.\nZvedl zrak a zachytil znovu pohled zelených očí, ve kterých se rovněž leskly… Slzy.\nNěkolik vteřin si nevybavoval, jak se má dělat to, co chtěl udělat, ale pak si vzpomněl. Mrknul jedním okem na svého… Kmotřence.\n143 Celkem zhlédnutí, 2 Dnešní zhlédnutí\nPředchozí kapitola Generace Z: Září 2. část\nDalší kapitola Kapitola třicátá třetí – Předvečer bitvy


D1RABBIT --- 15:15:34 2.2.2016\nHAREMHEB: Polandball approves!\nHAREMHEB --- 14:58:13 2.2.2016\nJULIAN: Zpočátku máš za Polsko problém s častými rebeliemi a nízkou manpower, takže prvních pár desítek let jen udržuješ status quo, ničíš Teutony, krmíš své vazaly a bráníš zesílení Moskvy a jiných velkých států. Výhodou je, že můžeš být silný diplomaticky a díky elektivní monarchii můžeš dostat na trůn zajímavou dynastii (Habsburkové jsou velmi pravděpodobní), která ti otevře dveře pro pozdější personální unie, až se elektivní monarchie zbavíš. Někdy kolem 1550 tě čeká rebelie, kdy se státní zřízení může změnit na absolutismus a v tu chvíli si můžeš dělat co chceš. Krása Commonwealthu je v univerzálnosti, kdy se dá expandovat všemi směry, hrát millitary hru, nebo diplomatickou, obchodní a dokonce i kolonizační. Jediný problém je, že časem budeš postrádat relevantní soupeře, takže to začne být trochu nuda. Při silné reformaci se může stát, že ovládneš i HRE, pokud zůstaneš katolický a trochu tomu pomůžeš rozbitím Rakouska a aliancí s některými elektory. Poland can to space:-)\nMICHIGAN --- 14:24:24 2.2.2016\ntak to vypada, ze ten CK Conclave po delsi dobe docela zmeni nektery zakladni koncepty hry (i kdyz zatim tezko odhadovat, jestli to bude k lepsimu):\nCrusader Kings 2: Conclave - Developer Diary\nD1RABBIT --- 7:19:07 2.2.2016\nJULIAN: je to tak, někdy je třeba vyčkávat, než se vrhat po hlavě do bitev :)\nAle Teutonic+Livonian Order ti dají nějakej čas na zábavu a pak už máš díky tomu kontakt s Novgorodem, nebo Moskvevskou Rusí. Případně jsem ještě šikanoval Dány s jejich ostrovy v Baltském moři...\nJULIAN --- 13:17:45 1.2.2016\nD1RABBIT: myslel jsem to tak ze tehda byl docela problem vyhlasit nekomu valku, s ruskem jsi dlouho soused nebyl, musel jsi pozrat ty pobaltske staty a hopsat tam vrchem, chvili to trvalo.\nD1RABBIT --- 12:43:18 1.2.2016\nJULIAN: no s Litvou a Mazovií válčit nechceš kvůli pozdější integraci, to je jasný. Je to taková chvíli čekací hra, upevňuješ stát a rubeš řády u Baltského moře,jak píšeš. Pak máčkneš insta win button "form Commonwealth" a jdeš na východ a jih a kamkoliv se ti zachce, protože na tebe už nikdo nemá. Rusové se daj šikanovat už v unii s Litvou, protože ti válčí za tebe a Rusové maj své problémy s hordama. Já udělal na začátku alianci se Švédskem a využil je k rubání rusů, jejichž provincie jsem feedoval Litvě (jde to od Art of War DLC). Ale nesmíš feedovat přes limit, pak nejde Litva integrovat. No a pak jsem Švédy zradil, protože přešli na protestanství :)\nDo říše se za Poláky vůbec nemíchám, tam mám spíš spojence.\nJULIAN --- 12:03:07 1.2.2016\nD1RABBIT: ja kdyz to zkousel za polaky, tak jsem mel docela problem s tim, ze neslo s nikym valcit. Doprava te blokovala litva, dolu mazovia, vlevo HRE... mohl jsi mrdat jen ty ordery nahore, nez jsi neco zaintegroval. Hungary v te dobe zasadne alianci s rakouskem, to tez nebylo uplne super. ale to bylo par patchu zpet.\nD1RABBIT --- 10:39:39 1.2.2016\nJinak když jsme u těch Poláků, konečně jsem si rozjel pořádnej run s nima a kolem roku 1590 už mám zformovanej Commonwealth a ovládám území od Baltu až po Černý moře a na západě mi to hlídá můj spojenec císař český, na východ se rozkládá Commonwealth až za Moskvu, rusové se třesou strachy ve svých dvou zbývajících provinciích a další na řadě je Švédsko a Turci.\nHolt spojenectví Commonwealth-císařské Čechy-Francie je jaksi nerozbitné. S Francií dohromady máme cca srovnatelné vojsko se zbytkem top10 v počtu vojáků :D\nPolsko-Litevskej svazek je hroznej válec, dost easy hra\nD1RABBIT --- 10:23:55 1.2.2016\nNavíc jakou jinou hru tak často překopávají patche a DLC že...\nD1RABBIT --- 10:22:44 1.2.2016\nTOMAS3333: national ideas+idea groups+policies, takže zejména Polsko a další východní státy + hordy. Polsko je masakr, dá se to dotáhnout na nějaký +93% combat cavarly bonus :)\nJinde razím stacky cca 10/4/6, vždycky je fajn mít o trochu víc pěšáků, ti umírají první. A třeba mít záložní infantry armádu, kterou to v průběhu boje doplníš.\nA používat infantry žoldákym, když jsou na to prostředky. Tam zase hrají prim třeba Švédi a super je na tom admin ideas grupa.\nTOMAS3333: to víš, EU není žádná sranda, člověk se pořád učí :D


MENOFEM POR TBL FLM 90X20MG | Lekarnanazelene.cz\n354 Kč Kč/ ks\nObjednávkový kód 25802\n- Pokud se vaše příznaky zhorší nebo se nezlepší do 2 měsíců, musíte se poradit s lékařem.\n- jestliže jste alergická (přecitlivělá) na Cimicifugae extractum siccum nebo na kteroukoli další složku Menofemu.\n- jestliže jste pacientky s dřívějším nebo současným zhoubným nádorem prsu nebo dělohy.\n- jestliže jste dříve prodělala jaterní onemocnění. V tomto případě smíte přípravek užívat pouze po poradě s lékařem.\n- když máte dlouhotrvající nebo nepravidelné vaginální krvácení. V těchto případech konzultujte užívání přípravku s gynekologem.\n- v případě, že by se u Vás objevily příznaky svědčící pro poškození jater (únava, ztráta chuti k jídlu, žloutnutí kůže a očí, silná bolest žaludku s nevolností a zvracením, bolesti v pravém podžebří, tmavá moč), musíte léčbu ihned ukončit a vyhledat lékaře.\nVždy užívejte MENOFEM přesně podle pokynů svého lékaře. Pokud si nejste jistá, poraďte se se svým lékařem nebo lékárníkem.\nObvyklá dávka přípravku je 1 potahovaná tableta 2x denně (ráno a večer).\nNezdvojujte následující dávku, abyste nahradila vynechanou tabletu, ale pokračujte v léčbě podle předpisu vašeho lékaře nebo podle pokynů v této příbalové informaci.\nPodobně jako všechny léky, může mít i MENOFEM nežádoucí účinky, které se ale nemusí vyskytnout u každého.\nPřípravek bývá při obvyklém dávkování dobře snášen, avšak příležitostně se mohou vyskytnout zažívací (žaludeční) potíže – pocity plnosti, nucení ke zvracení, zřídka dochází ke krvácení z pohlavních orgánů mimo menstruační cyklus a bolesti prsou.


Boural se třemi promile alkoholu v krvi - Boleslavský deník\nTřiapadesátiletý řidič, který v neděli boural mezi Bakovem nad Jizerou a Dolními Stakory, měl v krvi tři promile alkoholu.\nBoural se třemi promile alkoholu v krvi | Foto: PČR\n„Řidič nezvládl řízení, vjel mimo komunikaci a havaroval do travnatého příkopu. Přivolaní policisté na místě odborným měřením zjistili, že mu koluje v krvi více než 3 promile alkoholu,“ uvedla mladoboleslavská policejní mluvčí Lucie Nováková. Tři promile alkoholu se rovnají vypití asi deseti dvanáctistupňových piv.\nBoural se třemi promile alkoholu v krviZdroj: PČR\nMuž nehodou způsobil škodu ve výší 15 tisíc korun. Nikdo se při ní naštěstí nezranil. Nyní mu hrozí až tříleté vězení a to ve zkráceném přípravném řízení za přečin Ohrožení pod vlivem návykové látky.


Výprodej Plný Kryt Ochranné Fólie pro Nissan Sentra B17 2013~2019 Zpětného Nepromokavé Anti-Fog Příslušenství, Auto Samolepky 2018 2017 2016 ~ Vnější Příslušenství / Bygabra.cz\nDomů Vnější Příslušenství Plný Kryt Ochranné Fólie pro Nissan Sentra B17 2013~2019 Zpětného Nepromokavé Anti-Fog Příslušenství, Auto Samolepky 2018 2017 2016\nPlný Kryt Ochranné Fólie pro Nissan Sentra B17 2013~2019 Zpětného Nepromokavé Anti-Fog Příslušenství, Auto Samolepky 2018 2017 2016\n87.55 Kč 49.00 Kč\nŠtítky: nissan versa 2011 příslušenství, anti fog film zrcadlo, nissan třmen nálepka, sukně sentra 2013, nissan sentra, uhlíkových vláken nissan, sentra, meruňková jádra, příslušenství nissan sentra, 2017 nissan sentra trim.\npro Nissan Sentra B17 2013-2019\nFunkce 1.Naše výrobky jsou vyrobeny pro odpovídající modely, téměř 100% fit. 2.Podobné lotus leaf materiál, dešťová voda bude stát waterdrop státu, který bude klouzat dolů v roli gravitace, takže zpětné zrcátko udržuje dlouho-trvající a jasnou vizi . 3.To má anti-fog funkce, mlha se nemůže vytvořit na jeho povrchu. 4.Naše výrobky jsou nejen odolné vůči nízkým teplotám, ale také vysokým teplotám.Může pracovat při teplotě -50 Celsia-75 Celsia (-58 Celsia 167 Fahrenheita) 5.to může také účinně zabránit drbání. 6.Jeho životnost je více než tři roky.\nNázev Modelu: Nissan Sentra B17 2013-2019\nNaumovich91 – 2020-10-23:\nAbdrashitova Sauda – 2020-09-06:\ngood sticker seller gives clear instruction how to install this sticker on their listing I sticked my mirror it's okay but it doesn't fit my whole mirror little edges are left otherwise it's okay I didn't drive on rain yet anyway it will work. I think so thank you seller for your fast shipping at this difficult situation thanks again\n3D Scorpion Zvířecí Design Auto Okna Samolepky Vinyl Obtisk Nálepka Scratch Kryt Gold Silver\nPopis: Double-oboustranné lepicí držet po by neměl být vypnutý. Neexistuje Žádné Pozadí nebo Jasnou Podporu. Nejen ozdoba efekt, a ve stejnou dobu, jako je auto těle mají drobné škrábance, a použít ji ke krytí, efekt je dobrý! Zajištění cílové oblasti\n23.30 Kč 13.72 Kč


OCT 1, 2010 2\nSAN FRANCISCO – Vést racionální rozhovor o hodnotě zlata nikdy nebylo snadné. V poslední době, kdy se ceny zlata zvedly o více než 300% za deset let, je to ještě těžší. Loni v prosinci napsali kolegové-ekonomové Martin Feldstein a Nouriel Roubini komentáře, v nichž odvážně zpochybnili „býčí“ náladu na trhu a rozumně poukázali na rizika spojená se zlatem.A co se nestalo? Od zveřejnění jejich článků se cena zlata vyšplhala ještě výše, a nedávno dokonce dosáhla rekordních 1300 dolarů. Už loni v prosinci přitom mnoho „zlatých nadšenců“ tvrdilo, že cena této komodity nevyhnutelně směřuje k hranici 2000 dolarů. A někteří z nich, osmělení jeho setrvalým zhodnocováním, dnes naznačují, že by zlato mohlo stát ještě více.Jeden úspěšný investor do zlata mi nedávno vysvětloval, že ceny akcií více než deset let skomíraly a vzpamatovaly se až na počátku 80. let, kdy Dow Jonesův index překročil hranici 1000 bodů. Od té doby se index vyšplhal nad 10 000 bodů. Není tedy možné, že se také hodnota zlata, která se již přehoupla přes magickou hranici 1000 dolarů, desetinásobně zvýší?Připusťme, že dospět k mnohem vyšší ceně za zlato není tak nepředstavitelné, jak se zdá. Očistíme-li současnou cenu o inflaci, pak se ani neblíží k rekordnímu maximu z ledna 1980. Tehdy dosáhlo zlato hodnoty 850 dolarů, což je hodně přes 2000 dnešních dolarů. Lze však tvrdit, že cena z ledna 1980 byla „splašeným vrcholem“ dosaženým v období zvýšené geopolitické nestability. Současná cena 1300 dolarů je tedy pravděpodobně více než dvojnásobkem velmi dlouhodobých, o inflaci očištěných, průměrných cen zlata. Co by tedy mohlo ospravedlnit další obrovský růst cen zlata ze současné úrovně?


Tina Energy: Poselství andělů pro dnešní novoluní a nastávající tři dny pod nadvládou znamení Lva\nNeexistuje problém, který by jste nedokázali vyřešit. Přestaňte si dělat bloky a začněte přijímat veškeré učební lekce ve Vašem životě, tak jak přicházejí. I přesto, že nejsou vždy pozitvní a jednoduché.\nMějte trpělivost. Každé řešení má svůj čas, každá situace má svou cestu a svůj vývoj. Nelpěte na svých řešeních a začnete se otevírat i jiným možnostem.\nJde to i lépe. Jakmile pochopíte, že jsou i jiná řešení, nejen ta z vaší hlavy a z vašeho ega, pak se vám konečně začne dařit.\nNyní je čas se hluboce zamyslet nad všemi situacemi, které vám od novoluní do novoluní ve Lvu, vstoupily do života a pochopit PROČ.\nZbavte se svých strachů, že se vám nebude dařit lépe.\nZačněte život prožívat a s láskou přijímejte vše, co se vám v životě děje . Nebojte se být jiní. Změňte svůj přístup, svůj úhel pohledu a užívejte si každou maličkost, každou minutu svého bytí.\nBUĎTE ŠŤASTNÍ "TADY A TEĎ"\nJe čas podniknout potřebné změny. Instinktivně víte, co je potřeba udělat, aby váš život byl dokonalý. Věřte si a naslouchejte své intuici, která vám skrze vaše pocity a emoce napovídá, jaká rozhodnutí máte udělat. Naslouchejte svému srdci a ne svému Egu a dělejte jen to, co vám přináší radost.


Zakrslosti Gene nedílná součást některých psích plemen, Problematická pro Ostatní – Domácí Zvířata Péči\nJezevčíci a Baseti může vypadat roztomile, když běhají kolem na svých krátkých nožkách, ale zná tvar těchto krátkonohého plemen je vlastně kvůli vrozené vadě, která vede k formě malého vzrůstu. Konkrétně tato zvířata mají Achondroplazie, nesprávné vývoj chrupavky na konci zvířete dlouhých kostí. Je to vada, ke které může dojít v jakémkoli plemeno psa, a je vždy přítomen v některých plemen jako dva výše uvedené.\nAchondroplazie je jeden z několika druhů chondodystrophies, v nichž chrupavky nevyvíjí správně v děloze, deformujících zvířete kostí. Dominantní genetická vada, achondroplasia se objeví v asi jeden z každých 10.000 porodů, a mohou být obvykle diagnostikována při narození, protože deformity jsou snadno viditelné. Každý pes s vadným genem bude ovlivněn, a pokud pes chován, jeho potomci mají 50 procentní šanci, že achondroplasic.\nDále, mnoho psů s achondroplasií a dalších chondodystrophies mají často vážné zdravotní problémy, včetně šedý zákal, rozštěpových patra, ledvin a jater problémy, záchvaty a potenciálně smrtelných srdečních problémů. Syndrom byl spojen s genetickou chybou při výrobě cholesterolu v těchto zvířat, i když problém není dosud plně pochopen. Tam je také důkaz spojující ho vady zvířete hypofýzy.\nZa normálních zvířat, tělo ložiska vápníku v chrupavky, která je vláknité pojivové tkáně. Postupem času tento vápník obohacené chrupavky ztvrdne a stane se kosti. V achondroplasií, tyto kosti nemají rostou tak dlouho, jak by měly, a oni také stát abnormálně zesílená. Je to obvykle jen nohy, které jsou ovlivněny. Nicméně, v mnoha případech otvor v lebce, jehož prostřednictvím míchy (foramen magnum) je užší, než je obvyklé. Také, otvory v obratlích, jehož prostřednictvím míchy běží také může být neobvykle malý. Oba tyto malformací, aby tato zvířata citlivá na ochrnutí, pokud mícha je stlačen nebo zraněný.\nAchondroplasia často se vyskytuje v kombinaci s jinými vážnými zdravotními problémy, včetně hluchoty a abnormálně zkrácené délky života. Má širokou škálu závažnosti. V některých případech zvířecí nohy se mohou objevit téměř normální nebo jen mírně skloněný, v extrémních případech, bude zvíře ochromena kvůli silně deformované končetiny.\nNení tam žádný lék na achondroplasií a souvisejících chondodystrophies. Většina zvířat s mírnými podmínkami nezaznamenáte žádné bolesti nebo potíže pohybu. Pro ty, kteří s těžkými deformitami, může několik typů ortopedických operacích mají být provedeny, s měnícími se stupni úspěchu. Ve většině případů je operace provedena, když pes je asi 1 rok starý a kosti jsou téměř hotové rozvoj.\nVzhledem k tomu, achondroplasia je geneticky dědičná porucha, to je důležité, že někdo plánuje chovat svého psa nejprve zkontrolujte, zda je podmínka je přítomna u psa rodičů, prarodičů nebo sourozenců. Mnoho chovatelské kluby a organizace věnována specifické breeds nabízí testování a certifikaci k identifikaci dopravce a postižených zvířat. U plemen, které jsou automaticky achondroplasic, jako Bassets a jezevčíků, vlastníci by měli poradit se svým veterinářem o každém chovném nebo zdravotní problémy.\nAchondroplasia, zdravotní problémy, Zdraví, Genetické poruchy, problémy s kostmi\n← Equine polysacharid Storage myopatie\nFell Pony syndrom je dědičné Fatal Condition →


Stránka 457 z 479\nRekonstrukce křižovatky Stírka\nPříspěvek od DPmPET » 05.9.2005 20:38\nNo nevím ale technologie použitá firmou Hans Wendl která prováděla před 12 lety tak končí celá i s betonovýma pražcema na skládce.Prý křižovatka vydrží 30.let.Myslím že podle hromad pražců je to trochu barvoslepé.A když vidím kvalitní podbití tak už by si v Praze už neškrtly.\nPříspěvek od 9001 » 05.9.2005 19:28\n9001 píše: Opět se projevila logika DP při výlukách. Za dva týdny má být výluka Barrandova a skoro ve stejnéch rozsahu jako dnešní výluka. Proč se nemohly výluky spojit???\nse divím, že nosíš uniformu podniku, na kterém ti stále něco nevoní, poslední dobou reješ fakt do všeho.\ntřeba někdo chce příště nechat jezdit tram až do hlubočep, tak ty troleje spravili dopředu, navíc ta výluka byla pouze 3 hodiny a fakt je ten, že jsem tam teď jezdil fakt nerad, bylo to skoro o průšvih\nNo tak by byla o tři hodiny delší a co. Náhradka by se dotáhla až na Anděl a nebyly by problémy s ukončováním na Smíchovském nádraží. Lidi co by potřebovali na Anděl by tam dojeli rovnou busem. Byla by jedna výluka, jedny letáky, nemuselo by vyjet posilové pořadí linky 14 z Motola atd.\nPříspěvek od dušan » 05.9.2005 17:05\nPříspěvek od 9001 » 04.9.2005 20:48\nFotografie z dnešní výluky Na Knížecí - Smíchovské nádraží na http://www.tram9001.goo.cz\nPříspěvek od 9001 » 04.9.2005 20:00\nOpět se projevila logika DP při výlukách. Za dva týdny má být výluka Barrandova a skoro ve stejnéch rozsahu jako dnešní výluka. Proč se nemohly výluky spojit???\nPříspěvek od jara » 03.9.2005 19:27\n9001 píše: V noci ze čtvrtka 15.9. na pátek 16.9.2005 bude od 0:00 do 4:00 hod. přerušen TRAM provoz v úseku Kbelská - Lehovec.\nLinky 3 a 52 - ve směru z centra - ukončeny v zastávce Starý Hloubětín.\nNáhradní BUS doprava\nJako náhradní autobusovou dopravu lze použít již zavedenou náhradní autobusovou dopravu X-19.\nTakže 52 bude ukončena ve vozovně a nebo pojede do smyčky Starý Hloubětín?\nMá jet do smyčky a to i nějaké poslední pořadí linky 3\nPříspěvek od Syrda » 03.9.2005 16:17\nPříspěvek od Návštěvník » 03.9.2005 9:35\nNo zjefně pojede do smyčky Ale na bus je to daleko. Až bych se bál, aby mi neujel...\nPříspěvek od 9001 » 02.9.2005 21:31\nV noci ze čtvrtka 15.9. na pátek 16.9.2005 bude od 0:00 do 4:00 hod. přerušen TRAM provoz v úseku Kbelská - Lehovec.\nPříspěvek od dušan » 02.9.2005 18:08\nKM píše: 6432: 15 a 25 jsou kapacitně jedna linka, dvojice na 25 by byl už tuplem vzduchovozič, na Lehovec bohatě stačí 3, zrušení 15 by znamenalo menší potřebu řidičů (odbory!). Od bývalé zastávky Hládkov a lokality jí obsluhované to na Pohořelec "pár kroků" není, zvláštní, že je to téměř těchže pár kroků jako z Příkopů do Jindřišský a přesto prý na Příkopech TT chybí. Naopak Chotkovými sady jezdí až nezdravě moc tramvají.\n2 linky přes den jsou nechutné množství tramvají?\nPříspěvek od KM » 02.9.2005 14:35\n6432: 15 a 25 jsou kapacitně jedna linka, dvojice na 25 by byl už tuplem vzduchovozič, na Lehovec bohatě stačí 3, zrušení 15 by znamenalo menší potřebu řidičů (odbory!). Od bývalé zastávky Hládkov a lokality jí obsluhované to na Pohořelec "pár kroků" není, zvláštní, že je to téměř těchže pár kroků jako z Příkopů do Jindřišský a přesto prý na Příkopech TT chybí. Naopak Chotkovými sady jezdí až nezdravě moc tramvají.\nPříspěvek od 6432 » 02.9.2005 13:29\nMám 2 otázky k probíhajícím výlukám.\n1, Jaký význam má to, že tram jezdí jednokolejkou na Hládkově? Přece to není kvůli tý zastávce v té ulici, protože pár kroků od toho je zastávka Pohořelec....\n2,Jaký význam má to, že 15 a 25 mají v podstatě totožnou trasu? Nebylo by lepší třeba 25 dát do souprav a 15 omezit jak intervalově, tak to, že by zajížděla na Lehovec, kde končí pouze trojka a jezdila by z Vypichu přes Malostranskou a Nábř. kpt. Jaroše?\nPříspěvek od KM » 02.9.2005 12:46\nad MŠ: Tak se pořádně vykurýruj. On by se z té MHD jeden pos*al, co?\nPříspěvek od Martin Šubrt » 02.9.2005 12:22\nKM píše: MŠ, tak chceš to řešit nebo ne?\nTo víš, že to chci řešit. Ale řeším to svým způsobem. Aneb, když si někdo mé mapky všimne, či můj text přečte, a je to někdo s hlavou na svém místě, třeba se sem tam něco zlepší. ZJŘ se někdy už nechávají déle před zrušením provozu než čísla, dává se cedule o zrušení zastávky atd. Možná jsem malinko přispěl. Na stížnosti cestujících nevěřím, nemají v moci zařídit skutečnou transformaci . O aktuálním obsazení zastávkové služby po sjednocení busové a tramvajové pod jedno vedení nemám přesnou představu, ani o tom, kolik aktuálně mají aut, kde skončila slavná Mazda apod., takže k tomu se vyjadřovat nebudu. A bohužel ani mapičky při nových výlukách nebudou, neboť mui zdravotní stav neumožňuje je tam dát a pak kontrolovat. Zároveň se tu na dva až tři týdny loučím, neb se jdu na dovolené kurýrovat .\nPříspěvek od KM » 02.9.2005 12:00\nChicht. Tak to jsem zvědav. Myslím že ani oni to pořádně nevědí.


Pánská zimní bunda MERV ALPINE PRO - OK Móda\nPánská zimní bunda MERV ALPINE PRO\n2799 Kč (Sleva: 42%)\nKat. číslo :MJCS431602\nPánská prošívaná bunda MERV je díky melírované barvě a modernímu zpracování nepřehlédnutelná. Bunda je vyrobena z větruodolného a ultralehkého materiálu. V přírodě, ale i při běžném nošení ve městě oceníte silnou hřejivou výplň a materiál s vodoodpudivým zátěrem a s úpravou Teflon EcoElite™. Tato úprava navíc neobsahuje fluorocarbony, a je tak příznivá k životnímu prostředí. Nadčasový vzhled umocňuje nadýchaný PUFFY styl, kontrastní a prošívaná podšívka, kapuce, rukávy a spodní část lemované gumou, 2 praktické uzavíratelné kapsy a taháčky pro snadnou manipulaci.\nmateriál vodoodpudivý, větruodolný, ultralehký, melírovaný


Mluvící pivní etiketa s NFC a AR - Model Obaly a.s.\nMluvící pivní etiketa s NFC a AR\nMulti-Color Corporation a Talkin’ Things, poskytovatelé obalových řešení, která využívají stále bohatší možnosti internetu věcí, zkombinovali rozšířenou realitu (zkráceně také AR z anglického „augmented reality“) a bezdrátovou technologii NFC a vytvořili inovativní pivní etiketu.\nDíky pokročilé AR technologii využívající rozpoznávání tváře a dynamickým scénářům nyní na spotřebitele z etikety pro pivo Black Red Ale promlouvá virtuální lebka, která reaguje podle toho, jaké emoce identifikuje v pozorovatelově tváři.\nSpotřebiteli stačí, aby chytrou etiketu nasnímal pomocí speciální mobilní aplikace, a lebka, která je na ní vyobrazena, se s ním pustí do interaktivního dialogu. Díky technologii rozpoznávání tváře aplikace určuje, jestli je spotřebitel smutný, nebo veselý, a tomu pak uzpůsobuje další repliky virtuální lebky.\nNavíc se v závislosti na tom, jak spotřebitel odpovídá na položené otázky, aktivují různé AR scénáře. Hrdlo lahve je opatřeno chytrou etiketou vybavenou NFC technologií, která rozpozná, zda je lahev zavřená, nebo již byla otevřena, a podle toho upravuje komunikaci se spotřebitelem.\nPamatujete, když jsme podobný princip využili u vánočních krabiček?